title: Predmet T-173/17: Tužba podnesena 16. ožujka 2017. – TestBioTech protiv Komisije

text:
               22.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/31

         Tužba podnesena 16. ožujka 2017. – TestBioTech protiv Komisije
   (Predmet T-173/17)
   (2017/C 161/44)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: TestBioTech eV (Munchen, Njemačka) (zastupnici: K. Smith, QC i J. Stevenson, barrister)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Komisijinu odluku od 9. siječnja 2017. kojom je odbijen tužiteljev zahtjev za unutarnje preispitivanje Provedbenih odluka Komisije (EU) 2016/1215, (1) (EU) 2016/1216 (2) i (EU) 2016/1217 (3) od 22. srpnja 2016. o odobravanju stavljanja na tržište prema Uredbi (EZ) br. 1829/2003 (4) genetski modificiranih soja FG 72, MON 87708 x MON 89788 i MON 87705 x MON 89788;

               —

               naloži Komisiji snošenje tužiteljevih troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog tužbi, tužitelj se u bitnome poziva na jedan tužbeni razlog u okviru kojeg tvrdi da je Komisija zanemarila obveze koje su joj propisane uredbom br. 1829/2003, a osobito njezine članke 14. i 16., jer nije provela prikladne potpune sigurnosne procjene prije davanja odobrenja za stavljanje na tržište ili osigurala djelotvoran nadzor nakon davanja odobrenja.
   Komisija se pogrešno oslonila na mjerodavno pravo Unije o kontroli pesticida jer ono posebno ne uređuje genetski modificirane organizme.

      (1)  Provedbena odluka Komisije (EU) 2016/1215 od 22. srpnja 2016. o odobravanju stavljanja na tržište proizvoda koji sadržavaju genetski modificiranu soju FG72 (MON-FGØ72-2), sastoje se ili su proizvedeni od nje na temelju Uredbe (EZ) br. 1829/2003 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2016., L 199, str. 16.).

      (2)  Provedbena odluka Komisije (EU) 2016/1216 od 22. srpnja 2016. o odobravanju stavljanja na tržište proizvoda koji sadržavaju genetski modificiranu soju MON 87708 × MON 89788 (MON-877Ø8-9 × MON-89788-1), sastoje se ili su proizvedeni od nje na temelju Uredbe (EZ) br. 1829/2003 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2016., L 199, str. 22.).

      (3)  Provedbena odluka Komisije (EU) 2016/1217 od 22. srpnja 2016. o odobravanju stavljanja na tržište proizvoda koji sadržavaju genetski modificiranu soju MON 87705 × MON 89788 (MON-877Ø5-6 × MON-89788-1), sastoje se ili su proizvedeni od nje na temelju Uredbe (EZ) br. 1829/2003 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2016., L 199, str. 28.).

      (4)  Uredba (EZ) br. 1829/2003 Europskog parlamenta i Vijeća od 22. rujna 2003. o genetski modificiranoj hrani i hrani za životinje (SL 2003., L 268, str.1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 30., str. 167.).


title: Predmet T-51/14: Tužba podnesena 22. siječnja 2014. — Češka Republika protiv Komisije

text:
               29.3.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 93/27

         Tužba podnesena 22. siječnja 2014. — Češka Republika protiv Komisije
   (Predmet T-51/14)
   2014/C 93/47
   Jezik postupka: češki

      Stranke

      Tužitelj: Češka Republika (zastupnici: M. Smolek, J. Vláčil, J. Vikáková, agenti)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Provedbenu odluku Europske komisije C(2013) 7615 od 13. studenoga 2013. o neodobravanju zahtjeva za upis u registar zajamčeno tradicionalnih specijaliteta kako je predviđeno Uredbom (EU) br. 1151/2012 (1) Europskog parlamenta i Vijeća (Pomazánkové máslo (GTS)) i

               —

               naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe jedan tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 50. i 52. u vezi s člankom 18. Uredbe br. 1151/2012. Tužitelj ističe da Komisija nije ispitivala jesu li bili ispunjeni uvjeti za upis naziva „Pomazánkové máslo” kao zajamčeno tradicionalnog specijaliteta i da nije odbila predmetni zahtjev zbog toga što on nije ispunjavao uvjete za upis, nego iz nekog drugog razloga.

      (1)  Uredba (EU) br. 1151/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. studenoga 2012. o sustavima kvalitete za poljoprivredne i prehrambene proizvode (SL L 343, str. 1.).


title: Predmet T-363/15: Tužba podnesena 6. srpnja 2015. – Työhönvalmennus Valma protiv OHIM-a (oblik kutije)

text:
               12.10.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 337/16

         Tužba podnesena 6. srpnja 2015. – Työhönvalmennus Valma protiv OHIM-a (oblik kutije)
   (Predmet T-363/15)
   (2015/C 337/18)
   Jezik postupka: finski

      Stranke

      Tužitelj: Työhönvalmennus Valma Oy (Lahti, Finska) (zastupnici: S. Salonen i K. Parviainen, odvjetnici)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)

      Podaci o postupku pred OHIM-om

      Predmetni sporni žig: trodimenzionalni žig Zajednice (oblik kutije) – prijava za registraciju br. 12137337

      Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća OHIM-a od 4. svibnja 2015. u predmetu R 1690/2014-2

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem se njome potvrđuje odluka ispitivača prema kojoj prijavljeni žig nema razlikovni karakter u odnosu na dotične proizvode,

               —

               dozvoli registraciju žiga ili, podredno, uputi prijavu za registraciju OHIM-u kako bi on donio novu odluku,

               —

               naloži OHIM-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009

               —

               povreda članka 7. stavka 3. u vezi s člankom 7. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 207/2009


title: Predmet C-168/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. travnja 2017. uputila Kúria (Mađarska) – SH protiv TG

text:
               10.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 221/5

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. travnja 2017. uputila Kúria (Mađarska) – SH protiv TG
   (Predmet C-168/17)
   (2017/C 221/07)
   Jezik postupka: mađarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Kúria

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: SH

      Tuženik: TG

      Intervenijent: UF

      Prethodna pitanja

               1.

               Jesu li u područje primjene Uredbe br. 204/2011 (1) ili, ovisno o slučaju, Uredbe 2016/44 (2) uključene sljedeće obveze snošenja troškova garancije, koje proizlaze iz ugovora o kontragaranciji, koji su dio niza ugovora, sklopljenih radi izdavanja bankarske garancije u korist libijskog vijeća za stanovanje i infrastrukturu (Libyan Housing and Infrastructure Board, u daljnjem tekstu: HIB):

                           1.1.

                           kada banka sa sjedištem u Europskoj uniji na temelju ugovora o kontragaranciji ima obvezu platiti troškove libijskoj banci koja se nalazi na „crnoj listi” iz Priloga III. Uredbi br. 204/2011;

                           1.2.

                           kada banka sa sjedištem u Europskoj uniji na temelju ugovora o kontragaranciji ima obvezu platiti troškove libijskoj banci koja se ne nalazi na „crnoj listi” iz Priloga III. Uredbi br. 204/2011, ali je bankarska garancija izdana u korist HIB-a, koji jest na navedenom popisu;

                           1.3.

                           kada Uredba br. 204/2011, u razdoblju nakon što je izmijenjena Uredbom br. 45/2014, zabranjuje izravna ili neizravna plaćanja bilo kojem libijskom subjektu;

                           1.4.

                           kada obveza snošenja troškova garancije proizlazi iz ugovora o kontragaranciji, koji je dio niza ugovora, sklopljenog u okviru odnosa između dviju banaka sa sjedištem u Europskoj uniji radi izdavanja bankarske garancije u korist HIB-a;

                           1.5.

                           kada do obračuna troškova garancije dolazi nakon isteka roka valjanosti garancije, u sudskom postupku, nakon stupanja na snagu Uredbe 2016/44?

               2.

               U slučaju da je obveza snošenja troškova garancije navedena u točkama 1.1. i 1.2. uključena u područje primjene Uredbe, valja li troškove garancije isplaćene libijskoj banci — koja se također neko vrijeme nalazila na „crnoj listi” iz Priloga III. — radi izdavanja garancije za povrat predujmljenog plaćanja i garancije dobrog izvršenja u korist HIB-a smatrati kapitalom koji je izravno ili neizravno upotrijebljen u korist pravnih osoba, subjekata ili tijela navedenih u Prilogu III. Uredbi br. 204/2011?

               3.

               Treba li članak 12. stavak 1. točku (b) Uredbe br. 204/2011, u razdoblju nakon što je izmijenjena Uredbom br. 45/2014 (točka 1.3.), tumačiti na način da treba smatrati da su troškovi i plaćanja, koje libijska banka potražuje i koje je na temelju ugovora o kontragaranciji platila banka sa sjedištem u Europskoj uniji, izravno ili neizravno zahtjevi na osnovi garancije?

               4.

               Treba li banku sa sjedištem u Europskoj uniji koja je na temelju ugovora o kontragaranciji, koji je dio niza ugovora, sklopljenog radi izdavanja bankarske garancije u korist HIB-a obvezna platiti troškove garancije libijskom subjektu (točka 1.4.) smatrati osobom ili subjektom u smislu članka 12. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 204/2011, u verziji kako je izmijenjena Uredbom br. 45/2014 to jest osobom ili subjektom koje djeluje za, u ime ili u korist neke od osoba, subjekata ili tijela na koje se odnose točke (a) i (b) navedenog članka 12. stavka 1.? Treba li smatrati da su troškovi garancije koje navedena banka potražuje od druge banke sa sjedištem u Europskoj uniji izravno ili neizravno zahtjevi na osnovi garancije?

               5.

               Odnosi li se odredba o neprimjeni iz članka 9. Uredbe br. 204/2011 na sva plaćanja?

               6.

               Budući da su troškova garancije obračunati nakon stupanja na snagu Uredbe Vijeća 2016/44, kojom je Uredba br. 204/2011 stavljen izvan snage, ali koja, u biti, sadržava istovjetne odredbe (točka 1.5.), je li na rješavanje spora među strankama primjenjiva Uredba 2016/44 i treba li članak 17. stavak 1. točku (b) te uredbe tumačiti na način da treba smatrati da su troškovi i plaćanja koje libijska banka potražuje i koje je na temelju ugovora o kontragaranciji platila banka sa sjedištem u Europskoj uniji izravno ili neizravno zahtjevi na osnovi garancije? Treba li banku sa sjedištem u Europskoj uniji koja je na temelju ugovora o kontragaranciji, koji je dio niza ugovora, sklopljenog radi izdavanja bankarske garancije u korist HIB-a obvezna platiti troškove garancije libijskom subjektu smatrati osobom ili subjektom u smislu članka 17. stavka 1. točke (c) te Uredbe to jest osobom ili subjektom koje djeluje za, u ime ili u korist neke od osoba, subjekata ili tijela na koje se odnose točke (a) i (b) navedenog članka članka 17. stavka 1.? Treba li smatrati da su troškovi garancije koje navedena banka potražuje od druge banke sa sjedištem u Europskoj uniji izravno ili neizravno zahtjevi na osnovi garancije?

      (1)  Uredba Vijeća (EU) br. 204/2011 od 2. ožujka 2011. o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Libiji (SL L 58, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 4., str. 140.)

      (2)  Uredba Vijeća (EU) 2016/44 od 18. siječnja 2016. o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Libiji i o stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 204/2011 (SL L 12, str. 1.)


title: Predmeti T-195/11, T-458/11, T-448/12 i T-41/13: Presuda Općeg suda od 18. ožujka 2015. – Cahier i dr. protiv Vijeća i Komisije („Izvanugovorna odgovornost — Zabrana proizvođačima vina od sorti dvostruke namjene da sami destiliraju jaka alkoholna pića iz vina od sorti dvostruke namjene proizvedenog prelazeći količine koje se uobičajeno proizvode — Primjena toga zakonodavstva od nacionalnih vlasti”)

text:
               4.5.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 146/34

         Presuda Općeg suda od 18. ožujka 2015. – Cahier i dr. protiv Vijeća i Komisije
   (Predmeti T-195/11, T-458/11, T-448/12 i T-41/13) (1)

   ((„Izvanugovorna odgovornost - Zabrana proizvođačima vina od sorti dvostruke namjene da sami destiliraju jaka alkoholna pića iz vina od sorti dvostruke namjene proizvedenog prelazeći količine koje se uobičajeno proizvode - Primjena toga zakonodavstva od nacionalnih vlasti”))
   (2015/C 146/45)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelji: Jean-Marie Cahier (Montchaude, Francuska) i ostali tužitelji čije su imena navedena u prilogu presudi (zastupnik: C.-É. Gudin, odvjetnik)

      Tuženici: Vijeće Europske unije (zastupnici: u predmetima T-195/11 i T-458/11, É. Sitbon i P. Mahnič Bruni, a zatim É. Sitbon i S. Barbagallo, u predmetu T-448/12, E. Karlsson i É. Sitbon, a zatim E. Karlsson i A. Westerhof Löfflerová i konačno E. Karlsson i S. Barbagallo i, u predmetu T-41/13, S. Barbagallo i E. Karlsson, agenti); i Europska komisija (zastupnici: u predmetu T-195/11, D. Bianchi, B. Schima i M. Vollkommer, a zatim D. Bianchi i B. Schima, u predmetu T-458/11, B. Schima, u predmetu T-448/12, I. Galindo Martin i B. Schima i, u predmetu T-41/13, A. Marcoulli i B. Schima, a zatim D. Bianchi, B. Schima i A. Marcoulli, agenti)

      Predmet

   Zahtjevi za naknadu šteta za koje tužitelji tvrde da su ih pretrpjeli zbog sudskih postupaka i presuda izrečenih protiv njih u Francuskoj, iz razloga što se nisu bili uskladili, tijekom različitih vinskih godina, s obveznim mehanizmom destilacije uvedenim člankom 28. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1493/1999 od 17. svibnja 1999. o zajedničkoj organizaciji tržišta vina (SL L 179, str. 1.) koji se provodi Uredbom Komisije (EZ) br. 1623/2000 od 25. srpnja 2000. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe br. 1493/1999 u pogledu tržišnih mehanizama (SL L 194, str. 45.).

      Izreka

               1.

               Predmeti T-195/11, T-458/11, T-448/12 i T-41/13 spajaju se u svrhu ove presude.

               2.

               Tužbe se odbijaju.

               3.

               Nalaže se Jeanu-Marie Cahieru i ostalim tužiteljima čija imena su navedena u prilogu snošenje vlastitih troškova glavnog postupka kao i troškova Vijeća Europske unije i Europske komisije.

               4.

               Nalaže se Jeanu-Marie Cahieru i ostalim tužiteljima u predmetu T-195/11 snošenje troškova postupka privremene pravne zaštite u predmetu T-195/11 R.

               5.

               Francuska Republika snosi vlastite troškove.

      (1)  SL C 173, 11. 6. 2011.


title: Predmet C-489/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. studenoga 2014. uputio High Court of Justice, Family Division (England and Wales) (Ujedinjena Kraljevina) – A protiv B

text:
               26.1.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 26/10

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. studenoga 2014. uputio High Court of Justice, Family Division (England and Wales) (Ujedinjena Kraljevina) – A protiv B
   (Predmet C-489/14)
   (2015/C 026/13)
   Jezik postupka: engleski

      Sud koji je uputio zahtjev

   High Court of Justice, Family Division (England and Wales)

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: A

      Tuženik: B

      Prethodna pitanja

               1.

               Za potrebe tumačenja članka 19. stavka 1. i stavka 3. (1), što znači pojam „utvrditi”, u okolnostima u kojima:

                           a)

                           tužitelj, u postupku pred sudom pred kojim je postupak započeo ranije („prvi postupak”), poslije prvog izbora suda ne poduzima gotovo nikakve radnje u prvom postupku, a osobito ne iznese prijedlog (Assignation) unutar zadanog prekluzivnog roka od podnošenja tužbe (Requête), zbog čega je 30 mjeseci nakon prvog ročišta obustavljen prvi postupak, a da pritom nije donesena meritorna odluka, zbog proteka vremena i u skladu s lokalnim (francuskim) pravom primjenjivim na prvi postupak;

                           b)

                           je prvi postupak, kao što je gore navedeno, obustavljen ubrzo (3 dana) nakon podnošenja tužbe pred sudom koji je kasnije započeo postupak („drugi postupak”) u Engleskoj, s posljedicom da ne postoji presuda u Francuskoj niti opasnost proturječnih odluka u prvom i drugom postupku; i

                           c)

                           bi tužitelj u prvom postupku, s obzirom na vremensku zonu Ujedinjene kraljevine, nakon završetka prvog postupka uvijek bio u mogućnosti u Francuskoj podnijeti tužbu radi razvoda braka prije tužitelja koji tužbu podnosi u Engleskoj?

               2.

               Posebno, obuhvaća li pojam „utvrditi” dužnost tužitelja u prvom postupku da poduzme radnje kako bi prvi postupak napredovao, s dužnom pažnjom i dovoljno brzo kako bi se spor riješio (bilo putem suda ili sporazumno), ili tužitelj u prvom postupku, nakon što je uspostavio nadležnost na temelju članka 3. i članka 19. stavka 1., ne mora poduzimati nikakve bitne radnje radi rješavanja prvog postupka te je time slobodan dovesti do prekida drugog postupka i zaustaviti cijeli postupak bez izgleda za nastavak?

      (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 2201/2003 od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću, kojom se stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 1347/2000
   (SL L 338, str. 1.), (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 133.)


title: Presuda Suda od 27. listopada 2015. u predmetu E-10/15 – Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda (Propust države članice EGP-a/EFTA-e da ispuni svoje obveze – Neprovedba – Direktiva 2009/126/EZ o fazi II. rekuperacije benzinskih para tijekom punjenja motornih vozila gorivom na benzinskim postajama)

text:
               15.12.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 467/23

         PRESUDA SUDA
   od 27. listopada 2015.
   u predmetu E-10/15
   Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda
   (Propust države članice EGP-a/EFTA-e da ispuni svoje obveze – Neprovedba – Direktiva 2009/126/EZ o fazi II. rekuperacije benzinskih para tijekom punjenja motornih vozila gorivom na benzinskim postajama)
   (2016/C 467/10)
   U predmetu E-10/15 Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda – ZAHTJEV za izjavu da Island nije ispunio svoje obveze iz akta iz poglavlja III. točke 21.au Priloga XX. Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru (Direktiva 2009/126/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o fazi II. rekuperacije benzinskih para tijekom punjenja motornih vozila gorivom na benzinskim postajama), kako je prilagođen Sporazumu njegovim Protokolom 1., i iz članka 7. Sporazuma jer nije donio mjere potrebne za provedbu tog akta u predviđenom roku, Sud, u sastavu Carl Baudenbacher, predsjednik, Per Christiansen (sudac-izvjestitelj) i Páll Hreinsson, suci, presudio je 27. listopada 2015. kao u izreci:
   Sud:

               1.

               Izjavljuje da Island nije ispunio svoje obveze iz akta iz poglavlja III. točke 21.au Priloga XX. Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru (Direktiva 2009/126/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o fazi II. rekuperacije benzinskih para tijekom punjenja motornih vozila gorivom na benzinskim postajama), kako je prilagođen Sporazumu njegovim Protokolom 1., i iz članka 7. Sporazuma jer nije donio mjere potrebne za provedbu tog akta u predviđenom roku.

               2.

               Nalaže Islandu plaćanje troškova postupka.


title: Predmet F-61/15: Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 20. siječnja 2016. – Proia protiv Komisije (Javna služba — Član ugovornog osoblja — Naknada — Naknada za život u inozemstvu — Pretpostavke iz članka 4. stavka 1. točke (a) Priloga VII. Pravilnika o osoblju — Uobičajeno boravište prije stupanja u službu — Razdoblje studija nakon kojeg je uslijedilo pripravništvo i uzastopni ugovori o radu u državi mjesta zaposlenja — Pretpostavljena volja dotičnog zaposlenika da od početka svojeg studija premjesti trajno središte svojih interesa u državu mjesta zaposlenja — Nepostojanje)

text:
               29.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 78/36

         Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 20. siječnja 2016. – Proia protiv Komisije
   (Predmet F-61/15) (1)

   ((Javna služba - Član ugovornog osoblja - Naknada - Naknada za život u inozemstvu - Pretpostavke iz članka 4. stavka 1. točke (a) Priloga VII. Pravilnika o osoblju - Uobičajeno boravište prije stupanja u službu - Razdoblje studija nakon kojeg je uslijedilo pripravništvo i uzastopni ugovori o radu u državi mjesta zaposlenja - Pretpostavljena volja dotičnog zaposlenika da od početka svojeg studija premjesti trajno središte svojih interesa u državu mjesta zaposlenja - Nepostojanje))
   (2016/C 078/49)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Alessandro Proia (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: S. Orlandi i T. Martin, odvjetnici)

      Tuženik: Komisije (zastupnici: T. S. Bohr i F. Simonetti, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje odluke ureda Komisije za vođenje i isplatu pojedinačnih potraživanja od 25. rujna 2014. kojom je tužitelju odbijena isplata naknade za život u inozemstvu.

      Izreka presude

               1.

               Poništava se odluka Europske komisije od 25. rujna 2014. kojom je A. Proiji odbijena dodjela naknade za život u inozemstvu na temelju članka 4. stavka 1. točke (a) Priloga VII. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije

               2.

               Europska komisija snosi vlastite troškove i nalaže joj se snošenje troškova A. Proije.

      (1)  SL C 221, 6. 7. 2015., str. 27.


title: Predmet C-435/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. srpnja 2017. uputio Tartu Halduskohus (Estonija) – Argo Kalda Mardi talu protiv Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)

text:
               9.10.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 338/9

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. srpnja 2017. uputio Tartu Halduskohus (Estonija) – Argo Kalda Mardi talu protiv Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)
   (Predmet C-435/17)
   (2017/C 338/09)
   Jezik postupka: estonski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tartu Halduskohus

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Argo Kalda Mardi talu

      Tuženik: Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li zahtjev za održavanje kamenih grobova koji država članica postavlja osobi koja zahtijeva jedinstveno plaćanje po površini i plaćanje za poljoprivredne prakse korisne za klimu i okoliš i pri čijoj se povredi primjenjuje administrativna kazna umanjenja plaćanja od 3 % propisana člankom 39. Delegirane uredbe Komisije br. 640/2014 (1) sukladan članku 93. stavku 1. i članku 94. Uredbe br. 1306/2013 (2) Europskog parlamenta i Vijeća te minimalnim standardima koji su propisani u njezinu Prilogu II.?

               2.

               U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje, mora li se osoba koja zahtijeva jedinstveno plaćanje po površini i plaćanje za poljoprivredne prakse korisne za klimu i okoliš, sukladno članku 72. stavku 1. točki (a), članku 91. stavcima 1. i 2., članku 93. stavku 1. i članku 94. Uredbe br. 1306/2013 Europskog parlamenta i Vijeća te članku 4. stavku 1. točkama (b), (c) i (e) Uredbe br. 1307/2013 (3) Europskog parlamenta i Vijeća, pridržavati zahtjeva u vezi s dobrim poljoprivrednim i okolišnim stanjem na svojem cjelokupnom poljoprivrednom imanju kako bi izbjegla primjenu administrativne kazne ili samo na poljoprivrednom zemljištu u odnosu na koje se konkretno zahtijeva plaćanje?

      (1)  Delegirana uredba Komisije (EU) br. 640/2014 оd 11. ožujka 2014. o dopuni Uredbe (EU) br. 1306/2013 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu integriranog administrativnog i kontrolnog sustava te uvjeta za odbijanje ili obustavu plaćanja i administrativne kazne koje se primjenjuju za izravna plaćanja, potporu ruralnom razvoju i višestruku sukladnost (SL 2014., L 181, str. 48).

      (2)  Uredba (EU) br. 1306/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o financiranju, upravljanju i nadzoru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 352/78, (EZ) br. 165/94, (EZ) br. 2799/98, (EZ) br. 814/2000, (EZ) br. 1290/2005 i (EZ) 485/2008 (SL 2013., L 347, str. 549.).

      (3)  Uredba (EU) br. 1307/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju pravila za izravna plaćanja poljoprivrednicima u programima potpore u okviru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 637/2008 i Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 (SL 2013., L 347, str. 608.).


title: Predmet C-230/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. travnja 2016. uputio Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Njemačka) – Coty Germany GmbH protiv Parfümerie Akzente GmbH

text:
               18.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 260/21

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. travnja 2016. uputio Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Njemačka) – Coty Germany GmbH protiv Parfümerie Akzente GmbH
   (Predmet C-230/16)
   (2016/C 260/26)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Oberlandesgericht Frankfurt am Main

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Coty Germany GmbH

      Tuženik: Parfümerie Akzente GmbH

      Prethodna pitanja

               1.

               Mogu li sustavi selektivne distribucije koji su namijenjeni distribuciji luksuzne i prestižne robe i prvenstveno služe osiguranju „imidža luksuza” robe biti sastavni dio tržišnog natjecanja koji je u skladu s člankom 101. stavkom 1. UFEU-a?

               2.

               U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje:
               Može li sastavni dio tržišnog natjecanja koji je u skladu s člankom 101. stavkom 1. UFEU-a biti činjenica da je članovima sustava selektivne distribucije koji djeluju na maloprodajnoj razini paušalno zabranjeno da prilikom internetskih prodaja na način koji je prepoznatljiv prema vani uključe treće poduzetnike a da pritom nije važno da u konkretnom slučaju nisu ispunjeni legitimni zahtjevi proizvođača u pogledu kvalitete?

               3.

               Treba li članak 4. točku (b) Uredbe (EU) br. 330/2010 (1) tumačiti na način da je zabrana članovima sustava selektivne distribucije koji djeluju na maloprodajnoj razini da prilikom internetskih prodaja na način koji je prepoznatljiv prema vani uključe treće poduzetnike ciljano ograničenje skupine potrošača trgovca na malo?

               4.

               Treba li članak 4. točku (c) Uredbe (EU) br. 330/2010 tumačiti na način da je zabrana članovima sustava selektivne distribucije koji djeluju na maloprodajnoj razini da prilikom internetskih prodaja na način koji je prepoznatljiv prema vani uključe treće poduzetnike ciljano ograničenje pasivne prodaje krajnjim potrošačima?

      (1)  Uredba Komisije (EU) br. 330/2010 od 20. travnja 2010. o primjeni članka 101. stavka 3. Ugovora o funkcioniranju Europske unije na kategorije vertikalnih sporazuma i usklađenih djelovanja (SL L 102, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 3., str. 270.)


title: Predmet C-83/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. veljače 2016. uputio Administrativen sad Sofia-grad (Bugarska) – „Heta Asset Resolution Bulgaria” OOD protiv Nachalnik na Mitnitsa Stolichna

text:
               18.4.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 136/19

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. veljače 2016. uputio Administrativen sad Sofia-grad (Bugarska) – „Heta Asset Resolution Bulgaria” OOD protiv Nachalnik na Mitnitsa Stolichna
   (Predmet C-83/16)
   (2016/C 136/25)
   Jezik postupka: bugarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Administrativen sad Sofia-grad

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj:„Heta Asset Resolution Bulgaria” OOD

      Tuženik: Nachalnik na Mitnitsa Stolichna

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 161. stavak 5. i članak 210. stavak 3. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 (1) od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice tumačiti na način da je izvoznik iz carinskog područja Zajednice osoba s poslovnim nastanom u tom području, koja je stranka ugovora o prodaji robe osobi s poslovnim nastanom u trećoj državi, kada je taj ugovor, u skladu s tom uredbom, osnova za stavljanje robe u izvoz?

               2.

               Treba li članak 161. stavak 1. i članak 210. stavak 1. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 tumačiti na način da, u okolnostima poput onih u glavnom postupku, izvoz i izvozna carina u odnosu na plovilo (jahtu) sa zastavom države članice nastaju samo zbog ugovora o prodaji osobi s poslovnim nastanom u trećoj državi i odjave tog broda iz registra plovila te države članice?

               3.

               Treba li članak 795. stavak 1. treći podstavak točku (b) Uredbe [Komisije] (EEZ) br. 2454[/93] (2) od 2. srpnja 1993. o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 o Carinskom zakoniku Zajednice tumačiti na način da u okolnostima poput onih u glavnom postupku, pri izvozu plovila (jahte) sa zastavom države članice, ugovor o prodaji osobi s poslovnim nastanom u trećoj državi i odjave tog broda iz registra plovila te države članice predstavlja dovoljan dokaz u smislu te odredbe?

               4.

               Proizlazi li iz članka 795. stavka 1. trećeg podstavka točke (b) [u vezi s] člankom 796.e stavkom 1. točkom (b) Uredbe (EEZ) br. 2454/93, da je ocjena mjerodavnog nadležnog carinskog tijela [o postojanju] dovoljno dokaza u skladu s člankom 796.da stavkom 4. te uredbe u okolnostima poput onih u glavnom postupku obvezujuća, i ne podliježe provjeri carinskih tijela nadležnih za naknadno prihvaćanje carinske deklaracije u smislu prvonavedene odredbe?

      (1)  SL L 302, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 110.

      (2)  SL L 253, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 1., str. 3.


title: Predmet T-763/14: Presuda Općeg suda od 25. studenoga 2015. – Soprema protiv OHIM-a – Sopro Bauchemie (SOPRAPUR) („Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska zajednica — Verbalni žig SOPRAPUR — Raniji verbalni žig Zajednice Sopro — Relativni razlog za odbijanje — Sličnost proizvoda i znakova — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009”)

text:
               18.1.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 16/37

         Presuda Općeg suda od 25. studenoga 2015. – Soprema protiv OHIM-a – Sopro Bauchemie (SOPRAPUR)
   (Predmet T-763/14) (1)

   ((„Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora - Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska zajednica - Verbalni žig SOPRAPUR - Raniji verbalni žig Zajednice Sopro - Relativni razlog za odbijanje - Sličnost proizvoda i znakova - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   (2016/C 016/45)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Holding Soprema (Strasbourg, Francuska) (zastupnik: M.-R. Hirsch, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnici: E. Scheffer i A. Folliard-Monguiral, agenti)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Sopro Bauchemie GmbH (Wiesbaden, Njemačka)

      Predmet

   Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća OHIM-a od 14. kolovoza 2014. (predmet R 1370/2013-2) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Sopro Bauchemie GmbH i Holding Soprema.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Nalaže se Holdingu Soprema snošenje troškova.

      (1)  SL C 73, 2. 3. 2015.


title: Predmet F-59/12: Presuda Službeničkog suda (prvo vijeće) od 17. listopada 2013. — BF protiv Europskog revizorskog suda (Javna služba — Imenovanje — Popunjavanje mjesta direktora — Obavijest o slobodnom radnom mjestu — Akt s negativnim učinkom — Odsutnost — Nedopuštenost)

text:
               11.1.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 9/28

         Presuda Službeničkog suda (prvo vijeće) od 17. listopada 2013. — BF protiv Europskog revizorskog suda
   (Predmet F-59/12) (1)

   (Javna služba - Imenovanje - Popunjavanje mjesta direktora - Obavijest o slobodnom radnom mjestu - Akt s negativnim učinkom - Odsutnost - Nedopuštenost)
   2014/C 9/45
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: BF (Luksemburg, Luksemburg) (zastupnik: L. Levi, odvjetnik)

      Tuženik: Europski revizorski sud (zastupnici: T. Kennedy i J. Vermer, agenti, uz asistenciju D. Waelbroecka, odvjetnika)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje obavijesti o slobodnom radnom mjestu ECA/2011/67 Europskog revizorskog suda, za radno mjesto direktora uprave za ljudske resurse.

      Izreka presude

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               BF će, osim vlastitih, snositi i troškove Europskog revizorskog suda.

      (1)  SL C 227, 28.7.2012., str. 38.


title: Predmet C-150/17 P: Žalba koju je 24. ožujka 2017. podnijela Europska unija, koju zastupa Sud Europske unije, protiv presude Općeg suda (treće prošireno vijeće) od 1. veljače 2017. u predmetu T-479/14, Kendrion protiv Europske unije

text:
               22.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/14

         Žalba koju je 24. ožujka 2017. podnijela Europska unija, koju zastupa Sud Europske unije, protiv presude Općeg suda (treće prošireno vijeće) od 1. veljače 2017. u predmetu T-479/14, Kendrion protiv Europske unije
   (Predmet C-150/17 P)
   (2017/C 161/18)
   Jezik postupka: nizozemski

      Stranke

      Žalitelj: Europska unija, koju zastupa Sud Europske unije (zastupnici: J. Inghelram i E. Beysen)

      Druge stranke u postupku: Kendrion NV, Europska komisija

      Zahtjevi

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               poništi točku 1. izreke pobijane presude;

               —

               odbije zahtjev koji je Kendrion podnio u prvom stupnju za naknadu navodno nastale štete i podredno, u krajnjem slučaju, smanji iznos štete na 175 709,87 eura;

               —

               Kendrionu naloži snošenje troškova.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog svojoj žalbi žalitelj ističe tri žalbena razloga:

               1.

               Opći sud je prilikom tumačenja pojma „uzročno-posljedična veza” počinio pogrešku koja se tiče prava time što je povredu razumnog roka za donošenje presude smatrao odlučujućim uzrokom navodne imovinske štete koja se sastoji od plaćanja troškova za bankovno jamstvo, iako je prema ustaljenoj sudskoj praksi poduzetnikova odluka da ne plati novčanu kaznu tijekom postupka koji se vodi pred sudom Unije odlučujući uzrok za plaćanje takvih troškova.

               2.

               Opći sud je prilikom tumačenja pojma „šteta” počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u vezi s plaćanjem troškova za bankovno jamstvo odbio primijeniti iste pretpostavke za navodnu imovinsku štetu poput pretpostavki koje je naveo u vezi s plaćanjem kamata za novčanu kaznu, to jest da je tužitelj u prvom stupnju morao dokazati da je financijsko opterećenje u vezi s plaćanjem kamata bilo veće od prednosti koju je mogao steći time što nije platio novčanu kaznu.

               3.

               Opći sud je prilikom određivanja razdoblja u kojemu je nastala navodna imovinska šteta počinio pogrešku koja se tiče prava i pogrešku u obrazloženju time što je bez navođenja razloga smatrao da bi razdoblje u kojemu je nastala navodna imovinska šteta u vezi s plaćanjem troškova za bankovno jamstvo moglo biti drukčije od razdoblja koje je Opći sud postavio za protupravno ponašanje koje je navodno dovelo do te štete.


title: Predmet T-806/14: Tužba podnesena 3. prosinca 2014. – August Storck protiv OHIM-a (Prikaz pakiranja kvadratnog oblika bijele i plave boje)

text:
               9.2.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 46/59

         Tužba podnesena 3. prosinca 2014. – August Storck protiv OHIM-a (Prikaz pakiranja kvadratnog oblika bijele i plave boje)
   (Predmet T-806/14)
   (2015/C 046/76)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: August Storck KG (Berlin, Njemačka) (zastupnici: P. Goldenbaum, I. Rohr, T. Melchert i A. Richter, odvjetnici)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)

      Podaci o postupku pred OHIM-om

      Sporni žig u pitanju: međunarodna registracija žiga u kojoj je naznačena Europska unija (prikaz pakiranja u obliku kvadrata) – međunarodna registracija br. 1 1 69  244 u kojoj je naznačena Europska unija

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća OHIM-a od 8. rujna 2014. u predmetu R 644/2014-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži OHIM-u snošenje vlastitih troškova i troškova tužitelja.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe 207/2009.


title: Predmet T-123/15: Presuda Općeg suda od 28. listopada 2016. – Unicorn protiv EUIPO-a – Mercilink Equipment Leasing (UNICORN-čerpací stanice) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Europske unije UNICORN-čerpací stanice — Raniji nacionalni verbalni žigovi i figurativni žig UNICORN — Relativni razlog za odbijanje — Ugled — Članak 8. stavak 5. Uredbe (EZ) br. 207/2009”)

text:
               12.12.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 462/15

         Presuda Općeg suda od 28. listopada 2016. – Unicorn protiv EUIPO-a – Mercilink Equipment Leasing (UNICORN-čerpací stanice)
   (Predmet T-123/15) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije UNICORN-čerpací stanice - Raniji nacionalni verbalni žigovi i figurativni žig UNICORN - Relativni razlog za odbijanje - Ugled - Članak 8. stavak 5. Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   (2016/C 462/17)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Unicorn a.s. (Prag, Češka Republika) (zastupnik: L. Lorenc, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: M. Rajh, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Mercilink Equipment Leasing Ltd (Limassol, Cipar)

      Predmet

   Tužba protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 13. siječnja 2015. (predmet R 153/2014-5), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Unicorn i Mercilink Equipment Leasing.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Unicorn a.s. nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 171, 26. 5. 2015.


title: Predmet T-461/13: Tužba od 30. kolovoza 2013. — Kraljevina Španjolska protiv Komisije

text:
               19.10.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/23

         Tužba od 30. kolovoza 2013. — Kraljevina Španjolska protiv Komisije
   (Predmet T-461/13)
   2013/C 304/41
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Kraljevina Španjolska (zastupnik: A. Rubio González)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjevi

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Tužba je usmjerena protiv odluke Komisije od 19. lipnja 2013. koja se tiče državne potpore S.A. 28599 (C 23/2010 (ex NN 36/2010, ex CP 163/2009)) koju je Kraljevina Španjolska dodijelila za razvoj digitalne zemaljske televizije u udaljenim i manje urbaniziranim područjima (osim u regiji Castilla–La Mancha). Navedenom je odlukom predmetna potpora ocijenjena djelomično nesukladnom s unutarnjim tržištem i naložen je njezin povrat.
   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj iznosi pet tužbenih razloga:

               1.

               Prvi tužbeni razlog odnosi se na povredu članka 107. stavka 1. UFEU-a, jer u predmetnom slučaju nije dana nikakva gospodarska prednost subjektima koji obavljaju određenu gospodarsku djelatnost te, u nedostatku selektivnosti mjere, tržišno natjecanje nije narušeno.

               2.

               Drugi tužbeni razlog odnosi se na povredu članka 106. stavka 2. i članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU-a, jer nije dokazano da je povrijeđeno načelo tehnološke neutralnosti.

               3.

               Treći tužbeni razlog odnosi se na povredu postupka u području državnih potpora, imajući u vidu, u ovom slučaju, prekomjerno odugovlačenje postupka, neuzimanje u obzir podnesenih dokaza kao i nedostatak dosljednosti i objektivnosti u istrazi.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, na koji se tužitelj podredno poziva, odnosi se na povredu načelâ pravne sigurnosti, jednakosti, proporcionalnosti i supsidijarnosti te na posljedično nepostojanje obveze povrata potpore u mjeri u kojoj članak 14. Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu članka 93. Ugovora o EZ-u (SL L 83, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 16.) oslobađa od obveze navedenog povrata kada su povrijeđena opća načela prava Unije.

               5.

               Peti tužbeni razlog, na koji se tužitelj također podredno poziva, odnosi se na povredu prava na informiranje utvrđenog Poveljom o temeljnim pravima Europske unije i na posljedično nepostojanje obveze povrata.


title: Predmet C-449/14 P: Presuda Suda (prvo vijeće) od 10. studenoga 2016. – DTS Distribuidora de Televisión Digital, SA protiv Europske komisije, Telefónica de España, SA, Telefónica Móviles España, SA, Kraljevine Španjolske, Corporación de Radio y Televisión Española, SA (RTVE) (Žalba — Državne potpore — Program potpora u korist nacionalnog javnog radijskog i televizijskog nakladnika — Obveze pružanja javnih usluga — Naknada — Članak 106. stavak 2. UFEU-a — Odluka kojom se program potpora proglašava spojivim s unutarnjim tržištem — Izmjena načina financiranja — Porezne mjere — Porez nametnut operatorima naplatne televizije — Odluka kojom se izmijenjeni program potpora proglašava spojivim s unutarnjim tržištem — Uzimanje u obzir načina financiranja — Postojanje nužne namjenske veze između poreza i programa potpora — Izravni utjecaj poreznog prihoda na visinu potpore — Pokrivanje neto troškova nastalih pri ostvarivanju zadaće pružanja javne usluge — Konkurentski odnos između poreznog obveznika i primatelja potpore — Iskrivljavanje nacionalnog prava)

text:
               16.1.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 14/2

         Presuda Suda (prvo vijeće) od 10. studenoga 2016. – DTS Distribuidora de Televisión Digital, SA protiv Europske komisije, Telefónica de España, SA, Telefónica Móviles España, SA, Kraljevine Španjolske, Corporación de Radio y Televisión Española, SA (RTVE)
   (Predmet C-449/14 P) (1)

   ((Žalba - Državne potpore - Program potpora u korist nacionalnog javnog radijskog i televizijskog nakladnika - Obveze pružanja javnih usluga - Naknada - Članak 106. stavak 2. UFEU-a - Odluka kojom se program potpora proglašava spojivim s unutarnjim tržištem - Izmjena načina financiranja - Porezne mjere - Porez nametnut operatorima naplatne televizije - Odluka kojom se izmijenjeni program potpora proglašava spojivim s unutarnjim tržištem - Uzimanje u obzir načina financiranja - Postojanje nužne namjenske veze između poreza i programa potpora - Izravni utjecaj poreznog prihoda na visinu potpore - Pokrivanje neto troškova nastalih pri ostvarivanju zadaće pružanja javne usluge - Konkurentski odnos između poreznog obveznika i primatelja potpore - Iskrivljavanje nacionalnog prava))
   (2017/C 014/02)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Žalitelj: DTS Distribuidora de Televisión Digital, SA (zastupnici: H. Brokelmann i M. Ganino, odvjetnici)

      Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: C. Urraca Caviedes, B. Stromsky i G. Valero Jordana, agenti), Telefónica de España SA, Telefónica Móviles España SA (zastupnici: F. González Díaz, F. Salerno i V. Romero Algarra, odvjetnici), Kraljevina Španjolska (zastupnik: A. Sampol Pucurull, agent), Corporación de Radio y Televisión Española SA (RTVE) (zastupnici: A. Martínez Sánchez i J. Rodríguez Ordóñez, odvjetnici)

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               Društvu DTS Distribuidora de Televisión Digital SA nalaže se da, uz vlastite, snosi i troškove Europske komisije u postupku po glavnoj žalbi.

               3.

               Društvima Telefónica de España SA i Telefónica Móviles España SA nalaže se da, uz vlastite, snose i troškove Europske komisije povezane s protužalbom.

               4.

               Corporación de Radio y Televisión Española SA (RTVE) i Kraljevina Španjolska snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 395, 10. 11. 2014.


title: Predmet T-10/09 RENV: Presuda Općeg suda od 11. prosinca 2014. – Formula One Licensing protiv OHIM-a – ESPN Sports Media (F1-LIVE) ( „Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Zajednice F1-LIVE — Raniji figurativni žig Zajednice F1 i nacionalni verbalni te međunarodni verbalni žigovi F1 Formula 1 — Relativni razlozi za odbijanje — Članak 8. stavak 1. točka (b) i stavak 5. Uredbe (EZ) br. 40/94 (sada članak 8. stavak 1. točka (b) i stavak 5. Uredbe (EZ) br. 207/2009)” )

text:
               9.2.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 46/41

         Presuda Općeg suda od 11. prosinca 2014. – Formula One Licensing protiv OHIM-a – ESPN Sports Media (F1-LIVE)
   (Predmet T-10/09 RENV) (1)

   ((„Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Zajednice F1-LIVE - Raniji figurativni žig Zajednice F1 i nacionalni verbalni te međunarodni verbalni žigovi F1 Formula 1 - Relativni razlozi za odbijanje - Članak 8. stavak 1. točka (b) i stavak 5. Uredbe (EZ) br. 40/94 (sada članak 8. stavak 1. točka (b) i stavak 5. Uredbe (EZ) br. 207/2009)”))
   (2015/C 046/49)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Formula One Licensing BV (Rotterdam, Nizozemska) (zastupnici: B. Klingberg i K. Sandberg, odvjetnici)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: ESPN Sports Media Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: T. de Haan, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba protiv odluke prvog žalbenog vijeća OHIM-a od 16. listopada 2008. (predmet R 7/2008-1), u postupku povodom prigovora između društava Racing-Live i Formula One Licensing BV.

      Izreka

               1.

               Poništava se odluka prvog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) od 16. listopada 2008. (predmet R 7/2008–1).

               2.

               Nalaže se OHIM-u i društvu ESPN Sports Media Ltd snošenje troškova nastalih društvu Formula One Licensing BV u postupcima pred Općim sudom i Sudom kao i onih nastalih u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a.

      (1)  SL C 55, 7.3.2009.


title: Predmet C-259/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. svibnja 2017. uputio Budai Központi Kerületi Bíróság (Mađarska) – Zoltán Rózsavölgyi i Zoltánné Rózsavölgyi protiv Unicredit Leasing Hungary Zrt. i Unicredit Leasing Immo Truck Zrt.

text:
               7.8.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 256/8

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. svibnja 2017. uputio Budai Központi Kerületi Bíróság (Mađarska) – Zoltán Rózsavölgyi i Zoltánné Rózsavölgyi protiv Unicredit Leasing Hungary Zrt. i Unicredit Leasing Immo Truck Zrt.
   (Predmet C-259/17)
   (2017/C 256/07)
   Jezik postupka: mađarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Budai Központi Kerületi Bíróság

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Zoltán Rózsavölgyi i Zoltánné Rózsavölgyi

      Tuženici: Unicredit Leasing Hungary Zrt. i Unicredit Leasing Immo Truck Zrt.

      Prethodna pitanja

               1.

               Uzimajući osobito u obzir da je, kad se definicija glavnog predmeta ugovora kvalificira kao nepoštena, ugovor u potpunosti (a ne djelomično) nevaljan, može li proglašenje ništavosti zbog nepoštene ugovorne odredbe kojom se definira glavni predmet ugovora o kreditu (zbog čega navedena ugovorna odredba više ne može stvarati obveze za potrošača) imati posljedicu (primjerice, primjenom sudske odluke, posebne pravne posljedice predviđene odredbom nacionalnog prava, zakonodavne odredbe ili odredbe sudske odluke donesene radi ujednačavanja sudske prakse) koja podrazumijeva izmjenu, činjenično ili u pogledu njezinih učinaka, pravne kvalifikacije ugovora, tako da se konkretno ugovor o kreditu u devizama (u kojem se krediti na temelju ugovora o kreditu određuju i bilježe u stranoj valuti – u daljnjem tekstu: kreditna valuta – a obveza plaćanja tih kredita ispunjava se u nacionalnoj valuti – u daljnjem tekstu: valuta ispunjenja) smatra ugovorom o kreditu u forintama?

                           1.1

                           Pod pretpostavkom da proglašenje ništavosti zbog nepoštenosti ugovorne odredbe kojom se definira glavni predmet ugovora o kreditu može imati posljedicu koja podrazumijeva izmjenu, činjenično ili u pogledu njezinih učinaka, pravne kvalifikacije ugovora, može li navedena izmjena pravne kvalifikacije imati za posljedicu (primjerice, primjenom sudske odluke, posebne pravne posljedice predviđene odredbom nacionalnog prava, zakonodavne odredbe ili odredbe sudske odluke donesene radi ujednačavanja sudske prakse) da se određeni ekonomski bitni parametri pravnog odnosa izmijene i na štetu potrošača (primjerice, retroaktivna primjena osnovne kamatne stope središnje banke ili tržišne kamatne stope primijenjene na kredite u forintama umjesto niže kamatne stope određene u ugovoru)?

               2.

               Ima li pravna posljedica nepoštenosti [ugovorne odredbe] apsolutne učinke i predstavlja li isključivo pravno pitanje ili se pri određivanju pravnih posljedica nepoštenosti može dati važnost:

                           (1)

                           ugovornoj praksi kod drugih vrsta ugovora koji se razlikuju od onih na koje se odnosi nepoštenost;

                           (2)

                           navodnoj ranjivosti određenih gospodarskih subjekata na koje s ekonomskog gledišta postoji izravan utjecaj (primjerice, kad je riječ o kreditima u devizama, skupina deviznih dužnika i bankarski sustav); ili

                           (3)

                           interesima određenih trećih osoba ili skupina na koje s ekonomskog gledišta ne postoji izravan utjecaj – primjerice činjenici da se zbog ništavosti članovi skupine dužnika u devizama mogu u konačnici, u pogledu matematičkog poravnanja računa, većinom naći u povoljnijem položaju od članova skupine dužnika u forintama?

               3.

               Za potrebe članka 3. stavka 1., članka 4. stavka 2., članka 5. i članka 6. stavka 1. Direktive 93/13/EEZ (1) (tj. za potrebe ocjene ništavosti i njezine pravne posljedice), može li se smatrati da je ugovorna odredba koja rizik promjene tečaja na potrošača stavlja (tj. odredba ili odredbe ugovora koje uređuju preuzimanje rizika) raspoređena u nekoliko ugovornih odredbi?

               4.

               Treba li članak 6. stavak 1. Direktive 93/13/EEZ (u skladu s kojim nepoštene odredbe nisu obvezujuće za potrošača) tumačiti na način da određena ugovorna odredba (ne neki njezin konkretan dio, nego ugovorna odredba promatrana u cijelosti) može biti u cijelosti nepoštena ili istodobno djelomično nepoštena i poštena, tako da je djelomično primjenjiva, tj. da navedena ugovorna odredba može (primjerice, s obzirom na sudsku ocjenu u konkretnom slučaju) biti do određene mjere obvezujuća za potrošača (odnosno da je, s obzirom na svoje učinke, ugovorna odredba do određene mjere nepoštena u oba slučaja), primjenom sudske odluke, posebne pravne posljedice predviđene odredbom nacionalnog prava, zakonodavne odredbe ili odredbe sudske odluke donesene radi ujednačavanja sudske prakse?

                           4.1

                           Pod pretpostavkom da članak 6. stavak 1. Direktive 93/13/EEZ treba tumačiti na način da određena ugovorna odredba može biti u cijelosti nepoštena ili istodobno djelomično nepoštena i poštena, tako da je djelomično primjenjiva, tj. da navedena ugovorna odredba može biti do određene mjere obvezujuća za potrošača (odnosno da je, s obzirom na svoje učinke, ugovorna odredba do određene mjere nepoštena u oba slučaja), može li proglašenje nevaljanosti cjelokupnog ugovora o kreditu zbog nepoštenosti sporne ugovorne odredbe, kojom se definira glavni predmet ugovora, imati za posljedicu da je, u pogledu matematičkog poravnanja računa, potrošač općenito u nepovoljnijem, a prodavatelj robe ili pružatelj usluga u povoljnijem položaju nego da se iz istog razloga ugovor o kreditu proglasi samo djelomično nepoštenim (u kojem slučaju bi preostale ugovorne odredbe nastavile biti obvezujuće za stranke s nepromijenjenim sadržajem)?

               5.

                           5.1

                           Uzimajući u obzir ekonomske posljedice, treba li smatrati da nije nepoštena, tj. da je jasna i razumljiva, ugovorna odredba koja na potrošača stavlja rizik promjene tečaja, a koja je formulirana (kao opći ugovorni uvjet kojim se koristi prodavatelj robe ili pružatelj usluga o kojem se nije pojedinačno pregovaralo) na temelju obveze informiranja predviđene, na nužno općeniti način, u zakonu, ali koja izričito ne navodi da iznos obroka otplate koji se moraju platiti u skladu s ugovorom o kreditu može biti viši od iznosa troškova potrošača utvrđenih u okviru ispitivanja solventnosti koje je proveo prodavatelj robe ili pružatelj usluga, također uzimajući u obzir da relevantno nacionalno pravno pravilo nalaže podroban pisani opis rizika, a ne samo da se navede postojanje rizika i njegovo snošenje, kao i da je pored toga Sud Europske unije u točki 74. presude u predmetu C-26/13 odlučio ne samo da prodavatelj robe ili pružatelj usluga mora informirati potrošača o riziku, nego da potrošač zahvaljujući toj informaciji mora moći procijeniti potencijalno značajne ekonomske posljedice koje za njega proizlaze iz rizika promjene tečaja koji snosi, a time i ukupan trošak svojeg kredita?

                           5.2

                           Uzimajući u obzir ekonomske posljedice, treba li smatrati da nije nepoštena, tj. da je jasna i razumljiva, ugovorna odredba koja na potrošača stavlja rizik promjene tečaja, a koja je formulirana (kao opći ugovorni uvjet kojim se koristi prodavatelj robe ili pružatelj usluga o kojem se nije pojedinačno pregovaralo) na temelju obveze informiranja predviđene, na nužno općeniti način, u zakonu, ali koja izričito ne navodi da iznos preostale dugovane glavnice u svakom trenutku u skladu s ugovorom o kreditu može biti viši od vrijednosti imovine kojom raspolaže potrošač za pokrivanje duga, a koja je utvrđena u okviru ispitivanja solventnosti koje je proveo prodavatelj robe ili pružatelj usluga, također uzimajući u obzir da relevantno nacionalno pravno pravilo nalaže podroban pisani opis rizika, a ne samo da se navede postojanje rizika i njegovo snošenje, kao i da je pored toga Sud Europske unije u točki 74. presude u predmetu C-26/13 odlučio ne samo da prodavatelj robe ili pružatelj usluga mora informirati potrošača o riziku, nego da potrošač zahvaljujući toj informaciji mora moći procijeniti potencijalno značajne ekonomske posljedice koje za njega proizlaze iz rizika promjene tečaja koji snosi, a time i ukupan trošak svojeg kredita?

                           5.3

                           Uzimajući u obzir ekonomske posljedice, treba li smatrati da nije nepoštena, tj. da je jasna i razumljiva, ugovorna odredba koja na potrošača stavlja rizik promjene tečaja, a koja je formulirana (kao opći ugovorni uvjet kojim se koristi prodavatelj robe ili pružatelj usluga o kojem se nije pojedinačno pregovaralo) na temelju obveze informiranja predviđene, na nužno općeniti način, u zakonu, ali koja izričito ne navodi (1) da promjene tečaja nemaju gornju granicu; (2) da je mogućnost promjene tečaja stvarna tj. da do nje može doći tijekom važenja ugovora o kreditu; (3) da se iz tog razloga iznos obroka otplate može neograničeno povećavati; (4) da se kao posljedica promjene tečaja može neograničeno povećavati ne samo iznos obroka otplate, nego i iznos dugovane glavnice; (5) da je količina mogućih gubitaka bezgranična; (6) da potrebne mjere osiguranja imaju ograničene učinke i zahtijevaju stalnu pozornost; (7) da se prodavatelj robe ili pružatelj usluga ne obvezuje to osigurati; također uzimajući u obzir da relevantno nacionalno pravno pravilo nalaže podroban pisani opis rizika, a ne samo da se navede postojanje rizika i njegovo snošenje, kao i da je pored toga Sud Europske unije u točki 74. presude u predmetu C-26/13 odlučio ne samo da prodavatelj robe ili pružatelj usluga mora informirati potrošača o riziku, nego da potrošač zahvaljujući toj informaciji mora moći procijeniti potencijalno značajne ekonomske posljedice koje za njega proizlaze iz rizika promjene tečaja koji snosi, a time i ukupan trošak svojeg kredita?

                           5.4

                           Uzimajući posebice u obzir da je zamislivo, ili da se pak već dogodilo, da se u nacionalnoj sudskoj praksi ili zakonodavstvu došlo da zaključka da je, kad je riječ o kreditima u devizama, potrošač ugovorio dug u devizama jer je kamatna stopa primjenjiva u tom razdoblju bila povoljnija nego li ona za kredite u forintama i da je u zamjenu za to isključivo preuzeo teret učinaka promjena tečaja; da je također zamislivo, ili da se pak već dogodilo, da se u nacionalnoj sudskoj praksi ili zakonodavstvu došlo da zaključka da se prebacivanje ugovornih troškova s jedne stranke na drugu nakon sklapanja ugovora o kreditu koje a priori nije bilo predvidljivo ne može ocjenjivati prema kriterijima nepoštenosti, s obzirom na to da razlozi ništavosti moraju postojati u trenutku sklapanja ugovora; također uzimajući u obzir da relevantno nacionalno pravno pravilo nalaže podroban pisani opis rizika i njegova snošenja, a ne samo da se navede postojanje rizika i njegovo snošenje, kao i da je Sud Europske unije u točki 74. presude u predmetu C-26/13 odlučio ne samo da prodavatelj robe ili pružatelj usluga mora informirati potrošača o riziku, nego mu omogućiti i procjenu tog rizika, treba li smatrati da nije nepoštena, tj. da je jasna i razumljiva, uzimajući u obzir ekonomske posljedice, ugovorna odredba koja na potrošača stavlja rizik promjene tečaja, a koju je prodavatelj robe ili pružatelj usluga formulirao (kao opći ugovorni uvjet kojim se koristi prodavatelj robe ili pružatelj usluga o kojem se nije pojedinačno pregovaralo) na temelju obveze informiranja predviđene na nužno općeniti način u zakonu, ali koja izričito ne navodi predvidljivo kretanje promjene tečaja za vrijeme važenja ugovora (barem tijekom njegova početnog razdoblja) ni njezinih donjih i/ili gornjih granica (primjerice, na temelju metode izračuna promjene tečaja forward i/ili načela pariteta kamatnih stopa – prema kojem se za potrebe kredita u devizama može s velikom sigurnošću predvidjeti da će prednost u području kamata, odnosno činjenica da je kamatna stopa LIBOR [London Interbank Offered Rate] ili EURIBOR [Euro Interbank Offered Rate] niža od kamatne stope BUBOR [Budapest Interbank Offered Rate] dovesti do gubitka za potrošača u pogledu promjene tečaja, odnosno da će tečaj valute ispunjenja pasti u odnosu na tečaj kreditne valute?

                           5.5

                           Uzimajući u obzir ekonomske posljedice, treba li smatrati da nije nepoštena, tj. da je jasna i razumljiva, ugovorna odredba koja na potrošača stavlja rizik promjene tečaja, a koja je formulirana (kao opći ugovorni uvjet kojim se koristi prodavatelj robe ili pružatelj usluga o kojem se nije pojedinačno pregovaralo) na temelju obveze informiranja predviđene, na nužno općeniti način, u zakonu, ali koja izričito ne navodi, na precizan način (primjerice, tako što pomoću niza podataka ili grafičkog prikaza kvantitativno izrazi promjene koje su u prošlosti postojale između promjena u tečaju valute ispunjenja i kreditne valute tijekom razdoblja koje je barem jednako razdoblju na koje se potrošač obvezao), stvarni rizik za dužnika za koji se može predvidjeti da će nastati zbog stavljanja rizika promjene tečaja na potrošača, također uzimajući u obzir da relevantno nacionalno pravno pravilo nalaže podroban pisani opis rizika, a ne samo da se navede postojanje rizika i njegovo snošenje, kao i da je pored toga Sud Europske unije u točki 74. presude u predmetu C-26/13 odlučio ne samo da prodavatelj robe ili pružatelj usluga mora informirati potrošača o riziku, nego da potrošač zahvaljujući toj informaciji mora moći procijeniti potencijalno značajne ekonomske posljedice koje za njega proizlaze iz rizika promjene tečaja koji snosi, a time i ukupan trošak svojeg kredita?

                           5.6

                           Uzimajući posebice u obzir da je zamislivo, ili da se pak već dogodilo, da se u nacionalnoj sudskoj praksi ili zakonodavstvu došlo da zaključka da je, u kad je riječ o kreditima u devizama, potrošač ugovorio dug u devizama jer je kamatna stopa primjenjiva u tom razdoblju bila povoljnija nego li ona za kredite u forintama i da je u zamjenu za to isključivo preuzeo teret učinaka promjena tečaja i također uzimajući u obzir da relevantno nacionalno pravno pravilo nalaže podroban pisani opis rizika, a ne samo da se navede postojanje rizika i njegovo snošenje, kao i da je Sud Europske unije u točki 74. presude u predmetu C-26/13 odlučio ne samo da prodavatelj robe ili pružatelj usluga mora informirati potrošača o riziku, nego mu omogućiti i procjenu tog rizika, treba li smatrati da nije nepoštena, tj. da je jasna i razumljiva, uzimajući u obzir ekonomske posljedice, ugovorna odredba koja na potrošača stavlja rizik promjene tečaja, a koja je formulirana (kao opći ugovorni uvjet kojim se koristi prodavatelj robe ili pružatelj usluga o kojem se nije pojedinačno pregovaralo) na temelju obveze informiranja predviđene, na nužno općeniti način, u zakonu, ali koja izričito ne navodi, na precizan način (primjerice, izričito i kvantitativno na temelju podataka koji se odnose na prošlo razdoblje koje je barem jednako razdoblju na koje se potrošač obvezao), iznos prednosti za koje se može predvidjeti da će nastati na temelju kamatnih stopa prema BUBOR-u kad je riječ o kreditima u forintama i LIBOR-u ili EURIBOR-u kad je riječ o kreditima u devizama?

               6.

               Kad je riječ o ocjeni nepoštenosti ugovorne odredbe koja na potrošača stavlja rizik promjene tečaja, a koja je formulirana (kao opći ugovorni uvjet kojim se koristi prodavatelj robe ili pružatelj usluga o kojem se nije pojedinačno pregovaralo) na temelju obveze informiranja predviđene, na nužno općeniti način, u zakonu, na koji način valja raspodijeliti teret dokaza između potrošača i prodavatelja robe ili pružatelja usluge ako je potrošač imao stvarne mogućnosti upoznati se sa spornom ugovornom odredbom, prije sklapanja ugovora, na koju se neopozivo obvezao, u smislu članka 3. stavka 3. Direktive 93/13/EEZ i točke 1. podtočke (i) njezina Priloga?

               7.

               Treba li smatrati da su – za potrebe ugovora o kreditu u devizama, odnosno za potrebe transakcija koje se odnose na usluge čija je cijena vezana za promjene tečaja na financijskom tržištu – kreditne institucije koje sklapaju ugovor s potrošačem upotrebljavajući vlastiti devizni tečaj pružatelji usluga koji ne nadziru fluktuacije burzovnih kotacija u smislu točke 2. podtočke (c) Priloga Direktivi 93/13/EEZ?

      (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95,str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: Predmet T-89/16 P: Presuda Općeg suda od 27. lipnja 2017. – Clarke i dr. protiv EUIPO-a („Žalba — Javna služba — Privremeno osoblje — Ugovor na određeno vrijeme s odredbom o raskidu kojom ugovor prestaje pod pretpostavkom da ime člana privremenog osoblja nije upisano na popis uspješnih kandidata idućega otvorenog natječaja — Provedba odredbe o raskidu — Prekvalifikacija ugovora na određeno vrijeme u ugovor na neodređeno vrijeme — Dužna pažnja — Legitimna očekivanja”)

text:
               7.8.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 256/22

         Presuda Općeg suda od 27. lipnja 2017. – Clarke i dr. protiv EUIPO-a
   (Predmet T-89/16 P) (1)

   ((„Žalba - Javna služba - Privremeno osoblje - Ugovor na određeno vrijeme s odredbom o raskidu kojom ugovor prestaje pod pretpostavkom da ime člana privremenog osoblja nije upisano na popis uspješnih kandidata idućega otvorenog natječaja - Provedba odredbe o raskidu - Prekvalifikacija ugovora na određeno vrijeme u ugovor na neodređeno vrijeme - Dužna pažnja - Legitimna očekivanja”))
   (2017/C 256/24)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Žalitelji: Nicole Clarke (Alicante, Španjolska), Sigrid Dickmanns, (Gran Alacant, Španjolska) i Elisavet Papathanasiou (Alicante) (zastupnik: H. Tettenborn, odvjetnik)

      Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: A. Lukošiūtė, agent, uz asistenciju B. Wägenbaura, odvjetnika)

      Predmet

   Žalba podnesena protiv presude Službeničkog suda Europske unije (treće vijeće) od 15. prosinca 2015. Clarke i dr./OHIM (F-101/14 do F-103/14, EU:F:2015:151) radi ukidanja te presude.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Nicole Clarke, Sigrid Dickmanns i Elisavet Papathanasiou snosit će vlastite troškove, kao i troškove Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) u okviru ovog postupka.

      (1)  SL C 145, 25. 4. 2016.


title: Predmet T-202/15: Rješenje Općeg suda od 20. studenoga 2015. – Zitro IP protiv OHIM-a (WORLD OF BINGO) („Žig Zajednice — Prijava figurativnog žiga Zajednice WORLD OF BINGO — Apsolutni razlog za odbijanje — Opisni karakter — Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Očito pravno neosnovana tužba”)

text:
               1.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 38/59

         Rješenje Općeg suda od 20. studenoga 2015. – Zitro IP protiv OHIM-a (WORLD OF BINGO)
   (Predmet T-202/15) (1)

   ((„Žig Zajednice - Prijava figurativnog žiga Zajednice WORLD OF BINGO - Apsolutni razlog za odbijanje - Opisni karakter - Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Očito pravno neosnovana tužba”))
   (2016/C 038/79)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Zitro IP Sàrl (Luxembourg, Luksemburg) (zastupnik: A. Canela Giménez, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnici: V. Melgar i J. Crespo Carrillo, agenti)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća OHIM-a od 23. veljače 2015. (predmet R 1899/2014-4) koja se odnosi na prijavu za registraciju figurativnog znaka WORLD OF BINGO kao žiga Zajednice.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Nalaže se društvu Zitro IP Sàrl snošenje troškova.

      (1)  SL C 198, 15. 6. 2015.


title: Predmet T-783/14: Tužba podnesena 25. studenoga 2014. – SolarWorld protiv Komisije

text:
               2.3.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/40

      Tužba podnesena 25. studenoga 2014. – SolarWorld protiv Komisije
      (Predmet T-783/14)
      (2015/C 073/51)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: SolarWorld AG (Bonn, Njemačka) (zastupnik: L. Ruessmann, lawyer, i J. Beck, Solicitor)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi zahtjev dopuštenim i osnovanim;

                  —

                  poništi osporavani akt; i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje tužiteljevih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Svojom tužbom tužitelj traži poništenje Komisijine odluke o prilagodbi minimalnih uvoznih cijena za uvoz fotonaponskih modula od kristalnog silicija i ključnih dijelova podrijetlom ili otpremljenih iz Narodne Republike Kine.
      U prilog osnovanosti tužbe, tužitelj se oslanja na jedan tužbeni razlog koji se temelji na tome da je Komisija povrijedila članak 8. stavak 1. Uredbe br. 1225/2009 (1) i članak 13. stavak 1. Uredbe Vijeća br. 597/2009 (2) time što je prilagodila minimalnu uvoznu cijenu a da pritom nije procijenila je li prilagođena minimalna cijena prikladna za uklanjanje štetnih učinaka dampinga i subvencioniranja.

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1225/2009 od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (SL 2009 L 343, str.51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 202.).

         (2)  Uredba Vijeća (EZ) br. 597/2009 od 11. lipnja 2009. o zaštiti od subvencioniranog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (SL 2009 L 188, str. 93.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 17., str. 273.).


title: Predmet T-250/16 P: Žalba koju je 23. svibnja 2016. podnio Sergio Spadafora protiv rješenja Službeničkog suda od 7. travnja 2016. u predmetu F-44/15, Spadafora protiv Komisije

text:
               11.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 251/41

         Žalba koju je 23. svibnja 2016. podnio Sergio Spadafora protiv rješenja Službeničkog suda od 7. travnja 2016. u predmetu F-44/15, Spadafora protiv Komisije
   (Predmet T-250/16 P)
   (2016/C 251/47)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Žalitelj: Sergio Spadafora (Bruxelles, Belgija) (zastupnik: G. Belotti, odvjetnik)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijano rješenje,

               —

               meritorno odluči o tužbi podnesenoj u prvostupanjskom postupku tako da prihvati sve u njoj istaknute žaliteljeve zahtjeve, uključujući onaj za naknadu štete, pri čemu Općem sudu prepušta da na temelju pravičnosti odluči o visini štete,

               —

               naloži naknadu troškova koji su nastali u oba postupka.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Ova je žalba podnesena protiv rješenja Službeničkog suda od 7. travnja 2016. kojim je tužba odbačena kao djelomično očito nedopuštena, a djelomično očito neosnovana, pri čemu je njezin predmet u osnovi bio, s jedne strane, poništenje odluke glavnog direktora Europskog ureda za borbu protiv prijevara (OLAF) o neprihvaćanju tužiteljeve prijave za radno mjesto voditelja odjela Pravne službe i, s druge strane, nalaganje tuženiku da naknadi imovinsku štetu koja je prema njegovu mišljenju nastala gubitkom prilike da bude izabran na to radno mjesto.
   U potporu svojoj žalbi žalitelj ističe pet žalbenih razloga.

               1.

               Prvi žalbeni razlog temelji se na više povreda postupka pred Službeničkim sudom koje su dovele do povrede tužiteljevih interesa.

                           —

                           Posebno se u tom pogledu ističe potpuno nepostojanje, u pobijanom rješenju, bilo kakve argumentacije u odnosu na očitu neutemeljenost tužbe.

               2.

               Drugi žalbeni razlog temelji se na materijalnoj nepravilnosti činjeničnih utvrđenja u odnosu na ona koja proizlaze iz raspravnog spisa.

                           —

                           Posebno se u tom pogledu ističe manjak iskustva izabranog kandidata za predmetno radno mjesto te pogrešna ocjena zahtjeva zemljopisne ravnoteže kao i jednakih zasluga.

               3.

               Treći žalbeni razlog temelji se na povredi prava Unije koja je u fazi predodabira kandidata počinjena neprimjenom načela nediskriminacije na temelju državljanstva i nediskriminacije na temelju jezika.

               4.

               Četvrti žalbeni razlog temelji se na pogrešnoj pravnoj kvalifikaciji činjenica.

               5.

               Peti žalbeni razlog temelji se na pogrešnoj „pravnoj kvalifikaciji” tužiteljeva zahtjeva kojim je zahtijevao od Službeničkog suda da učinke poništenja pobijane odluke proširi i na utvrđenja nezakonitosti predmetnog postupka odabira od trenutka u kojemu je došlo do „utvrđene nezakonitosti”.


title: Predmet T-253/13: Presuda Općeg suda od 12. studenoga 2015. – Orthogen protiv OHIM-a – Arthrex (IRAP) („Žig Zajednice — Postupak za proglašenje žiga ništavim — Verbalni žig Zajednice IRAP — Apsolutni razlog za odbijanje — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točka (b), Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Članak 52. stavak 1. točka (a) Uredbe br. 207/2009”)

text:
               11.1.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 7/18

         Presuda Općeg suda od 12. studenoga 2015. – Orthogen protiv OHIM-a – Arthrex (IRAP)
   (Predmet T-253/13) (1)

   ((„Žig Zajednice - Postupak za proglašenje žiga ništavim - Verbalni žig Zajednice IRAP - Apsolutni razlog za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b), Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Članak 52. stavak 1. točka (a) Uredbe br. 207/2009”))
   (2016/C 007/24)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Orthogen AG (Düsseldorf, Njemačka) (zastupnici: M. Finger i S. Krüger, odvjetnici)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnici: D. Walicka i A. Schifko, agenti)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Arthrex GmbH (Garching, Njemačka) (zastupnici: R. Greiffenberg i O. Stöckel, odvjetnici)

      Predmet

   Tužba protiv odluke prvog žalbenog vijeća OHIM-a od 21. veljače 2013. (predmet R 382/2012-1) koja se odnosi na postupak za proglašenje žiga ništavima između Arthrex GmbH i Orthogen AG.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Orthogen AG snosit će svoje troškove kao i troškove Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) i Arthrexa GmbH.

      (1)  SL C 207, 20. 7. 2013.


title: Predmet T-449/13: Tužba podnesena 23. kolovoza 2013. — CEDC International protiv OHIM-a — Fabryka Wódek Polmos Łańcut (WISENT)

text:
               19.10.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/22

         Tužba podnesena 23. kolovoza 2013. — CEDC International protiv OHIM-a — Fabryka Wódek Polmos Łańcut (WISENT)
   (Predmet T-449/13)
   2013/C 304/39
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: CEDC International sp. z o.o. (Oborniki Wielkopolskie, Poljska) (zastupnik: M. Siciarek, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Fabryka Wódek Polmos Łańcut S.A. (Łańcut, Poljska)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               ukine odluku četvrtog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) od 10. lipnja 2013. donesenu u predmetu R 33/2012-4;

               —

               naloži tuženiku i drugoj stranci u postupku pred žalbenim vijećem snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Registrirani žig Zajednice protiv kojeg je podnesen zahtjev za proglašavanje žiga ništavim: figurativni žig zelene, crvene i zlatne boje, koji prikazuje sliku goveda i sadrži verbalni element WISENT za proizvode iz razreda 32 i 33 — registracija žiga Zajednice br. 5 142 039

      Nositelj žiga Zajednice: druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem

      Stranka koja zahtijeva proglašenje žiga Zajednice ništavim: tužitelj

      Obrazloženje zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim: zahtjev se temelji na razlozima iz članka 53. stavka 1. točke (a), u vezi s člankom 8. stavkom 1. točkom (b) i člankom 8. stavkom 5. Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (Uredba EZ br. 207/2009) (1)

      Odluka Odjela za poništaje: osporavani žig Zajednice proglašen je ništavim

      Odluka žalbenog vijeća: pobijana odluka je ukinuta

      Tužbeni razlozi: povreda članka 53. stavka 1. točke (a), članka 8. stavka 1. točke (b), članka 8. stavka 5. u vezi s člankom 76. stavkom 1., člankom 75., člankom 76. stavkom 1. i 2. Uredbe EZ br. 207/2009.

      (1)  SL L 78, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.).


title: Predmet T-498/15: Rješenje Općeg suda od 28. ožujka 2017. – LG Electronics protiv EUIPO-a – Cyrus Wellness Consulting (Viewty) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Povlačenje prijave za registraciju — Obustava postupka”)

text:
               6.6.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 178/17

         Rješenje Općeg suda od 28. ožujka 2017. – LG Electronics protiv EUIPO-a – Cyrus Wellness Consulting (Viewty)
   (Predmet T-498/15) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Povlačenje prijave za registraciju - Obustava postupka”))
   (2017/C 178/21)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: LG Electronics, Inc. (Seul, Republika Koreja) (zastupnik: M. Graf, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: L. Rampini, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Cyrus Wellness Consulting GmbH (Berlin, Njemačka) (zastupnici: A. Wulff i U. Hildebrandt, odvjetnici)

      Predmet

   Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 15. lipnja 2015. (spojeni predmeti R 1935/2014-2 i R 1563/2014-2) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Cyrus Wellness Consulting GmbH i LG Electronics, Inc.

      Izreka

               1.

               Obustavlja se postupak povodom tužbe.

               2.

               Društvu LG Electronics, Inc. nalaže se snošenje vlastitih troškova i troškova Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) i društva Cyrus Wellness Consulting GmbH.

      (1)  SL C 337, 12. 10. 2015.


title: Predmet C-478/12: Presuda Suda (osmo vijeće) od 14. studenog 2013. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landesgericht Feldkirch — Austrija) — Armin Maletic, Marianne Maletic protiv lastminute.com GmbH, TUI Österreich GmbH (Sudska nadležnost u građanskim i trgovačkim stvarima — Uredba (EZ) br. 44/2001 — Članak 16. stavak 1. — Ugovor o organiziranju putovanja sklopljen između potrošača s domicilom u jednoj državi članici i putničke agencije koja posluje u drugoj državi članici — Pružatelj usluga kojega koristi putnička agencija koja posluje u državi članici u kojoj potrošač ima domicil — Pravo potrošača na pokretanje postupka protiv oba poduzeća pred sudom u mjestu svog domicila)

text:
               11.1.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 9/14

         Presuda Suda (osmo vijeće) od 14. studenog 2013. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landesgericht Feldkirch — Austrija) — Armin Maletic, Marianne Maletic protiv lastminute.com GmbH, TUI Österreich GmbH
   (Predmet C-478/12) (1)

   (Sudska nadležnost u građanskim i trgovačkim stvarima - Uredba (EZ) br. 44/2001 - Članak 16. stavak 1. - Ugovor o organiziranju putovanja sklopljen između potrošača s domicilom u jednoj državi članici i putničke agencije koja posluje u drugoj državi članici - Pružatelj usluga kojega koristi putnička agencija koja posluje u državi članici u kojoj potrošač ima domicil - Pravo potrošača na pokretanje postupka protiv oba poduzeća pred sudom u mjestu svog domicila)
   2014/C 9/20
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Landesgericht Feldkirch

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Armin Maletic, Marianne Maletic

      Tuženik: lastminute.com GmbH, TUI Österreich GmbH

      Predmet

   Zahtjev za prethodnom odlukom — Landesgericht Feldkirch — Tumačenje članka 16. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 44/2001 Vijeća od 22. prosinca 2000 Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2001, L 12, str. 1) — Nadležnost u području ugovora koje su sklopili potrošači — Ugovor o organiziranju putovanja u paket aranžmanu sklopljen između potrošača i poduzeća — Situacija u kojoj poduzeće ima domicil u drugoj državi članici u odnosu na potrošača i u kojoj se radi provedbe tog ugovora služi poduzećem koje ima domicil u državi članici potrošača — Moguće pravo potrošača na pokretanje postupka protiv oba poduzeća pred sudom u mjestu svog domicila

      Izreka

   Pojam „druge ugovorne stranke” iz članka 16. stavka 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti u smislu da taj pojam u okolnostima kao u glavnom postupku označava i ugovornog partnera poduzeća s kojim je potrošač sklopio dotični ugovor, a koji ima sjedište na državnom području države članice u kojoj potrošač ima domicil.

      (1)  SL C 26, 26.1.2013.


title: Predmet T-424/13: Tužba podnesena 7. kolovoza 2013. — JMC protiv Vijeća

text:
               9.11.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 325/34

         Tužba podnesena 7. kolovoza 2013. — JMC protiv Vijeća
   (Predmet T-424/13)
   2013/C 325/60
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Jinan Meide Casting Co. Ltd (Jinan, Kina) (zastupnici: R. Antonini i E. Monard, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Zahtjevi

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Provedbenu Uredbu Vijeća (EU) br. 430/2013 od 13. svibnja 2013. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe uvedene na uvoz elemenata za cijevi ili pipe s navojem, od lijevanog željeza (kovkasti lijev), podrijetlom iz Narodne Republike Kine i Tajlanda i okončanju postupka u odnosu na Indoneziju, u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja (SL 2013 L 129, str. 1); i

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

      Pravni navodi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

               1.

               U okviru prvog tužbenog razloga navodi se da su propuštanjem da se tužitelju osigura pristup/objavljivanje podataka o utvrđivanju uobičajene vrijednosti povrijeđena tužiteljeva prava obrane i članci 6. stavak 7., 20. stavak 2. i 20. stavak 4. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1225/2009 od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (SL 2009 L 343, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 202.).

               2.

               U okviru drugog tužbenog razloga navodi se da su odbijanjem određenih prilagodbi koje je zatražio tužitelj povrijeđeni članak 2. stavak 10. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1225/2009 i članak 2.4 Sporazuma WTO-a o provedbi članka VI. Općeg sporazuma o carinama i trgovini iz 1994. Podredno, tužitelj smatra da je Vijeće povrijedilo članak 296. Ugovora o funkcioniranju Europske unije.

               3.

               U okviru trećeg tužbenog razloga navodi se da su utvrđivanjem uobičajene vrijednosti za neistovjetnu vrstu proizvoda povrijeđeni članak 2. stavak 7. točka a), članak 2 stavak 10. i članak 2. stavak 10. točka a) te članak 2. stavak 11. u vezi s člankom 2. stavkom 8., člankom 2. stavkom 9., člankom 2. stavkom 7. točkom a) i člankom 9. stavkom 5. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1225/2009 i načelo nediskriminacije.

               4.

               U okviru četvrtog tužbenog razloga navodi se da je propuštanjem da se utvrdi prevladavaju li uvjeti tržišnoga gospodarstva u odnosu na tužitelja unutar tri mjeseca od pokretanja ispitnog postupka povrijeđen članak 2. stavak 7. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1225/2009.

               5.

               U okviru petog tužbenog razloga navodi se da su oslanjanjem na netočne podatke o uvozu radi utvrđivanja štete povrijeđeni članak 3. stavak 1., članak 3. stavak 2. i članak 3. stavak 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1225/2009.


title: Predmet C-226/12: Presuda Suda (prvo vijeće) od 16. siječnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Audiencia Provincial de Oviedo — Španjolska) — Constructora Principado S.A. protiv Joséa Ignacija Menéndeza Álvareza (Direktiva 93/13/EEZ — Potrošački ugovori — Ugovor o kupoprodaji nekretnine — Nepošteni uvjeti — Kriteriji ocjenjivanja)

text:
               22.3.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 85/3

         Presuda Suda (prvo vijeće) od 16. siječnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Audiencia Provincial de Oviedo — Španjolska) — Constructora Principado S.A. protiv Joséa Ignacija Menéndeza Álvareza
   (Predmet C-226/12) (1)

   (Direktiva 93/13/EEZ - Potrošački ugovori - Ugovor o kupoprodaji nekretnine - Nepošteni uvjeti - Kriteriji ocjenjivanja)
   2014/C 85/05
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Audiencia Provincial de Oviedo

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Constructora Principado S.A.

      Tuženik: José Ignacio Menéndez Álvarez

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku — Tumačenje članka 3. stavka 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL L 95, str. 29., u daljnjem tekstu: Direktiva) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.) — Pojam znatnije neravnoteže — Kriteriji koji se trebaju uzeti u obzir

      Izreka

               1.

               Članak 3. stavak 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima treba se tumačiti na način da:

                           —

                           postojanje „znatnije neravnoteže” ne zahtijeva nužno da troškovi koje neka ugovorna odredba stavlja na teret potrošača moraju s obzirom na njega imati značajan ekonomski utjecaj u odnosu na iznos predmetne transakcije, već može proizlaziti iz same činjenice da se dovoljno ozbiljno šteti pravnom položaju u koji je na temelju primjenjivih nacionalnih odredbi stavljen potrošač kao stranka predmetnog ugovora, bilo u obliku ograničenja sadržaja prava koja prema tim odredbama ima na temelju ugovora ili ograničenja u njihovom korištenju ili pak u obliku nametanja dodatne obveze koja nije predviđena nacionalnim pravilima;

                           —

                           na sudu koji je uputio zahtjev jest da, kako bi ocijenio postoji li eventualna znatnija neravnoteža, vodi računa o prirodi robe ili usluge na koju se odnosi dotični ugovor, oslanjajući se na sve popratne okolnosti vezane za njegovo sklapanje kao i na sve druge odredbe tog ugovora.

      (1)  SL C 227, 28.7.2012.


title: Predmet C-172/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. ožujka 2016. uputio Amtsgericht Düsseldorf (Njemačka) – Ljiljana Kammerer, Frank Kammerer protiv Swiss International Air Lines AG

text:
               13.6.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 211/31

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. ožujka 2016. uputio Amtsgericht Düsseldorf (Njemačka) – Ljiljana Kammerer, Frank Kammerer protiv Swiss International Air Lines AG
      (Predmet C-172/16)
      (2016/C 211/40)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Ljiljana Kammerer, Frank Kammerer

         Tuženik: Swiss International Air Lines AG

         Prethodna pitanja

      Treba li Sporazum između Švicarske konfederacije i Europske zajednice o zračnom prometu od 21. lipnja 1999. u verziji iz Odluke br. 2/2010 Odbora o zračnom prometu Zajednica/Švicarska od 26. studenoga 2010. tumačiti na način da je Uredba (EZ) br. 261/2004 (1), u skladu s njezinim člankom 3. stavkom 1. točkom (b), primjenjiva i na putnike koji na letu iz treće države namjeravaju sletjeti na jednu od zračnih luka u Švicarskoj?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91, SL L 46, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)


title: Predmet C-306/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. lipnja 2014. uputio Varhoven administrativen sad (Bugarska) – Direktor na Agentsia „„Mitnitsi” “ protiv „Biovet” AD

text:
               8.9.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 303/26

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. lipnja 2014. uputio Varhoven administrativen sad (Bugarska) – Direktor na Agentsia „„Mitnitsi”“ protiv „Biovet”AD
   (Predmet C-306/14)
   2014/C 303/33
   Jezik postupka: bugarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Varhoven administrativen sad

      Stranke glavnog postupka

      Podnositelj žalbe u kasacijskom postupku: Direktor na Agentsia „Mitnitsi”"

      Protivnik žalbe u kasacijskom postupku:„Biovet”AD

      Prethodna pitanja

               1.

               Što znači pojam „proizvodni proces” iz članka 27. stavka 2. točke (d) Direktive Vijeća 92/83 EEZ (1) od 19. listopada 1992. o usklađivanju struktura trošarina na alkohol i alkoholna pića i obuhvaća li ovaj pojam čišćenje i/ili dezinfekciju kao postupke za postizanje određenih stupnjeva čistoće koji su dobrom proizvođačkom praksom propisani za lijekove?

               2.

               Dopušta li članak 27. stavak 2. točka (d) Direktive 92/83 da, nakon što su države članice zakonom oslobodile alkohol od plaćanja usklađenih trošarina pod pretpostavkom da se on koristi u proizvodnom procesu i da krajnji proizvod ne sadrži alkohol, one uvedu pravni propis prema kojem se alkohol koji je korišten za čišćenje u svrhe primjene ovog oslobođenja ne smatra alkoholom koji je korišten u proizvodnom procesu?

               3.

               Je li s obzirom na načela pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja dopušteno da se s trenutačnim učinkom naloži fikcija kao što je ona ustanovljena u članku 22. stavku 7. ZADS-a (tj. bez odgovarajućeg razdoblja za promjenu ponašanja sudionika na tržištu), a koja zbog oslobođenja od trošarine koju je država članica uvela u okviru diskrecijske ovlasti ograničava povrat trošarine na alkohol koji je korišten kao sredstvo za čišćenje?

      (1)  (SL L 316, str. 21.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 8.).


title: Predmet T-630/13: Presuda Općeg suda od 26. rujna 2014. – DK Recycling und Roheisen protiv Komisije („Okoliš — Direktiva 2003/87/EZ — Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova — Prijelazna pravila o usklađenoj besplatnoj dodjeli emisijskih jedinica od 2013. — Odluka 2011/278/EU — Nacionalne provedbene mjere Njemačke — Odredba o slučaju koji predstavlja pretjerane teškoće — Sloboda poduzetništva — Pravo vlasništva — Proporcionalnost”)

text:
               10.11.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 395/48

      Presuda Općeg suda od 26. rujna 2014. – DK Recycling und Roheisen protiv Komisije
      (Predmet T-630/13) (1)

      ((„Okoliš - Direktiva 2003/87/EZ - Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova - Prijelazna pravila o usklađenoj besplatnoj dodjeli emisijskih jedinica od 2013. - Odluka 2011/278/EU - Nacionalne provedbene mjere Njemačke - Odredba o slučaju koji predstavlja pretjerane teškoće - Sloboda poduzetništva - Pravo vlasništva - Proporcionalnost”))
      (2014/C 395/60)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: DK Recycling und Roheisen GmbH (Duisbourg, Njemačka) (zastupnik: S. Altenschmidt, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: E. White, C. Hermes i K. Herrmann, agenti)

         Predmet

      Zahtjev za poništenje članka 1. stavka 1. Odluke Komisije 2013/448/EU od 5. rujna 2013. o nacionalnim provedbenim mjerama za prijelaznu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica stakleničkih plinova u skladu s člankom 11. stavkom 3. Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (SL L 240, str. 27.) u dijelu u kojem se odbija uvrštavanje postrojenja s oznakama postrojenja DE000000000001320 i DE-new-14220-0045 na popis postrojenja propisan člankom 11. stavkom 1. Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 2003. o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61/EZ (SL L 275, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 9., str. 28.) te preliminarne godišnje količine emisijskih jedinica besplatno dodijeljene tim postrojenjima.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se članak 1. stavak 1. Odluke Komisije 2013/448/EU od 5. rujna 2013. o nacionalnim provedbenim mjerama za prijelaznu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica stakleničkih plinova u skladu s člankom 11. stavkom 3. Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća u dijelu u kojem se odbija besplatna dodjela emisijskih jedinica postrojenjima nabrojanima u Prilogu I. točki D te odluke na temelju potpostrojenja s procesnim emisijama za proizvodnju cinka u visokoj peći i povezanim procesima.

                  2.

                  U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                  Svakoj stranci nalaže se snošenje vlastitih troškova.

         (1)  SL C 31, 1.2.2014.


title: Predmet C-376/13: Presuda Suda (deveto vijeće) od 23. travnja 2015. – Europska komisija protiv Republike Bugarske („Povreda obveze države članice — Elektroničke komunikacijske mreže i usluge — Direktive 2002/20/EZ, 2002/21/EZ et 2002/77/EZ — Prava korištenja zemaljskih digitalnih frekvencija radiofrekvencijskog spektra — Poziv na podnošenje zahtjeva — Kriteriji za odabir ponuditelja — Proporcionalnost — Posebna prava”)

text:
               22.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 205/3

         Presuda Suda (deveto vijeće) od 23. travnja 2015. – Europska komisija protiv Republike Bugarske
   (Predmet C-376/13) (1)

   ((„Povreda obveze države članice - Elektroničke komunikacijske mreže i usluge - Direktive 2002/20/EZ, 2002/21/EZ et 2002/77/EZ - Prava korištenja zemaljskih digitalnih frekvencija radiofrekvencijskog spektra - Poziv na podnošenje zahtjeva - Kriteriji za odabir ponuditelja - Proporcionalnost - Posebna prava”))
   (2015/C 205/04)
   Jezik postupka: bugarski

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: G. Braun, L Malferrari i G. Koleva, agenti)

      Tuženik: Republika Bugarska (zastupnici: D. Drambozova, E. Petranova i J. Atanasov, agenti)

      Izreka

               1.

               Ograničavajući, na temelju stavka 5a. točke 1. i 2. prijelaznih i konačnih odredaba Zakona o elektroničkim komunikacijama (Zakon za elektronnite saobštenija), na broj dva broj poduzetnika kojima može biti dodijeljeno pravo korištenja zemaljskih digitalnih frekvencija radiofrekvencijskog spektra i kojima se izdaje ovlaštenje za pružanje odgovarajućih elektroničkih telekomunikacijskih usluga, Republika Bugarska je povrijedila obveze koje ima na temelju članka 2. stavka 1. Direktive Komisije 2002/77/EZ od 16. rujna 2002. o tržišnom natjecanju na tržištima elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga

               2.

               Zabranjujući, na temelju članka 47a., stavaka 1. i 2. i članka 48. stavka 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama, pružateljima televizijskih sadržaja čiji programi se ne emitiraju u Bugarskoj i s njima povezanim osobama, sudjelovanje u pozivu na podnošenje zahtjeva za dodjelu prava korištenja zemaljskih digitalnih frekvencija radiofrekvencijskog spektra, Republika Bugarska je povrijedila obveze koje ima na temelju članka 7. stavka 3. Direktive 2002/20/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o ovlaštenju u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (Direktiva o ovlaštenju) kako je izmijenjena Direktivom Europskog parlamenta i Vijeća 2009/140/EZ od 25. studenog 2009., članka 9. stavka 1. Direktive 2002/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (Okvirna direktiva) kako je izmijenjena Direktivom 2009/140, kao i članka 2. stavka 2. i članka 4. stavka 2. Direktive 2002/77.

               3.

               Zabranjujući, na temelju članka 48. stavka 5. Zakona o elektroničkim komunikacijama, uspješnim ponuditeljima pravo korištenja zemaljskih digitalnih frekvencija radiofrekvencijskog spektra radi uspostave elektroničke komunikacijske mreže za emitiranje radijskih i televizijskih programa, Republika Bugarska je povrijedila obveze koje ima na temelju članka 7. stavka 3. Direktive 2002/20 kako je izmijenjena Direktivom 2009/140, članka 9. stavka 1. Direktive 2002/21 kako je izmijenja Direktivom 2009/140, kao i članka 2. stavka 2. i članka 4. stavka 2. Direktive 2002/77.

               4.

               Republici Bugarskoj nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 252, 31.8.2013.