title: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 7. travnja 2016.#Marchon Germany GmbH protiv Yvonne Karaszkiewicz.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof.#Zahtjev za prethodnu odluku – Samozaposleni trgovački zastupnici – Direktiva 86/653/EEZ – Članak 17. stavak 2. – Odšteta za stranke – Pretpostavke za određivanje – Osiguravanje novih stranaka – Pojam ,nove stranke’ – Stranke nalogodavca koje prvi put kupuju robu čija je prodaja povjerena trgovačkom zastupniku.#Predmet C-315/14.

text:
         PRESUDA SUDA (četvrto vijeće)
      7. travnja 2016. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Samozaposleni trgovački zastupnici — Direktiva 86/653/EEZ — Članak 17. stavak 2. — Odšteta za stranke — Pretpostavke za određivanje — Osiguravanje novih stranaka — Pojam ‚nove stranke’ — Stranke nalogodavca koje prvi put kupuju robu čija je prodaja povjerena trgovačkom zastupniku“
      U predmetu C‑315/14,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka), odlukom od 14. svibnja 2014., koju je Sud zaprimio 2. srpnja 2014., u postupku

         Marchon Germany GmbH

      protiv

         Yvonne Karaszkiewicz,

      SUD (četvrto vijeće),
      u sastavu: L. Bay Larsen, predsjednik trećeg vijeća, u svojstvu predsjednika četvrtog vijeća, J. Malenovský, M. Safjan, A. Prechal i K. Jürimäe (izvjestiteljica), suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Szpunar,
      tajnik: C. Strömholm, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 4. lipnja 2015.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Marchon Germany GmbH, C. Stempfle, C. Nitsche, A. Zafar i A. Herbertz, Rechtsanwälte,

               —

               za Y. Karaszkiewicz, G. Heinicke, Rechtsanwalt,

               —

               za njemačku vladu, T. Henze i B. Beutler kao i J. Kemper i J. Mentgen, u svojstvu agenata,

               —

               za češku vladu, M. Smolek, J. Vláčil i T. Müller, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, K.-P. Wojcik i E. Montaguti, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 10. rujna 2015.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 17. stavka 2. točke (a) Direktive Vijeća 86/653/EEZ od 18. prosinca 1986. o usklađivanju prava država članica u vezi samozaposlenih trgovačkih zastupnika (SL L 382, str. 17.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 10., str. 45.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Marchon Germany GmbH (u daljnjem tekstu: društvo Marchon) i Y. Karaszkiewicz u vezi s odštetom za stranke koju je potonja zahtijevala od tog društva nakon raskida njezina ugovora trgovačkog zastupnika.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Uvodne izjave 2. i 3. Direktive 86/653 glase:
               „budući da razlike u nacionalnim pravima, koje se odnose na trgovačko zastupanje, značajno utječu na uvjete tržišnog natjecanja i na provođenje djelatnosti zastupanja unutar [Europske unije], te su štetne kako za zaštitu koja se pruža trgovačkim zastupnicima u odnosu na njihove nalogodavce, tako i za sigurnost trgovačkih poslova; budući da su, štoviše, te razlike takve da u značajnoj mjeri sprečavaju sklapanje i izvršavanje ugovora o trgovačkom zastupanju u kojima nalogodavac i trgovački zastupnici imaju poslovni nastan u različitim državama članicama;
               budući da bi se trgovina robom između država članica trebala odvijati pod uvjetima sličnim onima na jedinstvenom tržištu, te da to iziskuje usklađivanje pravnih sustava država članica do one mjere koja osigurava uredno djelovanje zajedničkog tržišta; budući da u tom pogledu kolizijska pravila ne uklanjaju u području trgovačkog zastupanja prethodno opisane nedosljednosti, niti bi to bio slučaj čak i da ih se učini jednoobraznima, te je stoga predloženo neophodno usklađivanje bez obzira na postojanje tih pravila”.

               4

               Članak 1. stavci 1. i 2. te direktive određuje:
               „1.   Mjere usklađivanja propisane ovom Direktivom primjenjuju se na zakone i druge propise država članica koji uređuju odnose između trgovačkih zastupnika i njihovih nalogodavaca.
               2.   Za potrebe ove Direktive ,trgovački zastupnik' znači samozaposleni posrednik koji ima stalno ovlaštenje za posredovanje pri prodaji ili kupnji robe u ime druge osobe, dalje u tekstu ,nalogodavca', odnosno za posredovanje i sklapanje takvog posla u ime i za račun nalogodavca.“

               5

               Članak 3. navedene direktive glasi:
               „1.   Trgovački zastupnik mora u obavljanju svojih djelatnosti brinuti o interesima nalogodavca i djelovati pošteno i u dobroj vjeri.
               2.   Trgovački zastupnik posebno mora:

                        (a)

                        uložiti odgovarajući trud radi posredovanja, ako je potrebno, pri sklapanju posla koji mu je povjeren na obavljanje;

                  [...]”

               6

               Članak 17. stavci 1. i 2. iste direktive propisuje:
               „1.   Države članice poduzimaju neophodne mjere kako bi osigurale da trgovački zastupnik, nakon raskida ugovora o zastupanju, bude obeštećen sukladno stavku 2. ovog članka, odnosno da mu se nadoknadi šteta sukladno stavku 3. ovog članka.

                        (a)

                        Trgovački zastupnik ima pravo na odštetu ako i u mjeri u kojoj:

                                 —

                                 je nalogodavcu osigurao nove stranke ili je u značajnoj mjeri povećao opseg posla s postojećim strankama te nalogodavac nastavlja ostvarivati znatnu korist od poslovanja s takvim strankama,
                                 i

                                 —

                                 plaćanje odštete je pravično uzmu li se u obzir sve okolnosti, a posebno izgubljena provizija trgovačkog zastupnika od poslovanja s takvim strankama. [...]

                        (b)

                        Iznos odštete ne može prelaziti iznos koji odgovara odšteti za jednu godinu izračunatoj na temelju prosječne godišnje naknade za rad trgovačkog zastupnika tijekom prethodnih pet godina, a ako se ugovor izvršava manje od pet godina, odšeta se izračunava na temelju prosjeka za to razdoblje.

                  [...]”

         Njemačko pravo

               7

               U skladu s člankom 89.b stavkom 1. Trgovačkog zakonika (Handelsgesetzbuch):
               „Trgovački zastupnik može, nakon raskida ugovornog odnosa, od nalogodavca zahtijevati primjerenu odštetu ako i u mjeri u kojoj:

                        1.

                        nalogodavac nastavi uživati znatnu korist, čak i nakon prestanka ugovora, od opsega posla s novim strankama koje je osigurao trgovački zastupnik i

                        2.

                        plaćanje odštete je pravično uzmu li se u obzir sve okolnosti, a posebno izgubljena provizija trgovačkog zastupnika od poslovanja s takvim strankama.

                  Osiguranju nove stranke istovjetno je ako trgovački zastupnik poveća opseg posla s postojećom strankom u mjeri toliko značajnoj da je s poslovnoga gledišta to istovjetno osiguranju nove stranke.”

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               8

               U okviru svoje djelatnosti veleprodaje okvira za naočale, društvo Marchon prodaje asortiman okvira različitih modela, marki i kolekcija kupcima koji su optičari.

               9

               Kako bi osiguralo distribuciju svojih okvira, društvo Marchon koristi usluge nekoliko trgovačkih zastupnika. To društvo stoga svakom od njih povjerava zadaću posredovanja u prodaji ne svih okvira iz asortimana, već samo onih jedne ili više određenih marki. Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da u istom zemljopisnom sektoru svaki trgovački zastupnik konkurira onima kojima je društvo Marchon povjerilo prodaju okvira svojih drugih marki.

               10

               Yvonne Karaszkiewicz, koja je obavljala dužnost trgovačkog zastupnika društva Marchon između rujna 2008. i lipnja 2009., to je društvo ovlastilo za prodaju okvira marki C. K. i F. Društvo Marchon joj je u tu svrhu dalo popis optičara s kojima je već imalo poslovne odnose u vezi s drugim markama okvira. Yvonne Karaszkiewicz posredovala je u prodaji okvira koji su joj bili povjereni uglavnom s tim optičarima.

               11

               Nakon raskida svojega ugovora, Y. Karaszkiewicz je od društva Marchon zahtijevala odštetu za stranke na temelju članka 89.b Trgovačkog zakonika. Ona je, s tim u vezi, tvrdila da optičare koji su, zahvaljujući njezinu posredovanju, prvi put kupili okvire marki C. K. ili F. treba smatrati novim strankama u smislu te odredbe čak i ako su već bili na popisu kupaca koji joj je to društvo dalo.

               12

               Landgericht München I (Zemaljski sud München I) prihvatio je zahtjev Y. Karaszkiewicz umanjivši međutim zbog pravičnosti iznos dodijeljene odštete za polovicu onoga što je dotična osoba zahtijevala. Taj je sud naime smatrao da je posao posredovanja koji je potonja obavljala bio olakšan činjenicom da su nove stranke za koje je tvrdila da ih je osigurala društvu Marchon prethodno već poznavale to društvo.

               13

               Društvo Marchon podnijelo je žalbu protiv te odluke Oberlandesgerichtu München (Viši zemaljski sud u Münchenu). Kako je potonji sud potvrdio navedenu odluku, to je društvo podnijelo reviziju Bundesgerichtshofu (Savezni vrhovni sud).

               14

               Sud koji je uputio zahtjev smatra da ishod revizije ovisi o tumačenju članka 17. stavka 2. točke (a) Direktive 86/653, a osobito pitanja treba li, u okolnostima poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, smatrati da je trgovački zastupnik osigurao nove stranke u smislu te odredbe.

               15

               Prema mišljenju tog suda, pojam „nove stranke”, u smislu navedene odredbe, može se odnositi na osobe koje prije posredovanja dotičnog trgovačkog zastupnika nisu imale nikakav poslovni odnos s nalogodavcem. Ipak, navedeni sud pita treba li se ta ista odredba šire tumačiti kada, s obzirom na nalogodavčevu strukturu distribucije, trgovački zastupnik distribuira samo dio njegove robe. Naime, s obzirom na smisao i cilj Direktive 86/653, a osobito cilj zaštite trgovačkog zastupnika u njegovim odnosima s nalogodavcem, novim strankama u smislu članka 17. stavka 2. točke (a) te direktive mogu se smatrati osobe koje dotada od nalogodavca nisu kupile nikakvu robu čija je promocija bila povjerena trgovačkom zastupniku unatoč transakcijama između tih osoba i tog nalogodavca u pogledu druge robe.

               16

               U tim je okolnostima Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „Treba li članak 17. stavak 2. točku (a) prvu alineju Direktive 86/653 tumačiti na način da se protivi primjeni nacionalnih propisa prema kojima se ‚novim strankama’ smatraju i takve stranke koje je osigurao trgovački zastupnik koje već imaju poslovne odnose s nalogodavcem u vezi s proizvodima koje on prodaje u svojem asortimanu, ali ne u vezi s proizvodima za prodaju kojih je nalogodavac isključivo ovlastio trgovačkog zastupnika?”

         O zahtjevu za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka

               17

               Aktom podnesenim tajništvu Suda 18. studenoga 2015. društvo Marchon zahtijevalo je da se odredi ponovno otvaranje usmenog dijela postupka.

               18

               To društvo u biti tvrdi da o nekim od pojmova koje je nezavisni odvjetnik upotrebljavao u svojemu mišljenju, to jest onome „proizvod”, „nova kategorija proizvoda” i „marka”, stranke nisu raspravljale.

               19

               U tom pogledu treba podsjetiti da na temelju članka 83. Poslovnika Sud može u svakom trenutku, nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika, odrediti ponovno otvaranje usmenog dijela postupka, osobito ako smatra da stvar nije dovoljno razjašnjena ili ako stranka iznese, nakon zatvaranja tog dijela postupka, novu činjenicu koja je takve prirode da ima odlučujući utjecaj na odluku Suda, ili pak ako je u predmetu potrebno odlučiti na temelju argumenta o kojem se nije raspravljalo među strankama ili zainteresiranim osobama iz članka 23. Statuta Suda Europske unije.

               20

               U ovom slučaju Sud, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, smatra da ne raspolaže svim potrebnim podacima za odgovor na pitanje koje je postavio sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku i da predmet ne treba ispitivati s obzirom na novu činjenicu koja može imati odlučujući utjecaj na njegovu odluku ili novi argument o kojem se pred njim nije raspravljalo.

               21

               Kad je riječ o, osobito, pojmovima „proizvod”, „nova kategorija proizvoda” i „marka”, koje je nezavisni odvjetnik upotrebljavao u svojemu mišljenju, treba istaknuti da su stranke u svojim pisanim očitovanjima i na raspravi imale mnoštvo mogućnosti raspraviti o njima.

               22

               U tim okolnostima ne treba prihvatiti zahtjev društva Marchon za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka.

         O prethodnom pitanju

               23

               Prije provođenja analize pitanja koje je postavio sud koji je uputio zahtjev, treba podsjetiti da se, kao što to proizlazi iz njezina članka 1., Direktivom 86/653 usklađuju odredbe zakona i drugih propisa država članica koji uređuju odnose između stranaka ugovora o trgovačkom zastupanju a, osobito, u njezinim člancima 13. do 20., odredbe koje uređuju sklapanje i prestanak takvog ugovora.

               24

               Što se tiče prestanka ugovora, članak 17. te direktive državama članicama nalaže da uspostave mehanizam obeštećenja trgovačkih zastupnika, pri čemu im ostavlja na izbor dvije mogućnosti – odštetu određenu u skladu s kriterijima navedenima u stavku 2. tog članka, odnosno sustav odštete za stranke, ili naknadu štete u skladu s kriterijima utvrđenima u njegovu stavku 3., odnosno sustav naknade štete (presuda Quenon K., C‑338/14, EU:C:2015:795, t. 24).

               25

               Nesporno je da se Savezna Republika Njemačka odlučila za sustav odštete za stranke.

               26

               U tom kontekstu, sud koji je uputio zahtjev svojim pitanjem u biti pita može li se članak 17. stavak 2. točka (a) prva alineja Direktive 86/653 tumačiti na način da se stranke koje je trgovački zastupnik osigurao za robu za čiju prodaju ga je nalogodavac ovlastio mogu smatrati „novim strankama” u smislu te odredbe i to čak i ako su te stranke već imale poslovne odnose s tim nalogodavcem u pogledu druge robe.

               27

               U skladu s člankom 17. stavkom 2. točkom (a) prvom alinejom Direktive 86/653 trgovački zastupnik ima pravo na odštetu ako i u mjeri u kojoj je nalogodavcu osigurao nove stranke ili je u značajnoj mjeri povećao opseg posla s postojećim strankama te nalogodavac nastavlja ostvarivati znatnu korist od poslovanja s takvim strankama. Plaćanje te odštete mora biti pravično uzmu li se u obzir sve okolnosti, a posebno izgubljena provizija trgovačkog zastupnika od poslovanja s takvim strankama.

               28

               Točno je da se samim tekstom te odredbe, utoliko što se njime pravi razlika između novih stranaka i postojećih stranaka, upućuje na to da se novim strankama isključivo trebaju smatrati one s kojima nalogodavac općenito i do posredovanja trgovačkog zastupnika nije imao nikakav poslovni odnos. Međutim, samim tim tekstom se ne može sa sigurnošću utvrditi treba li se „novi” ili „postojeći” karakter stranke ocjenjivati u odnosu na cjelokupni asortiman nalogodavca ili posebno za određenu robu.

               29

               Stoga članak 17. stavak 2. Direktive 86/653 treba tumačiti uzimajući u obzir kontekst te odredbe i ciljeve te direktive (vidjeti, po analogiji, presude Csonka i dr., C‑409/11, EU:C:2013:512, t. 23., kao i Vnuk, C‑162/13, EU:C:2014:2146, t. 42.).

               30

               Kad je riječ o, kao prvo, kontekstu čiji je dio navedena odredba, ona je jedna od mjera, kao što je navedeno u točki 23. ove presude, za usklađivanje pravila koja se primjenjuju na ugovore o trgovačkom zastupanju. S tim u vezi, iz članka 1. stavka 2. Direktive 86/653 proizlazi da u okviru takvog ugovora trgovački zastupnik znači samozaposleni posrednik koji ima stalno ovlaštenje za posredovanje pri prodaji ili kupnji robe u ime nalogodavca odnosno za posredovanje i sklapanje takvog posla u ime i za račun potonjeg.

               31

               Nadalje, iz članka 3. stavaka 1. i 2. te direktive proizlazi da u okviru navedenog ugovora trgovački zastupnik mora brinuti o interesima nalogodavca osobito ulaganjem odgovarajućeg truda radi posredovanja, ako je potrebno, pri sklapanju posla koji mu je nalogodavac povjerio na obavljanje.

               32

               Kao što je njemačka vlada u biti istaknula u svojim pisanim očitovanjima, predmet djelatnosti trgovačkog zastupnika dakle ovisi o odredbama ugovora između njega i nalogodavca, osobito o sporazumu stranaka o robi koju nalogodavac namjerava prodati ili kupiti posredstvom tog zastupnika.

               33

               Kad je riječ o, kao drugo, ciljevima Direktive 86/653, treba podsjetiti da je njezin cilj osobito zaštititi trgovačkog zastupnika u njegovu odnosu s nalogodavcem (vidjeti u tom smislu presude Honyvem Informazioni Commerciali, C‑465/04, EU:C:2006:199, t. 19. i Quenon K., C‑338/14, EU:C:2015:795, t. 23.). Sud je već presudio da je članak 17. te direktive u tom pogledu od odlučujuće važnosti (vidjeti u tom smislu presudu Unamar, C‑184/12, EU:C:2013:663, t. 39). Stoga tekst stavka 2. tog članka treba tumačiti na način kojim se doprinosi toj zaštiti trgovačkog zastupnika i kojim se stoga u potpunosti uzimaju u obzir zasluge potonjeg za sklapanje poslova za koje je ovlašten. Pojam „nove stranke” u smislu te odredbe stoga se ne može tumačiti restriktivno.

               34

               S obzirom na prethodno navedeno, treba utvrditi da činjenicu je li stranka nova ili postojeća, u smislu članka 17. stavka 2. Direktive 86/653, treba ocjenjivati u odnosu na robu u pogledu koje je nalogodavac ovlastio trgovačkog zastupnika da posreduje u prodaji ili kupnji ili, prema potrebi, sklopi posao o kupnji ili prodaji.

               35

               Stoga, u situaciji poput one iz glavnog postupka u kojoj je, u skladu s odredbama svojega ugovora o trgovačkom zastupanju trgovački zastupnik ovlašten posredovati u prodaji dijela asortimana nalogodavčeve robe, a ne njegova cjelokupnog asortimana, okolnost da je neka osoba već imala poslovne odnose s tim nalogodavcem u pogledu druge robe ne isključuje mogućnost da ju se može smatrati novom strankom koju je osigurao taj trgovački zastupnik kada je potonji, svojim zaslugama, uspio uspostaviti poslovni odnos između te osobe i navedenog nalogodavca za robu koju je ovlašten prodavati.

               36

               Društvo Marchon međutim tvrdi da se u ovom slučaju stranke na koje se poziva Y. Karaszkiewicz ne može smatrati novima u smislu članka 17. stavka 2. Direktive 86/653 za robu koju je dotična osoba distribuirala. Naime, te su stranke već imale poslovne odnose u pogledu okvira za naočale sličnih onima za čije posredovanje u prodaji je bio ovlašten trgovački zastupnik, pri čemu su potonji okviri isključivo bili druge marke.

               37

               U tom pogledu, sama činjenica da su stranke koje je trgovački zastupnik osigurao svojem nalogodavcu od njega već kupovale robu koja je po svojoj prirodi usporediva s onom u čijoj je prodaji tim strankama taj trgovački zastupnik posredovao, nije dovoljna da bi se smatralo da je potonja roba već bila predmet postojećih poslovnih odnosa s navedenim strankama.

               38

               U tim okolnostima, s obzirom na djelatnost posrednika u prodaji trgovačkog zastupnika, kako je opisana u točkama 30. i 31. ove presude, treba ispitati je li prodaja robe o kojoj je riječ od dotičnog trgovačkog zastupnika zahtijevala specifičnu posredničku aktivnost i strategiju prodaje radi uspostave posebnog poslovnog odnosa, osobito stoga što je riječ o robi iz drukčijeg dijela nalogodavčevog asortimana.

               39

               U tom pogledu, kao što je istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 52. svojega mišljenja, činjenica da je nalogodavac trgovačkom zastupniku povjerio prodaju nove robe kupcima s kojima je već imao određene poslovne odnose može biti pokazatelj toga da je ta roba dio asortimana drukčijeg od onoga koji su te stranke dotad kupovale te da će prodaja navedene nove robe potonjima od tog trgovačkog zastupnika zahtijevati uspostavu specifičnog poslovnog odnosa, što međutim treba utvrditi sud koji je uputio zahtjev.

               40

               Tu analizu potvrđuje činjenica da se distribucija robe općenito govoreći obavlja na različit način ovisno o marki robe. U tom pogledu, sud je već presudio da je žig često, osim oznake podrijetla proizvoda ili usluga, i sredstvo poslovne strategije koje se, među ostalim, koristi u promidžbene svrhe ili radi stjecanja ugleda kako bi se razvila potrošačka vjernost (presuda Interflora i Interflora British Unit, C‑323/09, EU:C:2011:604, t. 39.).

               41

               Stoga, okolnosti poput onih iz glavnog postupka, u kojima je, kao što proizlazi iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje, ponuda nalogodavčeve robe podijeljena na različite marke, pri čemu je svaki od njegovih trgovačkih zastupnika ovlašten posredovati u prodaji isključivo jedne ili nekih od tih marki, upućuju na to da ti trgovački zastupnici sa svakom strankom moraju uspostaviti poslovan odnos koji je specifičan za marke za koje su ovlašteni, što međutim mora utvrditi sud koji je uputio zahtjev.

               42

               Kad je, konačno, riječ o argumentu društva Marchon da je trgovačkom zastupniku mnogo lakše plasirati novu robu osobama koje su već imale poslovne odnose s nalogodavcem, tu će tvrdnju, pod pretpostavkom da se pokaže istinitom, nacionalni sud moći u potpunosti uzeti u obzir u analizi čija je svrha utvrđivanje, u skladu s člankom 17. stavkom 2. drugom alinejom Direktive 86/653, pravičnosti njegove odštete (vidjeti, po analogiji, presudu Volvo Car Germany, C‑203/09, EU:C:2010:647, t. 44.).

               43

               S obzirom na prethodno navedeno, na postavljeno pitanje treba odgovoriti tako da članak 17. stavak 2. prvu alineju Direktive 86/653 treba tumačiti na način da se stranke koje je trgovački zastupnik osigurao za robu za čiju prodaju ga je nalogodavac ovlastio moraju smatrati „novim strankama” u smislu te odredbe i to čak i ako su te stranke već imale poslovne odnose s tim nalogodavcem u pogledu druge robe kada je prodaja prve robe od strane tog trgovačkog zastupnika zahtijevala uspostavu posebnog poslovnog odnosa, što mora utvrditi sud koji je uputio zahtjev.

         Troškovi

               44

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (četvrto vijeće) odlučuje:

                     Članak 17. stavak 2. točku (a) prvu alineju Direktive Vijeća 86/653/EEZ od 18. prosinca 1986. o usklađivanju prava država članica u vezi samozaposlenih trgovačkih zastupnika treba tumačiti na način da se stranke koje je trgovački zastupnik osigurao za robu za čiju prodaju ga je nalogodavac ovlastio moraju smatrati novim strankama u smislu te odredbe i to čak i ako su te stranke već imale poslovne odnose s tim nalogodavcem u pogledu druge robe kada je prodaja prve robe od strane tog trgovačkog zastupnika zahtijevala uspostavu posebnog poslovnog odnosa, što mora utvrditi sud koji je uputio zahtjev.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 6. lipnja 2013. # Erich Kastenholz protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Predmet T-68/11.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 7. listopada 2010.#Kazneni postupak protiv Vítor Manuel dos Santos Palhota i dr.#Zahtjev za prethodnu odluku: Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen - Belgija.#Slobodno pružanje usluga - Članci 56. i 57. UFEU-a.#Predmet C-515/08.


Presuda Službeničkog suda (treće vijeće) od 5. veljače 2016.#Inge Barnett i dr. protiv Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (EGSO).#Javna služba – Umirovljeni dužnosnici – Starosne mirovine – Članak 64. Pravilnika – Koeficijent ispravka – Godišnje ažuriranje koeficijenta ispravka – Članak 65. stavak 2. Pravilnika – Intermedijarno ažuriranje – Članci 3., 4. i 8. Priloga XI. Pravilniku – Prag osjetljivosti – Promjena troškova života – Članak 65. stavak 4. Pravilnika – Nepostojanje godišnjeg ažuriranja za 2013. i 2014. o kojem je odlučio zakonodavac – Doseg – Uredba br. 1416/2013 – Precjenjivanje koeficijenta ispravka za Dansku – Smanjenje koeficijenta ispravka mehanizmom intermedijarnog ažuriranja – Zlouporaba ovlasti.#Predmet F-66/15.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 3. rujna 2009.#Pia Messner protiv Firma Stefan Krüger.#Zahtjev za prethodnu odluku: Amtsgericht Lahr - Njemačka.#Direktiva 97/7/EZ.#Predmet C-489/07.


Presuda Suda od 20. listopada 1993. # Phil Collins protiv Imtrat Handelsgesellschaft mbH i Patricia Im- und Export Verwaltungsgesellschaft mbH i Leif Emanuel Kraul protiv EMI Electrola GmbH. # Zahtjevi za prethodnu odluku: Landgericht München I i Bundesgerichtshof - Njemačka. # Spojeni predmeti C-92/92 i C-326/92.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 17. studenog 1983. # Firma E. Merck protiv Hauptzollamt Hamburg-Jonas. # Zahtjev za prethodnu odluku: Finanzgericht Hamburg - Njemačka. # Predmet 292/82.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 24. siječnja 2008.#Emm. G. Lianakis AE, Sima Anonymi Techniki Etaireia Meleton kai Epivlepseon i Nikolaos Vlachopoulos protiv Dimos Alexandroupolis i dr.#Zahtjev za prethodnu odluku: Symvoulio tis Epikrateias - Grčka.#Direktiva 92/50/EEZ.#Predmet C-532/06.


Presuda Općeg suda (treće vijeće) od 19. ožujka 2010.#Evropaïki Dynamiki - Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE protiv Europske komisije.#Tužba za poništenje - Dopuštenost.#Predmet T-50/05.


Presuda Suda (osmo vijeće) od 2013. siječanj 24.#3F, anciennement Specialarbejderforbundet i Danmark (SID) protiv Europska komisija.#Predmet C-646/11 P.


Presuda Općeg suda (žalbeno vijeće) od 2010. rujan 01.#Carina Skareby protiv Europska komisija.#Predmet T-91/09 P.


Presuda Općeg suda (deveto vijeće) od 9. veljače 2017.#International Gaming Projects Ltd protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije TRIPLE EVOLUTION – Raniji verbalni žig Europske unije Evolution – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Sličnost znakova – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-82/16.


Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 2. listopada 2013.#The Cartoon Network, Inc. protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni).#Žig Zajednice – Postupak povodom prigovora – Zahtjev za registraciju verbalnog žiga Zajednice BOOMERANG – Raniji figurativni žig Zajednice BoomerangTV – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-285/12.


Presuda Prvostupanjskog suda (peto vijeće) od 25. listopada 2005. # Groupe Danone protiv Komisije Europskih zajednica. # Tržišno natjecanje - Novčane kazne. # Predmet T-38/02.


Presuda Suda (osmo vijeće) od 6. studenog 2014. # Europska komisija protiv Kraljevine Danske. # Predmet C-190/14.


Presuda Općeg suda (peto vijeće) od 9. rujna 2010.#Evropaïki Dynamiki - Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE protiv Europskog centra za praćenje droga i ovisnosti o drogama (EMCDDA).#Jednako postupanje.#Predmet T-63/06.


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 12. studenog 2009.#Komisija Europskih zajednica protiv Helenske Republike.#Povreda obveze države članice - Direktiva 93/38/EEZ.#Predmet C-199/07.


Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 14. ožujka 2017.#Bank Tejarat protiv Vijeća Europske unije.#Predmet T-346/15.


Presuda Suda (treće vijeće) od 2012. studeni 08.#Yoshikazu Iida protiv Stadt Ulm.#Zahtjev za prethodnu odluku podnesena po Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg.#Predmet C-40/11.


Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) 10. rujna 2009.#Rinse van Arum protiv Europski parlament.#Predmet F-139/07.


Presuda Suda (veliko vijeće) od 6. rujna 2006. # Portugalska Republika protiv Komisije Europskih zajednica. # Tužba za poništenje. # Predmet C-88/03.


Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 3. svibnja 2016.#Post Bank Iran protiv Vijeća Europske unije.#Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja protiv Irana s ciljem sprječavanja širenja nuklearnog oružja – Zamrzavanje financijskih sredstava – Prigovor nezakonitosti – Članak 46. stavak 2. Uredbe (EU) br. 267/2012 – Članak 215. UFEU‑a – Članak 20. stavak 1. točka (c) Odluke 2010/413/ZVSP, kako je izmijenjen člankom 1. točkom 7. Odluke 2012/35/ZVSP – Članak 23. stavak 2. točka (d) Uredbe br. 267/2012 – Temeljna prava – Članci 2., 21. i 23. UEU‑a – Članci 17. i 52. Povelje o temeljnim pravima – Pogreška u ocjeni – Jednakost postupanja – Nediskriminacija – Načelo dobre uprave – Obveza obrazlaganja – Zlouporaba ovlasti – Legitimna očekivanja – Proporcionalnost.#Predmet T-68/14.


Presuda Suda od 10. prosinca 1957. # Société des usines à tubes de la Sarre protiv Visoke vlasti Europske zajednice za ugljen i čelik. # Spojeni predmeti 1-57 i 14-57.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 17. veljače 2005.#Finanzamt Gladbeck protiv Edith Linneweber (C-453/02) i Finanzamt Herne-West protiv Savvas Akritidis (C-462/02).#Zahtjev za prethodnu odluku: Bundesfinanzhof - Njemačka.#Šesta direktiva o PDV-u - Izravni učinak.#Spojeni predmeti C-453/02 i C-462/02.


Presuda Prvostupanjskog suda (drugo vijeće) od 6. srpnja 2005.#TQ3 Travel Solutions Belgium SA protiv Komisije Europskih zajednica.#Predmet T-148/04.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 17. lipnja 2010. # Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) protiv Europske komisije. # Arbitražna klauzula - Dopuštenost. # Spojeni predmeti T-428/07 i T-455/07.


Presuda Suda od 29. listopada 1980. # Heintz van Landewyck SARL i dr. protiv Komisije Europskih zajednica. # Tržišno natjecanje. # Spojeni predmeti 209 do 215 i 218/78.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 4. listopada 2001. # J.R. Bowden, J.L. Chapman i J.J. Doyle protiv Tuffnells Parcels Express Ltd. # Zahtjev za prethodnu odluku: Employment Appeal Tribunal - Ujedinjena Kraljevina. # Direktiva 93/104/EZ. # Predmet C-133/00.


title: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 26. studenoga 2015.#SC Total Waste Recycling SRL protiv Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság.#Zahtjev za prethodnu odluku – Okoliš – Otpad – Pošiljke – Uredba (EZ) br. 1013/2006 – Otprema unutar Europske unije – Točka ulaska različita od one predviđene u obavijesti i u prethodnom odobrenju – Bitna promjena pojedinosti pošiljke otpada – Nezakonita pošiljka – Proporcionalnost upravne novčane kazne.#Predmet C-487/14.

text:
         PRESUDA SUDA (sedmo vijeće)
      26. studenoga 2015. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Okoliš — Otpad — Pošiljke — Uredba (EZ) br. 1013/2006 — Otprema unutar Europske unije — Točka ulaska različita od one predviđene u obavijesti i u prethodnom odobrenju — Bitna promjena pojedinosti pošiljke otpada — Nezakonita pošiljka — Proporcionalnost upravne novčane kazne“
      U predmetu C‑487/14,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio le Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (sud za upravne i radne sporove u Budimpešti, Mađarska), odlukom od 22. listopada 2014., koju je Sud zaprimio 4. studenoga 2014., u postupku

         SC Total Waste Recycling SRL

      protiv

         Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség,

      SUD (sedmo vijeće),
      u sastavu: J. L. da Cruz Vilaça, predsjednik petog vijeća, u svojstvu predsjednika sedmog vijeća, C. Lycourgos (izvjestitelj) i J.-C. Bonichot, suci,
      nezavisni odvjetnik: Y. Bot,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Europsku komisiju, L. Havas i D. Loma‑Osorio Lerena, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon saslušanja nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez njegova mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 2. točke 35. pod (d), članka 17. stavka 1. i članka 50. Uredbe (EZ) br. 1013/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2006. o pošiljkama otpada (SL L 190, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 16., str. 86.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 669/2008 od 15. srpnja 2008. (SL L 188, str. 7.) (SL, poglavlje 15., svezak 34., str. 90.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 1013/2006).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između SC Total Waste Recycling SRL (u daljnjem tekstu: Total Waste Recycling) i Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség (nacionalno tijelo nadležno za inspekcijski nadzor zaštite okoliša i prirode, u daljnjem tekstu: nacionalno inspekcijsko tijelo), u vezi s upravnom novčanom kaznom koju je to tijelo izreklo za povrede propisa o pošiljkama otpada.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Uvodne izjave 1., 7., 13., 14. i 33. Uredbe br. 1013/2006 glase:

                        „(1)

                        Zaštita okoliša je glavni i prevladavajući cilj i sadržaj ove Uredbe, dok su njezini učinci na međunarodnu trgovinu tek uzgredni.

                  [...]

                        (7)

                        Nadzor i kontrolu pošiljaka otpada važno je tako organizirati i zakonski urediti da se vodi računa o potrebi očuvanja, zaštite i unapređenja kvalitete okoliša i zdravlja ljudi, te da se promiče jednoobrazna primjena zakonske regulative u cijeloj Zajednici.

                  [...]

                        (13)

                        Iako su nadzor i kontrola pošiljaka otpada unutar države članice stvar te države članice, u nacionalnim sustavima koji se odnose na pošiljke otpada treba voditi računa o potrebi usklađenosti sa sustavom Zajednice kako bi se osigurala visoka razina zaštite okoliša i zdravlja ljudi.

                        (14)

                        Kod pošiljaka otpada namijenjenog postupcima odlaganja te otpada koji nije naveden u Prilogu III., III.A ili III.B namijenjenog postupcima oporabe, primjereno je osigurati optimalni nadzor i kontrolu zahtijevajući prethodno pisano odobrenje za takve pošiljke [u daljnjem tekstu: odobrenje]. Takvim bi se postupkom s druge strane uvjetovala prethodna obavijest, čime se nadležnim tijelima omogućuje da budu propisno obaviještena kako bi mogla poduzeti sve potrebne mjere za zaštitu zdravlja ljudi i okoliša. Nadležnim bi se tijelima time isto tako omogućilo da na takvu pošiljku ulože opravdane prigovore.

                  [...]

                        (33)

                        Treba poduzeti potrebne mjere kako bi se osiguralo, u skladu s Direktivom 2006/12/EZ i ostalim zakonodavstvom Zajednice o otpadu, da se otpadom koji se otprema unutar Zajednice i otpadom koji se uvozi u Zajednicu, cijelo vrijeme tijekom otpreme uključujući oporabu ili odlaganje u državi odredišta, gospodari tako da se ne ugrožava zdravlje ljudi i ne rabe postupci ili metode koje bi mogle štetiti okolišu. [...]“

               4

               Članak 2. te uredbe, naslovljen „Definicije“, propisuje:
               „U smislu ove Uredbe:
               [...]

                        35.

                        ‚nezakonita pošiljka’, znači svaka pošiljka otpada koja se otprema:
                        [...]

                                 (d)

                                 na način koji nije bitno naveden u obavijesti ili dokumentu o prometu [...]“.

               5

               Članak 3. stavak 1. točka (b) podtočka (i) Uredbe br. 1013/2006 predviđa da pošiljke otpada namijenjene postupcima oporabe i uvrštene na „žuti“ potpis otpada u Prilogu IV. toj uredbi podliježu postupku prethodne obavijesti i odobrenja, sukladno odredbama Glave II. navedene uredbe.

               6

               Sukladno članku 4. Uredbe br. 1013/2006, obavijest o pošiljkama otpada na koje se odnosi članak 3. stavak 1. točke (a) ili (b) daje se tako da podnositelj obavijesti ispuni obrazac obavijesti iz Priloga I.A toj uredbi i, prema potrebi, dokument o prometu iz Priloga I.B navedenoj uredbi, navodeći u tim dvama dokumentima ili prilažući im informacije i dokumentaciju prema popisu iz dijelova 1. i 2. Priloga II. istoj uredbi.

               7

               Članak 9. Uredbe br. 1013/2006 predviđa postupak koji se odnosi na odobrenja koja nadležna tijela odredišta, polazišta i provoza daju za pošiljke otpada o kojima su obaviještena.

               8

               Članak 17. Uredbe br. 1013/2006, naslovljen „Promjene pošiljke nakon odobrenja“, određuje:
               „1.   Ako je došlo do bitne promjene u pojedinostima i/ili uvjetima otpreme za koju je dano odobrenje, uključujući promjene planirane količine, itinerera, smjera, datuma otpreme ili prijevoznika, podnositelj obavijesti odmah ili, ako je moguće, prije početka otpreme, obavješćuje relevantna nadležna tijela i primatelja.
               2.   U takvim slučajevima podnosi se nova obavijest osim ako se sva relevantna nadležna tijela slože da za predložene promjene nije potrebna nova obavijest.
               [...]“

               9

               Članak 49. Uredbe br. 1013/2006, naslovljen „Zaštita okoliša“, u stavku 1. propisuje:
               „Proizvođač, podnositelj obavijesti i ostala poduzeća uključena u otpremu i/ili oporabu ili odlaganje otpada moraju poduzeti potrebne mjere kako bi osigurali da se cijelo vrijeme otpreme te tijekom oporabe i odlaganja otpadom koji prevoze upravlja ne ugrožavajući zdravlje ljudi i na način koji nije štetan za okoliš. Posebno, kad se otprema događa u Zajednici, treba poštovati zahtjeve iz članka 4. Direktive 2006/12/EZ i ostalo zakonodavstvo Zajednice koje se odnosi na otpad.
               [...]“

               10

               Članak 50. te uredbe, naslovljen „Provedba u državama članica“, predviđa:
               „1.   Države članice utvrđuju pravila o primjeni sankcija za povredu odredaba ove Uredbe i poduzimaju sve potrebne mjere kako bi osigurale njihovu provedbu. Utvrđene sankcije moraju biti učinkovite, razmjerne i odvraćajuće. Države članice obavješćuju Komisiju o svojem nacionalnom zakonodavstvu koje se odnosi na sprečavanje i otkrivanje nezakonitih pošiljaka i sankcije za takve pošiljke.
               [...]
               3.   Provjere pošiljaka mogu se poduzimati posebno:
               [...]

                        (d)

                        tijekom otpreme u Zajednici.

                  4.   Provjere pošiljaka uključuju kontrolu dokumenata, potvrdu identiteta i, kad je primjereno, fizički pregled otpada.
               [...]“

               11

               Polje 8. Priloga I.A Uredbi br. 1013/2006, naslovljenog „Obrazac o obavijesti za prekogranični promet/otpremu otpada“, izgleda ovako:

               12

               Polja 15. i 16. tog Priloga I.A izgledaju ovako:

               13

               Polje 8. Priloga I.B Uredbi br. 1013/2006, naslovljenog „Dokument o prekograničnom prometu pošiljki otpada Europske unije“, izgleda ovako:

               14

               Točka 26. Priloga I.C Uredbi br. 1013/2006, naslovljenog „Posebne upute za popunjavanje obrasca obavijesti i dokumenta o prometu“, glasi ovako:
               „Polje 15. (vidjeti Prilog II. dio 1. točke 8.‑10., 14.): Na redak (a) polja 15. upišite naziv država […] polazišta, provoza i odredišta, ili oznake za svaku državu, koristeći skraćenice standarda ISO 3166 […]. Na redak (b) upišite, ako je primjenjivo, brojčanu oznaku predmetnog nadležnog tijela za svaku državu, a na redak (c) umetnite naziv graničnog prijelaza ili luke, i, gdje je primjenjivo, brojčanu oznaku carinskog ureda kao točke ulaska u pojedinu državu ili izlaska iz nje. Za države provoza na redak (c) upišite podatke za točke ulaska i izlaska. Ako je u prijevoz pojedine pošiljke uključeno više od tri države provoza, u prilogu priložite odgovarajuće podatke. U prilogu navedite planirani put između točaka ulaska i izlaska, uključujući i moguće alternativne pravce, također i u slučaju nepredviđenih okolnosti.“

               15

               Prilog II. Uredbi br. 1013/2006 u vezi s informacijama i dokumentacijom koja se odnosi na obavijest, u svojem dijelu 1., naslovljenom „Informacije koje se dostavljaju na obrascu obavijesti ili u njegovom prilogu“, predviđa:
               „[...]

                        13.

                        Planirano prijevozno sredstvo.

                        14.

                        Planirani plan puta (točke izlaska iz i ulaska u svaku relevantnu zemlju, uključujući carinarnice ulaska u i/ili izlaska iz i/ili izvoza iz Zajednice) i itinerer (put između točaka izlaska i ulaska), uključujući moguće alternative, kao i slučajeve nepredviđenih okolnosti.

                  [...]“

               16

               Pod naslovom „Informacije koje se dostavljaju na dokumentu o prometu ili u njegovom prilogu“, dio 2. navedenog Priloga II. glasi ovako:
               „[...]

                        3.

                        Prijevozno sredstvo.

                  [...]

                        5.

                        Planirani plan puta (točke izlaska iz i ulaska u svaku relevantnu zemlju, uključujući carinarnice ulaska u i/ili izlaska iz i/ili izvoza iz Zajednice) i itinerer (put između točaka izlaska i ulaska), uključujući moguće alternative, kao i slučajeve nepredviđenih okolnosti.

                  [...]“

         Mađarsko pravo

               17

               Članak 19. stavak 1. Zakona br. CLXXXV iz 2012. koji se odnosi na otpad (a hulladékról szóló 2012. évi CLXXXV. törvény, u daljnjem tekstu: Zakon o otpadu), određuje:
               „Otpad se može uvesti na mađarsko državno područje sukladno odredbama Uredbe (EZ) br. 1013/2006 Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Vladine uredbe o prekograničnom prometu otpadom.“

               18

               Članak 86. stavak 1. spomenutog zakona predviđa:
               „Fizičke ili pravne osobe, samozaposlene osobe ili tijela bez pravne osobnosti koja:

                        a)

                        krše zakonske odredbe, izravno primjenjive odredbe akata Europske unije ili upravnih odluka u području gospodarenja otpadom,

                        b)

                        obavljaju djelatnost gospodarenja otpadom za koju je potrebno odobrenje ili pristanak tijela, registracija pri tim tijelima ili njihovo obavještavanje a da nisu pribavila takvo odobrenje, pristanak odnosno provela registraciju ili dala obavijest ili ako obavljaju navedenu djelatnost na način koji se razlikuje od tamo navedenog, ili

                        c)

                        nisu ili nisu uredno obavijestila tijelo nadležno za zaštitu okoliša o proizvodnji ili stvaranju nusproizvoda, ili o tome da koriste, stavljaju u optjecaj ili skladište otpad kao proizvode ili nusproizvode,
                        podliježu novčanoj kazni s naslova gospodarenja otpadom, koju izriče tijelo nadležno za zaštitu okoliša u skladu s Vladinom uredbom kojom su propisane detaljnije odredbe o novčanim kaznama s naslova gospodarenja otpadom.“

               19

               Članak 1. Vladine uredbe br. 271 od 21. prosinca 2001. o iznosu novčane kazne s naslova gospodarenja otpadom i kojom se određuju načini njezina izricanja i određivanja (a hulladékgazdálkodási bírság mértékéről, valamint kiszabásának és megállapításának módjáról szóló 271/2001. (XII. 21.) Kormányrendelet, u daljnjem tekstu: Vladina uredba), određuje:
               „1.   Ne dovodeći u pitanju odredbe članka 2. stavaka 4. do 8. i članka 3. stavka 4. ove uredbe, iznos novčane kazne jednak je umnošku, izračunatom sukladno prilogu, osnovica novčanih kazni utvrđenih ovom uredbom s koeficijentima proporcionalnosti koji ih mijenjaju
               [...]
               3.   Osnovica novčane kazne s naslova gospodarenja otpadom (u daljnjem tekstu: osnovica) ne prelazi:
               [...]

                        g)

                        milijun forinti, u slučaju nezakonitog prekograničnog prometa opasnim otpadom.“

               20

               Članak 3. Vladine uredbe predviđa:
               „1.   Određivanje iznosa novčane kazne najprije zahtijeva utvrđivanje osnovice.
               [...]
               4.   Kad je riječ o nezakonitom prekograničnom prometu otpadom (uvozu, izvozu ili provozu preko nacionalnog područja), iznos novčane kazne koji treba platiti određuje se tako da se osnovica utvrđena sukladno članku 1. stavku 3. točkama (f) ili (g) ove uredbe pomnoži s brojem koji predstavlja količinu otpada. Ako se količina otpada ne može točno utvrditi, uzima se prosjek unutar procijenjenog raspona količine, izražen u tonama.“

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               21

               Dana 21. listopada 2013. kamion društva Total Waste Recycling, koji je prevozio 8,380 tona otpadnog tereta sa „žutog“ popisa otpada iz Priloga IV. Uredbi br. 1013/2006, odnosno otpada na koji se primjenjuje postupak prethodne pisane obavijesti i odobrenja, bio je podvrgnut kontroli na graničnom prijelazu Nagylak prilikom ulaska u mađarsko državno područje.

               22

               Kontrolom je utvrđeno da je navedeni teret popraćen obrascem obavijesti iz Priloga I.A Uredbi br. 1013/2006, dokumentom o prometu iz Priloga I.B toj uredbi, kao i upravnim odobrenjima predviđenima tom uredbom. Međutim, navedeni obrazac o obavijesti i ta odobrenja navodila su, kao točno određene točke ulaska u mađarsko državno područje, granični prijelaz Ártánd (Mađarska), koji se nalazi oko 180 kilometara sjeverno od Nagylaka (Mađarska). Total Waste Recycling je u tom pogledu izjavio da je vozač navedenog kamiona zbog pogreške u komunikaciji pokušao ući u Mađarsku na graničnom prijelazu Nagylak, koji je bio bliži njegovu prebivalištu.

               23

               Odlukom od 4. veljače 2014. nacionalno inspekcijsko tijelo je, sukladno Zakonu br. CLXXXV iz 2012., koji se odnosi na opad, naložilo društvu Total Wast Recycling da plati novčanu kaznu od 8.380.000 mađarskih forinti (HUF) (približno 26.864,26 eura) zbog povrede obveze s naslova gospodarenja otpadom, kao i troškove postupka u iznosu od 256.500 HUF (približno 822.158 eura). To tijelo obrazložilo je svoju odluku utvrđenjem da predmetni teret nije ušao u mađarsko državno područje na graničnom prijelazu navedenom u odobrenjima i da Total Waste Recycling nije obavijestio nadležna tijela o promjeni prethodno odobrenog plana puta, tako da je bila riječ o nezakonitoj pošiljci u smislu članka 3. točke 35. pod (d) Uredbe br. 1013/2006. U svrhu određivanja iznosa navedene novčane kazne to tijelo je sukladno Vladinoj uredbi odredilo maksimalnu osnovicu od 1 milijun HUF (približno 3205,099 eura), koju je pomnožilo s količinom prevoženog otpada.

               24

               U svojoj tužbi pred Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (sud za upravne i radne sporove u Budimpešti) Total Waste Recycling zatražio je poništenje navedene odluke. Društvo tvrdi da nije bila riječ o „nezakonitoj pošiljci“ otpada u smislu članka 2. točke 35. pod (d) Uredbe br. 1013/2006 jer se „način“ na koji je ta pošiljka otpremljena u smislu te odredbe, u ovom slučaju cestom, nije izmijenio i da je jedino plan puta bio promijenjen. Također ističe da iz prilogâ toj uredbi proizlazi da su pojmovi „prijevozno sredstvo“ i „plan puta“ različiti: točka 13. Priloga II. toj uredbi odnosi se na „prijevozno sredstvo“, a točka 14. tog priloga na „plan puta“.

               25

               Nacionalno inspekcijsko tijelo odbilo je taj zahtjev. Smatra da je društvo Total Waste Recycling, s obzirom na to da je u ovom slučaju planirani plan puta bio promijenjen, bilo dužno, na temelju članka 17. stavka 1. Uredbe br. 1013/2006, odmah obavijestiti nadležna tijela. Smatra da je argument Total Waste Recyclinga utemeljen na Prilogu II. nedopušten i da njegovo pozivanje na popis kratica i oznaka iz Priloga I.A toj uredbi nije relevantno.

               26

               Sud koji je uputio zahtjev smatra da tekst Uredbe br. 1013/2006 ne navodi jasno treba li činjenicu u vezi s otpadnim teretom, koji ulazi u državu provoza na mjestu koje se razlikuje od graničnog prijelaza navedenog u obrascu obavijesti i u odobrenju, smatrati promjenom načina prijevoza ili pošiljkom prijevoza otpremljenom na način koji nije bio naveden u obavijesti, i prema tome „nezakonitom pošiljkom“ otpada u smislu članka 2. točke 35. pod (d) te uredbe, također uzimajući u obzir obvezu koja pripada podnositelju obavijesti, na temelju članka 17. stavka 1. navedene uredbe, da odmah obavijesti nadležna tijela o svakoj bitnoj promjeni načina prijevoza, uključujući itinerar i planirani plan puta. Pod pretpostavkom da tu pošiljku treba smatrati nezakonitom, navedeni sud se nadalje pita o proporcionalnosti izrečene novčane kazne, uzimajući u obzir okolnosti predmeta u glavnom postupku.

               27

               U tim je okolnostima Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (sud za upravne i radne sporove u Budimpešti) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Treba li smatrati da se pošiljka otpada koja se otprema „na način koji nije bitno naveden u obavijesti” u smislu članka 2. točke 35. pod (d) Uredbe br. 1013/2006/EZ odnosi na prijevozna sredstva (cestom, željeznicom, morskim, zračnim ili riječnim putevima) kako su navedena u Prilogu I.A ili I.B navedenoj Uredbi?

                        2.

                        Ako je došlo do bitne promjene u pojedinostima i/ili uvjetima otpreme pošiljke za koju je dano odobrenje, ima li sukladno članku 17. stavku 1. Uredbe br. 1013/2006 neobavještavanje nadležnih tijela za posljedicu da se smatra da se pošiljka otpada otprema „na način koji nije bitno naveden u obavijesti“ u smislu članka 2. točke 35. pod (d) Uredbe i stoga nezakonitom?

                        3.

                        Je li došlo do bitne promjene u pojedinostima i/ili uvjetima otpreme za koju je dano odobrenje, u skladu s člankom 17. stavkom 1. Uredbe br. 1013/2006, kada otpadni teret uđe u državu provoza na graničnom prijelazu različitom od onog navedenog u odobrenju i obrascu obavijesti?

                        4.

                        Ako treba smatrati nezakonitom pošiljkom otpada činjenicu da je otpadni teret ušao u državu provoza kroz granični prijelaz različit od onog navedenog u odobrenju ili obrascu obavijesti, može li se smatrati proporcionalnom novčana kazna izrečena iz tog razloga, a čiji iznos odgovara onome koji se nameće osobama koje nisu ispunile obvezu dobivanja odobrenja i podnošenja prethodne pisane obavijesti?“

         O prethodnim pitanjima

         Prvo do treće pitanje

               28

               Svojim prvim do trećim pitanjem, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 17. stavak 1. Uredbe br. 1013/2006 tumačiti na način da pošiljku otpada, poput onih navedenih u Prilogu IV. toj uredbi, u državi provoza putem graničnog prijelaza različitog od onog navedenog u obrascu obavijesti i za koji su nadležna tjela dala odobrenje, treba smatrati bitnom promjenom u pojedinostima i/ili uvjetima otpreme za koju je dano odobrenje, sukladno toj odredbi, te, ako treba, ima li činjenica da nadležna tijela nisu bila obaviještena o toj promjeni za posljedicu to da je ta pošiljka otpada nezakonita jer „se otprema na način koji nije bitno naveden u obavijesti“, u smislu članka 2. točke 35. pod (d) navedene uredbe.

               29

               Uvodno valja podsjetiti da iz članka 1. stavka 1. i uvodne izjave 7. Uredbe br. 1013/2006 proizlazi da ona uspostavlja postupke i sustave kontrole primjenjive na pošiljke otpada tako da se vodi računa o potrebi očuvanja, zaštite i unapređenja kvalitete okoliša i zdravlja ljudi. Posebice, iz članka 3. stavka 1. u vezi s člankom 4. stavkom 1. te uredbe proizlazi da se o pošiljkama između država članica otpada namijenjenog odlaganju ili opasnog otpada namijenjenog oporabi mora prethodno obavijestiti nadležna tijela na način koji im omogućuje da poduzmu sve potrebne mjere za zaštitu ljudskog zdravlja i okoliša (vidjeti u tom smislu presude Ragn‑Sells, C‑292/12, EU:C:2013:820, t. 52., kao i Shell Nederland i Belgian Shell, C‑241/12 et C‑242/12, EU:C:2013:821, t. 32.).

               30

               Prema članku 4. Uredbe br. 1013/2006, takva obavijest daje se tako da podnositelj obavijesti ispuni obrazac obavijesti iz Priloga I.A toj uredbi i, prema potrebi, dokument o prometu iz Priloga I.B navedenoj uredbi, navodeći u tim dvama dokumentima ili prilažući im informacije i dokumentaciju prema popisu iz dijelova 1. i 2. Priloga II. istoj uredbi. Upravo na temelju sve te dokumentacije i informacija koje su im pružene navedena tijela daju ili uskraćuju odobrenje za svaku pošiljku otpada, sukladno članku 9. Uredbe br. 1013/2006.

               31

               Nakon dodjele odobrenja i ako je došlo do promjena u pojedinostima i/ili uvjetima otpreme za koju je dano to odobrenje, uključujući promjene planirane količine, itinerera, smjera, datuma otpreme ili prijevoznika, članak 17. stavak 1. Uredbe br. 1013/2006 obvezuje podnositelja obavijesti da odmah ili, ako je moguće, prije početka otpreme, obavijesti relevantna nadležna tijela i primatelja.

               32

               U tom pogledu valja navesti da iz teksta navedenog članka 17. stavka 1. očito proizlazi da promjene smjera predstavljaju „bitnu promjenu u pojedinostima i/ili uvjetima otpreme za koju je dano odobrenje“. Naime, upotrebom riječi „uključujuči promjene […] smjera“, ta odredba navodi da takva vrsta promjene može značiti bitnu promjenu u pojedinostima i/ili uvjetima otpreme koji se smatraju bitnima.

               33

               Kao što to proizlazi iz Priloga II. dijela 1. točke 15. Uredbe br. 1013/2006, „planirani plan puta“ definiran je kao „točke izlaska iz i ulaska u svaku relevantnu zemlju“ na koju se odnosi otprema, odnosno, kao što je precizirano u polju 15. „Obrasca obavijesti“ iz Priloga I.A navedenoj uredbi, granične prijelaze.

               34

               Te točke izlaska i ulaska moraju se navesti u polju 15. „Obrasca obavijesti“, što je izričito navedeno i u tekstu samog obrasca i u točki 16. Priloga I. C Uredbi br. 1013/2006, koji sadržava posebne upute za popunjavanje predmetnog obrasca.

               35

               Prema tome, promjena graničnog prijelaza, poput one u pitanju u glavnom postupku, odgovara promjeni plana puta, što prema članku 17. stavku 1. navedene uredbe predstavlja „bitnu promjenu“ u pojedinostima i/ili uvjetima otpreme za koju je dano odobrenje, o kojoj se moraju obavijestiti nadležna tijela.

               36

               Kada dođe do takve promjene, člankom 17. stavkom 2. Uredbe br. 1013/2006 predviđeno je da se načelno mora dati nova obavijest. Naime, pojedinosti otpreme, o kojoj su relevantna tijela bila obaviještena i za koju su dala odobrenje, nakon te promjene više ne odgovaraju stvarnosti te se stoga više ne može smatrati da su tako bile odobrene.

               37

               Takva pošiljka, koja se razlikuje od onoga što je navedeno u danoj obavijesti, morala bi se kvalificirati kao „nezakonita“ jer „se otprema na način koji nije bitno naveden u obavijesti”, u smislu članka 2. točke 15. pod (d) te uredbe.

               38

               Ovakva jezična i sustavna analiza Uredbe br. 1013/2006 potkrijepljena je njezinim teleološkim tumačenjem.

               39

               Naime, u tom pogledu valja navesti da uvodna izjava 1. Uredbe br. 1013/2006 propisuje da je cilj te uredbe zaštita okoliša. Nadalje, prema uvodnoj izjavi 7. navedene uredbe, nadzor i kontrolu pošiljaka otpada važno je tako organizirati i zakonski urediti da se vodi računa o potrebi očuvanja, zaštite i unapređenja kvalitete okoliša i zdravlja ljudi.

               40

               Što se tiče pošiljaka otpada na koje se odnosi „žuti“ popis otpada iz Priloga IV. Uredbi br. 1013/2006, poput onih u glavnom postupku, uvodna izjava 14. te uredbe prezicira da je primjereno osigurati optimalni nadzor i kontrolu zahtijevajući prethodno pisano odobrenje za takve pošiljke i da bi se takvim postupkom s druge strane uvjetovala prethodna obavijest, čime se nadležnim tijelima omogućuje da budu propisno obaviještena kako bi mogla poduzeti sve potrebne mjere za zaštitu zdravlja ljudi i okoliša. Nadležnim bi se tijelima time isto tako omogućilo da na takvu pošiljku ulože opravdane prigovore.

               41

               Stoga su informacije koje se traže u obrascu obavijesti iz Priloga I.A Uredbi br. 1013/2006, kao što je to granični prijelaz pošiljke, potrebne za uredno izvršavanje dužnosti nadležnih tijela.

               42

               Prema tome, ako dođe do promjene graničnog prijelaza pošiljke navedenog u obrascu obavijesti i za koji su spomenuta tijela dala odobrenje a da potonja o tome nisu bila obaviještena, protivno članku 17. stavku 1. Uredbe br. 1013/2006, obavljanje dužnosti nadzora i kontrole više ne bi bilo optimalno osigurano, sukladno uredbi.

               43

               Posljedično, takva promjena jedino se može smatrati bitnom i obuhvaćenom na tom temelju člankom 17. stavkom 1., tako da pošiljku otpada otpremljenu u državu provoza putem graničnog prijelaza različitog od onog navedenog u obrascu obavijesti, a da o tome nadležna tijela nisu bila obaviještena niti je dana nova obavijest o pošiljci, treba kvalificirati kao „nezakonitu pošiljku“. Suprotno tumačenje oduzelo bi svaki koristan učinak postupcima i sustavima kontrole uspostavljenima Uredbom br. 1013/2006.

               44

               Ovaj zaključak ne može se dovesti u pitanje terminološkim problemom koji se javio u prvom pitanju koji je postavio sud koji je uputio zahtjev. Tim pitanjem navedeni sud u biti želi znati odnosi li se riječ „način“ („módon“ na mađarskom jeziku) u izrazu „otprema na način koji nije bitno naveden u obavijesti“ iz definicije „nezakonite pošiljke“ iz članka 2. točke 35. pod (d) Uredbe br. 1013/2006 isključivo na prijevozna sredstva (szállítás módjai) (cestom, željeznicom, morskim, zračnim ili riječnim putevima), kao što su predviđena u Prilozima I.A i I.B toj uredbi.

               45

               Razlog postavljanja tog pitanja Sudu povezan je s mađarskom verzijom Uredbe br. 1013/2006, koja se razlikuje od ostalih jezičnih verzija te uredbe. Naime, osim u polju 8. „obrasca obavijesti“, koji se nalazi u Prilogu I.A toj uredbi, u kojem su pravilno korištene riječi „szállítási eszköz“ kao prijevod izraza „moyens de transport“ [na francuskom jeziku; hrvatski: „prijevozna sredstva“], taj izraz je u popisu kratica i oznaka koji dalje slijedi u Prilogu I.A, kao i u prilogu I.B (polje 8. i popis kratica i oznaka koji slijedi u Prilogu I. B.) i u Prilogu II. (dio 1. točka 13. i dio 2. točka 3.) toj uredbi preveden kao „szállítás módjait“, koristeći tako mađarski ekvivalent francuske riječi „manière“ (hrvatski: način), odnosno riječ „mód“. To je omogućilo Total Waste Recyclingu da tvrdi da je riječ o „nezakonitoj pošiljci“ u smislu članka 2. točke 35. pod (d) Uredbe br. 1013/2006 samo ako se korišteno prijevozno sredstvo razlikuje od onoga navedenog u obavijesti.

               46

               Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, formulacija korištena u jednoj od jezičnih verzija neke odredbe prava Unije ne može služiti kao jedini temelj za tumačenje te odredbe ili imati prednost u odnosu na ostale jezične verzije. Odredbe prava Unije treba tumačiti i primjenjivati na ujednačen način, s obzirom na ostale verzije sastavljene na svim jezicima Europske unije. U slučaju neslaganja između različitih jezičnih verzija određenog teksta prava Unije, dotičnu odredbu treba tumačiti u odnosu na opću strukturu i krajnji cilj propisa kojih je ona dio (vidjeti među ostalim presudu Léger, C‑528/13, EU:C:2015:288, t. 35. i navedenu sudsku praksu).

               47

               Što se tiče opće strukture i krajnjeg cilja Uredbe br. 1013/2006, u točkama 33. do 43. ove presude navedeno je da, kako bi nadležna tijela mogla, u području pošiljaka otpada, poduzimati sve mjere potrebne za zaštitu okolišta i zdravlja ljudi u okviru svojih dužnosti nadzora i kontrole, ta tijela moraju biti propisno obaviještena i u tom pogledu je neizostavno da raspolažu informacijama koje se traže u obrascu obavijesti iz Priloga I.A toj uredbi, a ne isključivo informacijama u vezi s korištenim prijevoznim sredstvom.

               48

               Slijedi da opća struktura i krajnji cilje Uredbe br. 1013/2006 idu u prilog tumačenju prema kojem se ne može smatrati da izraz „način“ iz članka 2. točke 35. pod (d) te uredbe znači isključivo „prijevozno sredstvo“, već mu se naprotiv mora dati široko značenje, u smislu da se odnosi na okolnosti ili pojedinosti pošiljke koji uključuju planirani plan puta te pošiljke.

               49

               S obzirom na prethodna razmatranja, na prva tri pitanja valja odgovoriti da članak 17. stavak 1. Uredbe br. 1013/2006 treba tumačiti na način da pošiljku otpada, poput onih navedenih u Prilogu IV. toj uredbi, u državi provoza putem graničnog prijelaza različitog od onog navedenog u obrascu obavijesti i za koji su nadležna tjela dala odobrenje treba smatrati bitnom promjenom u pojedinostima i/ili uvjetima otpreme za koju je dano odobrenje, tako da činjenica da nadležna tijela nisu bila obaviještena o toj promjeni ima za posljedicu to da je ta pošiljka otpada nezakonita jer „se otprema na način koji nije bitno naveden u obavijesti“, u smislu članka 2. točke 35. pod (d) navedene uredbe.

         Četvrto pitanje

               50

               Svojim četvrtim pitanjem, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 50. stavak 1. Uredbe br. 1013/2006, prema kojem sankcije koje primjenjuju države članice u slučajevima povrede odredaba te uredbe trebaju biti razmjerne, tumačiti na način da se protivi izricanju novčane kazne, kojom se sankcionira pošiljka otpada, poput onih iz Priloga IV. navedenoj uredbi, u državi provoza putem graničnog prijelaza različitog od onog navedenog u obrascu obavijesti za koji su nadležna tijela dala odobrenje, s obzirom na to da iznos te novčane kazne odgovara iznosu kazne koja se primjenjuje u slučaju povrede obveza pribavljanja odobrenja i podnošenja prethodne pisane obavijesti.

               51

               U tom pogledu, valja navesti da članak 50. stavak 1. Uredbe br. 1013/2006 nalaže državama članica da utvrde „pravila o primjeni sankcija za povredu odredaba [te] Uredbe […]. Utvrđene sankcije moraju biti učinkovite, razmjerne i odvraćajuće“. Mora se utvrditi da navedena uredba ne sadrži podrobnija pravila o određivanju navedenih nacionalnih sankcija i ne propisuje nikakve izričite kriterije za ocjenu razmjernosti takvih sankcija.

               52

               Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, u nedostatku usklađenosti propisa Unije u području sankcija primjenjivih u slučaju neispunjenja uvjeta iz režima uvedenog tim propisima, države članice ovlaštene su odabrati sankcije koje smatraju primjerenima. Ipak, one su dužne izvršavati svoju nadležnost poštujući pravo Unije i njegova opća načela te sukladno tomu i načelo proporcionalnosti (vidjeti osobito presudu Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, t. 23. i navedenu sudsku praksu).

               53

               U tom pogledu valja podsjetiti da, kako bi se ocijenilo je li predmetna sankcija usklađena s načelom proporcionalnosti, valja uzeti u obzir osobito narav i ozbiljnost povrede koja se tom sankcijom kažnjava, kao i načine utvrđivanja njezina iznosa (vidjeti osobito presudu Rodopi‑M 91, C‑259/12, EU:C:2013:414, t. 38. i navedenu sudsku praksu). Načelo proporcionalnosti nameće se dakle državama članicama i što se tiče ocjene elemenata koji se mogu uzeti u obzir prilikom utvrđivanja novčane kazne (presuda Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, t. 54.).

               54

               Međutim, u konačnici će biti na nacionalnom sudu da, uzimajući u obzir sve činjenične i pravne okolnosti svojstvene predmetu u kojem odlučuje, ocijeni prelazi li iznos sankcije ono što je nužno za postizanje ciljeva za kojima se ide zakonodavstvom u pitanju. Naime, konkretna primjena načela proporcionalnosti pripada sudu koji je uputio zahtjev koji mora provjeriti sukladnost nacionalnih mjera s pravom Unije s obzirom na to da je Sud nadležan samo za to da mu pruži sve elemente tumačenja koji se odnose na pravo Unije, a koji bi mu omogućili da ocijeni tu sukladnost (vidjeti osobito u tom smisu presudu Profaktor Kulesza, Frankowski, Jóźwiak, Orłowski, C‑188/09, EU:C:2010:454, t. 30. i navedenu sudsku praksu).

               55

               Što se tiče sankcija primijenjenih u slučaju povrede odredaba Uredbe br. 1013/2006, kojoj je cilj osigurati visoku razinu zaštite okoliša i zdravlja ljudi, nacionalni sudac dužan je, u okviru nadzora nad proporcionalnošću takve sankcije, posebice uzeti u obzir rizike koje može uzrokovati ta povreda u području zaštite okoliša i zdravlja ljudi.

               56

               Prema tome, valja navesti da se izricanje novčane kazne kojom se sankcionira pošiljka otpada, poput onih iz Priloga IV. navedenoj uredbi, u državi provoza putem graničnog prijelaza različitog od onog navedenog u obrascu obavijesti za koji su nadležna tijela dala odobrenje, čiji iznos odgovara iznosu kazne koja se primjenjuje u slučaju povrede obveza pribavljanja odobrenja i podnošenja prethodne pisane obavijesti, može smatrati proporcionalnim samo ako se iz okolnosti svojstvenih počinjenoj povredi može zaključiti da je riječ o povredama ekvivalentne ozbiljnosti.

               57

               Uzimajući u obzir prethodna razmatranja, na četvrto pitanje valja odgovoriti da članak 50. stavak 1. Uredbe br. 1013/2006, prema kojem sankcije koje primjenjuju države članice u slučajevima povrede odredaba te uredbe trebaju biti razmjerne, treba tumačiti na način da se izricanje novčane kazne kojom se sankcionira pošiljka otpada, poput onih iz Priloga IV. navedenoj uredbi, u državi provoza putem graničnog prijelaza različitog od onog navedenog u obrascu obavijesti za koji su nadležna tijela dala odobrenje, čiji iznos odgovara iznosu kazne koja se primjenjuje u slučaju povrede obveza pribavljanja odobrenja i podnošenja prethodne pisane obavijesti može smatrati proporcionalnim samo ako se iz okolnosti svojstvenih počinjenoj povredi može zaključiti da je riječ o povredama ekvivalentne ozbiljnosti. Na nacionalnom sudu je da provjeri, uzimajući u obzir sve činjenične i pravne okolnosti svojstvene predmetu u kojem odlučuje, a posebice rizike koje povreda može uzrokovati u području zaštite okoliša i zdravlja ljudi, prelazi li iznos sankcije ono što je nužno za postizanje ciljeva koji se sastoje u osiguravanju visoke razine zaštite okoliša i zdravlja ljudi.

         Troškovi

               58

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (sedmo vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Članak 17. stavak 1. Uredbe br. 1013/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2006. o pošiljkama otpada, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 669/2008 od 15. srpnja 2008., treba tumačiti na način da pošiljku otpada, poput onih navedenih u Prilogu IV. toj uredbi, u državi provoza putem graničnog prijelaza različitog od onog navedenog u obrascu obavijesti i za koji su nadležna tijela dala odobrenje, treba smatrati bitnom promjenom u pojedinostima i/ili uvjetima otpreme za koju je dano odobrenje, tako da činjenica da nadležna tijela nisu bila obaviještena o toj promjeni ima za posljedicu to da je ta pošiljka otpada nezakonita jer „se otprema na način koji nije bitno naveden u obavijesti“, u smislu članka 2. točke 35. pod (d) navedene uredbe.

                           2.

                           Članak 50. stavak 1. Uredbe br. 1013/2006, kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 669/2008, prema kojem sankcije koje primjenjuju države članice u slučajevima povrede odredaba te uredbe trebaju biti razmjerne, treba tumačiti na način da se izricanje novčane kazne kojom se sankcionira pošiljka otpada, poput onih iz Priloga IV. navedenoj uredbi, u državi provoza putem graničnog prijelaza različitog od onog navedenog u obrascu obavijesti za koji su nadležna tijela dala odobrenje, čiji iznos odgovara iznosu kazne koja se primjenjuje u slučaju povrede obveza pribavljanja odobrenja i podnošenja prethodne pisane obavijesti može smatrati proporcionalnim samo ako se iz okolnosti svojstvenih počinjenoj povredi može zaključiti da je riječ o povredama ekvivalentne ozbiljnosti. Na nacionalnom sudu je da provjeri, uzimajući u obzir sve činjenične i pravne okolnosti svojstvene predmetu u kojem odlučuje, a posebice rizike koje povreda može uzrokovati u području zaštite okoliša i zdravlja ljudi, prelazi li iznos sankcije ono što je nužno za postizanje ciljeva koji se sastoje u osiguravanju visoke razine zaštite okoliša i zdravlja ljudi.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: mađarski


Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 16. rujna 2013.#Knut IP Management Ltd protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni).#Žig Zajednice – Postupak prigovora – Prijava verbalnog žiga Zajednice KNUT – DER EISBÄR – Raniji verbalni nacionalni žig KNUD – Relativni razlozi za odbijanje – Vjerojatnost zabune – Članak 8. stavak 1. točka b) Uredbe (EZ) br.  40/94 [postao članak 8. stavak 1. točka b)Uredbe (EZ) br. 207/2009].#Predmet T-250/10.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 19. svibnja 2010.#Wieland-Werke AG, Buntmetall Amstetten GmbH i Austria Buntmetall AG protiv Europske komisije.#Tržišno natjecanje - Novčane kazne.#Predmet T-11/05.


Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 24. travnja 2008. # Pavlos Longinidis protiv Europskog centra za razvoj strukovnog osposobljavanja (Cedefop). # Javna služba - Obrazloženje. # Predmet F-74/06.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 18. lipnja 2010. # Veliko Vojvodstvo Luksemburg protiv Europske komisije. # ESF. # Predmet T-549/08.


Presuda Općeg suda (sedmo prošireno vijeće) od 07. ožujka 2013.#Bilbaína de Alquitranes, SA i drugi protiv Europska agencija za kemijske proizvode.#Predmet T-93/10.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 2012. srpanj 19.#Marianne Scheunemann protiv Finanzamt Bremerhaven.#Zahtjev za prethodnu odluku podnesena po Bundesfinanzhof.#Predmet C-31/11.