title: Predmet T-451/20: Tužba podnesena 15. srpnja 2020. – Facebook Ireland protiv Komisije

text:
               31.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 287/39

      Tužba podnesena 15. srpnja 2020. – Facebook Ireland protiv Komisije
      (Predmet T-451/20)
      (2020/C 287/59)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Facebook Ireland Ltd (Dublin, Irska) (zastupnici: D. Jowell, QC, D. Bailey, barrister, J. Aitken, D. Das, S. Malhi, R. Haria, M. Quayle, solicitors i T. Oeyen, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Komisijinu odluku C (2020) 3011 final od 4. svibnja 2020. priopćenu tužitelju 5. svibnja 2020., donesenu na temelju članka 18. stavka 3. Uredbe Vijeća br. 1/2003 tijekom istrage u predmetu AT.40628 – Prakse Facebooka u vezi s podacima;

                  —

                  podredno: (i) djelomično poništi članak 1. pobijane odluke u dijelu u kojem se njome nezakonito zahtijevaju unutarnji dokumenti koji nisu relevantni za istragu; i/ili (ii) djelomično poništi članak 1. pobijane odluke kako bi neovisni pravnici kvalificirani u EU-u mogli ručno pregledati dokumente obuhvaćene pobijanom odlukom i isključili podnošenje dokumenata koji su očito nerelevantni za istragu i/ili osobne dokumente; i/ili (iii) djelomično poništi članak 1. pobijane odluke u dijelu u kojem se njome nezakonito zahtijeva podnošenje nerelevantnih dokumenata koji su osobne i/ili privatne prirode;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje tužiteljevih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da u pobijanoj odluci nije dovoljno jasno i dosljedno naveden predmet Komisijine istrage, protivno zahtjevima članka 18. stavka 3. Uredbe br. 1/2003, članka 296. Ugovora o funkcioniranju Europske unije te protivno načelu pravne sigurnosti, te kršenjem Facebookovih prava obrane i prava na dobru upravu.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se pobijanom odlukom, s obzirom na to da se njome zahtijeva podnošenje dokumenata od kojih je većina potpuno nerelevantna i/ili osobne prirode, krši načelo nužnosti koje se odražava u članku 18. stavku 3. Uredbe br. 1/2003 i/ili krše Facebookova prava obrane i/ili da to predstavlja zloporabu ovlasti.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se pobijanom odlukom, zbog toga što se njome zahtijeva podnošenje toliko potpuno nerelevantnih i osobnih dokumenata (na primjer: prepiska o zdravstvenom stanju djelatnika i njihovih obitelji; prepiska tijekom žalovanja; dokumenti koji se odnose na osobne oporuke, skrbništvo, brigu o djeci i osobne financijske investicije, prijave za posao i preporuke, unutarnji postupci ocjenjivanja, i dokumenti kojima se procjenjuje opasnost za Facebookove zgrade i osoblje), krši temeljno pravo na privatnost, načelo proporcionalnosti i temeljno pravo na dobru upravu. Prema tome, pobijanom odlukom krši se temeljno pravo na privatnost, zaštićeno člankom 7. Povelje o temeljnim pravima. Pobijanom se odlukom također krši načelo proporcionalnosti jer je preširokog opsega i nedovoljno je usmjerena na predmet Komisijine istrage.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se u pobijanoj odluci ne objašnjava zašto njene ključne riječi za pretraživanje samo prepoznaju dokumente koji su potrebni i relevantni za Komisijinu istragu odnosno ne objašnjava se zašto nije dopušteno da vanjski pravnici koji su kvalificirani u EU-u preispitaju relevantnost, te se ne objašnjava, niti se nudi pravno obvezujući podatkovni prostor za osobne i/ili u potpunosti nerelevantne dokumente te se stoga temelji na nedovoljnom obrazloženju, protivno članku 18. stavku 3. Uredbe br. 1/2003 i članku 296 UFEU-a.


title: Predmet T-452/20: Tužba podnesena 15. srpnja 2020. – Facebook Ireland protiv Komisije

text:
               31.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 287/40

      Tužba podnesena 15. srpnja 2020. – Facebook Ireland protiv Komisije
      (Predmet T-452/20)
      (2020/C 287/60)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Facebook Ireland Ltd (Dublin, Irska) (zastupnici: D. Jowell, QC, D. Bailey, barrister, J. Aitken, D. Das, S. Malhi, R. Haria, M. Quayle, solicitors i T. Oeyen, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  djelomično poništi članak 1. Komisijine odluke C(2020) 3013 final od 4. svibnja 2020. (predmet AT.40684 – Facebook Marketplace), u dijelu u kojem se njome zahtijevaju interni dokumenti navedeni u Prilogu I.B;

                  —

                  podredno: (i) djelomično poništi članak 1. pobijane odluke u dijelu u kojem se njome nezakonito zahtijevaju nerelevantni dokumenti; (ii) djelomično poništi članak 1. pobijane odluke kako bi neovisni pravnici kvalificirani u EU-u mogli preispitati relevantnost dokumenata obuhvaćenih pobijanom odlukom i isključili podnošenje dokumenata koji su očito nerelevantni za istragu i/ili osobnih dokumenata; i/ili (iii) djelomično poništi članak 1. pobijane odluke u dijelu u kojem se njome nezakonito zahtijeva podnošenje nerelevantnih dokumenata koji su osobne i/ili privatne prirode;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje tužiteljevih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se pobijanom odlukom, s obzirom na to da se njome zahtijeva podnošenje dokumenata od kojih je većina potpuno nerelevantna i/ili osobne prirode, krši načelo nužnosti koje se odražava u članku 18. stavku 3. Uredbe br. 1/2003 i/ili krše Facebookova prava obrane i/ili da to predstavlja zloporabu ovlasti. S tim u skladu, Komisija je počinila pogrešku koja se tiče prava i/ili pogrešku u ocjeni prilikom primjene članka 18. stavka 3. Uredbe br. 1/2003.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se pobijanom odlukom, zbog toga što se njome zahtijeva podnošenje velikog broja dokumenata (na primjer: prepiska o zdravstvenom stanju djelatnika; prepiska tijekom žalovanja; dokumenti koji se odnose na osobne investicije, prijave za posao, unutarnji postupci ocjenjivanja, i dokumenti kojima se procjenjuje opasnost za članove obitelji ključnog Facebookovog osoblja), krši temeljno pravo na privatnost, načelo proporcionalnosti i temeljno pravo na dobru upravu.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se u pobijanoj odluci ne objašnjava zašto njezine ključne riječi za pretraživanje prepoznaju isključivo dokumente koji su potrebni i relevantni za Komisijinu istragu odnosno ne objašnjava se zašto nije dopušteno da vanjski pravnici koji su kvalificirani u EU-u preispitaju relevantnost, te se ne objašnjava, niti se nudi pravno obvezujući podatkovni prostor za osobne i/ili u potpunosti nerelevantne dokumente te se stoga temelji na nedovoljnom obrazloženju, protivno članku 18. stavku 3. Uredbe br. 1/2003 i članku 296. UFEU-a.


title: Predmet T-453/20: Tužba podnesena 14. srpnja 2020. – KZ protiv Komisije

text:
               31.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 287/41

      Tužba podnesena 14. srpnja 2020. – KZ protiv Komisije
      (Predmet T-453/20)
      (2020/C 287/61)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: KZ (zastupnik: N. de Montigny, odvjetnica)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi popis promaknutih dužnosnika utvrđen u upravnim informacijama br. 32-2019/14.11.2019 od 14. studenoga 2019. jer ne sadržava tužiteljevo ime;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužitelj se u prilog tužbi poziva na jedan tužbeni razlog, koji se temelji na prigovoru nezakonitosti usmjerenom protiv općih provedbenih odredaba (u daljnjem tekstu: OPU) članka 45. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju). Tužitelj osporava tumačenje Komisije, koja smatra da članak 40. stavak 3. Pravilnika o osoblju znači da dužnosnik koji koristi dopust za osobne potrebe na dan na koji je tijelo za imenovanje donijelo odluku o promaknuću ne ispunjava uvjete za promaknuće koje je tako okončano. Suprotno tomu, tužitelj ističe teleološko i sustavno tumačenje članka 40. stavka 3. Pravilnika o osoblju i smatra da Komisija svojim tumačenjem krši pravo na promaknuće u smislu članka 45. Pravilnika o osoblju. Prema njegovu mišljenju, Komisija je također povrijedila načela pravne sigurnosti i dosljednosti odredaba Pravilnika o osoblju u okviru kojih se nalazi i OPU, načelo jednakog postupanja tijekom karijere na temelju članka 5. stavka 5. Pravilnika o osoblju. Naposljetku, on kritizira nelogičnost i neproporcionalnost posljedica koje nastaju provedbom OPU-a.


title: Predmet T-454/20: Tužba podnesena 16. srpnja 2020. – Garment Manufacturers Association in Cambodia protiv Komisije

text:
               31.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 287/42

      Tužba podnesena 16. srpnja 2020. – Garment Manufacturers Association in Cambodia protiv Komisije
      (Predmet T-454/20)
      (2020/C 287/62)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Garment Manufacturers Association in Cambodia (Phnom Penh, Kambodža) (zastupnici: C. Ziegler i S. Monti, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Delegiranu uredbu Komisije (EU) 2020/550 оd 12. veljače 2020. o izmjeni priloga II. i IV. Uredbi (EU) br. 978/2012 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu privremenog opoziva dogovorâ iz članka 1. stavka 2. Uredbe (EU) br. 978/2012 u odnosu na određene proizvode podrijetlom iz Kraljevine Kambodže, u dijelu koji se odnosi na privremeni opoziv općeg sustava carinskih povlastica za sve carinske oznake koje utječu na članove GMAC-a, to jest oznaka HS navedenih u tablici iz članka 1. stavka 1. i svih carinskih oznaka HS navedenih u tablici iz članka 1. stavka 2., osim oznake HS 1212 93;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje vlastitih troškova postupka i tužiteljevih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog temelji se na navodu da su spornom uredbom prekršeni načelo proporcionalnosti i zahtjev dosljednosti između Unijinih politika i aktivnosti. Komisija navodno nije na odgovarajući način ocijenila proporcionalnost privremenog djelomičnog opoziva carinskih povlastica za sektore kambodžanske odjeće, obuće i putnog pribora.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog temelji se na tvrdnji o povredi tužiteljevih postupovnih prava zbog toga što Komisija nije navela odgovarajuće razloge, u skladu s člankom 296. st. 2. UFEU-a, što predstavlja povredu prava na dobru upravu.


title: Predmet T-459/20: Tužba podnesena 17. srpnja 2020. – SBG protiv EUIPO-a – VF International (GEOGRAPHICAL NORWAY EXPEDITION)

text:
               31.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 287/44

      Tužba podnesena 17. srpnja 2020. – SBG protiv EUIPO-a – VF International (GEOGRAPHICAL NORWAY EXPEDITION)
      (Predmet T-459/20)
      (2020/C 287/65)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Super Brand Licencing (SBG) (Villeurbanne, Francuska) (zastupnici: T. de Haan i A. Sion, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: VF International Sagl (Stabio, Švicarska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije GEOGRAPHICAL NORWAY EXPEDITION u crnoj, sivo-smeđoj, crvenoj i bijeloj boji – žig Europske unije br. 9 860 834

         Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 6. travnja 2020. u predmetu R 664/2019-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u i intervenijentu snošenje troškova postupka, uključujući i troškova koji su tužitelju nastali u postupku pred prvim žalbenim vijećem Ureda.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 59. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća, zbog pogrešne ocjene o postojanju zle vjere prilikom podnošenja prijave žiga.


title: Predmet T-460/20: Tužba podnesena 17. srpnja 2020. – SBG protiv EUIPO-a – VF International (Geographical Norway)

text:
               31.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 287/45

      Tužba podnesena 17. srpnja 2020. – SBG protiv EUIPO-a – VF International (Geographical Norway)
      (Predmet T-460/20)
      (2020/C 287/66)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Super Brand Licencing (SBG) (Villeurbanne, Francuska) (zastupnici: T. de Haan i A. Sion, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: VF International Sagl (Stabio, Švicarska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije Geographical Norway – žig Europske unije br. 10 015 352

         Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 6. travnja 2020. u predmetu R 662/2019-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u i intervenijentu snošenje troškova postupka, uključujući i troškova koji su tužitelju nastali u postupku pred prvim žalbenim vijećem Ureda.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 59. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća, zbog pogrešne ocjene o postojanju zle vjere prilikom podnošenja prijave žiga.


title: Predmet C-304/20 P: Žalba koju je 10. srpnja 2020. podnio Kerry Luxembourg Sàrl protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 29. travnja 2020. u predmetu T-108/19, Kerry Luxembourg/EUIPO

text:
               11.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 9/4

      Žalba koju je 10. srpnja 2020. podnio Kerry Luxembourg Sàrl protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 29. travnja 2020. u predmetu T-108/19, Kerry Luxembourg/EUIPO
      (Predmet C-304/20 P)
      (2021/C 9/06)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Kerry Luxembourg Sàrl (zastupnici: A. von Mühlendahl, H. Hartwig, Rechtsanwälte)

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo
      Sud (vijeće za dopuštanje žalbi) je rješenjem od 29. listopada 2020. odlučio da žalba nije dopuštena i da će društvo Kerry Luxembourg Sàrl snositi vlastite troškove.


title: Predmet T-820/19: Presuda Općeg suda od 11. studenoga 2020. – Totalizator Sportowy/EUIPO – Lottoland Holdings (Lottoland) („Žig Europske unije – Postupak za proglašavanje žiga ništavim – Verbalni žig Europske unije Lottoland – Raniji figurativni nacionalni žigovi LOTTO i Lotto – Raniji verbalni nacionalni žig lotto – Proglašavanje djelomične ništavosti – Relativni razlog za odbijanje – Nepostojanje povrede ugleda – Nepostojanje veze između predmetnih žigova – Članak 8. stavak 5. i članak 60. stavak 1. točka (a) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               11.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 9/18

      Presuda Općeg suda od 11. studenoga 2020. – Totalizator Sportowy/EUIPO – Lottoland Holdings (Lottoland)
      (Predmet T-820/19) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak za proglašavanje žiga ništavim - Verbalni žig Europske unije Lottoland - Raniji figurativni nacionalni žigovi LOTTO i Lotto - Raniji verbalni nacionalni žig lotto - Proglašavanje djelomične ništavosti - Relativni razlog za odbijanje - Nepostojanje povrede ugleda - Nepostojanje veze između predmetnih žigova - Članak 8. stavak 5. i članak 60. stavak 1. točka (a) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2021/C 9/26)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Totalizator Sportowy sp. z o.o. (Varšava, Poljska) (zastupnik: B. Matusiewicz-Kulig, odvjetnica)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: P. Sipos i V. Ruzek, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Lottoland Holdings Ltd (Ocean Village, Gibraltar) (zastupnik: A. Gérard, odvjetnica)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 2. listopada 2019. (predmet R 97/2019-4), koja se odnosi na postupak za proglašavanje žiga ništavim između društava Totalizator Sportowy i Lottoland Holdings.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Totalizator Sportowy sp. z o.o. nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 45, 10. 2. 2020.


title: Predmet C-382/19 P: Presuda Suda (osmo vijeće) od 12. studenoga 2020. – Ralph Pethke/Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (Žalba – Javna služba – Dužnosnik – Unutarnja reorganizacija službi Europskog ureda za intelektualno vlasništvo (EUIPO) – Preraspodjela – Članak 7. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije – Prikrivena sankcija – Interes službe – Istovrijednost radnih mjesta – Obveza obrazlaganja – Iskrivljavanje činjenica – Uznemiravanje – Članak 12.a Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije)

text:
               18.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/6

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 12. studenoga 2020. – Ralph Pethke/Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (Predmet C-382/19 P) (1)

      (Žalba - Javna služba - Dužnosnik - Unutarnja reorganizacija službi Europskog ureda za intelektualno vlasništvo (EUIPO) - Preraspodjela - Članak 7. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije - Prikrivena sankcija - Interes službe - Istovrijednost radnih mjesta - Obveza obrazlaganja - Iskrivljavanje činjenica - Uznemiravanje - Članak 12.a Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije)
      (2021/C 19/07)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Ralph Pethke (zastupnik: H. Tettenborn, Rechtsanwalt)

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (zastupnici: A. Lukošiūtė i B. Wägenbaur, Rechtsanwälte)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Ralphu Pethkeu nalaže se snošenje vlastitih troškova, te troškova Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO).

         (1)  SL C 337, 7. 10. 2019.


title: Predmet C-427/19: Presuda Suda (prvo vijeće) od 12. studenoga 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sofijski rajonen sad – Bugarska) – „Bulstrad Vienna Insurance Group” АD/Olympic Insurance Company Ltd (Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 2009/138/EZ – Članak 274. – Pravo koje se primjenjuje na postupak likvidacije društava za osiguranje – Oduzimanje odobrenja za rad društvu za osiguranje – Imenovanje privremenog likvidatora – Pojam „odluka o otvaranju postupka likvidacije nad društvom za osiguranje” – Nepostojanje sudske odluke o otvaranju postupka likvidacije u matičnoj državi članici – Prekid sudskih postupaka protiv predmetnog društva za osiguranje u drugim državama članicama različitima od njegove matične države članice)

text:
               18.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/7

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 12. studenoga 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sofijski rajonen sad – Bugarska) – „Bulstrad Vienna Insurance Group” АD/Olympic Insurance Company Ltd
      (Predmet C-427/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2009/138/EZ - Članak 274. - Pravo koje se primjenjuje na postupak likvidacije društava za osiguranje - Oduzimanje odobrenja za rad društvu za osiguranje - Imenovanje privremenog likvidatora - Pojam „odluka o otvaranju postupka likvidacije nad društvom za osiguranje” - Nepostojanje sudske odluke o otvaranju postupka likvidacije u matičnoj državi članici - Prekid sudskih postupaka protiv predmetnog društva za osiguranje u drugim državama članicama različitima od njegove matične države članice)
      (2021/C 19/08)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sofijski rajonen sad

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj:„Bulstrad Vienna Insurance Group” АD

         Tuženik: Olympic Insurance Company Ltd

         Izreka

                  1.

                  Članak 274. Direktive 2009/138/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009. o osnivanju i obavljanju djelatnosti osiguranja i reosiguranja (Solventnost II), kako je izmijenjena Direktivom 2013/58/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2013., treba tumačiti na način da odluka nadležnog tijela o oduzimanju odobrenja za rad predmetnom društvu za osiguranje i imenovanju privremenog likvidatora može biti „odluka o otvaranju postupka likvidacije nad društvom za osiguranje” u smislu tog članka samo ako pravo matične države članice tog društva predviđa ili da je taj privremeni likvidator ovlašten prodati imovinu tog društva i podijeliti taj prihod između njegovih vjerovnika ili da oduzimanje odobrenja za rad tom društvu automatski otvara postupak likvidacije a da u tu svrhu nije potrebno donošenje formalne odluke posebnog tijela.

                  2.

                  Članak 274. Direktive 2009/138, kako je izmijenjena Direktivom 2013/58, treba tumačiti na način da, ako uvjeti koji se zahtijevaju za to da odluka o oduzimanju odobrenja za rad društvu za osiguranje i imenovanju njegova privremenog likvidatora čini „odluku o otvaranju postupka likvidacije nad društvom za osiguranje” u smislu tog članka nisu ispunjeni, taj članak ne sadržava obvezu za sudove drugih država članica da primijene pravo matične države članice predmetnog društva za osiguranje, koje predviđa prekid svakog sudskog postupka pokrenutog protiv tog društva.

         (1)  SL C 288, 26. 8. 2019.


title: Predmet C-338/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. srpnja 2020. uputio Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi (Poljska) – Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty/D.P.

text:
               18.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. srpnja 2020. uputio Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi (Poljska) – Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty/D.P.
      (Predmet C-338/20)
      (2021/C 19/19)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty

         Tuženik: D.P.

         Prethodno pitanje

      Može li tijelo države izvršiteljice zbog dostave kažnjenoj osobi odluke o izricanju novčane kazne koja nije prevedena na jezik koji primatelj razumije odbiti njezino izvršenje na temelju odredbi kojima se provodi članak 20. stavak 3. Okvirne odluke 2005/214/PUP (1) zbog povrede prava na pošteno suđenje?

         (1)  Okvirna odluka Vijeća 2005/214/PUP od 24. veljače 2005. o primjeni načela uzajamnog priznavanja na novčane kazne (SL 2005., L 76, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 69.)


title: Predmet C-513/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. listopada 2020. uputio Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) – Autoridade Tributária e Aduaneira/Termas Sulfurosas de Alcafache, S.A.

text:
               18.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/17

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. listopada 2020. uputio Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) – Autoridade Tributária e Aduaneira/Termas Sulfurosas de Alcafache, S.A.
      (Predmet C-513/20)
      (2021/C 19/22)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Supremo Tribunal Administrativo

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Tuženik: Termas Sulfurosas de Alcafache, S.A.

         Prethodno pitanje

      Mogu li se uključiti u pojam „usko povezane aktivnosti”, predviđen člankom 132. stavkom 1. točkom (b) Direktive o PDV-u (1), i na taj se način smatrati izuzetima od PDV-a, plaćanja izvršena u zamjenu za uslugu otvaranja osobnog kartona svakog korisnika, koji uključuje povijest bolesti na temelju koje korisnik ostvaruje pravo na kupnju tretmana „klasičnog termalnog liječenja”?

         (1)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: Predmet C-518/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. listopada 2020. uputio Bundesarbeitsgericht (Njemačka) – XP/Fraport AG Frankfurt Airport Services Worldwide

text:
               18.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/18

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. listopada 2020. uputio Bundesarbeitsgericht (Njemačka) – XP/St. Vincenz-Krankenhaus GmbH
      (Predmet C-518/20)
      (2021/C 19/24)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesarbeitsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj revizije: XP

         Druga stranka u revizijskom postupku: St. Vincenz-Krankenhaus GmbH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 7. Direktive 2003/88/EZ (1) i članku 31. stavku 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačenje nacionalnog propisa kao što je članak 7. stavak 3. Bundesurlaubsgesetza (Savezni zakon o odmoru) u skladu s kojim pravo na plaćeni godišnji odmor koje još nije ostvario radnik – čija je radna sposobnost iz zdravstvenih razloga potpuno smanjena tijekom godine za koju je godišnji odmor odobren, ali koji je barem djelomično mogao iskoristiti godišnji odmor tijekom godine za koju je godišnji odmor odobren prije nego što mu se radna sposobnost smanjila – prestaje u slučaju da mu je radna sposobnost neprekinuto i trajno smanjena i 15 mjeseci nakon kraja godine za koju je godišnji odmor odobren, čak i ako poslodavac radniku zapravo nije omogućio da ostvari svoje pravo na godišnji odmor jer ga na to nije odgovarajuće poticao ni uputio?

                  2.

                  Ako je odgovor na prvo pitanje potvrdan: je li u tim okolnostima isključen i prestanak tog prava u kasnijem trenutku ako je riječ o trajnoj i potpuno smanjenoj radnoj sposobnosti?

         (1)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena (SL 2003., L 299, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 31.)


title: Predmet C-536/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. listopada 2020. uputio Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Litva) – UAB Tiketa/M. Š., VšĮ Baltic Music

text:
               18.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. listopada 2020. uputio Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Litva) – UAB Tiketa/M. Š., VšĮ Baltic Music
      (Predmet C-536/20)
      (2021/C 19/26)
      Jezik postupka: litavski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj revizije: UAB Tiketa

         Druge stranke u revizijskom postupku: M. Š., VšĮ Baltic Music

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li pojam trgovca definiran u članku 2. točki 2. Direktive 2011/83 (1) tumačiti na način da se osoba koja djeluje kao posrednik kada potrošač kupuje kartu, može smatrati trgovcem vezanim obvezama predviđenim Direktivom 2011/83, a time i stranom ugovora o prodaji ili ugovora o pružanju usluga od koje potrošač može imati potraživanja ili protiv koje može podnijeti tužbu?

                              1.1.

                              Je li za tumačenje pojma trgovac definiranog u članku 2. točki 2. Direktive 2011/83 relevantno je li osoba koja djeluje kao posrednik kad potrošač kupuje kartu, prije nego što je ugovor na daljinu počeo obvezivati potrošača, potonjem pružila, na jasan i razumljiv način, sve informacije o trgovcu nalogodavcu predviđene člankom 6. stavkom 1. točkama (c) i (d) Direktive 2011/83?

                              1.2.

                              Treba li smatrati da je status posrednika obznanjen ako osoba koja sudjeluje u postupku kupnje karata pruži, prije nego što ugovor na daljinu počne obvezivati potrošača, informaciju o nazivu i pravnom obliku trgovca nalogodavca, kao i informaciju da trgovac nalogodavac u potpunosti preuzima odgovornost za događanje, njegovu kvalitetu, sadržaj i pružanje informacija o njemu, te naznači da ona djeluje samo kao distributer karata i predstavlja poznatog zastupnika?

                              1.3.

                              Može li se pojam trgovca definiran u članku 2. točki 2. Direktive 2011/83 tumačiti na način da se, uzimajući u obzir pravni odnos dvojake usluge (distribucija karata i organizacija događanja) između stranaka, i prodavatelj karte i organizator događanja mogu smatrati trgovcima, odnosno stranama potrošačkog ugovora?

                  2.

                  Treba li zahtjev za pružanje informacija i stavljanje informacija na raspolaganje potrošaču jednostavnim i razumljivim riječima, kao što se određuje člankom 8. stavkom 1. Direktive 2011/83, tumačiti i primjenjivati na način da se obveza informiranja potrošača smatra uredno ispunjenom kada su te informacije sadržane u posrednikovim pravilima o pružanju usluga, dostupnim potrošaču na mrežnoj stranici tiketa.lt prije nego što potrošač izvrši uplatu, čime potvrđuje da je upoznat s posrednikovim pravilima o pružanju usluga i preuzima obvezu pridržavanja tih pravila u sklopu uvjeta pogodbe koja se treba zaključiti putem takozvanog click-wrap ugovora, odnosno aktivnim označavanjem određenog polja i pritiskom na određenu poveznicu?

                              2.1.

                              Je li za tumačenje i provedbu tog zahtjeva relevantno to što informacije nisu pružene na trajnom nosaču podataka i da nema naknadne potvrde ugovora na trajnom nosaču podataka koja bi sadržala sve potrebne informacije u skladu s člankom 6. stavkom 1. Direktive 2011/83, kao što se to zahtijeva u skladu s člankom 8. stavkom 7. Direktive 2011/83?

                              2.2.

                              U skladu s člankom 6. stavkom 5. Direktive 2011/83, čine li informacije sadržane u posrednikovim pravilima o pružanju usluga sastavni dio ugovora na daljinu, neovisno o tome jesu li te informacije pružene na trajnom nosaču podataka i/ili o tome postoji li naknadna potvrda ugovora na trajnom nosaču podataka?

         (1)  SL 2011., L 304, str. 64. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku: poglavlje 15., svezak 8., str. 260.)


title: Predmet C-554/20: Tužba podnesena 26. listopada 2020. – Republika Poljska/Europski parlament i Vijeće Europske unije

text:
               18.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/39

      Tužba podnesena 26. listopada 2020. – Republika Poljska/Europski parlament i Vijeće Europske unije
      (Predmet C-554/20)
      (2021/C 19/41)
      Jezik postupka: poljski

         Stranke

         Tužitelj: Republika Poljska (zastupnik: B. Majczyna, agent)

         Tuženici: Europski parlament i Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi sljedeće odredbe Uredbe (EU) 2020/1055 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. srpnja 2020. o izmjeni uredaba (EZ) br. 1071/2009, (EZ) br. 1072/2009 i (EU) br. 1024/2012 radi njihova prilagođavanja razvoju u sektoru cestovnog prometa:

                              (a)

                              članak 1.stavak 3. u dijelu u kojem se tom odredbom članku 5. Uredbe br. 1071/2009 (1) dodaje stavak 1. točke (b) i (g),

                              (b)

                              članak 2. stavak 4. točku (a), kojim se članku 8. Uredbe 1072/20092 (2) dodaje stavak 2.a,

                              (c)

                              članak 2. stavak 5. točku (b), kojim se članku 10. Uredbe br. 1072/2009 dodaje stavak 7.;

                  —

                  naloži Europskom parlamentu i Vijeću snošenje troškova;

            Podredno, u slučaju da Sud bude smatrao da se osporene odredbe Direktive 2020/1055 ne mogu odvojiti od ostatka te direktive a da se ne promijeni njezina bit, Republika Poljska traži poništenje Direktive 2020/1055 u cijelosti.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Republika Poljska podnosi sljedeće prigovore protiv pobijanih odredbi Direktive 2020/1055:

                  1.

                  u odnosu na članak 1. točku 3., u dijelu u kojem se tom odredbom članku 5. Uredbe br. 1071/2009 dodaje stavak 1. točka (b):

                              (a)

                              prigovor koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti (članak 5. stavak 4. UEU-a), članka 91. stavka 2. UFEU-a i članka 94. UFEU-a zbog uvođenja obveze povrata vozila u operativni centar svakih osam tjedana;

                              (b)

                              prigovor koji se temelji na povredi članka 11. UFEU-a i članka 37. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, jer nisu uzeti u obzir zahtjevi zaštite okoliša;

                  2.

                  u odnosu na članak 1. stavak 3., u dijelu kojim se tom odredbom članku 5. Uredbe 1071/20092 dodaje stavak 1. točka (g):

                              (a)

                              prigovor koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti (članak 5. stavak 4. UEU-a) zbog uvođenja proizvoljnih zahtjeva glede broja vozila koje cestovni prijevoznici moraju imati i vezivanja vozača za operativni centar u državi članici sjedišta;

                              (b)

                              prigovor koji se temelji na povredi načela pravne sigurnosti zbog uvođenja nepreciznih zahtjeva glede broja vozila koje cestovni prijevoznici moraju imati i vezivanja vozača za operativni centar u državi članici sjedišta;

                              (c)

                              prigovor koji se temelji na povredi članka 11. UFEU-a i članka 37. Povelje, jer nisu uzeti u obzir zahtjevi zaštite okoliša;

                  3.

                  u odnosu na članak 2. stavak 4. točku (a):

                              (a)

                              prigovor koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti (članak 5. stavak 4. UEU-a), članka 91. stavka 2. UFEU-a i članka 94. UFEU-a, zbog uvođenja obveznog prekida u izvršenju kabotaže;

                              (b)

                              prigovor koji se temelji na povredi članka 11. UFEU-a i članka 37. Povelje, jer nisu uzeti u obzir zahtjevi zaštite okoliša;

                  4.

                  u odnosu na članak 2. stavak 5. točku (b):

                              (a)

                              prigovor koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti (članak 5. stavak 4. UEU-a), članka 91. stavka 2. UFEU-a i članka 94. UFEU-a, jer je državama članicama bilo omogućeno da nametnu ograničenja glede izvođenja kabotaže koja se sastoji od početnih ili završnih cestovnih dionica, koje su dio kombiniranog prijevoza među državama članicama;

                              (b)

                              prigovor koji se temelji na povredi članka 11. UFEU-a i članka 37. Povelje ima, jer nisu uzeti u obzir zahtjevi zaštite okoliša.
                              Republika Poljska osobito tvrdi da pobijane odredbe povrjeđuju načelo proporcionalnosti. Zbog donošenja neprimjerenih kriterija, kojima se određuje ograničavanje mogućnosti izvođenja kabotaže i prometa s trećim državama, prijevoznicima su nametnuta prekomjerna opterećenja, što će imati negativan utjecaj ne samo na položaj pojedinačnih poduzetnika i tržište prijevozničkih usluga, nego i na okoliš te funkcioniranje prometne infrastrukture.
                              Negativne učinke pobijanih odredbi osjetit će posebno poduzetnici iz zemalja koje nisu smještene u središtu Europske unije. Istodobno, donesene odredbe nisu objektivno opravdane s obzirom na položaj vozača. One također ne odražavaju posebnu prirodu reguliranih usluga.

         (1)  Uredba (EZ) br. 1071/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o uspostavljanju zajedničkih pravila koja se tiču uvjeta za obavljanje djelatnosti cestovnog prijevoznika te stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 96/26/EZ (SL 2009., L 300, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 7., str. 135.)

         (2)  Uredba (EZ) br. 1072/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o zajedničkim pravilima za pristup tržištu međunarodnog cestovnog prijevoza tereta (SL 2009., L 300, str. 72.) .) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 5., str. 235.)


title: Predmet C-562/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. listopada 2020. uputila Administratīvā rajona tiesa (Latvija) – SIA Rodl & Partner/Valsts ieņēmumu dienests

text:
               18.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/42

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. listopada 2020. uputila Administratīvā rajona tiesa (Latvija) – SIA Rodl & Partner/Valsts ieņēmumu dienests
      (Predmet C-562/20)
      (2021/C 19/43)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Administratīvā rajona tiesa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SIA Rodl & Partner

         Tuženik: Valsts ieņēmumu dienests

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 18. stavke 1. i 3. Direktive 2015/849 (1), u vezi s točkom 3. podtočkom (b) Priloga III. toj direktivi, tumačiti na način da se navedenim odredbama (i.) automatski zahtijeva da pružatelj vanjskih knjigovodstvenih usluga poduzme pojačane mjere dubinske analize stranke zato što je riječ o nevladinoj organizaciji i zato što je osoba koju je ovlastila i zaposlila stranka državljanin visokorizične treće zemlje u pogledu korupcije, u ovom slučaju Ruske Federacije, s dozvolom boravka u Latviji i (ii.) automatski zahtijeva da se navedenoj stranci dodijeli najviši stupanj rizika?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, može li se smatrati da je navedeno tumačenje članka 18. stavaka 1. i 3. Direktive 2015/849 proporcionalno i stoga u skladu s člankom 5. stavkom 4. prvim podstavkom Ugovora o Europskoj uniji?

                  3.

                  Treba li članak 18. Direktive 2015/849, u vezi s točkom 3. podtočkom (b) Priloga III. toj direktivi, tumačiti na način da se njime utvrđuje automatska obveza poduzimanja pojačanih mjera dubinske analize stranke u svim slučajevima u kojima je njezin poslovni partner, ali ne i sama stranka, na neki način povezan s visokorizičnom trećom zemljom u pogledu korupcije, u ovom slučaju Ruskom Federacijom?

                  4.

                  Treba li članak 13. stavak 1. točke (c) i (d) Direktive 2015/849 tumačiti na način da se potonjim točkama utvrđuje da obveznik, prilikom poduzimanja mjera dubinske analize stranke, mora od nje ishoditi presliku ugovora koji je sklopila s trećom osobom te se stoga smatra da ispitivanje navedenog ugovora na licu mjesta nije dovoljno?

                  5.

                  Treba li članak 14. stavak 5. Direktive 2015/849 tumačiti na način da obveznik mora primijeniti mjere dubinske analize postojećih poslovnih stranaka, čak i ako se ne mogu utvrditi znatne promjene u okolnostima u kojima se ona nalazi i ako nije istekao rok koji je utvrdilo nadležno tijelo država članica za poduzimanje novih mjera praćenja i primjenjuje li se navedena obveza samo na stranke kojima je dodijeljen visoki stupanj rizika?

                  6.

                  Treba li članak 60. stavke 1. i 2. Direktive 2015/849 tumačiti na način da je nadležno tijelo – prilikom objavljivanja informacija o odluci protiv koje nije podnesena žalba, a kojom se uvodi administrativna sankcija ili mjera za povredu nacionalnih odredbi kojima se prenosi navedena direktiva – obvezno osigurati to da se objavljene informacije u cijelosti podudaraju s informacijama utvrđenima u odluci?

         (1)  Direktiva (EU) 2015/849 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. svibnja 2015. Europskog parlamenta i Vijeća od 20. svibnja 2015. o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma, o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive 2005/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i Direktive Komisije 2006/70/EZ (SL 2015., L 141, str. 73.)


title: Predmet T-641/20: Tužba podnesena 20. listopada 2020. – Leonine Distribution/Komisija

text:
               18.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/57

      Tužba podnesena 20. listopada 2020. – Leonine Distribution/Komisija
      (Predmet T-641/20)
      (2021/C 19/61)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Leonine Distribution GmbH (München, Njemačka) (zastupnik: J. Kreile, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Provedbenu odluku Komisije C(2020) 5515 final od 10. kolovoza 2020. o nadzoru zakonitosti akta Izvršne agencije za obrazovanje, audiovizualnu djelatnost i kulturu u skladu s Uredbom Vijeća (EZ) 58/2003 (1);

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe osam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, kojim se tvrdi da je Komisija pogrešno tumačila tekst specifikacije natječaja.

                              —

                              Tužitelj tvrdi da se iz teksta ne može zaključiti da je državljanstvo „krajnjih dioničara”, a ne samo izravnih dioničara odlučujuće za klasifikaciju tužitelja kao europskog društva.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, kojim se tvrdi da je Komisija pogrešno odbila društvo KKR European Fund IV LP kao krajnjeg europskog vlasnika društva LEONINE Distribution.

                              —

                              Tužitelj tvrdi da već EACEA pretpostavlja da se društvo KKR European Fund IV LP treba smatrati „krajnjim vlasnikom” tužitelja.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, kojim se tvrdi da je Komisija pogrešno temeljila svoju odluku na navodnom nedostatku podataka o dioničarskoj strukturi društva KKR European Fund IV LP.

                              —

                              da bi se procijenila prihvatljivost tužitelja, nije važna detaljna struktura pojedinačnih ulagača u Fond, već samo – zajamčeno – većinsko sudjelovanje europskih dioničara.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, kojim se tvrdi da Komisija nije dovoljno uzela u obzir činjenice slučaja i ciljeve Uredbe (EU) br. 1295/2013 (Uredba o Kreativnoj Europi) (2).

                              —

                              Komisija temelji svoju odluku na nedokazanoj tvrdnji da će tražena financijska sredstva biti prenesena u treće zemlje;

                              —

                              Komisija u svojoj odluci nije ispitala ciljeve zakona o financiranju.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, kojim se tvrdi da je Komisijina odluka suprotna ciljevima iz smjernica za financiranje.

                              —

                              odbijanje tužiteljeve prihvatljivosti za financiranje nespojivo je s ciljevima Uredbe o Kreativnoj Europi.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, kojim se tvrdi da je Komisijina odluka suprotna pojmu „europska djela” iz Uredbe o Kreativnoj Europi.

                              —

                              pojam „europskih djela” koji je definiran u Direktivi 2010/13/EU Europskog parlamenta i Vijeća (3) tumači se široko i nije u skladu s Komisijinim uskim tumačenjem o prihvatljivosti za financiranje.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, kojim se tvrdi da se Komisijinom odlukom povrjeđuje načelo proporcionalnosti.

                              —

                              odobrenje financiranja MEDIA-e, pod uvjetom da se koristi u skladu sa zakonima o financiranju, bilo bi podjednako učinkovito, ali bi predstavljalo blažu mjeru.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, kojim se tvrdi da Komisija nezakonito nije uzela u obzir dodatna objašnjenja koja je tužitelj predložio u svojem dopisu od 15. srpnja 2020.

                              —

                              Komisija je trebala uzeti u obzir tužiteljeve primjedbe jer su podnesene pravovremeno i stoga nisu bile isključene.

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 58/2003 od 19. prosinca 2002. o utvrđivanju statusa izvršnih agencija kojima se povjeravaju određene zadaće u vezi s upravljanjem programima Zajednice (SL 2003., L 11, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 83.)

         (2)  Uredba (EU) br. 1295/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2013. o uspostavi programa Kreativna Europa (2014. – 2020.) i stavljanju izvan snage odluka br. 1718/2006/EZ, br. 1855/2006/EZ i br. 1041/2009/EZ (SL 2013., L 347, str. 221. i ispravak SL 2014., L 189, str. 260.)

         (3)  Direktiva 2010/13/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 10. ožujka 2010. o koordinaciji određenih odredaba utvrđenih zakonima i drugim propisima u državama članicama o pružanju audiovizualnih medijskih usluga (Direktiva o audiovizualnim medijskim uslugama) (SL 2010., L 95, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 7., str. 160.)


title: Predmet T-675/20: Tužba podnesena 12. studenoga 2020. – Leonardo/Frontex

text:
               18.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/62

      Tužba podnesena 12. studenoga 2020. – Leonardo/Frontex
      (Predmet T-675/20)
      (2021/C 19/67)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Leonardo SpA (Rim, Italija) (zastupnici: M. Esposito, F. Caccioppoli i G. Calamo, odvjetnici)

         Tuženik: Agencija za europsku graničnu i obalnu stražu

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda u pogledu merituma spora zahtijeva da nakon analize dokumentacije koja je bila predmet zahtjeva za pristup aktima i izdavanja povezanog naloga za predočavanje i dostavu, poništi pobijanu odluku i da slijedom toga FRONTEX-u naloži da mu bez daljnjeg odlaganja predoči dokumentaciju koja je bila predmet navedenog zahtjeva za pristup aktima. Usto traži da se tuženiku naloži snošenje troškova zastupanja i ostalih troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Predmetna tužba podnosi se protiv odluke o odbijanju zahtjeva za pristup aktima u vezi s nadmetanjem br. FRONTEX/OP/888/2019/JL/CG o kojem se trenutno vodi postupak pred Općim sudom Europske unije, T-849/19 (među kojima, odluke o dodjeli ugovora, zapisnika o nadmetanju, dokumentacije koju je podnio odabrani ponuditelj i svih drugih isprava pribavljenih u predmetnom spisu).
      U prilog osnovnosti tužbe tužitelj se poziva na povredu članka 4. prvog stavka točke (b), članka 4. drugog stavka prve alineje i članka 4. trećeg stavka Uredbe (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL 2001., L 145, str. 43.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str.. 70.), Direktive 2014/23/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o dodjeli ugovorâ o koncesiji (SL 2014., L 94, str. 1. i ispravci SL 2015., L 114, str. 24., SL 2018., L 82, str. 17. i SL 2018., L 181, str. 88.) i Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL 2014., L 94, str. 65. i ispravci SL 2015., L 275, str. 68. i SL 2016., L 311, str. 26.), posebno članka 28. odnosno članka 21. tih direktiva, članka 161. Uredbe (EU, Euratom) 2018/1046 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. srpnja 2018. o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije, o izmjeni uredaba (EU) br. 1296/2013, (EU) br. 1301/2013, (EU) br. 1303/2013, (EU) br. 1304/2013, (EU) br. 1309/2013, (EU) br. 1316/2013, (EU) br. 223/2014, (EU) br. 283/2014 i Odluke br. 541/2014/EU te o stavljanju izvan snage Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012 (SL 2018., L 193, str. 1. i ispravak SL 2018., L 294, str. 45.), Odluke Upravnog odbora br. 19 od 23. srpnja 2019. i članka 89. Delegirane uredbe Komisije (EU) 2019/715 оd 18. prosinca 2018. o okvirnoj financijskoj uredbi za tijela osnovana na temelju UFEU-a i Ugovora o Euratomu na koja se upućuje u članku 70. Uredbe (EU, Euratom) 2018/1046 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2019., L 122, str. 1.).
      Podredno, tužitelj prigovara FRONTEX-u da nije dopustio ni djelomični pristup aktima.


title: Predmet T-687/20: Tužba podnesena 16. studenoga 2020. – Jinan Meide Casting i dr./Komisija

text:
               18.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/68

      Tužba podnesena 16. studenoga 2020. – Jinan Meide Casting i dr./Komisija
      (Predmet T-687/20)
      (2021/C 19/74)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Jinan Meide Casting Co. Ltd (Jinan, Kina) i 10 drugih tužitelja (zastupnici: R. Antonini, E. Monard i B. Maniatis, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Komisije (EU) 2020/1210 od 19. kolovoza 2020. o ponovnom uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz lijevanog pribora za cijevi s navojem, od temperiranog lijevanog željeza i lijevanog željeza sa sferoidnim grafitom, podrijetlom iz Narodne Republike Kine, koji proizvodi društvo Jinan Meide Castings Co., Ltd na temelju presude Općeg suda u predmetu T-650/17 (1); i

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje troškova tih postupaka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu sedam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, temelji se na povredi članka 10. stavka 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1225/2009 od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (2) („osnovna uredba”) i općeg načela zabrane retroaktivnosti. Tužitelji tvrde da su se pristojbe, u skladu s člankom 10. stavkom 1. osnovne uredbe i budući da je pobijana uredba stupila na snagu 22. kolovoza 2020., mogle primijeniti samo na proizvode koji su stavljeni u promet od 22. kolovoza 2020. Odredbe pobijane uredbe kojima se propisuje obveza određivanja i naplate pristojbi od 15. svibnja 2013. stoga navodno krše članak 10. stavak 1. osnovne uredbe i opće načelo zabrane retroaktivnosti.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, temelji se na povredi općeg načela zabrane retroaktivnosti akata Unije i općeg načela pravne sigurnosti.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, temelji se na tvrdnji da je donošenjem pobijane uredbe Komisija povrijedila članak 266. UFEU-a jer nije donijela nužne mjere za usklađivanje s presudom Općeg suda u predmetu T-650/17. Konkretno, ponovnim određivanjem pristojbi od 15. svibnja 2013., pobijana uredba je navodno zanemarila da je tom presudom Uredba (EU) 2017/1146 (3) u cijelosti poništena u pogledu društva Jinan Meide Casting Co., Ltd. („JMCC”), s učinkom da su pristojbe određene društvu JMCC retroaktivno izbrisane iz pravnog poretka Unije.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, temelji se na tvrdnji da je retroaktivnim nametanjem pristojbi umjesto odabira manje opterećujuće mogućnosti određivanja pristojbi samo za budućnost Komisija prekoračila ono što je nužno za provedbu presude Općeg suda u predmetu T-650/17, povrijedivši načelo proporcionalnosti te članak 5. stavak 1. i članak 4. UEU-a.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, temelji se na tvrdnji da pobijana uredba povrjeđuje pravo na djelotvoran pravni lijek koje je opće načelo prava Unije sadržano u članku 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Tužitelji tvrde da bi najprikladnije i najučinkovitije sredstvo za uklanjanje nezakonitog određivanja pristojbi na njihov uvoz bilo poništenje i, stoga, potpuni povrat nepropisno plaćenih pristojbi.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, temelji se na tvrdnji da je Komisija pobijanom uredbom odredila pristojbu za razdoblje za koje je takva pristojba već zastarjela, u skladu s člankom 103. Carinskog zakonika Unije (4) koji za naplatu takvih pristojbi propisuje zastarni rok od tri godine od dana uvoza.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, temelji se na tvrdnji da registracija uvoza proizvoda društva JMCC ne pruža Komisiji temelj za retroaktivno određivanje pristojbi u ovom slučaju. Prema mišljenju tužitelja, Komisija nije bila nadležna ni za zahtijevanje registracije te je time što se za uvoz proizvoda društva JMCC zahtijevala registracija povrijeđen članak 14. stavak 5. osnovne uredbe.

         (1)  SL 2020., L 274, str. 20.

         (2)  SL 2009., L 343, str. 51. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 202. i ispravak SL 2016., L 44, str. 20.)

         (3)  Provedbena uredba Komisije (EU) 2017/1146 оd 28. lipnja 2017. o ponovnom uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz lijevanog pribora za cijevi s navojem, od temperiranog lijevanog željeza, podrijetlom iz Narodne Republike Kine, koji proizvodi društvo Jinan Meide Castings Co., Ltd. (SL 2017., L 166, str. 23.)

         (4)  Uredba (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. listopada 2013., o Carinskom zakoniku Unije (SL 2013., L 269, str. 1. i ispravci SL 2013., L 287, str. 90., SL 2015., L 70, str. 64., SL 2018., L 294, str. 44.)


title: Predmet C-428/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. srpnja 2021. uputio Rechtbank Amsterdam (Nizozemska) – Europski uhidbeni nalog protiv osobe HM, druga stranka u postupku: Openbaar Ministerie

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/12

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. srpnja 2021. uputio Rechtbank Amsterdam (Nizozemska) – Europski uhidbeni nalog protiv osobe HM, druga stranka u postupku: Openbaar Ministerie
      (Predmet C-428/21)
      (2021/C 368/12)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Amsterdam

         Stranke glavnog postupka

         Europski uhidbeni nalog protiv: HM

         Druga stranka u postupku: Openbaar Ministerie

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 27. stavak 3. točku (g) i članak 27. stavak 4. Okvirne odluke 2002/584/PUP (1), u vezi s pravom na djelotvornu sudsku zaštitu, tumačiti na način da:

                              —

                              predana osoba mora moći ostvariti svoje pravo na saslušanje u pogledu zahtjeva za pristanak na proširenje kaznenih djela u državi članici koja izdaje uhidbeni nalog kad je pravosudno tijelo te države članice saslušava o eventualnom odustajanju od prava na pozivanje na pravilo specijalnosti u smislu članka 27. stavka 3. točke (f) Okvirne odluke; ili na način da

                              —

                              ta osoba mora moći ostvariti svoje pravo na saslušanje pred pravosudnim tijelom izvršenja u okviru postupka za davanje pristanka na proširenje kaznenih djela u državi članici koja je ranije izvršila njezinu predaju?

                  2.

                  Ako predana osoba mora moći ostvariti svoje pravo na saslušanje u pogledu zahtjeva za pristanak na proširenje kaznenih djela, u skladu s člankom 27. stavkom 4. Okvirne odluke 2002/584/PUP, u državi članici koja je ranije izvršila njezinu predaju, na koji joj način ta država članica to treba omogućiti?

         (1)  Okvirna odluka Vijeća od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (SL 2002., L 190, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83.)


title: Predmet C-527/20: Rješenje predsjednika Suda od 17. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – PJ/Deutsche Lufthansa AG

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/15

      Rješenje predsjednika Suda od 17. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – PJ/Deutsche Lufthansa AG
      (Predmet C-527/20) (1)

      (2021/C 368/17)
      Jezik postupka: njemački
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 28, 25. 1. 2021.


title: Predmet T-197/20: Presuda Općeg suda od 14. srpnja 2021. – JT/EUIPO – Carrasco Pirard (QUILAPAYÚN) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije QUILAPAYÚN – Relativni razlog za odbijanje – Nepostojanje dobro poznatog žiga u smislu članka 6.a Pariške konvencije – Članak 8. stavak 2. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (sada članak 8. stavak 2. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/21

      Presuda Općeg suda od 14. srpnja 2021. – JT/EUIPO – Carrasco Pirard (QUILAPAYÚN)
      (Predmet T-197/20) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije QUILAPAYÚN - Relativni razlog za odbijanje - Nepostojanje dobro poznatog žiga u smislu članka 6.a Pariške konvencije - Članak 8. stavak 2. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (sada članak 8. stavak 2. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001)”)
      (2021/C 368/34)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: JT (zastupnik: A. Mena Valenzuela, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: R. Raponi i D. Hanf, agenti)

         Druge stranke u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Eduardo Carrasco Pirard (Santiago, Čile) i sedam drugih stranaka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a čija se imena navode u prilogu presudi

         Predmet

      Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 10. veljače 2020. (predmet R 1518/2019-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između, s jedne strane, JT-a i, s druge strane, E. Carrasca Pirarda i drugih stranaka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a čija se imena navode u prilogu.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  JT-u se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 320, 28. 9. 2020.


title: Predmet T-362/21: Tužba podnesena 25. lipnja 2021. – Telly/Komisija

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/22

      Tužba podnesena 25. lipnja 2021. – Telly/Komisija
      (Predmet T-362/21)
      (2021/C 368/37)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Telly s. r. o. (Prag, Češka Republika) (zastupnik: R. Kubáč, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Europske komisije od 15. ožujka 2021. o državnoj potpori SA.55805 (2020/FC) – Češka Republika – Produljenje valjanosti dozvola operaterima mreže DZT-a za uporabu frekvencija;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji o očitoj pogrešci u ocjeni;

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da Komisijina odluka nije valjano obrazložena.


title: Predmet T-368/21: Tužba podnesena 1. srpnja 2021. – Di Taranto/Ured europskog javnog tužitelja

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/24

      Tužba podnesena 1. srpnja 2021. – Di Taranto/Ured europskog javnog tužitelja
      (Predmet T-368/21)
      (2021/C 368/40)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Alessandro Di Taranto (Rim, Italija) (zastupnik: G. Pellegrino, odvjetnik)

         Tuženik: Ured europskog javnog tužitelja (EPPO)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi „Decision of the College of the European Public Prosecutor’s Office of 3 may 2021 on the appointment of fifteen european delegated prosecutors of the EPPO in the Italian Republic”, odluku kojom su imenovani delegirani europski javni tužitelji u talijanskoj državi;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje tužiteljevih troškova u ovom postupku.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog tužbi tužitelj navodi tužbeni razlog koji se temelji na nezakonitosti koja je izvedena iz nezakonitosti pretpostavljene i obvezujuće odluke od 28. travnja 2021. Consiglia Superiore della Magistratura (Državno sudbeno vijeće), koji je u Italiji tijelo nadležno za imenovanje delegiranih europskih javnih tužitelja (DEJT).
      Kao mjera predostrožnosti pobija se odluka Kolegija EPPO-a o imenovanju DEJT-ova za koju se smatra da sadržava nezakonitost izvedenu iz odluke od 28. travnja 2021., kojom je Consiglio Superiore della Magistratura (Državno sudbeno vijeće) zauzeo konačan stav prema kojem je A. Di Taranto, u pogledu triju tužitelja koje će se imenovati za sjedište u Rimu, rangiran nakon drugih kandidata.


title: Predmet T-403/21: Tužba podnesena 7. srpnja 2021 – Norddeutsche Landesbank – Girozentrale/SRB

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/26

      Tužba podnesena 7. srpnja 2021 – Norddeutsche Landesbank – Girozentrale/SRB
      (Predmet T-403/21)
      (2021/C 368/43)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Norddeutsche Landesbank – Girozentrale (Hannover, Njemačka) (zastupnici: D. Flore i J. Seitz, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj, kao pravni sljednik Deutsche Hypothekenbank (Actien-Gesellschaft), od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi tuženikovu odluku od 14. travnja 2021. (broj akta: SRB/ES/2021/22) uključujući priloge, osobito Prilog I „Rezultati izračuna primjenjivog na sve institucije na koje se primjenjuje izračun ex ante doprinosa za 2021., iskazanih zasebno (po instituciji) u Harmoniziranim prilozima” –u dijelu u kojem se odnose na tužitelja;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sljedeće tužbene razloge.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog: povreda prava na saslušanje

                              —

                              Tuženik je propustio saslušati društvo Deutsche Hypothekenbank prije donošenja pobijane odluke i tome je povrijedio članak 41. stavak 1. i stavak 2. točku (a) Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog: povreda postupovnih pravila

                              —

                              Pobijana je odluka ništava jer je donesena uz povredu općih postupovnih odredbi koje proizlaze iz članka 41. Povelje i članka 298. UFEU-a, općih pravnih načela i tuženikova Poslovnika.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog: manjkavost obrazloženja pobijane odluke.

                              —

                              Pobijana odluka protivno članku 296. UFEU-a ne sadržava dovoljno obrazloženje; obrazloženje se ne odnosi na pojedinačni slučaj, a nedostaje i opis relevantnih razloga u okviru proporcionalnosti i diskrecijske ocjene.

                              —

                              Izračun godišnjeg doprinosa nije razumljiv, osobito zbog korištenja neujednačenih pojmova i neiznošenja važnih međukoraka.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog: povreda temeljnog prava na djelotvornu pravnu zaštitu zbog nemogućnosti preispitivanja pobijane odluke

                              —

                              Manjkavo obrazloženje pobijane odluke tužitelju znatno otežava sudsko preispitivanje.

                              —

                              Tuženik je pritom osobito povrijedio načelo kontradiktornosti postupka prema kojem sudionici moraju moći kontradiktorno raspraviti kako činjenične tako i pravne okolnosti koje su odlučujuće za ishod postupka.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog: primjena pokazatelja IPS (Institutional Protection Scheme) povređuje nadređeno pravo

                              —

                              Prilikom primjene pokazatelja IPS zanemaren je značaj članstva društva Deutschen Hypothekenbank u institucionalnom sustavu zaštite Sparkassen-Finanzgruppe (financijska grupa štedionica, Njemačka).

                              —

                              U skladu s člankom 6. stavkom 5. drugom rečenicom Delegirane uredbe (EU) 2015/63 (1), tuženik je trebao uzeti u obzir i malu vjerojatnost sanacije dotične institucije i time i korištenja Jedinstvenog sanacijskog fonda te poštovati načelo proporcionalnosti.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog: uzimanje u obzir derivativnih ukupnih rizika u okviru pokazatelja rizika „aktivnosti trgovanja, izvanbilančne izloženosti, izvedenice, složenost i mogućnost sanacije” povređuje Delegiranu uredbu (EU) 2015/63 s obzirom na nadređeno pravo

                              —

                              Tuženik je usto u skladu sa zahtjevom orijentacije na profil rizika prilikom uzimanja u obzir ukupne izloženosti po derivatima u okviru članka 6. stavka 5. prve rečenice točke (a), članka 6. stavka 6. i članka 7. stavka 4. prve rečenice točke (a) Delegirane uredbe (EU) 2015/63 trebao uzeti u obzir da su u slučaju društva Deutschen Hypothekenbank svi derivati dio netrgovinske imovine koji služe isključivo u zaštitne svrhe, te da društvo Deutsche Hypothekenbank ima nisku složenost i visoku mogućnost sanacije.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog: neuzimanjem u obzir MREL-a (Minimum Requirements for own funds and Eligible Liabilities) u okviru područja rizika „Izlaganje riziku” prekršena je Delegirana uredba (EU) 2015/63

                              —

                              Tuženik je trebao s obzirom na članak 6. stavak 1. točku (a) i stavak 2. točku (a) Delegirane uredbe (EU) 2015/63 uzeti u obzir natprosječno visok MREL udio tužitelja od 67,6 %, koji je uvelike premašuje utvrđeni najmanji udio od 8 % koji je utvrdio Jedinstveni sanacijski odbor.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog: primjena multiplikatora za prilagodbu riziku povređuje Delegiranu uredbu (EU) 2015/63 u kontekstu nadređenog prava

                              —

                              Tuženik je prilikom utvrđivanja multiplikatora za prilagodbu riziku trebao uzeti u obzir malu vjerojatnost nastanka statusa neispunjavanja obveza i natprosječni MREL udio tužitelja u skladu sa zahtjevom orijentacije za profil rizika i temeljnim pravom na slobodu poduzetništva iz članka 16. Povelje

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog (podredno): članak 7. stavak 4. druga rečenica Delegirane uredbe (EU) 2015/63 povređuje nadređeno pravo

                              —

                              Budući da članak 7. stavak 4. druga rečenica Delegirane uredbe (EU) 2015/63 predviđa relativizaciju pokazatelja IPS, ta odredba povređuje opće načelo jednakosti iz članka 20. Povelje i načelo proporcionalnosti jer se može različito postupati s institucijama koje podliježu istoj institucionalnoj zaštiti i stoga imaju istunastanka statusa neispunjavanja obveza

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog: povreda nadređenog prava definicijom „međubankovni depoziti” iz Priloga I. koraka 1. Delegirane uredbe (EU) 2015/63

                              —

                              Definicija „međubankovni depoziti” predviđena Prilogom I. korakom 1. Delegirane uredbe (EU) 2015/63 nezakonita je jer rizično neutralni vrijednosni papiri, poput nominalnih hipotekarnih naslova, nisu smjeli ući u izračun pokazatelja rizika „međubankovni krediti i depoziti”.

                  11.

                  Jedanaesti tužbeni razlog: povreda nadređenog prava klasifikacijom u kategorije utvrđenom u Prilogu I. koraku 2. Delegirane uredbe (EU) 2015/63

                              —

                              Klasifikacija utvrđena u Prilogu I. koraku 2. Delegirane uredbe (EU) 2015/63 nezakonita je jer mali broj kategorija i jednak broj institucija po kategoriji ne omogućuju da se dovoljno diferencirano uzme u obzir profil rizičnosti dotične institucije, kao primjerice u slučaju društva Deutschen Hypothekenbank.

         (1)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/63 od 21. listopada 2014. o dopuni Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s ex ante doprinosima aranžmanima financiranja sanacije (SL 2015., L 11, str. 44. i ispravak SL 2017., L 156, str. 38.)


title: Predmet T-445/21: Tužba podnesena 27. srpnja 2021. – Copal Tree Brands/EUIPO – Sumol + Compal Marcas (COPALLI)

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/31

      Tužba podnesena 27. srpnja 2021. – Copal Tree Brands/EUIPO – Sumol + Compal Marcas (COPALLI)
      (Predmet T-445/21)
      (2021/C 368/47)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Copal Tree Brands, Inc. (Oakland, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države) (zastupnik: B. Niemann Fadani, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Sumol + Compal Marcas SA (Carnaxide, Portugal)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije COPALLI – prijava za registraciju br. 17 955 499

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 25. svibnja 2021. u predmetu R 1581/2020-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 25. svibnja 2021. u predmetu R 1581/2020-2;

                  —

                  poništi odluku Odjela za prigovore od 29. svibnja 2020. o prigovoru br. B3075279;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda i pogrešna primjena članka 8. stavka 5. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća


title: Predmet C-312/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. svibnja 2021. uputio Juzgado de lo Mercantil n° 3 de Valencia (Španjolska) – Tráficos Manuel Ferrer S.L. i dr./Daimler AG

text:
               20.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 382/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. svibnja 2021. uputio Juzgado de lo Mercantil no 3 de Valencia (Španjolska) – Tráficos Manuel Ferrer S.L. i dr./Daimler AG
      (Predmet C-312/21)
      (2021/C 382/12)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de lo Mercantil no 3 de Valencia

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Tráficos Manuel Ferrer S.L., Ignacio

         Tuženik: Daimler AG

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li u skladu s oštećenikovim pravom na potpunu naknadu štete zbog protutržišnog postupanja iz članka 101. UFEU-a i sudskom praksom koja ga tumači sustav koji se predviđa člankom 394. stavkom 2. Leya de Enuiciamiento Civil (Zakon o građanskom postupku), kojim se dopušta da oštećenik snosi dio postupovnih troškova, ovisno o iznosu koji je neopravdano preplatio i koji mu je vraćen na temelju djelomičnog prihvaćanja njegova zahtjeva za naknadu štete, za koji se kao deklaratorni uvjet predviđa postojanje povrede tržišnog natjecanja i njezine uzročne povezanosti s nastankom štete, čije priznavanje, kvantificiranje i prihvaćanje proizlaze iz postupka?

                  2.

                  Dopušta li ovlast nacionalnom sudu da procijeni iznos štete i njezinu neovisnu i podrednu kvantifikaciju, zbog toga što su utvrđene neuravnoteženost u pogledu informacija ili neotklonjive teškoće pri kvantifikaciji koje ne smiju narušiti oštećenikovo pravo na potpunu naknadu štete zbog protutržišne prakse iz članka 101. UFEU-a, u vezi s člankom 47. Povelje, čak i u slučaju da je oštećenik koji je pretrpio štetu zbog povrede tržišnog natjecanja, koja se tiče zabranjenog sporazuma koji je doveo do povećanja cijena, tijekom postupka imao pristup podacima na kojima sam tuženik temelji svoje stručno izvješće kako bi odbacio postojanje štete koju treba nadoknaditi?

                  3.

                  Dopušta li ovlast nacionalnom sudu da procijeni iznos štete i njezinu neovisnu i podrednu kvantifikaciju, zbog toga što su utvrđene neuravnoteženost u pogledu informacija ili neotklonjive teškoće pri kvantifikaciji koje ne smiju narušiti oštećenikovo pravo na potpunu naknadu štete zbog protutržišne prakse iz članka 101. UFEU-a, u vezi s člankom 47. Povelje, čak i u slučaju da oštećenik koji je pretrpio štetu zbog povrede tržišnog natjecanja, koja se tiče zabranjenog sporazuma koji je doveo do povećanja cijena, podnese zahtjev za naknadu štete protiv jednog od adresata odluke upravnog tijela, koji je solidarno odgovoran za tu štetu iako nije stavljao na tržište proizvod ili uslugu koju je kupio dotični oštećenik?


title: Predmet C-441/21 P: Žalba koju je 16. srpnja 2021. podnio Ryanair DAC protiv presude Općeg suda (deseto prošireno vijeće) od 19. svibnja 2021. u predmetu T-628/20, Ryanair/Komisija (Španjolska; Covid-19)

text:
               20.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 382/18

      Žalba koju je 16. srpnja 2021. podnio Ryanair DAC protiv presude Općeg suda (deseto prošireno vijeće) od 19. svibnja 2021. u predmetu T-628/20, Ryanair/Komisija (Španjolska; Covid-19)
      (Predmet C-441/21 P)
      (2021/C 382/24)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Ryanair DAC (zastupnici: V. Blanc, E. Vahida i F.-C. Laprévote, odvjetnici, S. Rating, odvjetnik, i I. G. Metaxas-Maranghidis, dikigoros)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Kraljevina Španjolska, Francuska Republika

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu;

                  —

                  poništi, u skladu s člancima 263. i 264. UFEU, Odluku Komisije C(2020) 5414 final od 31. srpnja 2020. o državnoj potpori SA.57659 (2020/N) – Španjolska – COVID-19 – Fond za dokapitalizaciju; i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje vlastitih troškova i troškova nastalih društvu Ryanair te naloži intervenijentima u prvostupanjskom postupku i u ovom žalbenom postupku (ako ih ima) snošenje vlastitih troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog svojoj žalbi, žalitelj ističe šest žalbenih razloga.
      Prvi žalbeni razlog: Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava kada je odbio žaliteljevu tvrdnju da je načelo nediskriminacije neopravdano povrijeđeno.
      Drugi žalbeni razlog: Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava i očito iskrivio činjenice o žaliteljevoj tvrdnji o povredi slobode poslovnog nastana i slobodi pružanja usluga.
      Treći žalbeni razlog: Opći sud počinio je povredu koja se tiče prava i očito iskrivio činjenice kada je odbio žaliteljev tužbeni razlog o pogrešnoj primjeni testa odvagivanja.
      Četvrti žalbeni razlog: Opći sud počinio je povredu koja se tiče prava i očitu pogrešku u ocjeni u klasifikaciji potpore kao programa potpore.
      Peti žalbeni razlog: Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava i očito iskrivio činjenice u pogledu Komisijinog propusta da otvori službeni istražni postupak.
      Šesti žalbeni razlog: Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava i očito iskrivio činjenice u pogledu Komisijine povrede obveze obrazlaganja.


title: Predmet C-629/20: Rješenje predsjednika Suda od 17. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/LE

text:
               20.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 382/23

      Rješenje predsjednika Suda od 17. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/LE
      (Predmet C-629/20) (1)

      (2021/C 382/30)
      Jezik postupka: njemački
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 72, 1. 3. 2021.


title: Predmet C-106/21: Rješenje predsjednika Suda od 18. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/BC

text:
               20.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 382/24

      Rješenje predsjednika Suda od 18. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/BC
      (Predmet C-106/21) (1)

      (2021/C 382/33)
      Jezik postupka: njemački
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 182, 10. 5. 2021.


title: Predmet T-449/21: Tužba podnesena 30. srpnja 2021. – Natixis/Komisija

text:
               20.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 382/27

      Tužba podnesena 30. srpnja 2021. – Natixis/Komisija
      (Predmet T-449/21)
      (2021/C 382/39)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Natixis (Pariz, Francuska) (zastupnici: J. Stratford, Barrister-at-law, i J.-J. Lemonnier, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  u cijelosti poništi Komisijinu odluku C(2021) 3489 final od 20. svibnja 2021. u predmetu AT.40324 – europske državne obveznice (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) kojom je utvrđeno da su tužitelji povrijedili članak 101. UFEU-a i članak 53. Sporazuma o EGP-u, u dijelu u kojem se odnosi na tužitelje i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje tužiteljevih pravnih i drugih troškova u vezi s tim predmetom.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, kojim se tvrdi da Komisija nije imala pravni interes donijeti pobijanu odluku u smislu članka 7. stavka 1. posljednje rečenice Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003 (1).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, kojim se tvrdi da su povrijeđena: (a) tužiteljeva prava obrane; (b) članak 27. stavak 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003 (i/ili (c) članak 10. stavak 1. i članak 11. stavak 2. Uredbe Komisije (EZ) br. 773/2004 (2).

                              —

                              tužitelj tvrdi da je Komisija u pobijanoj odluci obrazložila svoj pravni interes za utvrđivanju povrede pravnim i odvraćajućim učinkom, pri čemu nije riječ o prigovoru upućenom tužitelju na koji se on mogao smisleno očitovati.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, kojim se tvrdi da je pobijana odluka nedovoljno obrazložena i/ili nesrazmjerna. Tužitelj ističe da:

                              —

                              u slučaju da je Komisija imala pravni interes (što tužitelj osporava) za utvrđivanje povrede protiv tužitelja, ona nije dovoljno obrazložila korištenje svoje diskrecijske ovlasti za donošenje tog zaključka.

                              —

                              vršenje diskrecijskog prava Komisije bilo je u suprotnosti s načelom proporcionalnosti jer je pobijana odluka bila nepotrebna za postizanje cilja učinkovite provedbe prava tržišnog natjecanja, a nedostaci utvrđivanja povrede za tužitelja bili su nesrazmjerni s tim ciljem.

                        Ako se bilo koji od prvog, drugog i/ili trećeg tužbenog razloga usvoji, tužitelj ističe da se pobijana odluka u cijelosti treba poništiti. Međutim, ukoliko je to potrebno, tužitelj ističe dodatni tužbeni razlog.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, kojim se tvrdi da je članak 3. pobijane odluke nezakonit s obzirom na to da je Komisija:

                              —

                              prekoračila svoja ovlaštenja naloživši prestanak povrede i zabranu njezinog nastavka, u okolnostima u kojima je povreda prestala;

                              —

                              preokrenula teret dokazivanja, kršeći pretpostavku nedužnosti, u onoj mjeri u kojoj je koristila svoja ovlaštenja jer nije mogla biti sigurna da je povreda prestala;

                              —

                              počinila pogrešku koja se tiče činjenica zaključivši da povreda, od strane tužitelja i/ili u cijelosti, nije prestala; i/ili

                              —

                              postupila nesrazmjerno, jer nije bilo potrebno niti prikladno da Komisija izvrši svoje ovlasti kako bi spriječila povredu prava tržišnog natjecanja od strane tužitelja.

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima 81. i 82. Ugovora o EZ-u (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165.).

         (2)  Uredba Komisije (EZ) br. 773/2004 od 7. travnja 2004. o postupcima koje Komisija vodi na temelju članaka 81. i 82. Ugovora o EZ-u (SL 2004., L 123, str. 18.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 298.).


title: Spojeni predmeti C-845/19 i C-863/19: Presuda Suda (treće vijeće) od 21. listopada 2021. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Apelativen sad – Varna – Bugarska) – kazneni postupci protiv osoba DR (C-845/19), TS (C-863/19) („Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Direktiva 2014/42/EU – Zamrzavanje i oduzimanje predmeta i imovinske koristi ostvarene kaznenim djelima u Europskoj uniji – Područje primjene – Oduzimanje nezakonito stečene imovine – Ekonomska korist ostvarena kaznenim djelom koje nije bilo predmet osuđujuće presude – Članak 4. – Oduzimanje – Članak 5. – Prošireno oduzimanje – Članak 6. – Oduzimanje imovine trećih osoba – Pretpostavke – Oduzimanje novčanog iznosa za koji se tvrdi da pripada trećoj osobi – Treća osoba koja nema pravo sudjelovati kao stranka u postupku oduzimanja – Članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima”)

text:
               20.12.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 513/8

      Presuda Suda (treće vijeće) od 21. listopada 2021. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Apelativen sad – Varna – Bugarska) – kazneni postupci protiv osoba DR (C-845/19), TS (C-863/19)
      (Spojeni predmeti C-845/19 i C-863/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima - Direktiva 2014/42/EU - Zamrzavanje i oduzimanje predmeta i imovinske koristi ostvarene kaznenim djelima u Europskoj uniji - Područje primjene - Oduzimanje nezakonito stečene imovine - Ekonomska korist ostvarena kaznenim djelom koje nije bilo predmet osuđujuće presude - Članak 4. - Oduzimanje - Članak 5. - Prošireno oduzimanje - Članak 6. - Oduzimanje imovine trećih osoba - Pretpostavke - Oduzimanje novčanog iznosa za koji se tvrdi da pripada trećoj osobi - Treća osoba koja nema pravo sudjelovati kao stranka u postupku oduzimanja - Članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima”)
      (2021/C 513/13)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Apelativen sad – Varna

         Stranke glavnog kaznenog postupka

      DR (C-845/19), TS (C-863/19),

         uz sudjelovanje: Okražna prokuratura – Varna

         Izreka

                  1.

                  Direktivu 2014/42/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 3. travnja 2014. o zamrzavanju i oduzimanju predmeta i imovinske koristi ostvarene kaznenim djelima u Europskoj uniji treba tumačiti na način da posjedovanje opojnih sredstava u svrhu njihove distribucije ulazi u njezino područje primjene, iako su svi elementi svojstveni počinjenju tog kaznenog djela ograničeni na samo jednu državu članicu.

                  2.

                  Direktivu 2014/42 treba tumačiti na način da se njome predviđa ne samo oduzimanje imovine koja čini ekonomsku korist ostvarenu kaznenim djelom za počinjenje kojeg je njegov počinitelj osuđen nego se njome također predviđa oduzimanje imovine koja pripada tom počinitelju, a u pogledu koje je nacionalni sud pred kojim se postupak vodi siguran da je stečena drugim kriminalnim radnjama, uz poštovanje jamstava predviđenih člankom 8. stavkom 8. te direktive i pod uvjetom da se kazneno djelo za počinjenje kojeg je navedeni počinitelj proglašen krivim nalazi među djelima navedenima u članku 5. stavku 2. navedene direktive te da to kazneno djelo može izravno ili neizravno dovesti do ostvarivanja ekonomske koristi u smislu te direktive.

                  3.

                  Članak 8. stavke 1., 7. i 9. Direktive 2014/42, u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis koji omogućuje oduzimanje u korist države imovine za koju se tvrdi da pripada osobi koja nije počinitelj kaznenog djela a da pritom ta osoba nema mogućnost sudjelovati kao stranka u postupku oduzimanja.

         (1)  SL C 68, 2. 3. 2020,


title: Predmet C-866/19: Presuda Suda (treće vijeće) od 21 listopada 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Najwyższy – Poljska) – SC/Zakład Ubezpieczeń Społecznych I Oddział w Warszawie („Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna sigurnost radnika migranata – Uredba (EZ) br. 883/2004 – Članak 52. stavak 1. točka (b) – Radnik koji je bio zaposlen u dvjema državama članicama – Najkraće razdoblje propisano u nacionalnom pravu za stjecanje prava na starosnu mirovinu – Uzimanje u obzir navršenih razdoblja doprinosa na temelju zakonodavstva druge države članice – Zbrajanje – Izračun iznosa mirovine koji treba isplatiti”)

text:
               20.12.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 513/9

      Presuda Suda (treće vijeće) od 21 listopada 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Najwyższy – Poljska) – SC/Zakład Ubezpieczeń Społecznych I Oddział w Warszawie
      (Predmet C-866/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna sigurnost radnika migranata - Uredba (EZ) br. 883/2004 - Članak 52. stavak 1. točka (b) - Radnik koji je bio zaposlen u dvjema državama članicama - Najkraće razdoblje propisano u nacionalnom pravu za stjecanje prava na starosnu mirovinu - Uzimanje u obzir navršenih razdoblja doprinosa na temelju zakonodavstva druge države članice - Zbrajanje - Izračun iznosa mirovine koji treba isplatiti”)
      (2021/C 513/14)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Najwyższy

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SC

         Tuženik: Zakład Ubezpieczeń Społecznych I Oddział w Warszawie

         Izreka

      Članak 52. stavak 1. točku (b) Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti treba tumačiti na način da nadležno tijelo dotične države članice – za potrebe utvrđivanja granice koju ne smiju prelaziti razdoblja bez doprinosa u odnosu na razdoblja doprinosa u skladu sa zakonodavstvom te države članice – mora uzeti u obzir, pri izračunu teoretskog iznosa davanja iz podtočke i. te odredbe, sva razdoblja osiguranja, uključujući i ona navršena na temelju zakonodavstva drugih država članica, dok se pri izračunu stvarnog iznosa davanja iz podtočke ii. navedene odredbe u obzir uzimaju isključivo razdoblja osiguranja navršena na temelju zakonodavstva dotične države članice.

         (1)  SL C 61, 24. 2. 2020.


title: Predmet C-894/19 P: Presuda Suda (drugo vijeće) od 21. listopada 2021. – Europski parlament/UZ („Žalba – Javna služba – Dužnosnici – Stegovni postupak – Stegovna mjera – Administrativna istraga – Članak 41. stavak 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Zahtjev objektivne nepristranosti – Protužalba – Odbijanje zahtjeva za pomoć – Članak 41. stavak 2. Povelje o temeljnim pravima – Pravo na saslušanje”)

text:
               20.12.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 513/9

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 21. listopada 2021. – Europski parlament/UZ
      (Predmet C-894/19 P) (1)

      („Žalba - Javna služba - Dužnosnici - Stegovni postupak - Stegovna mjera - Administrativna istraga - Članak 41. stavak 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima - Zahtjev objektivne nepristranosti - Protužalba - Odbijanje zahtjeva za pomoć - Članak 41. stavak 2. Povelje o temeljnim pravima - Pravo na saslušanje”)
      (2021/C 513/15)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Europski parlament (zastupnici: V. Montebello-Demogeot i I. Lázaro Betancor, agents)

         Druga stranka u postupku: UZ (zastupnik: J.-N. Louis, odvjetnik)

         Izreka

                  1.

                  Žalba i protužalba se odbijaju.

                  2.

                  Europskom parlamentu nalaže se snošenje troškova u vezi sa žalbom.

                  3.

                  Osobi UZ nalaže se snošenje troškova u vezi s protužalbom.

         (1)  SL C 77, 9. 3. 2020.


title: Predmet C-80/20: Presuda Suda (peto vijeće) od 21 listopada 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunalul Bucureşti – Rumunjska) – Wilo Salmson France SAS/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenţi („Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Članci 167. do 171. i članak 178. točka (a) – Pravo na odbitak PDV a – Povrat PDV a poreznim obveznicima s poslovnim nastanom u državi članici različitoj od države članice povrata – Posjedovanje računa – Direktiva 2008/9/EZ – Odbijanje zahtjeva za povrat – Dobavljačevo „storniranje” računa – Izdavanje novog računa – Novi zahtjev za povrat – Odbijanje”)

text:
               20.12.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 513/10

      Presuda Suda (peto vijeće) od 21 listopada 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunalul Bucureşti – Rumunjska) – Wilo Salmson France SAS/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenţi
      (Predmet C-80/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članci 167. do 171. i članak 178. točka (a) - Pravo na odbitak PDV a - Povrat PDV a poreznim obveznicima s poslovnim nastanom u državi članici različitoj od države članice povrata - Posjedovanje računa - Direktiva 2008/9/EZ - Odbijanje zahtjeva za povrat - Dobavljačevo „storniranje” računa - Izdavanje novog računa - Novi zahtjev za povrat - Odbijanje”)
      (2021/C 513/16)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunalul Bucureşti

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Wilo Salmson France SAS

         Tuženici: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenţi

         Izreka

                  1.

                  Članke 167. do 171. i članak 178. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2010/45/EU od 13. srpnja 2010., kao i Direktivu Vijeća 2008/9/EZ od 12. veljače 2008. o utvrđivanju detaljnih pravila za povrat poreza na dodanu vrijednost, predviđenih u Direktivi 2006/112, poreznim obveznicima koji nemaju poslovni nastan u državi članici povrata, već u drugoj državi članici, treba tumačiti na način da pravo na povrat poreza na dodanu vrijednost (PDV) za isporuku robe ne može ostvarivati porezni obveznik koji nema poslovni nastan u državi članici povrata, nego u drugoj državi članici, ako ne posjeduje račun koji se odnosi na kupnju dotične robe, u smislu Direktive 2006/112, kako je izmijenjena Direktivom 2010/45. Samo ako dokument sadržava nedostatke poput onih zbog kojih nacionalne porezne uprave nemaju podatke na kojima se nužno temelji zahtjev za povrat, moguće je smatrati da takav dokument nije „račun” u smislu Direktive 2006/112, kako je izmijenjena Direktivom 2010/45.

                  2.

                  Članke 167. do 171. i članak 178. Direktive 2006/112, kako je izmijenjena Direktivom 2010/45, kao i članak 14. stavak 1. točku (a) prvi slučaj Direktive 2008/9, treba tumačiti na način da im se protivi odbijanje zahtjeva za povrat poreza na dodanu vrijednost (PDV) koji se odnosi na dano razdoblje za povrat samo zbog toga što je obveza obračuna PDV a nastala tijekom ranijeg razdoblja za povrat, dok je račun za njega izdan tek tijekom tog danog razdoblja.

                  3.

                  Članke 167. do 171. i članak 178. Direktive 2006/112, kako je izmijenjena Direktivom 2010/45, kao i Direktivu 2008/9, treba tumačiti na način da jednostrano dobavljačevo poništenje računa – provedeno nakon što je država članica povrata donijela odluku kojom se odbija zahtjev za povrat poreza na dodanu vrijednost (PDV) koji se temeljio na tom računu te iako je ta odluka već postala konačna, nakon čega je taj dobavljač tijekom kasnijeg razdoblja izdao novi račun za te iste isporuke, ne dovodeći pritom u pitanje njihovu valjanost – nema nikakva utjecaja na postojanje prava na povrat PDV a koje je već ostvareno i na razdoblje za koje se ono mora ostvariti.

         (1)  SL C 279, 24. 8. 2020.