title: Predmet T-259/15: Tužba podnesena 26. svibnja 2015. – Close i Cegelec protiv Parlamenta

text:
               20.7.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 236/48

         Tužba podnesena 26. svibnja 2015. – Close i Cegelec protiv Parlamenta
   (Predmet T-259/15)
   (2015/C 236/63)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelji: SA Close (Harzé-Aywaille, Belgija) i Cegelec (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: J.-M. Rikkers i J.-L. Teheux, odvjetnici)

      Tuženik: Europski parlament

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               poništi odluku Europskog parlamenta, donesenu nepoznatog dana, o sklapanju ugovora o javnoj nabavi o izvođenju radova povodom „projekta proširenja i osuvremenjivanja zgrade Konrad Adenauer u Luxembourgu” za grupu 73 (stanica električne energije), oznake INLO-D-UPIL-T-14-A04, s privremenim udruženjem ENERGIE-KAD (koje se sastoji od društava MERSCH i SCHMITZ PRODUCTION SARL te ENERGOLUX S.A.) te o neprihvaćanju ponude tužiteljâ.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu dva tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog se temelji na povredi obveze obrazlaganja i načela transparentnosti, s obzirom na to da razlozi o odbijanju ponude tužiteljâ i dijelovi odluke o sklapanju ugovora sa privremenim udruženjem ENERGIE-KAD ne omogućuju provjeru okolnosti ispunjavaju li ponuđači uvjete za kvalitativni odabir koji su propisani dokumentacijom javne nabave.

               2.

               Drugi tužbeni razlog temelji se na očitoj pogrešci u ocjeni te povredi načela jednakosti i ne-diskriminacije.

         Tužitelji ističu da je Europski parlament počinio očitu pogrešku u ocjeni time što je dodijelio sklapanje predmetnog ugovora privremenom udruženju ENERGIE-KAD te da uvjeti za odabir nisu bili primijenjeni sukladno specifikacijama i poštovanju načela transparentnosti, proporcionalnosti, jednakosti postupanja i ne-diskriminacije koja su propisana člankom 102. Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012 (1).

      (1)  Uredba (EU, Euratom) br. 966/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća br. 1605/2002 (SL L 298, str. 1).


title: Predmet T-657/14: Tužba podnesena 12. rujna 2014. – Španjolska protiv Komisije

text:
               27.10.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 380/22

         Tužba podnesena 12. rujna 2014. – Španjolska protiv Komisije
   (Predmet T-657/14)
   2014/C 380/29
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Kraljevina Španjolska (zastupnik: A. Gavela Llopis, Abogado del Estado)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               proglasi ništavom odluku od 27. lipnja 2014. o prekidu roka za plaćanje po izjavi o izdacima i po zahtjevu za plaćanje br. 21 koje je Španjolska dostavila 26. prosinca 2013. u pogledu operativnog programa za istraživanje, razvoj i inovacije, Tehnologijski fond-FEDER, te o pokretanju postupka suspenzije, i

               —

               tuženoj instituciji naloži snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

               1.

               U okviru prvog tužbenog razloga navodi da je odlukom o prekidu i pokretanju postupka suspenzije povrijeđen članak 87. stavak 2., u vezi s člancima 91. i 92., Uredbe Vijeća 1083/2006 o utvrđivanju općih odredaba o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu i Kohezijskom fondu i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1260/1999 (SL L 210, str. 25.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 2., str. 120.).

                           —

                           U tom se pogledu navodi da je rok iz navedenog članka 87. stavka 2. prekluzivan pa sprečava Komisiju da po proteku dva mjeseca odobri prekid roka plaćanja i, shodno tome, ne dopušta pokretanje postupka suspenzije plaćanja.

               2.

               U okviru drugog tužbenog razloga tužitelj navodi da je odluka o prekidu i pokretanju postupka donesena izvan roka utvrđenog pravom Unije i da se njome povređuju načela pravne sigurnosti, zaštite legitimnih očekivanja i dobre uprave. Navedena odluka dovodi do štetnih proračunskih i financijskih posljedica za Kraljevinu Španjolsku koja je legitimno očekivala primitak uplate unutar zakonskog roka.

               3.

               U okviru trećeg tužbenog razloga navodi se povreda članka 91. stavka 1. točke (a) Uredbe 1083/2006 jer nije ispunjena njime propisana pretpostavka za valjano donošenje odluke.

                           —

                           U tom pogledu tužitelj navodi da se odluka o prekidu ne temelji na izvješću revizije kako je to propisano u navedenoj odredbi, nego na pukom nacrtu koji se ne može smatrati konačnim dokumentom na kojem bi se mogla temeljiti ta odluka. Osim toga, u navedenom nacrtu nisu ponuđene indicije, a još manje dokazi, o značajnim nedostacima u sustavu upravljanja i kontrole.


title: Predmet T-559/15: Tužba podnesena 25. rujna 2015. – Post Bank Iran protiv Vijeća

text:
               25.1.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/59

         Tužba podnesena 25. rujna 2015. – Post Bank Iran protiv Vijeća
   (Predmet T-559/15)
   (2016/C 027/76)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Post Bank Iran (Teheran, Iran) (zastupnik: D. Luff, odvjetnik)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               naloži Vijeću Europske unije tužitelju naknaditi materijalnu i nematerijalnu štetu koju je pretrpio time što je Vijeće protiv njega nezakonito odredilo mjere ograničavanja sukladno sljedećim nezakonitim aktima Vijeća: i) Odlukom Vijeća 2010/644/ZVSP od 25. listopada 2010. o izmjeni Odluke 2010/413/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Zajedničkog stajališta 2007/140/ZVSP (1); ii) Uredbom Vijeća (EU) br. 961/2010 od 25. listopada 2010. (2); iii) Odlukom Vijeća 2011/783/ZVSP od 1. prosinca 2011. o izmjeni Odluke 2010/413/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Irana (3); iv) Provedbenom uredbom Vijeća (EU) br. 1245/2011 od 1. prosinca 2011. o provedbi Uredbe br. 961/2010 o mjerama ograničavanja protiv Irana (4); v) Uredbom Vijeća (EU) br. 267/2012 od 23. ožujka 2012. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 961/2010 (5);

               —

               naloži plaćanje naknade štete u ukupnom iznosu od 203 695 040 eura, koji obuhvaća nematerijalnu i materijalnu štetu koju je tužitelj pretrpio kao posljedicu nezakonitih akata Vijeća;

               —

               naloži Vijeću snošenje tužiteljevih troškova vezanih uz ovaj postupak.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sljedeće argumente.

               1.

               Tužitelj tvrdi da, sukladno članku 340. UFEU-a, osoba kojoj je institucija EU-a prouzročila štetu od te institucije može zahtijevati naknadu štete. Sudska praksa odredila je uvjete za postavljanje takvog zahtjeva, koji su navedeni u presudi Općeg suda od 25. studenoga 2014. u predmetu Safa Nicu Sepahan protiv Vijeća (T-384/11, Zb., EU:T:2014:986) kako slijedi: a) postupanje institucije mora biti nezakonito; b) tužitelj mora pretrpjeti stvarnu štetu; i c) mora postojati uzročna veza između postupanja o kojem je riječ i štete na koju se poziva.

               2.

               Tužitelj tvrdi da su u odnosu na njegovu situaciju ispunjena gore navedena tri uvjeta: Vijeće je počinilo „ozbiljnu povredu pravnog pravila koje ima za cilj dodijeliti prava pojedincima u smislu sudske prakse”, kao što je to Opći sud presudio svojoj presudi od 6. rujna 2013. u predmetu Post Bank Iran protiv Vijeća (T-13/11, EU:T:2013:402); tužitelj je pretrpio značajnu nematerijalnu i materijalnu štetu; a takva je šteta izravna posljedica nezakonitih sankcija.

               3.

               Tužitelj također navodi da je – kao što je to u nastavku detaljnije određeno u obrazloženju tužbe – nematerijalna šteta koju je pretrpio određena u iznosu 1 000 000 eura; a da materijalna šteta koju su izračunali neovisni revizori, iznosi 202 695 040 eura.

      (1)  SL 2010 L 281, str. 81. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 3., str. 255.)

      (2)  Uredba Vijeća (EU) br. 961/2010 o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 423/2007, SL 2010 L 281, str.1.

      (3)  SL 2011 L 319, str. 71. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 11., str. 104.)

      (4)  SL 2011 L 319, str. 11.

      (5)  SL 2012 L 88, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 4., str. 194.)


title: Predmet C-674/13: Presuda Suda (drugo vijeće) od 6. svibnja 2015. – Europska komisija protiv Savezne Republike Njemačke (Povreda obveze države članice — Državne potpore koje su nespojive s unutarnjim tržištem — Tržište paketnih usluga — Odluka Komisije — Obveza povrata potpore u cijelosti i izmjene programa potpore u budućnosti — Mjere koje treba poduzeti — Članak 108. stavak 2. UFEU-a — Uredba (EZ) br.659/1999 — Članak 14. stavak 3.)

text:
               29.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/8

         Presuda Suda (drugo vijeće) od 6. svibnja 2015. – Europska komisija protiv Savezne Republike Njemačke
   (Predmet C-674/13) (1)

   ((Povreda obveze države članice - Državne potpore koje su nespojive s unutarnjim tržištem - Tržište paketnih usluga - Odluka Komisije - Obveza povrata potpore u cijelosti i izmjene programa potpore u budućnosti - Mjere koje treba poduzeti - Članak 108. stavak 2. UFEU-a - Uredba (EZ) br.659/1999 - Članak 14. stavak 3.))
   (2015/C 213/11)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: T. Maxian Rusche i R. Sauer, agenti)

      Tuženik: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: T. Henze i J. Möller, agenti)

      Izreka

               1.

               Savezna Republika Njemačka povrijedila je svoje obveze na temelju članka 108. stavka 2. UFEU-a i članka 14. stavka 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka [108. UFEU-a] i članaka 1. i 4. do 6. Odluke Komisije 2012/636/EU od 25. siječnja 2012. o mjeri C 36/07 (ex NN 25/07) koju je Njemačka provela u korist društva Deutsche Post AG, jer je odbila provesti samostalno utvrđivanje mjerodavnog tržišta u okviru provedbe te odluke, kako bi se utvrdilo je li, tijekom razdoblja od 2003. do 2012, s jedne strane, i razdoblja od 2012., s druge strane, usluga dostave paketa od jednog do drugog poduzetnika predstavljala posebno mjerodavno tržište u proizvodnom smislu.

               2.

               Saveznoj Republici Njemačkoj nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 45, 15. 2. 2014.


title: Presuda Suda od 29. srpnja 2016. u predmetu E-31/15 – Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda (Propust države EFTA-e da ispuni svoje obveze – Neprovedba – Direktiva 2011/77/EU o izmjeni Direktive 2006/116/EZ o trajanju zaštite autorskog prava i određenih srodnih prava)

text:
               6.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 108/14

         PRESUDA SUDA
   od 29. srpnja 2016.
   u predmetu E-31/15
   Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda
   (Propust države EFTA-e da ispuni svoje obveze – Neprovedba – Direktiva 2011/77/EU o izmjeni Direktive 2006/116/EZ o trajanju zaštite autorskog prava i određenih srodnih prava)
   (2017/C 108/12)
   U predmetu E-31/15, Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda — ZAHTJEV za izjavu da Island nije ispunio svoje obveze iz akta iz alineje u točki 9.f Priloga XVII. Sporazumu o europskom gospodarskom prostoru (Direktiva 2011/77/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 27. rujna 2011. o izmjeni Direktive 2006/116/EZ o trajanju zaštite autorskog prava i određenih srodnih prava), prilagođenog Sporazumu njegovim Protokolom 1., i iz članka 7. Sporazuma zbog toga što u predviđenom roku nije donio mjere potrebne za provedbu tog akta, ili u svakom slučaju nije o tome obavijestio Nadzorno tijelo EFTA-e, Sud, u sastavu Carl Baudenbacher, predsjednik, Per Christiansen (sudac izvjestitelj) i Páll Hreinsson, suci, presudio je 29. srpnja 2016. kao u izreci:
   Sud:

               1.

               Izjavljuje da Island nije ispunio svoje obveze iz akta iz alineje u točki 9.f Priloga XVII. Sporazumu o europskom gospodarskom prostoru (Direktiva 2011/77/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 27. rujna 2011. o izmjeni Direktive 2006/116/EZ o trajanju zaštite autorskog prava i određenih srodnih prava), prilagođenog Sporazumu njegovim Protokolom 1., i iz članka 7. Sporazuma zbog toga što u predviđenom roku nije donio mjere potrebne za provedbu tog akta.

               2.

               Nalaže Islandu plaćanje troškova postupka.


title: Predmet T-643/14: Tužba podnesena 1. rujna 2014. – Red Lemon Incorporation protiv OHIM-a – Lidl Stiftung (ABTRONIC)

text:
               27.10.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 380/19

         Tužba podnesena 1. rujna 2014. – Red Lemon Incorporation protiv OHIM-a – Lidl Stiftung (ABTRONIC)
   (Predmet T-643/14)
   2014/C 380/25
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Red Lemon Incorporation (Hong Kong, Narodna Republika Kina) (zastupnici: T. Wieland i S. Müller, odvjetnici)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Njemačka)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku prvog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) od 15. svibnja 2014. u predmetu R 1899/2013-1 i odbije prigovor;

               —

               tuženiku naloži snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Podnositelj prijave žiga Zajednice: tužitelj

      Predmetni žig Zajednice: Verbalni žig „ABTRONIC” za proizvode iz razreda 9 – prijava žiga Zajednice br. 8 1 84  632

      Nositelj žiga ili znaka navedenog u postupku povodom prigovora: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Navedeni žig ili znak: međunarodna registracija verbalnog žiga „TRONIC” za proizvode iz razreda 9

      Odluka Odjela za prigovore: prigovor je prihvaćen

      Odluka žalbenog vijeća: odbijanje žalbe

      Tužbeni razlozi: povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009


title: Predmet C-442/13: Rješenje predsjednika trećeg vijeća Suda od 18. lipnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Oberster Gerichtshof – Austrija) – Sarah Nagy protiv Marcela Nagyja

text:
               15.9.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 315/46

         Rješenje predsjednika trećeg vijeća Suda od 18. lipnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Oberster Gerichtshof – Austrija) – Sarah Nagy protiv Marcela Nagyja
   (Predmet C-442/13) (1)

   2014/C 315/77
   Jezik postupka: njemački
   Predsjednik trećeg vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 325, 9.11.2013.


title: Predmet T-40/11: Presuda Općeg suda od 16. prosinca 2015. – Latam Airlines Group i Lan Cargo protiv Komisije („Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Europsko tržište zračni prijevoza tereta — Sporazumi i usklađena djelovanja u odnosu na više elemenata cijena usluga zračnog prijevoza tereta (uvođenje dodatka za gorivo i dodatka za sigurnost, odbijanje plaćanja provizije na dodatke) — Članak 101. UFEU-a, članak 53. Sporazuma o EGP-u i članak 8. Sporazuma o zračnom prometu između Zajednice i Švicarske — Obveza obrazlaganja”)

text:
               8.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 48/34

         Presuda Općeg suda od 16. prosinca 2015. – Latam Airlines Group i Lan Cargo protiv Komisije
   (Predmet T-40/11) (1)

   ((„Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Europsko tržište zračni prijevoza tereta - Sporazumi i usklađena djelovanja u odnosu na više elemenata cijena usluga zračnog prijevoza tereta (uvođenje dodatka za gorivo i dodatka za sigurnost, odbijanje plaćanja provizije na dodatke) - Članak 101. UFEU-a, članak 53. Sporazuma o EGP-u i članak 8. Sporazuma o zračnom prometu između Zajednice i Švicarske - Obveza obrazlaganja”))
   (2016/C 048/38)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Latam Airlines Group SA, ranije Lan Airlines SA (Santiago, Čile) i Lan Cargo SA (Santiago) (zastupnici: B. Hartnett, barrister i O. Geiss, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: S. Noë, N. von Lingen i G. Koleva, zatim G. Koleva i A. Dawes, agenti, uz asistenciju G. Peretza, barristera)

      Intervenijent u potporu tuženiku: Vijeće Europske unije (zastupnici: F. Florindo Gijón i M. Simm, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje odluke Komisije C (2010) 7694 final od 9. studenoga 2010. koja se odnosi na postupak primjene članka 101. UFEU-a, članka 53. Sporazuma o EGP-u i članka 8. Sporazuma o zračnom prometu između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije (predmet COMP/39258 – Zračni prijevoz tereta) u dijelu koji se odnosi na tužitelje i, podredno, smanjenje iznosa novčane kazne koja im je izrečena.

      Izreka

               1.

               Poništava se odluka Komisije C (2010) 7694 final od 9. studenoga 2010. o postupku primjene članka 101. UFEU-a, članka 53. Sporazuma o EGP-u i članka 8. Sporazuma o zračnom prometu između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije (predmet COMP/39258 – Zračni prijevoz tereta) u dijelu u kojem se odnosi na društvo Latam Airlines Group SA, ranije Lan Airlines SA i društvo Lan Cargo SA.

               2.

               Nalaže se Europskoj komisiji snošenje vlastitih troškova i troškova društava Latam Airlines Group i Lan Cargo.

               3.

               Vijeće Europske unije snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 80, 12. 3. 2011.


title: Predmet F-105/15: Rješenje Službeničkog suda od 12. studenoga 2015. – FM i FO protiv CEPOL-a

text:
               21.12.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 429/31

         Rješenje Službeničkog suda od 12. studenoga 2015. – FM i FO protiv CEPOL-a
   (Predmet F-105/15) (1)

   (2015/C 429/44)
   Jezik postupka: francuski
   Predsjednik trećeg vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 320, 28. 9. 2015., str. 53


title: Predmet T-604/15: Tužba podnesena 27. listopada 2015. – Ertico – Its Europe protiv Komisije

text:
               14.12.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 414/38

         Tužba podnesena 27. listopada 2015. – Ertico – Its Europe protiv Komisije
   (Predmet T-604/15)
   (2015/C 414/49)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation – Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico – Its Europe) (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: M. Wellinger i K. T’Syen, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku ocjenjivačkog odbora Komisije od 18. kolovoza 2015. kojom je utvrđeno da se tužitelj ne može smatrati mikro, malim ili srednjim poduzećem u smislu Preporuke Komisije 2003/361/EZ od 6. svibnja 2003. o definiciji mikro, malih i srednjih poduzeća (SL L 124, str.36.). i

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova postupka

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe osam tužbenih razloga.

               1.

               Prvim tužbenim razlogom tužitelj tvrdi da je pobijana odluka povrijedila članak 22. stavak 1. podstavak 3. Uredbe Vijeća br. 58/2003 (1) jer je ocjenjivački odbor usvojio pobijanu odluku više od 2 mjeseca nakon datuma pokretanja postupka pred ocjenjivačkim odborom.

               2.

               Drugim tužbenim razlogom tužitelj tvrdi da pobijana odluka povrjeđuje(i) članak 22. stavak 1. Uredbe br. 58/2003; (ii) tužiteljevo pravo na obranu; i (iii) načelo dobre uprave jer ocjenjivački odbor nije saslušao tužiteljeve argumente prije usvajanja pobijane odluke.

               3.

               Trećim tužbenim razlogom tužitelj tvrdi da pobijana odluka povrjeđuje načela (i) pravne sigurnosti, (ii) dobre uprave, (iii) zaštite tužiteljevih legitimnih očekivanja i (iv) res judicata jer je ocjenjivački odbor, iako je priznao da su argumenti koje je tužitelj iznio 7. veljače 2014. točni, zamijenio svoje prvotno obrazloženje potpuno novim a da su se pojavile nove bitne činjenice.

               4.

               Četvrtim tužbenim razlogom tužitelj tvrdi da pobijana odluka povrjeđuje Preporuku Komisije 2003/361/EZ (Preporuka o MSP-u) jer se njen zaključak prema kojem se tužitelj ne može kvalificirati kao poduzeće temelji na kriterijima koji nisu predviđeni Preporukom o MSP-u već točkom 1.1.3.1.6) podtočkom (c) Odluke Komisije 2012/838/EU (2).

               5.

               Petim tužbenim razlogom tužitelj tvrdi da zaključak pobijane odluke prema kojem se tužitelj ne može kvalificirati kao MSP odbacuje i zanemaruje jasan i nedvosmislen tekst Preporuke o MSP-u i temelji se na arbitrarnom i potpuno subjektivnom tumačenju Preporuke o MSP-u.

               6.

               Šestim tužbenim razlogom tužitelj tvrdi da je u pobijanoj odluci pogrešno zaključeno da se tužitelj ne može kvalificirati kao MSP u smislu Preporuke o MSP-u: tužitelj je „poduzetnik” i on je „neovisan” u smislu Priloga Preporuci o MSP-u.

               7.

               Sedmim tužbenim razlogom tužitelj tvrdi da pobijana odluka povrjeđuje načelo najpovoljnijeg postupanja predviđeno Odlukom Komisije 2012/838/EU, kao i odgovarajuću odredbu iz programa Horizon 2020.

               8.

               Osmim tužbenim razlogom tužitelj tvrdi da je obrazloženje pobijane odluke proturječno i nedovoljno jer ocjenjivački odbor nije ispunio svoju obvezu urednog obrazlaganja svoje odluke.

      (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 58/2003 od 19. prosinca 2002. o utvrđivanju statusa izvršnih agencija kojima se povjeravaju određene zadaće u vezi s upravljanjem programima Zajednice (SL 2003 L 11. str.1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 83.)

      (2)  Odluka Komisije od 18. prosinca 2012. o usvajanju pravila s ciljem osiguranja dosljedne provjere postojanja i pravnog statusa sudionika, kao i njihovih poslovnih i financijskih sposobnosti, u neizravnim aktivnostima koje dobivaju potporu u obliku bespovratnih sredstava na temelju Sedmog okvirnog programa Europske zajednice za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti i na temelju Sedmog okvirnog programa Europske zajednice za atomsku energiju za aktivnosti u području nuklearnih istraživanja i osposobljavanja (SL 2012 L 359, str. 45.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, svezak 62., poglavlje 13., str. 267.).


title: Predmet C-536/14: Tužba podnesena 25. studenoga 2014. – Europska komisija protiv Velikog Vojvodstva Luksemburg

text:
               2.2.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 34/14

         Tužba podnesena 25. studenoga 2014. – Europska komisija protiv Velikog Vojvodstva Luksemburg
   (Predmet C-536/14)
   (2015/C 034/16)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: J. Hottiaux, L. Nicolae, agenti)

      Tuženik: Veliko Vojvodstvo Luksemburg

      Tužbeni zahtjev

               —

               Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da utvrdi da:

                           —

                           s obzirom da nije provelo i obavijestilo o analizama tržišta 7 i 14, sukladno Preporuci 2003/311/EZ (1), i tržišta 1 i 6, sukladno Preporuci 2007/879/EZ (2), u razdoblju od 3 godine nakon donošenja prethodnih mjera koje se odnose na tržišta u pitanju i nije dostavilo Komisiji obrazložen prijedlog o produljenju tog roka;

                           —

                           te nije zatražilo pomoć BEREC-a u provođenju analiza tržišta u pitanju,

                     Veliko Vojvodstvo Luksemburg nije ispunilo svoje obveze iz članka 16. stavaka 6. i 7. Direktive 2002/21/EZ (3) Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (Okvirna direktiva), kako je izmijenjena Direktivom 2009/140/EZ (4) Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009.;

               —

               naloži Velikom Vojvodstvu Luksemburg snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Na prvome mjestu, Komisija ističe prigovor Velikom Vojvodstvu Luksemburg jer nije provelo i obavijestilo o analizama tržišta 7 i 14, sukladno Preporuci 2003/311/EZ, s jedne strane, i tržišta 1 i 6, sukladno Preporuci 2007/879/EZ, s druge strane, u razdoblju od tri godine nakon donošenja prethodnih mjera koje se odnose na tržišta u pitanju.
   Na drugome mjestu, Komisija ističe prigovor Velikom Vojvodstvu Luksemburg jer nije zatražilo pomoć BEREC-a u određenom roku radi provođenja analiza relevantnih tržišta i donošenja odgovarajućih propisanih mjera.

      (1)  Preporuka Komisije 2003/311/EZ od 11. veljače 2003. o mjerodavnim tržištima proizvoda i usluga u sektoru elektroničkih komunikacija koja podliježu prethodnoj (ex ante) regulaciji u skladu s Direktivom 2002/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (SL L 114, str. 45).

      (2)  Preporuka Komisije 2007/879/EZ od 17. prosinca 2007. o mjerodavnim tržištima proizvoda i usluga u sektoru elektroničkih komunikacija koja podliježu prethodnoj (ex ante) regulaciji u skladu s Direktivom 2002/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (SL L 344, str. 65).

      (3)  (SL L 108, str. 33) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 49., str. 25.).

      (4)  (SL L 337, str. 37) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 50., str. 68.).


title: Predmet C-358/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. lipnja 2016. uputio Cour administrative (Luksemburg) – UBS (Luxembourg) SA, Alain Hondequin, Holzem i dr.

text:
               12.9.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 335/38

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. lipnja 2016. uputio Cour administrative (Luksemburg) – UBS (Luxembourg) SA, Alain Hondequin, Holzem i dr.
   (Predmet C-358/16)
   (2016/C 335/51)
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Cour administrative

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: UBS (Luxembourg) SA, Alain Hondequin, Holzem, i dr.

      Prethodna pitanja

               1.

               Obuhvaća li, na temelju posebice članka 41. Povelje o Europske unije temeljnim pravima (Povelja), u koji je ugrađeno načelo dobrog upravljanja, iznimka „slučajeva iz kaznenog prava”, navedena in fine stavka 1. članka 54. Direktive 2004/39/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o tržištima financijskih instrumenata te o izmjeni direktiva Vijeća 85/611/EEZ i 93/6/EEZ i Direktive 2000/12/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 93/22/EEZ (1) i na početku stavka 3. tog članka 54., slučaj u kojem je u skladu s nacionalnim zakonodavstvom naložena upravna sankcija, ali se sa stanovišta Europske konvencije o zaštiti ljudskih prava i temeljnih sloboda (EKLJP) smatra dijelom kaznenog prava, kao što je sankcija iz glavnog postupka, koju je naložilo nacionalno regulatorno tijelo, nacionalno nadzorno tijelo, a kojom je članu nacionalne odvjetničke komore naloženo da pri subjektu koji je pod nadzorom navedenog regulatornog tijela prestane obavljati funkciju upravitelja ili bilo koju drugu funkciju za koju je potrebno odobrenje te da podnese ostavku na sve povezane funkcije u najkraćem mogućem roku?

               2.

               Budući da gore navedena upravna sankcija, koja se kao takva smatra u nacionalnom pravu, proizlazi iz upravnog postupka, u kojoj je mjeri obveza čuvanja profesionalne tajne na koju se nacionalno nadzorno tijelo može pozvati na temelju odredaba članka 54. gore navedene Direktive 2004/39/EZ, uvjetovana zahtjevima pravičnog suđenja koji obuhvaćaju djelotvorni pravni lijek, kao što proizlaze iz članka 47. Povelje, te se mora uzeti u obzir u odnosu na zahtjeve koji usporedno proizlaze iz članaka 6. i 13. EKLJP-a u svezi s pravičnim suđenjem i djelotvornošću pravnog lijeka, koji zajedno čine jamstva iz članka 48. Povelje, posebice glede potpunog pristupa stranke u upravnom postupku upravnom spisu tijela koje je naložilo upravnu sankciju, a koje je istovremeno nacionalno nadzorno tijelo, u svrhu obrane interesa i građanskih prava sankcionirane stranke u upravnom postupku?

      (1)  SL L 145, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 4., str. 29.)


title: Predmet T-559/14: Tužba podnesena 28. srpnja 2014. – Ackermann Saatzucht i dr. protiv Parlamenta i Vijeća

text:
               3.11.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 388/18

         Tužba podnesena 28. srpnja 2014. – Ackermann Saatzucht i dr. protiv Parlamenta i Vijeća
   (Predmet T-559/14)
   2014/C 388/22
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Ackermann Saatzucht GmbH & Co. KG (Irlbach, Njemačka); Böhm-Nordkartoffel Agrarproduktion GmbH & Co. OHG (Hohenmocker, Njemačka); Deutsche Saatveredelung AG (Lippstadt, Njemačka); Ernst Benary, Samenzucht GmbH, (Hann. Münden, Njemačka); Freiherr Von Moreau Saatzucht GmbH (Osterhofen, Njemačka); Hybro Saatzucht GmbH & Co. KG (Kleptow, Njemačka); Klemm + Sohn GmbH & Co. KG (Stuttgart, Njemačka); KWS Saat AG (Einbeck, Njemačka); Norddeutsche Pflanzenzucht Hans-Georg Lembke KG (Hohenlieth, Njemačka); Nordsaat Saatzuchts GmbH (Halberstadt, Njemačka); Peter Franck-Oberaspach (Schwäbisch Hall, Njemačka); P.H. Petersen Saatzucht Lundsgaard GmbH (Grundhof, Njemačka); Saatzucht Streng – Engelen GmbH & Co. KG (Uffenheim, Njemačka); Saka Pflanzenzucht GmbH & Co. KG (Hamburg, Njemačka); Strube Research GmbH & Co. KG (Söllingen, Njemačka); Gartenbau und Spezialkulturen Westhoff GbR (Südlohn-Oeding, Njemačka); i W. von Borries-Eckendorf GmbH & Co. KG (Leopoldshöhe, Njemačka) (zastupnici: P. de Jong, P. Vlaemminck i B. Van Vooren, odvjetnici)

      Tuženici: Vijeće Europske unije i Europski parlament

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               proglasi tužbu za poništenje dopuštenom;

               —

               poništi Uredbu (EU) br. 511/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. travnja 2014. o mjerama usklađivanja za korisnike Protokola iz Nagoye o pristupu genetskim resursima te poštenoj i pravičnoj podjeli dobiti koja proizlazi iz njihova korištenja u Uniji (SL L 150, str. 59.); i

               —

               naloži Europskom parlamentu i Vijeću snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

               1.

               Prvim tužbenim razlogom navodi se da je Europska unija stranka Međunarodne konvencije za zaštitu novih biljnih sorti, koja je u pravo Europske unije prenesena Uredbom o oplemenjivačkim pravima na biljnu sortu Zajednice (1). Članak 15. točka (c) te Uredbe priznaje tzv. iznimku u korist oplemenjivača, odnosno da opseg oplemenjivačkih prava na biljnu sortu ne obuhvaća „radnje poduzete s ciljem oplemenjivanja ili istraživanja i razvijanja drugih sorti.” Osporavana mjera predstavlja ozbiljno ograničenje iznimke u korist oplemenjivača, jer se njome povrjeđuje obvezujuća i izravno primjenjiva međunarodna obveza EU-a. Nadalje, ta iznimka priznata je u članku 27. Sporazuma o jedinstvenom sudu za patente (UPCA). Iako EU nije stranka tog sporazuma, osporavanom mjerom se od država članica u biti zahtijeva kršenje njihovih međunarodnih obveza koje proizlaze iz UPCA-a.

               2.

               Drugim tužbenim razlogom navodi se da je Europska unija, kao stranka Konvencije o biološkoj raznolikosti i sukladno članku 3. stavku 5. UEU-a, dužna poticati očuvanje biološke raznolikosti Zemlje. Pobijana uredba imat će značajan negativni učinak na sve napore koji se odnose na zaštitu biološke raznolikosti biljaka, čime se krši ta međunarodna obveza.

               3.

               Trećim tužbenim razlogom navodi se da se osporavana mjera temelji samo na članku 192. stavku 1. UFEU-a. Prema ustaljenoj sudskoj praksi pravna osnova mjere mora se temeljiti na objektivnim elementima koji podliježu sudskom nadzoru. Budući da je cilj te mjere organizacija mjera usklađivanja korisnika na unutarnjem tržištu EU-a, Uredba se trebala temeljiti na članku 114. UFEU-a. Izbor pravne osnove ima utjecaj na sadržaj akta, jer su svrhe za koje se pravne osnove mogu koristiti u potpunosti različite, što značajno utječe na zakonodavni postupak.

               4.

               Četvrtim tužbenim razlogom navodi se da Uredba očito krši načelo proporcionalnosti propisano člankom 5. stavkom 4. UEU-a u mjeri u kojoj: kao prvo pri procjeni utjecaja količinski podaci nisu bili povezani s zaključcima koji su se temeljili isključivo na ‘kvalitativnim’ razmatranjima; kao drugo, tom Uredbom očito nije uzeto u obzir da su učinci na sektor oplemenjivanja bilja ozbiljni i specifični zbog činjenice da genetski resursi predstavljaju bit tog sektora a ne samo sporedni dio njegovih djelatnosti; kao treće, Uredba propisuje očito nerazmjerna ograničenja članka 16. Povelje EU-a; kao četvrto, njome je sektoru oplemenjivanja bilja propisana de facto trajna obveza bilježenja i pohranjivanja podataka o svojim djelatnostima; naposljetku, dostupne su i manje otegotne mjere, kao što to proizlazi iz ‘Međunarodnog ugovora o biljnim genetskim resursima za hranu i poljoprivredu’.

               5.

               Petim tužbenim razlogom navodi se da pobijana Uredba oplemenjivače bilja očito dovodi u položaj pravne nesigurnosti: kao prvo, zato što njezino područje primjene ovisi o tome hoće li zemlje izabrati izvršavati suverena prava nad genetskim resursima; kao drugo, zato što ona počiva na nejasnim definicijama na temelju kojih nije moguće utvrditi smatra li se za genetski resurs da je bio ‘korišten’; kao treće, zbog činjenice da dvosmisleno tumačenje moguće dovodi do de facto retroaktivne primjene; naposljetku, zbog činjenice da razvoj najbolje prakse samo „može” smanjiti rizik od neusklađenosti korisnika na koje se osporavana mjera odnosi.

      (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 2100/94 od 27. srpnja 1994. o oplemenjivačkim pravima na biljnu sortu Zajednice (SL L 227, str.1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 24., str. 3.)


title: Predmet T-510/15: Tužba podnesena 7. rujna 2015. – Mengozzi protiv OHIM-a – Consorzio per la Tutela dell’Olio Extravergine di Oliva Toscano (TOSCORO)

text:
               26.10.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 354/46

         Tužba podnesena 7. rujna 2015. – Mengozzi protiv OHIM-a – Consorzio per la Tutela dell’Olio Extravergine di Oliva Toscano (TOSCORO)
   (Predmet T-510/15)
   (2015/C 354/56)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Roberto Mengozzi (Monako, Monako) (zastupnik: T. Schuffenecker, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Consorzio per la Tutela dell’Olio Extravergine di Oliva Toscano IGP (Firenca, Italija)

      Podaci o postupku pred OHIM-om

      Nositelj spornog žiga: tužitelj

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Zajednice „TOSCORO”/žig Zajednice br. 2 752 509

      Postupak pred OHIM-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

      Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća OHIM-a od 5. lipnja 2015. u predmetu R 322/2014-2

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               djelomično potvrdi pobijanu odluku i poništi dio odluke kojim je registracija žiga Zajednice za proizvode „jestiva ulja i masti; jestiva biljna ulja, osobito maslinova ulja” i „umaci od zelenih i crnih maslina” proglašena ništavom;

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova postupka, uključujući one nastale tužitelju u postupku pred žalbenim vijećem;

               —

               naloži drugoj stranci u postupku pred žalbenim vijećem snošenje troškova postupka, uključujući one nastale tužitelju u postupku pred žalbenim vijećem, ako postane intervenijent u ovom postupku.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točke (k) Uredbe br. 207/2009 i članka 6. stavka 1. Uredbe (EU) br. 1151/2012;

               —

               povreda članka 13. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 1151/2012;

               —

               povreda članka 15. Sporazuma TRIPS.


title: Predmet T-165/14: Rješenje Općeg suda od 3. rujna 2014. – ANKO protiv Komisije i REA-e

text:
               20.10.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 372/23

         Rješenje Općeg suda od 3. rujna 2014. – ANKO protiv Komisije i REA-e
   (Predmet T-165/14) (1)

   2014/C 372/29
   Jezik postupka: grčki
   Predsjednik trećeg vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 175, 10.6.2014.


title: Predmet C-45/15 P: Žalba koju je 4. veljače 2015. podnio Safa Nicu Sepahan Co. protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 25. studenoga 2014. u predmetu T-384/11: Safa Nicu Sepahan Co. protiv Vijeća Europske unije

text:
               13.4.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 118/16

         Žalba koju je 4. veljače 2015. podnio Safa Nicu Sepahan Co. protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 25. studenoga 2014. u predmetu T-384/11: Safa Nicu Sepahan Co. protiv Vijeća Europske unije
   (Predmet C-45/15 P)
   (2015/C 118/23)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: Safa Nicu Sepahan Co. (zastupnik: A. Bahrami, odvjetnik)

      Druga stranka u postupku: Vijeće Europske unije

      Žalbeni zahtjev

   Iz razloga navedenih u ovoj žalbi, Safa Nicu Sepahan Co. od Suda zahtjeva da:

               1.

               Djelomično ukine presudu Općeg suda donesenu 25. studenoga 2014. u predmetu T-384/11 s obzirom na to da Opći sud:

                           —

                           nije utvrdio da je Safa Nicu Sepahan Co. pretrpio imovinsku štetu i u skladu s time dodijelio naknadu imovinske štete;

                           —

                           je utvrdio da je Safa Nicu Sepahan Co. pretrpio neimovinsku štetu ali mu je dodijelio arbitrarno nizak iznos od 50  000 eura kao jedinu naknadu za tu štetu.

               2.

               Odluči prema neograničenoj nadležnosti i na temelju dokaza koji su mu dostupni:
               Prvenstveno

                           —

                           Dodijeli Safa Nicu Sepahan Co. iznos od 5 6 62  737,40 eura s kamatama, na ime naknade imovinske štete koju je pretrpio zbog ozbiljne povrede pravnog pravila i nezakonitog postupanja Vijeća Europske unije.

                           —

                           Dodijeli Safa Nicu Sepahan Co. iznos od 2 0 00  000 eura s kamatama, kao naknadu neimovinske štete koju je pretrpio zbog ozbiljne povrede pravnog pravila i nezakonitog postupanja Vijeća Europske unije.

                           —

                           Naloži Vijeću Europske unije snošenje žaliteljevih sudskih i ostalih troškova koji su nastali u vezi s ovom žalbom, uključujući i one nastale u vezi s prvotnim postupkom pred Općim sudom, s kamatama.

                     Podredno

                           —

                           Dodijeli Safa Nicu Sepahan Co. iznos utvrđen ex aequo et bono, s kamatama, kao naknadu imovinske štete koju je pretrpio zbog ozbiljne povrede pravnog pravila i nezakonitog postupanja Vijeća Europske unije.

                           —

                           Dodijeli Safa Nicu Sepahan Co. iznos utvrđen ex aequo et bono, ali ne niži od 50  000 eura s kamatama (kao što je to Opći sud već dodijelio u predmetnoj presudi), kao neimovinsku štetu koju je pretrpio zbog ozbiljne povrede pravnog pravila i nezakonitog postupanja Vijeća Europske unije.

                           —

                           Naloži Vijeću Europske unije plaćanje sudskih i ostalih troškova koji su nastali u vezi s ovom žalbom, uključujući i one koji su nastali u vezi s prvotnim postupkom pred Općim sudom, s kamatama.

                     Više podredno

               3.

               Vrati predmet Općem sudu na ponovno ispitivanje iznosa štete i donošenje nove presude u korist Safa Nicu Sepahan Co.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Žalitelj ističe dva žalbena razloga protiv presude Općeg suda od 25. studenoga 2014. od kojih se svaki sastoji od nekoliko argumenata:

               —

               Prema prvom žalbenom razlogu, žalitelj tvrdi da je Opći sud u točkama 93. do 149. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava odbijajući žaliteljev zahtjev za naknadu imovinske štete u cijelosti, unatoč činjenici da je Opći sud prepoznao i priznao da je žalitelj stvarno pretrpio imovinsku štetu kao posljedicu ozbiljno nezakonitog postupanja Unije, na temelju slijedećih argumenata:

                           —

                           Presudom nije dodijeljena naknada bilo koje štete koju je prouzročila Unija ili njezini službenici povredom članka 340. stavka 2. UFEU i članka 41. stavka 3. Povelje, u kojima je utvrđeno načelo „pune naknade”;

                           —

                           Nadalje, time što nije dodijeljena naknada imovinske štete za štetu čije je postojanje priznato, ovom presudom povrijeđena su načela proporcionalnosti, pravične ocjene te je uskraćena sudska zaštita;

                           —

                           Presudom je dalje povrijeđeno pravo očitim izokretanjem činjenica i dokaza, te se odbijanje žaliteljevih zahtjeva za naknadu štete u cijelosti temelji na nedostatnom, nelogičnom i proturječnom obrazloženju.

               —

               Što se drugog žalbenog razloga tiče, žalitelj tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava u točkama 92. i 149. pobijane presude smatrajući da iznos od 50  000 eura predstavlja primjerenu naknadu. Opći sud je stoga povrijedio svoju obvezu obrazlaganja, načelo proporcionalnosti i načelo plaćanja naknade za stvarno nastalu štetu i troškove, što je dovelo do arbitrarne i nezakonite posljedice.


title: Predmet T-378/14: Rješenje Općeg suda od 21. ožujka 2016. – Salama protiv Vijeća

text:
               10.5.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/21

         Rješenje Općeg suda od 21. ožujka 2016. – Salama protiv Vijeća
   (Predmet T-378/14) (1)

   (2016/C 165/26)
   Jezik postupka: francuski
   Predsjednik osmog vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 245, 28. 7. 2014.


title: Predmet T-374/15: Tužba podnesena 9. srpnja 2015. – VM Vermögens-Management protiv OHIM-a – DAT Vermögensmanagement (Vermögensmanufaktur)

text:
               14.9.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 302/64

         Tužba podnesena 9. srpnja 2015. – VM Vermögens-Management protiv OHIM-a – DAT Vermögensmanagement (Vermögensmanufaktur)
   (Predmet T-374/15)
   (2015/C 302/80)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: VM Vermögens-Management GmbH (Düsseldorf, Njemačka) (zastupnici: T. Dolde, odvjetnik, P. Homann, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: DAT Vermögensmanagement GmbH (Baldham, Njemačka)

      Podaci o postupku pred OHIM-om

      Nositelj spornog žiga: tužitelj

      Sporni žig: verbalni žig Zajednice „Vermögensmanufaktur” – žig Zajednice br. 8 770 042

      Postupak pred OHIM-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća OHIM-a od 29. travnja 2015. u predmetu R 418/2014-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži OHIM-u snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 75. Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 76. Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-253/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. svibnja 2016. uputio cour d'appel de Bruxelles (Belgija) – Flibtravel International SA, Leonard Travel International SA protiv AAL Renting SA, Haroune Tax SPRL, Saratax SCS i dr.

text:
               18.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 260/28

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. svibnja 2016. uputio cour d'appel de Bruxelles (Belgija) – Flibtravel International SA, Leonard Travel International SA protiv AAL Renting SA, Haroune Tax SPRL, Saratax SCS i dr.
   (Predmet C-253/16)
   (2016/C 260/35)
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Cour d'appel de Bruxelles

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Flibtravel International SA, Leonard Travel International SA

      Tuženici: AAL Renting SA, Haroune Tax SPRL, Saratax SCS, Ryad SCRI, Taxis Bachir & Cie SCS, Abdelhamid El Barjraji, Abdelouahab Ben Bachir, Sotax SCRI, Mostapha El Hammouchi, Boughaz SPRL, Sahbaz SPRL, Jamal El Jelali, Mohamed Chakir Ben Kadour, Taxis Chalkis SCRL, Mohammed Gheris, Les délices de Fès SPRL, Abderrahmane Belyazid, E.A.R. SCS, Sotrans SPRL, B.M.A. SCS, Taxis Amri et Cie SCS, Aramak SCS, Rachid El Amrani, Mourad Bakkour, Mohamed Agharbiou, Omar Amri, Jmili Zouhair, Mustapha Ben Abderrahman, Mohamed Zahyani, Miltotax SPRL, Lextra SA, Ismael El Amrani, Farid Benazzouz, Imad Zufri, Abdel-Ilah Bokhamy, Ismail Al Bouhali, Bahri Messaoud & Cie SCS, Mostafa Bouzid, BKN Star SPRL, M.V.S. SPRL, A.B.M.B. SCS, Imatrans SPRL, Reda Bouyaknouden, Ayoub Tahri, Moulay Adil El Khatir, Redouan El Abboudi, Mohamed El Abboudi, Bilal El Abboudi, Sofian El Abboudi, Karim Bensbih, Hadel Bensbih, Mimoun Mallouk, Abdellah El Ghaffouli, Said El Aazzoui

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 96. stavak 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije tumačiti na način da je primjenjiv na cijene i uvjete koje država članica propiše pružateljima taksi usluga (a) kada se vožnje taksijem o kojima je riječ samo iznimno odvijaju izvan nacionalnih granica, (b) kada je značajan dio korisnika tih taksi vozila državljani ili rezidenti Europske unije koji nisu državljani ili rezidenti predmetne države članice i (c) kada, u konkretnim okolnostima tog slučaja, sporne vožnje taksijem za putnike često predstavljaju samo dio duljeg putovanja u kojem se mjesto polaska ili mjesto odredišta nalaze u državi EU-a različitoj od predmetne države članice?

               2.

               Treba li članak 96. stavak 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije tumačiti na način da je primjenjiv na uvjete pružanja usluga različite od tarifnih uvjeta i uvjeta za dobivanje dozvole za obavljanje djelatnosti tog prijevoza kao što su u ovom slučaju, zabrana pružateljima taksi usluga stavljanja na raspolaganje pojedinačnih mjesta umjesto čitavog vozila i zabrana tim pružateljima usluga da sami odrede krajnje odredište vožnje koju nude korisnicima, što dovodi do toga da se tim pružateljima onemogućava grupiranje korisnika koji putuju do istog odredišta?

               3.

               Treba li članak 96. stavak 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije tumačiti na način da zabranjuje, osim uz odobrenje Komisije, mjere poput onih iz drugog pitanja, (a) kojima je, uz ostale ciljeve, opći cilj zaštita pružatelja taksi usluga od natjecanja s poduzetnicima koji pružaju usluge najma vozila s vozačem i (b) koje u konkretnim okolnostima slučaja dovode do toga da se autobusni prijevoznici štite od natjecanja s pružateljima taksi usluga?

               4.

               Treba li članak 96. stavak 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije tumačiti na način da zabranjuje, osim uz odobrenje Komisije, mjeru koja pružateljima taksi usluga zabranjuje vrbovanje korisnika kada ta mjera u konkretnim okolnostima tog slučaja dovodi do smanjenja njihove mogućnosti pridobivanja korisnika konkurirajućeg autobusnog prijevoznika?


title: Predmet C-112/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. ožujka 2017. uputio Amtsgerichts Hamburg (Njemačka) – Angela Irmgard Diedrich i dr. protiv Société Air France SA

text:
               3.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/17

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. ožujka 2017. uputio Amtsgerichts Hamburg (Njemačka) – Angela Irmgard Diedrich i dr. protiv Société Air France SA
   (Predmet C-112/17)
   (2017/C 213/20)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Amtsgericht Hamburg

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Angela Irmgard Diedrich, Thorsten Diedrich, Angel Wendy Mara Diederich

      Tuženik: Société Air France SA
   Predmet je rješenjem Suda od 6. travnja 2017. brisan iz upisnika Suda.


title: Predmet C-566/14 P: Presuda Suda (veliko vijeće) od 14. lipnja 2016. – Jean-Charles Marchiani protiv Europskog parlamenta (Žalba — Zastupnik u Europskom parlamentu — Naknada za parlamentarnu pomoć — Povrat neopravdano isplaćenog iznosa — Povrat — Provedbene mjere za Statut zastupnika Europskog parlamenta — Poštovanje prava obrane — Načelo nepristranosti — Zastara — Uredba (EU, Euratom) br. 966/2012 — Članci 78. do 81. — Delegirana uredba (EU) br. 1268/2012 — Članci 81., 82. i 93. — Načelo zaštite legitimnih očekivanja — Razuman rok)

text:
               22.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/6

         Presuda Suda (veliko vijeće) od 14. lipnja 2016. – Jean-Charles Marchiani protiv Europskog parlamenta
   (Predmet C-566/14 P) (1)

   ((Žalba - Zastupnik u Europskom parlamentu - Naknada za parlamentarnu pomoć - Povrat neopravdano isplaćenog iznosa - Povrat - Provedbene mjere za Statut zastupnika Europskog parlamenta - Poštovanje prava obrane - Načelo nepristranosti - Zastara - Uredba (EU, Euratom) br. 966/2012 - Članci 78. do 81. - Delegirana uredba (EU) br. 1268/2012 - Članci 81., 82. i 93. - Načelo zaštite legitimnih očekivanja - Razuman rok))
   (2016/C 305/09)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Žalitelj: Jean-Charles Marchiani (zastupnik: C.-S. Marchiani, odvjetnik)

      Druga stranka u postupku: Europski parlament (zastupnici: G. Corstens i S. Seyr, agenti)

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               Jean-Charlesu Marchianiju nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 34, 2. 2. 2015.


title: Predmet T-806/16: Tužba podnesena 15. studenoga 2016. – Agricola J.M. protiv EUIPO-a – Torres (CLOS DE LA TORRE)

text:
               16.1.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 14/53

         Tužba podnesena 15. studenoga 2016. – Agricola J.M. protiv EUIPO-a – Torres (CLOS DE LA TORRE)
   (Predmet T-806/16)
   (2017/C 014/63)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Agricola J.M., SL (Girona, Španjolska) (zastupnik: J. Clos Creus, odvjetnica)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Miguel Torres, SA (Vilafranca del Penedés, Španjolska)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Podnositelj prijave: tužitelj

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „CLOS DE LA TORRE” – prijava za registraciju br. 13 029 533

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 28. srpnja 2016. u predmetu R 2099/2015-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 28. srpnja 2016.;

               —

               poništi odluku Odjela za prigovore od 7. kolovoza 2015., kojom je prihvaćen podneseni prigovor u pogledu svih proizvoda iz razreda 33.: Alkoholna pića, osim piva, i odbije registraciju žiga Zajednice u pogledu svih pobijanih proizvoda;

               —

               preinači prethodne odluke kojima se tužitelju dopušta registracija žiga za sve proizvode iz razreda 33.;

               —

               tuženiku naloži snošenje troškova ovog postupka.

      Tužbeni razlog

               —

               Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 i sudske prakse donesene u analognim slučajevima.


title: Predmet T-11/15: Presuda Općeg suda od 20. srpnja 2016. – Internet Consulting protiv EUIPO-a – Provincia Autonoma di Bolzano-Alto Adige (SUEDTIROL) („Žig Europske unije — Postupak za proglašavanje žiga ništavim — Verbalni žig Europske unije SUEDTIROL — Članak 7. stavak 1. točka (c) i članak 52. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Apsolutni razlog za odbijanje — Oznaka zemljopisnog podrijetla — Opisni karakter”)

text:
               5.9.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 326/25

         Presuda Općeg suda od 20. srpnja 2016. – Internet Consulting protiv EUIPO-a – Provincia Autonoma di Bolzano-Alto Adige (SUEDTIROL)
   (Predmet T-11/15) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak za proglašavanje žiga ništavim - Verbalni žig Europske unije SUEDTIROL - Članak 7. stavak 1. točka (c) i članak 52. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Apsolutni razlog za odbijanje - Oznaka zemljopisnog podrijetla - Opisni karakter”))
   (2016/C 326/44)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Internet Consulting GmbH (Brunico, Italija) (zastupnici: L. Miori i A. Bertella, avocats)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: A. Schifko, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Provincia Autonoma di Bolzano-Alto Adige (Italija) (zastupnik: C. Volkmann, avocat)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje odluke velikog žalbenog vijeća EUIPO-a od 10. listopada 2014. (predmet R 574/2013-G), u vezi s postupkom za proglašavanje ništavosti između Provincia Autonoma di Bolzano-Alto Adige i društva Internet Consulting.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Internet Consultingu GmbH nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 73, 2.3.2015.


title: Predmet C-73/17: Tužba podnesena 9. veljače 2017. – Francuska Republika protiv Europskog parlamenta

text:
               3.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 104/37

         Tužba podnesena 9. veljače 2017. – Francuska Republika protiv Europskog parlamenta
   (Predmet C-73/17)
   (2017/C 104/53)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Francuska Republika (zastupnici: F. Alabrune, D. Colas, B. Fodda i E. de Moustier, agenti)

      Tuženik: Europski parlament

      Tužbeni zahtjev

               —

               poništenje dnevnog reda sjednice Europskog parlamenta od srijede 30. studenoga 2016. (dokument P8_0J (2016)11-30), u dijelu u kojem predviđaju rasprave na plenarnom zasjedanju o zajedničkom nacrtu općeg proračuna koji je dogovorio Odbor za mirenje; dnevnog reda sastanka od četvrtka 1. prosinca 2016. (dokument P8_0J (2016)12-01), u dijelu u kojem predviđa glasovanje nakon kojeg slijedi objašnjenje glasovanja o zajedničkom nacrtu općeg proračuna; zakonodavne rezolucije Europskog parlamenta od 1. prosinca 2016. o zajedničkom nacrtu općeg proračuna (dokument TS-0475/2016 P8_TA-PROV(2016)0475, u svojoj privremenoj verziji), kao i akta kojim je, u skladu s postupkom predviđenim u članku 314. stavku 9. UFEU-a, predsjednik Europskog parlamenta utvrdio da je opći proračun konačno donesen;

               —

               zadržavanje učinaka akta kojim je predsjednik Europskog parlamenta utvrdio da je donesen opći proračun Unije za 2017. sve dok taj opći proračun ne bude konačno donesen aktom sukladnim Ugovorima, u razumnom roku počevši od dana donošenja presude;

               —

               nalaganje Europskom parlamentu snošenja troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

               1.

               Svojom tužbom, francuska vlada traži poništenje četiriju akata koje je donio Europski parlament u okviru izvršavanja svoje proračunske ovlasti na dodatnoj plenarnoj sjednici održanoj 30. studenoga i 1. prosinca 2016. u Bruxellesu.

               2.

               Prvi i drugi akt, čije poništenje zahtijeva francuska vlada, su dnevni redovi sjednica Europskog parlamenta od srijede 30. studenog 2016. i četvrtka 1. prosinca 2016., u dijelu u kojem predviđaju plenarne rasprave o zajedničkom nacrtu općeg proračuna za 2017. i glasovanje nakon kojeg slijedi objašnjenje glasovanja o tom zajedničkom nacrtu općeg proračuna.

               3.

               Treći akt je Zakonodavna rezolucija Europskog parlamenta od 1. prosinca 2016. o zajedničkom nacrtu općeg proračuna.

               4.

               Naposljetku, francuska vlada zahtijeva poništenje akta kojim je, sukladno članku 314. stavku 9. UFEU-a, predsjednik Europskog parlamenta utvrdio da je opći proračun konačno donesen. Kao što proizlazi, među ostalim, iz zapisnika sjednice Europskog parlamenta od četvrtka 1. prosinca 2016., riječ je o izjavi predsjednika Europskog parlamenta i njegovu potpisivanju općeg proračuna, koji su učinjeni nakon glasovanja o zakonodavnoj rezoluciji o zajedničkom nacrtu općeg proračuna.

               5.

               Svojim jedinstvenim tužbenim razlogom, francuska vlada smatra da četiri pobijana akta treba poništiti jer krše Protokol br. 6 priložen UEU-u i UFEU-u te Protokol br. 3. priložen Ugovoru o EZAE-u, koje se odnose na određivanje sjedišta institucija i određenih tijela, ureda i agencija i službi Europske unije.

               6.

               Naime, kako iz protokola o sjedištu institucija tako i iz sudske prakse Suda proizlazi da Europski parlament ne može izvršavati proračunske ovlasti iz članka 314. UFEU-u na dodatnim plenarnim sjednicama koje se održavaju u Bruxellesu, nego ih mora izvršavati na redovnim plenarnim sjednicama koje se održavaju u Strasbourgu.

               7.

               Međutim, budući da se zakonitost akta predsjednika Europskog parlamenta osporava, ne zbog svoje svrhe ili sadržaja, nego isključivo zato što se taj akt trebao donijeti na redovnoj plenarnoj sjednici u Strasbourgu, potreba da se osigura kontinuitet europske javne službe i važni razlozi pravne sigurnosti opravdavaju, prema mišljenju francuske vlade, zadržavanje pravnih učinaka tog akta do donošenja novog akta sukladnog Ugovorima.


title: Predmet T-835/17: Rješenje Općeg suda od 8. rujna 2017. – Louvers Belgium protiv Komisije („Tužba za poništenje i naknadu štete — Javna nabava roba i usluga — Postupak javne nabave — Opskrba zavjesa, zastora i unutarnjih roleta te usluge postavljanja, čišćenja i održavanja — Odbijanje ponuditeljeve ponude — Poništenje postupka — Obustava postupka — Očito pravno neosnovana tužba”)

text:
               23.10.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/12

         Rješenje Općeg suda od 8. rujna 2017. – Louvers Belgium protiv Komisije
   (Predmet T-835/17) (1)

   ((„Tužba za poništenje i naknadu štete - Javna nabava roba i usluga - Postupak javne nabave - Opskrba zavjesa, zastora i unutarnjih roleta te usluge postavljanja, čišćenja i održavanja - Odbijanje ponuditeljeve ponude - Poništenje postupka - Obustava postupka - Očito pravno neosnovana tužba”))
   (2017/C 357/16)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Louvers Belgium Co. (Zaventem, Belgija) (zastupnik: V. Lejeune, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: O. Verheecke i A. Katsimerou, agenti)

      Predmet

   S jedne strane, zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje odluke Komisije od 19. rujna 2016. o odbijanju dodijele tužitelju ugovora o javnoj nabavi OIB.02/PO/2016/012/703 i, s druge strane, zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a kojim se traži naknada štete koju je tužitelj navodno pretrpio zbog nezakonitosti koje je Komisija počinila u okviru ovog postupka javne nabave.

      Izreka

               1.

               Obustavlja se postupak u odnosu na zahtjev za poništenje odluke Komisije od 19. rujna 2016. o odbijanju dodjele društvu Louvers Belgium Co. ugovora o javnoj nabavi OIB.02/PO/2016/012/703 kao i u odnosu na zahtjev za naknadu štete u dijelu u kojem se odnosi na navodni gubitak prihoda zbog odbijanja dodjele ugovora o javnoj nabavi.

               2.

               Zahtjev za naknadu štete odbija se kao očito pravno neosnovan, u dijelu koji se odnosi na troškove i izdatke povezane sa sudjelovanjem društva Louvers Belgium Co. u postupku javne nabave OIB.02/PO/2016/012/703.

               3.

               Nalaže se Europskoj komisiji snošenje troškova.

      (1)  SL C 30, 30. 1. 2017.


title: Predmet C-434/13 P: Presuda Suda (prvo vijeće) od 18. prosinca 2014. – Europska komisija protiv Parker Hannifin Manufacturing Srl, prije Parker ITR Srl, Parker-Hannifin Corp. (Žalba — Zabranjeni sporazumi — Europsko tržište cijevi u pomorskoj uporabi — Sljedništvo pravnih subjekata — Pripisivanje protupravnog ponašanja — Smanjenje novčane kazne od strane Općeg suda — Neograničena sudska nadležnost)

text:
               23.2.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/9

         Presuda Suda (prvo vijeće) od 18. prosinca 2014. – Europska komisija protiv Parker Hannifin Manufacturing Srl, prije Parker ITR Srl, Parker-Hannifin Corp.
   (Predmet C-434/13 P) (1)

   ((Žalba - Zabranjeni sporazumi - Europsko tržište cijevi u pomorskoj uporabi - Sljedništvo pravnih subjekata - Pripisivanje protupravnog ponašanja - Smanjenje novčane kazne od strane Općeg suda - Neograničena sudska nadležnost))
   (2015/C 065/12)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: S. Noë, V. Bottka i R. Sauer, agenti)

      Druga stranka u postupku: Parker Hannifin Manufacturing Srl, ranije Parker ITR Srl, Parker-Hannifin Corp. (zastupnici: F. Amato, F. Marchini Càmia i B. Amory, odvjetnici)

      Izreka

               1.

               Točke 1. do 3. izreke presude Općeg suda Parker ITR i Parker Hannifin/Komisija (T–146/09, EU:T:2013:258) ukidaju se.

               2.

               Predmet se vraća Općem sudu kako bi odlučio o utemeljenosti tužbe.

               3.

               Troškovi se pridržavaju.

      (1)  SL C 313, 26.10.2013.


title: Predmet T-381/14: Tužba podnesena 30. svibnja 2014. – Pšonka protiv Vijeća

text:
               11.8.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 261/38

         Tužba podnesena 30. svibnja 2014. – Pšonka protiv Vijeća
   (Predmet T-381/14)
   2014/C 261/63
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Viktor Pavlovič Pšonka (Moskva, Rusija) (zastupnici: C. Constantina i J.-M. Reymond, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               na temelju članka 263. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU), djelomično poništi Odluku Vijeća 2014/119/ZVSP od 5. ožujka 2014. i Uredbu Vijeća br. 208/2014 od 5. ožujka 2014., u dijelu u kojem se odnose na tužitelja, a posebno da naloži:

                           —

                           uklanjanje tužiteljevog imena iz Priloga I. Uredbe Vijeća br. 208/2014 od 5. ožujka 2014.;

                           —

                           uklanjanje tužiteljevog imena iz Priloga I. Odluke Vijeća 2014/119/ZVSP od 5. ožujka 2014.;

               —

               na temelju članka 263. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU), djelomično poništi Odluku Vijeća 2014/119/ZVSP od 5. ožujka 2014. i Uredbu Vijeća br. 208/2014 od 5. ožujka 2014., u dijelu u kojem nisu suglasni sa Zajedničkim prijedlogom;

               —

               Vijeću naloži snošenje troškova postupka, kao i troškova tužitelja.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga koja su u biti identična ili slična tužbenim razlozima istaknutima u predmetu T-380/14, Pšonka protiv Vijeća.


title: Predmet F-13/14: Rješenje Službeničkog suda (prvo vijeće) od 26. lipnja 2014. – DL protiv Komisije (Brisanje — Povlačenje tužbe — Članak 89. stavak 7. Poslovnika — Sporazum stranaka o troškovima)

text:
               6.10.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 351/30

         Rješenje Službeničkog suda (prvo vijeće) od 26. lipnja 2014. – DL protiv Komisije
   (Predmet F-13/14) (1)

   ((Brisanje - Povlačenje tužbe - Članak 89. stavak 7. Poslovnika - Sporazum stranaka o troškovima))
   2014/C 351/40
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: DL (Orp–Jauche, Belgija) (zastupnik: S. Orlandi, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J. Currall i V. Joris, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje odluke kojom se odbija zahtjev za produženje dodijeljenog prethodnog odobrenja povrata troškova logopeda za tužiteljevog sina u okviru liječenja njegove teške bolesti za godinu 2012/2013.

      Izreka rješenja

               1.

               Predmet F-13/14 briše se iz upisnika Službeničkog suda.

               2.

               DL i Europska komisija snose troškove u skladu sa svojim sporazumom.

      (1)  SL C 102, 7.4.2014., str. 46.


title: Predmet T-594/16: Rješenje Općeg suda od 16. veljače 2017. – Walton protiv Komisije („Tužba za poništenje — Javna služba — Privremeno osoblje — Otpremnina — Revizija izračuna — Pravomoćnost — Djelomično nedopuštena i djelomično očito pravno neosnovana tužba”)

text:
               18.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 121/32

         Rješenje Općeg suda od 16. veljače 2017. – Walton protiv Komisije
   (Predmet T-594/16) (1)

   ((„Tužba za poništenje - Javna služba - Privremeno osoblje - Otpremnina - Revizija izračuna - Pravomoćnost - Djelomično nedopuštena i djelomično očito pravno neosnovana tužba”))
   (2017/C 121/47)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Robert Walton (Oxford, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: F. Moyse, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: A.-C. Simon i F. Simonetti, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a za poništenje odluke tijela ovlaštenog za sklapanje ugovorâ o radu, priopćene dopisom Komisije od 15. ožujka 2016., kojom se kao nedopušten odbacuje tužiteljev zahtjev za reviziju izračuna otpremnine na koju je stekao pravo nakon otkaza.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Robertu Waltonu se nalaže snošenje troškova.

      (1)  SL C 251, 11.7.2016. (predmet je prvotno registriran pred Službeničkim sudom pod brojem F-24/16, a prenesen je Općem sudu Europske unije 1. 9. 2016.).


title: Predmet C-163/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. travnja 2017. uputio Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Njemačka) – Abubacarr Jawo protiv Savezne Republike Njemačke

text:
               25.9.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 318/2

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. travnja 2017. uputio Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Njemačka) – Abubacarr Jawo protiv Savezne Republike Njemačke
   (Predmet C-163/17)
   (2017/C 318/03)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Abubacarr Jawo

      Tuženik: Savezna Republika Njemačka

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li u smislu članka 29. stavka 2. druge rečenice Uredbe (EU) br. 604/2013 (1) podnositelj zahtjeva za azil pobjegao samo u slučaju ako ciljano i svjesno izbjegava nacionalna tijela nadležna za provedbu transfera kako bi omeo odnosno otežao transfer, ili je dovoljno da tijekom duljeg vremena više ne boravi u dodijeljenom stanu i tijelo nije obaviješteno o tome gdje se nalazi te se zbog toga ne može provesti planirani transfer?
               Može li se predmetna osoba pozvati na pravilnu primjenu propisa i u postupku protiv odluke o transferu prigovoriti da je istekao rok od šest mjeseci za transfer jer nije pobjegla?

               2.

               Dolazi li do produljenja roka iz članka 29. stavka 1. podstavka 1. Uredbe (EU) br. 604/2013 samo zbog toga što je država članica koja provodi transfer još prije isteka roka odgovornu državu članicu obavijestila o tome da je predmetna osoba pobjegla, te je istodobno navela konkretan rok, koji ne smije prelaziti 18 mjeseci, do kojega će se provesti transfer, ili je produljenje moguće samo na taj način da predmetne države članice sporazumno utvrde produljeni rok?

               3.

               Je li transfer podnositelja zahtjeva za azil u odgovornu državu članicu nedopušten, ako bi u slučaju priznanja međunarodne zaštite on u toj državi, s obzirom na očekivane životne uvjete, bio izložen ozbiljnom riziku od postupanja u smislu članka 4. Povelje o temeljnim pravima?
               Je li ovo pitanje i dalje obuhvaćeno područjem primjene prava Unije?
               Prema kojim mjerilima prava Unije se ocjenjuju životni uvjeti osoba kojima je priznata međunarodna zaštita?

      (1)  Uredba (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva, (SL L 180, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 108., ispravak SL 2017., L 49, str. 50.)


title: Predmet C-117/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. veljače 2016. uputio Østre Landsret (Danska) – Skatteministeriet protiv Y Denmark Aps

text:
               25.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/22

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. veljače 2016. uputio Østre Landsret (Danska) – Skatteministeriet protiv Y Denmark Aps
   (Predmet C-117/16)
   (2016/C 270/30)
   Jezik postupka: danski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Østre Landsret

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Skatteministeriet

      Tuženik: Y Denmark Aps

      Prethodna pitanja

               1.

               Podrazumijeva li to što se država članica poziva na članak 1. stavak 2. o primjeni nacionalnih odredbi za sprječavanje prijevara ili zloporaba iz Direktive (1) da je predmetna država članica donijela posebnu nacionalnu odredbu kojom se provodi članak 1. stavak 2. te direktive ili da nacionalno pravo sadržava opće odredbe ili načela o prijevari i zloporabi koje se može tumačiti u skladu s člankom 1. stavkom 2.?

                           1.1

                           Ako je odgovor na 1. pitanje potvrdan, može li se stavak 2. podstavak 1. točku (c) Zakona o porezu na dobit, koji propisuje da je „oslobađanje od poreza na dividende preduvjet (…) u skladu s odredbama Direktive Vijeća 90/435/EEZ o zajedničkom sustavu oporezivanja koji se primjenjuje na matična društva i društva kćeri različitih država članica”, tada smatrati posebnom nacionalnom odredbom u smislu članka 1. stavka 2. te direktive?

               2.

               Je li odredba konvencije o sprječavanju dvostrukog oporezivanja kojoj su dvije države članice pristupile i koja je sastavljena u skladu s predloškom porezne konvencije OECD-a, prema kojoj oporezivanje isplaćenih dividendi ovisi o tome smatra li se primatelj dividendi stvarnim vlasnikom dividendi, konvencijska odredba za sprječavanje zloporaba obuhvaćena člankom 1. stavkom 2. te direktive?

                           2.1.

                           Ako jest, treba li pojam „sporazum” iz članka 1. stavka 2. te direktive onda tumačiti na način da podrazumijeva da se država članica može na temelju nacionalnog prava pozivati na konvenciju o sprječavanju dvostrukog oporezivanja, i to na štetu poreznog obveznika?

               3.

               Ako je odgovor Suda na pitanje 2. potvrdan, je li onda na nacionalnim sudovima da utvrđuju što je obuhvaćeno pojmom stvarnog vlasnika ili bi taj pojam koji je upućen Sudu Europske unije da o njemu odluči, primjenom Direktive 90/435/EEZ, trebalo tumačiti na način da mu se značenje pridaje isključivo u kontekstu prava EU-a?

               4.

               Ako je odgovor Suda na pitanje 2. potvrdan i odgovor na pitanje 3. glasi da nije na nacionalnim sudovima da utvrđuju što je obuhvaćeno pojmom stvarnog vlasnika, treba li taj pojam onda tumačiti na način da znači da je društvo rezident u državi članici koje, kao u konkretnom slučaju, prima dividende od društva kćeri iz druge države članice stvarni vlasnik tih dividendi u smislu prava EU-a?

                           (a)

                           Treba li pojam stvarnog vlasnika tumačiti u skladu s odgovarajućim pojmom iz članka 1. stavka 1. Direktive 2003/49/EZ („Direktiva o kamatama i licencijama”), u vezi s njezinim člankom 1. stavkom 4.?

                           (b)

                           Treba li taj pojam tumačiti isključivo s obzirom na komentar na članak 10. predloška porezne konvencije OECD-a iz 1977. (stavak 12.) ili u tumačenje mogu biti ugrađeni naknadni komentari, uključujući dodatke iz 2003. o „intermedijarnim društvima” te dodatke iz 2014. o „ugovornim ili pravnim obvezama”?

                           (c)

                           Od kakve je važnosti za ocjenu pitanja treba li se primatelja dividendi smatrati „stvarnim vlasnikom” ako je primatelj dividendi imao ugovornu ili pravnu obvezu da kamate prenese na drugu osobu?

                           (d)

                           Od kakve bi važnosti za ocjenu pitanja treba li se primatelja dividendi smatrati stvarnim vlasnikom bilo to da sud koji je uputio zahtjev, nakon što je utvrdio činjenice u slučaju, zaključi da primatelj – s obzirom na to da nije bio ugovorno ili pravno obvezan primljene kamate prenijeti na drugu osobu – nije imao „puno” pravo na „korištenje i uporabu” kamata kako se to navodi u komentarima iz 2014. na predložak porezne konvencije OECD-a iz 1977. godine?

               5.

               Ako se u konkretnom slučaju pretpostavi da su nacionalne odredbe nužne za sprječavanje prijevara ili zloporabe, vidjeti članak 1. stavak 2. Direktive 90/435/EEZ, da su dividende isplaćene iz društva (A) koje je rezident u državi članici matičnom društvu (B) u drugoj državi članici i iz njega prenesene na njegovo matično društvo (C), koje je rezident izvan EU-a/EGP-a, koje je pak ta sredstva prenijelo svome matičnom društvu (D), također rezidentu izvan EU-a/EGP-a, da između prvo navedene države i države u kojoj je (C) rezident nije sklopljena konvencija o sprječavanju dvostrukog oporezivanja, da je konvencija o sprječavanju dvostrukog oporezivanja sklopljena između prvo navedene države i države u kojoj je (D) rezident i da prvo navedena država prema tome na temelju svojeg zakonodavstva ne bi imala osnovu za porez po odbitku na dividende koje je A isplatio D, da je D neposredni vlasnik A, postoji li povreda Direktive zbog koje B njome nije zaštićen?

               6.

               Ako se za društvo koje je rezident u državi članici (matično društvo) konkretno smatra da u skladu s člankom 1. stavkom 2. Direktive 90/435/EEZ nije oslobođeno od poreza po odbitku na dividende dobivene od društva koje je rezident u drugoj državi članici (društvo kći), je li protivno članku 43. UEZ-a, u vezi s člankom 48. UEZ-a (i/ili člankom 56. UEZ-a), zakonodavstvo na temelju kojega potonja država članica oporezuje dividende matičnog društva koje je rezident u drugoj državi članici, a pritom ta država članica matična društva rezidente u sličnim okolnostima smatra oslobođenima od poreza na te dividende?

               7.

               Ako se društvo koje je rezident u državi članici (matično društvo) konkretno smatra da u skladu s člankom 1. stavkom 2. Direktive 2003/49/EEZ nije oslobođeno od poreza po odbitku na dividende isplaćene od društva koje je rezident u drugoj državi članici (društvo kći), a matično se društvo iz potonje države članice smatra djelomično oporezivim za te dividende u toj državi članici, je li protivno članku 43. UEZ-a, u vezi s člankom 48. UEZ-a (i/ili članka 56. UEZ-a), zakonodavstvo na temelju kojega ta država članica od društva koje je obvezno primjenjivati porez po odbitku (društvo kći) zahtijeva da u slučaju zakašnjelog plaćanja poreza po odbitku plaća zatezne kamate po stopama višim od stopa koje država članica primjenjuje na porez na dobit za društva koja su rezidenti u istoj državi članici?

               8.

               Ako je odgovor Suda na 2. pitanje potvrdan i odgovor na 3. pitanje glasi da nije na nacionalnim sudovima da utvrđuju što je obuhvaćeno pojmom stvarnog vlasnika i ako se društvo (matično društvo) koje je rezident u državi članici na temelju toga u skladu s Direktivom 90/435/EEZ ne može smatrati oslobođenim od poreza po odbitku na dividende primljene od društva koje je rezident u drugoj državi članici (društvo kći), je li potonja država članica u skladu s Direktivom 90/435/EEZ ili člankom 4. stavkom 3. UEU-a obvezna navesti koga u tom slučaju smatra stvarnim vlasnikom?

               9.

               Ako se za društvo koje je rezident u državi članici (matično društvo) konkretno smatra da u skladu s Direktivom 90/435/EEZ nije oslobođeno od poreza po odbitku na dividende dobivene od društva koje je rezident u drugoj državi članici (društvo kći), je li protivno članku 43. UEZ-a, u vezi s člankom 48. (podredno člankom 56. UEZ-a), u cijelosti ili zasebno, zakonodavstvo na temelju kojega:

                           (a)

                           potonja država članica od društva kćeri zahtijeva da te dividende oporezuje po odbitku i da snosi odgovornost u slučaju da to ne učini, s obzirom na to da takva obveza oporezivanja po odbitku ne postoji ako je matično društvo rezident u toj državi članici;

                           (b)

                           potonja država članica obračunava zatezne kamate na porez po odbitku koji se duguje?
                           Od Suda Europske unije traži se da odgovore na pitanja 6. i 7. uvrstiti u svoj odgovor na pitanje 9.

               10.

               U okolnostima u kojima:

                           (1)

                           društvo (matično društvo) koje je rezident u državi članici ispunjava zahtjev iz Direktive 90/435/EEZ u vlasništvu (u 2005. i 2006.) ima najmanje 20 % temeljnog kapitala društva (društvo kći) koje je rezident u drugoj državi članici;

                           (2)

                           za matično se društvo konkretno smatra da nije oslobođeno od poreza po odbitku na temelju članka 1. stavka 2. Direktive 90/435/EEZ o dividendama koje isplaćuje društvo kći;

                           (3)

                           (neposredni ili posredni) dioničari, rezidenti u zemlji koja nije članica EU-a/EGP-a, smatraju se stvarnim vlasnicima dividendi o kojima je riječ;

                           (4)

                           navedeni (posredni ili neposredni) dioničari također ne ispunjavaju navedeni uvjet u vezi s udjelom u kapitalu;
                           je li protivno članku 56. UEZ-a zakonodavstvo na temelju kojega država članica u kojoj se nalazi društvo kći oporezuje te dividende kada predmetna država članica smatra da su rezidentna poduzeća koja ispunjavaju kapitalni zahtjev iz Direktive 90/435/EEZ, tj. da su u financijskim godinama 2005. i 2006. imala u vlasništvu najmanje 20 % temeljnog kapitala u društvu koje je isplatilo dividende (15 % u 2007. i 2008. te 10 % nakon toga), oslobođena od poreza na te dividende?

      (1)  Direktiva Vijeća 90/435/EEZ od 23. srpnja 1990. o zajedničkom sustavu oporezivanja koji se primjenjuje na matična društva i društva kćeri iz različitih država članica [neslužbeni prijevod]

      SL 1990 L 225, str. 6.


title: Predmet T-122/15: Tužba podnesena 12. ožujka 2015. – Landeskreditbank Baden-Württemberg protiv ESB-a

text:
               1.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 178/17

         Tužba podnesena 12. ožujka 2015. – Landeskreditbank Baden-Württemberg protiv ESB-a
   (Predmet T-122/15)
   (2015/C 178/18)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Landeskreditbank Baden-Württemberg – Förderbank (Karlsruhe, Njemačka) (zastupnici: A. Glos, K. Lackhoff i M. Benzing, odvjetnici)

      Tuženik: Europska središnja banka

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Odluku ESB-a od 5. siječnja 2015. (broj dokumenta: ECB/SSM/15/1 – 0SK1ILSPWNVBNQWU0W18/3) uz nalog da se održi na snazi zamjena Odluke ESB-a od 1. rujna 2014. (broj dokumenta.: ECB/SSM/14/1 – 0SK1ILSPWNVBNQWU0W18/1);

               —

               tuženiku naloži snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog: ESB-ova primjena neprikladnog kriterija ispitivanja prilikom ocjene posebnih okolnosti

                           —

                           Tužitelj ovdje ističe da je ESB ocjenu o tome treba li tužitelja unatoč ispunjenju kriterija veličine na temelju posebnih okolnosti u skladu s člankom 6. stavkom 4. podstavkom 2. Uredbe (EU) br. 1024/2013 (1) u vezi s člankom 70. stavkom 1. Uredbe (EU) br. 468/2014 (2) razvrstati kao manje značajnu instituciju zasnovao na četiri međusobno neuskladiva različita kriterija ispitivanja. Smatra da je svaki od tih kriterija ispitivanja svaki za sebe pogrešan.

                           —

                           Tužitelj nadalje ističe da je u skladu s člankom 70. stavkom 1. Uredbe br. 468/2014 za postojanje posebnih okolnosti mjerodavno da postoje „posebne i činjenične okolnosti” na temelju kojih je „neprikladno” razvrstavanje institucije kao značajne i s time u vezi središnji nadzor koji provodi ESB. Prema mišljenju tužitelja, razvrstavanje institucije kao značajne jedino prema kriteriju veličine „neprikladno” je u smislu članka 70. stavka 1. Uredbe br. 468/2014 ako to nije nužno za postizanje ciljeva Uredbe br. 1024/2013 nego je za postizanje ciljeva dovoljan nadzor koji provodi nadležno nacionalno tijelo pod sustavnim nadzorom ESB-a.

               2.

               Drugi tužbeni razlog: Očite pogreške u ocjeni prilikom ocjene činjeničnog stanja

                           —

                           U okviru ovog tužbenog razloga tužitelj ističe da je ESB pogrešno smatrao da razvrstavanje tužitelja kao značajne institucije prema izlaganjima tužitelja na raspravi i u postupku pred administrativnim odborom za preispitivanja ni u jednom aspektu nije potrebno za postizanje ciljeva Uredbe br. 1024/2013 te da je razvrstavanje tužitelja kao manje značajne institucije u skladu i s načelima Uredbe br. 1024/2013. Smatra da je očito pogrešna ocjena ESB-a prema kojoj ne postoje posebne okolnosti.

               3.

               Treći tužbeni razlog: povreda obveze obrazlaganja

                           —

                           Tužitelj ovdje ističe da obrazloženje pobijane odluke nije logički dosljedno te da je unutar sebe proturječno. ESB navodi ukupno četiri kriterija ispitivanja koji su neovisni jedan o drugom i ne mogu se međusobno uskladiti.

                           —

                           Smatra da iz pobijane odluke nisu razvidni bitni razlozi na kojima ona zasniva. Štoviše, izlaganja ESB-a sastoje se isključivo od pukih tvrdnji i negiranja.

                           —

                           Nadalje, odluka pogrešno ne uzima u obzir izlaganja tužitelja u upravnom postupku. ESB osobito ne izlaže zašto stvarne i pravne okolnosti koje je tužitelj istaknuo navodno nisu bile dostatne da bi oborile pretpostavku iz članka 6. stavka 4. podstavka 2. Uredbe br. 1024/2013.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog: zlouporaba diskrecijske ovlasti zbog njezinog protupravnog neizvršavanja

                           —

                           U okviru ovog tužbenog razloga tužitelj ističe da je ESB povrijedio obvezu izvršavanja diskrecijske ovlasti u pojedinačnim slučajevima koja mu je dodijeljena člankom 6. stavkom 4. Uredbe br. 1024/2013 i člankom 70. Uredbe br. 468/2014. Time je ESB zlouporabio diskrecijsku ovlast.

               5.

               Peti tužbeni razlog: povreda obveze ispitivanja i uzimanja u obzir svih relevantnih okolnosti pojedinačnog slučaja

                           —

                           Tužitelj ovdje ističe da je ESB povrijedio svoju obvezu da prilikom izvršavanja diskrecijske ovlasti unutar diskrecijskog prostora koji mu je dodijeljen brižljivo i nepristrano ispita i uzme u obzir sve relevantne činjenične i pravne aspekte. Osobito nije ispitao sve činjenične i pravne aspekte koje je tužitelj istaknuo.

      (1)  Uredba Vijeća (EU) br. 1024/2013 od 15. listopada 2013. o dodjeli određenih zadaća Europskoj središnjoj banci u vezi s politikama bonitetnog nadzora kreditnih institucija (SL L 287, str. 63.).

      (2)  Uredba (EU) br. 468/2014 Europske središnje banke od 16. travnja 2014. o uspostavljanju okvira za suradnju unutar Jedinstvenog nadzornog mehanizma između Europske središnje banke i nacionalnih nadležnih tijela te s nacionalnim imenovanim tijelima (Okvirna uredba o SSM-u) (SL L 141, str. 1.).


title: Predmet T-235/15 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 23. svibnja 2016. – Pari Pharma protiv EMA-e („Privremena pravna zaštita — Pristup dokumentima — Uredba (EZ) br. 1049/2001 — Dokumenti u posjedu EMA-e koji se odnose na podatke koje je određeni poduzetnik podnio u okviru zahtjeva za izdavanje odobrenja za stavljanje u promet lijeka — Rješenje o odobravanju suspenzije primjene odluke kojom se trećima odobrava pristup dokumentima — Zahtjev za opoziv — Nepostojanje promjene okolnosti — Članak 159. Poslovnika Općeg suda”)

text:
               18.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 260/39

         Rješenje predsjednika Općeg suda od 23. svibnja 2016. – Pari Pharma protiv EMA-e
   (Predmet T-235/15 R)
   ((„Privremena pravna zaštita - Pristup dokumentima - Uredba (EZ) br. 1049/2001 - Dokumenti u posjedu EMA-e koji se odnose na podatke koje je određeni poduzetnik podnio u okviru zahtjeva za izdavanje odobrenja za stavljanje u promet lijeka - Rješenje o odobravanju suspenzije primjene odluke kojom se trećima odobrava pristup dokumentima - Zahtjev za opoziv - Nepostojanje promjene okolnosti - Članak 159. Poslovnika Općeg suda”))
   (2016/C 260/49)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Pari Pharma GmbH (Starnberg, Njemačka) (zastupnici: M. Epping i W. Rehmann, odvjetnici)

      Tuženik: Europska agencija za lijekove (zastupnici: T. Jabłoński, N. Rampal Olmedo, A. Spina, A. Rusanov i S. Marino, agenti)

      Intervenijent u potporu tuženiku: Novartis Europharm Ltd (Camberley, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: C. Schoonderbeek, odvjetnik)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 159. Poslovnika Općeg suda kojim se traži opoziv rješenja od 1. rujna 2015., Pari Pharma/EMA (T-235/15 R, EU:T:2015:587) o suspenziji primjene Odluke EMA-e EMA/271043/2015 od 24. travnja 2015. kojom se trećim osobama temeljem Uredbe (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.) odobrava pristup određenim dokumentima koji sadrže podatke podnesene u okviru zahtjeva za izdavanje odobrenja za stavljanje u promet lijeka Vantobra.

      Izreka

               1.

               Odbija se zahtjev za opoziv rješenja od 1. rujna 2015., Pari Pharma/EMA (T-235/15 R, EU:T:2015:587).

               2.

               O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet C-368/15: Presuda Suda (šesto vijeće) od 15. lipnja 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Korkein hallinto-oikeus – Finska) – postupak koji je pokrenuo Ilves Jakelu Oy (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 97/67/EZ — Članak 9. — Sloboda pružanja usluga — Poštanske usluge — Pojmovi univerzalne usluge i osnovnih zahtjeva — Opća i pojedinačna ovlaštenja — Ovlaštenje za pružanje poštanskih usluga prilikom provedbe ugovora o kojima se pojedinačno pregovaralo — Nametnuti uvjeti)

text:
               21.8.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 277/3

         Presuda Suda (šesto vijeće) od 15. lipnja 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Korkein hallinto-oikeus – Finska) – postupak koji je pokrenuo Ilves Jakelu Oy
   (Predmet C-368/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 97/67/EZ - Članak 9. - Sloboda pružanja usluga - Poštanske usluge - Pojmovi univerzalne usluge i osnovnih zahtjeva - Opća i pojedinačna ovlaštenja - Ovlaštenje za pružanje poštanskih usluga prilikom provedbe ugovora o kojima se pojedinačno pregovaralo - Nametnuti uvjeti))
   (2017/C 277/03)
   Jezik postupka: finski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Korkein hallinto-oikeus

      Stranke glavnog postupka

   Ilves Jakelu Oy

      uz sudjelovanje: Liikenne- ja viestintäministeriö

      Izreka

               1.

               Članak 9. stavak 1. Direktive 97/67/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. prosinca 1997. o zajedničkim pravilima za razvoj unutarnjeg tržišta poštanskih usluga u Zajednici i poboljšanje kvalitete usluga, kako je izmijenjena Direktivom 2008/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. veljače 2008., treba tumačiti na način da se usluge rukovanja poštanskim pošiljkama poput onih u glavnom postupku nalaze izvan okvira univerzalne usluge ako nije riječ o stalnom pružanju poštanskih usluga određene kvalitete na svim dijelovima državnog područja, uz prihvatljive cijene za sve korisnike. Pružanje poštanskih usluga koje su izvan okvira univerzalne usluge može se uvjetovati isključivo izdavanjem općeg ovlaštenja.

               2.

               Članak 9. stavak 1. Direktive 97/67, kako je izmijenjena Direktivom 2008/6, treba tumačiti na način da se pružanje poštanskih usluga koje su izvan okvira univerzalne usluge može podvrgnuti zahtjevima poput onih iz članka 9. stavka 2. drugog podstavka druge alineje spomenute direktive, kako je izmijenjena.

      (1)  SL C 311, 21. 9. 2015.


title: Predmet T-47/16: Tužba podnesena 2. veljače 2016. – Sigma Orionis protiv REA-e

text:
               14.3.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 98/58

         Tužba podnesena 2. veljače 2016. – Sigma Orionis protiv REA-e
   (Predmet T-47/16)
   (2016/C 098/74)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Sigma Orionis SA (Valbonne, Francuska) (zastupnici: S. Orlandi i T. Martin, odvjetnici)

      Tuženik: Izvršna agencija za istraživanje (REA)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
   utvrdi i presudi:

               —

               da je REA prekršila ugovorne obveze koje ima na osnovi ugovora o dodjeli bespovratnih sredstava H2020, jer je na temelju nezakonito sastavljenog OLAF-ovog izvještaja o istrazi obustavila isplatu sredstava koja duguje tužitelju,

               —

               podredno, da naloži određivanje vještaka radi utvrđivanja iznosa koji se tužitelju nesporno duguju na temelju spornog ugovora o dodjeli bespovratnih sredstava.

         Shodno tomu, da se tuženiku naloži:

               —

               plaćanje iznosa koje duguje na temelju ugovora o dodjeli bespovratnih sredstava H2020, odnosno 425 406,25 eura, uvećanih, sukladno članku 21.11.1, za iznos zateznih kamata tekućih od dana dospijeća dužnih iznosa, po stopi koju je odredila Europska središnja banka (ESB) za glavne operacije refinanciranja, uvećanoj za 3,5 postotnih bodova,

               —

               da tužitelju naknadi dodatnu štetu koju je pretrpio, a koja se u ovom stadiju procjenjuje na 1 500 000 eura, uz mogućnost povećanja ili smanjenja tijekom postupka,

               —

               snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, glede činjenice da se Izvršna agencija za istraživanje (REA) nije smjela oslanjati na izvješće o istrazi sastavljeno na temelju nezakonito prikupljenih dokaza kako bi opravdala svoju odluku o obustavljanju isplate sredstava koja duguje tužitelju, i to u punom iznosu. Tužitelj u tom pogledu tvrdi da, s obzirom na to da se REA oslanjala na nezakonito prikupljena dokazna sredstva, i obustava isplate sredstava i raskid ugovora o dodjeli bespovratnih sredstava su nezakoniti.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, glede povrede načela proporcionalnosti zbog toga što su različita tehnička izvješća o reviziji svaki put zaključivala da je tužitelj sredstva koristio u skladu s načelima ekonomičnosti, učinkovitosti i dobrog financijskog upravljanja. Iz toga slijedi da REA nije u pravu kad tvrdi da je ispravno utvrdila je tužitelj počinio nepravilnosti u okviru drugih dodjela bespovratnih sredstava koje bi mogle opravdati bilo raskid ili obustavu isplate svih plaćanja iz spornih ugovora o dodjeli bespovratnih sredstava. Osim toga, sudjelovanje u sporazumima o dodjeli bespovratnih sredstava tužitelju je bio jedini izvor financiranja, pa ga nedostatak novih europskih projekata neizbježno vodi u stečaj.


title: Predmet T-790/16: Tužba podnesena 11. studenoga 2016. – C & J Clark International protiv Komisije

text:
               16.1.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 14/51

         Tužba podnesena 11. studenoga 2016. – C & J Clark International protiv Komisije
   (Predmet T-790/16)
   (2017/C 014/61)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: C & J Clark International Ltd (Somerset, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: A. Willems i S. De Knop, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               proglasi tužbu dopuštenom;

               —

               poništi Provedbenu uredbu Komisije (EU) 2016/1395 od 18. kolovoza 2016. o ponovnom uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe uvedene na uvoz određene obuće s gornjim dijelom od kože podrijetlom iz Narodne Republike Kine koju proizvode trgovačka društva Buckinghan Shoe Mfg Co., Ltd., Buildyet Shoes Mfg., DongGuan Elegant Top Shoes Co. Ltd, Dongguan Stella Footwear Co Ltd, Dongguan Taiway Sports Goods Limited, Foshan City Nanhai Qun Rui Footwear Co., Jianle Footwear Industrial, Sihui Kingo Rubber Shoes Factory, Synfort Shoes Co. Ltd., Taicang Kotoni Shoes Co. Ltd., Wei Hao Shoe Co. Ltd., Wei Hua Shoe Co. Ltd. i Win Profile Industries Ltd i o provedbi presude Suda u spojenim predmetima C-659/13 i C-34/14 (SL 2016., L 225, str. 52.);

               —

               naloži Komisiji snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija, postupajući bez valjane pravne osnove, povrijedila načelo dodjeljivanja iz članka 5. stavaka 1. i 2. UEU-a.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na navodu da je Komisija, time što nije poduzela potrebne mjere radi izvršenja presude od 4. veljače 2016., C & J Clark International, C-659/13 i C-34/14, EU:C:2016:74, povrijedila članak 266. UFEU-a.

               3.

               Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija, time što je uvela antidampinšku pristojbu na uvoz obuće „tijekom primjene [uredbi koje su stavljene izvan snage]”, povrijedila članak 1. stavak 1. i članak 10. stavak 1. Osnovne uredbe (1) i načelo pravne sigurnosti (zabrane retroaktivnosti);

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na navodu da je Komisija, time što je uvela antidampinšku pristojbu a da nije izvršila novu ocjenu interesa Unije, povrijedila članak 21. Osnovne uredbe, pri čemu bi u svakom slučaju bilo očito pogrešno zaključiti da je uvođenje antidampinške pristojbe bilo u interesu Unije;

               5.

               Peti tužbeni razlog, koji se temelji na navodu da je Komisija, time što je donijela akt koji prelazi ono što je nužno za postizanje njegova cilja, povrijedila članak 5. stavke 1. i 4. UEU-a.

      (1)  Uredba (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije (SL 2016., L 176, str. 21.)