title: Predmet C-18/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. siječnja 2019. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – WM protiv Stadt Frankfurt am Main

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/27

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. siječnja 2019. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – WM protiv Stadt Frankfurt am Main
      (Predmet C-18/19)
      (2019/C 112/33)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: WM

         Tijelo koje je stranka u postupku: Stadt Frankfurt am Main

         Prethodno pitanje

      Protivi li se članku 16. stavku 1. Direktive 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom (1) nacionalni propis prema kojem se zadržavanje s ciljem udaljavanja može provesti u redovnom zatvoru ako stranac predstavlja ozbiljnu opasnost za tjelesni integritet i život trećih osoba ili važna pravna dobra unutarnje sigurnosti, pri čemu se zadržana osoba koja čeka udaljavanje i u tom slučaju mora odvojiti od redovnih zatvorenika?

         (1)  SL 2008., L 348, str. 98. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 8., str. 188.)


title: Predmet C-49/19: Tužba podnesena 25. siječnja 2019. – Europska komisija protiv Portugalske Republike

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/28

      Tužba podnesena 25. siječnja 2019. – Europska komisija protiv Portugalske Republike
      (Predmet C-49/19)
      (2019/C 112/34)
      Jezik postupka: portugalski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: P. Costa de Oliveira i L. Nicolae, agenti)

         Tuženik: Portugalska Republika

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da Portugalska Republika nije ispunila obveze koje ima na temelju članka 13. stavka 3. Direktive 2002/22/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o univerzalnoj usluzi i pravima korisnika u vezi s elektroničkim komunikacijskim mrežama i uslugama (Direktiva o univerzalnoj usluzi) (1), i njezina Priloga IV. Dijela B, time što je uspostavila izvanredni doprinos za podjelu neto troškova obveza univerzalne usluge od 2007. sve dok pružatelj ili pružatelji koji će biti određeni u skladu s člankom 99. stavkom 3. Zakona br. 5/2004 ne započnu pružati univerzalnu uslugu, kako je određeno člancima 17. i 18. Zakona br. 35/2012 o kompenzacijskom fondu.

                  —

                  naloži Portugalskoj Republici snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U skladu s člankom 13. stavkom 3. Direktive o univerzalnoj usluzi, u vezi s njezinim Prilogom IV. dijelom B, svaki mehanizam podjele neto troškova obveza univerzalne usluge koje pružaju operatori elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga poštuje načela transparentnosti, minimalnog narušavanja tržišta, nediskriminacije i razmjernosti.
      Portugalski Zakon br. 35/2012 uspostavlja kompenzacijski fond za univerzalne usluge elektroničkih komunikacija koji je namijenjen financiranju neto troškova koji proizlaze iz ispunjavanja obveza univerzalne usluge i osiguranju podjele tih troškova među poduzetnicima koji imaju obvezu doprinosa.
      U skladu s člankom 6. tog zakona, kompenzacijski fond namijenjen je financiranju neto troškova univerzalne usluge određenih u okviru postupka nadmetanja koje se odnosi članak 99. stavak 3. Zakona br. 5/2004 od 10. veljače 2004., a koje ICP-ANACOM smatra pretjeranim. Osim toga, namijenjeni su tome da uspostavom izvanrednog doprinosa koji se odnosi na 2013., 2014. i 2015. i koji tereti poduzetnike koji imaju obvezu uplate, financiraju neto troškove univerzalne usluge nastale sve do trenutka u kojem pružatelj ili pružatelji koji će biti određeni u skladu s navedenom odredbom ne započnu pružati univerzalnu uslugu.
      Komisija smatra da Portugalska Republika, time što je nametnula izvanredni doprinos namijenjen pokriću troškova univerzalne usluge nastalih u razdoblju koje je prethodilo donošenju Zakona br. 35/2012, povrjeđuje načela transparentnosti, minimalnog narušavanja tržišta, nediskriminacije i razmjernosti, čije se poštovanje zahtijeva člankom 13. stavkom 3. Direktive o univerzalnoj usluzi i njezinim Prilogom IV. dijelom B.

         (1)  Direktiva 2002/22/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o univerzalnoj usluzi i pravima korisnika u vezi s elektroničkim komunikacijskim mrežama i uslugama (Direktiva o univerzalnoj usluzi) (SL 2002., L 108, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 50., str. 3.)


title: Predmet C-50/19 P: Žalba koju je 25. siječnja 2019. podnijela Sigma Alimentos Exterior, S.L. protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 15. studenoga 2018. u predmetu T-239/11, Sigma Alimentos Exterior protiv Komisije

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/29

      Žalba koju je 25. siječnja 2019. podnijela Sigma Alimentos Exterior, S.L. protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 15. studenoga 2018. u predmetu T-239/11, Sigma Alimentos Exterior protiv Komisije
      (Predmet C-50/19 P)
      (2019/C 112/35)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelj: Sigma Alimentos Exterior, S.L. (zastupnik: M. Muñoz Pérez, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  usvoji predmetnu žalbu,

                  —

                  ukine presudu Općeg suda od 15. studenoga 2018., donesenu u predmetu T-239/11 (1),

                  —

                  poništi članak 1. stavak 1. Odluke Komisije 2011/282/EU od 12. siječnja 2011. (2),

                  —

                  podredno, poništi članak 4. pobijane odluke,

                  —

                  Komisiji naloži snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Predmetna se žalba temelji na dva žalbena razloga, pri čemu se drugi sastoji od tri dijela:

                  —

                  pogrešno tumačenje presude World Duty Free (3), koje se temelji na pogrešnim kriterijima usporedivosti koji stoga dovode do nepravilne ocjene postojanja selektivnosti i time do ocjene da je potpora nezakonita, zbog čega se krše odredbe članka 107. UFEU-a,

                  —

                  pogrešan zaključak da moguća ocjena pravnih prepreka prekograničnim kombinacijama ne dovodi u pitanje selektivnost sporne mjere, na osnovi pogrešne analize metode u tri faze koju je provela Komisija kako bi utvrdila postojanje nezakonite potpore. Tako ta presuda sadržava sljedeće pogreške:

                              —

                              pogrešno utvrđenje zajedničkog nacionalnog poreznog sustava, čime je došlo do povrede odredaba iz članka 107. UFEU-a koje se odnose na kvalifikaciju državne potpore nezakonitom,

                              —

                              pogrešna ocjena da analizirana mjera nije opća mjera, čime je također došlo do povrede odredaba iz članka 107. UFEU-a,

                              —

                              pogrešna ocjena postojanja iznimke od zajedničkog nacionalnog sustava kao referentnog okvira, čime je došlo do povrede članka 107. UFEU-a.

            Žalitelj smatra da je Opći sud iz nekoliko razloga prekršio članak 107. stavak 1. UFEU-a i načelo porezne neutralnosti te je u nekoliko pogleda bitno dopunio ili čak Komisijino obrazloženje u pobijanoj odluci zamijenio svojim, a što je, samo po sebi, utemeljen razlog za ukidanje pobijane presude.

         (1)  Presuda od 15. studenoga 2018., Sigma Alimentos Exterior/Komisija (T-239/11, neobjavljena, EU:T:2018:781)

         (2)  Odluka Komisije 2011/282/EU od 12. siječnja 2011. o poreznoj amortizaciji financijskog goodwilla za stjecanje inozemnih udjela C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) koju provodi Španjolska (SL 2011., L 135, str. 1.) [neslužbeni prijevod]

         (3)  Presuda od 21. prosinca 2016., Komisija/World Duty Free Group i drugi (C-20/15 P i C-21/15 P, EU:C:2016:981)


title: Predmet C-51/19 P: Žalba koju je 25. siječnja 2019. podnio World Duty Free Group, S.A., ranije Autogrill España, S.A. protiv presude Općeg suda (deveto prošireno vijeće) od 15. studenoga 2018. u predmetu T-219/10 RENV, World Duty Free Group protiv Komisije

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/30

      Žalba koju je 25. siječnja 2019. podnio World Duty Free Group, S.A., ranije Autogrill España, S.A. protiv presude Općeg suda (deveto prošireno vijeće) od 15. studenoga 2018. u predmetu T-219/10 RENV, World Duty Free Group protiv Komisije
      (Predmet C-51/19 P)
      (2019/C 112/36)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelj: World Duty Free Group, S.A., ranije Autogrill España, S.A. (zastupnici: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero i A. Lamadrid de Pablo, odvjetnici)

         Intervenijenti u potporu tužitelju u prvom stupnju: Kraljevina Španjolska, Savezna Republika Njemačka i Irska

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda od 15. studenoga 2018.,

                  —

                  prihvati tužbu za poništenje i konačno poništi pobijanu odluku, i

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Opći sud je 15. studenoga 2018. donio presudu u predmetu T-219/10 RENV, World Duty Free Group, S.A./Europska komisija (1), protiv koje je podnesena ova žalba. Presudom je odbijena žaliteljeva tužba protiv odluke Europske komisije od 28. listopada 2009. (2), o „financijskom ugledu”, uređenom člankom 12. stavkom 5. Leya de Impuesto sobre Sociedades (španjolski Zakon o porezu na dobit).
      U potporu svojoj žalbi žalitelj navodi jedan žalbeni razlog koji se odnosi na pogreške koje se tiču prava sadržane u pobijanoj presudi u pogledu tumačenja članka 107. stavka 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije u vezi s pojmom „selektivnost”.
      Žalitelj osobito tvrdi da je Opći sud:

                  —

                  počinio pogrešku u određivanju referentnog sustava u prvoj fazi ispitivanja selektivnosti,

                  —

                  počinio pogrešku određivanja cilja u odnosu na koji se uspoređuju činjenične i pravne situacije tijekom druge faze ispitivanja selektivnosti,

                  —

                  posljedično, također počinio pogrešku u pogledu dodjele tereta dokazivanja i u primjeni načela proporcionalnosti,

                  —

                  podredno, počinio pogrešku u svojem ispitivanju navodnog nepostojanja dokaza o uzročnoj vezi između nemogućnosti poduzetnikâ za spajanje u inozemstvu i stjecanja inozemnih udjela, i

                  —

                  podredno, počinio pogrešku odbacivši odvojivost mjere ovisno o postotku kontrole,

                  —

                  osim što je nastavio nepravilno pravno rasuđivanje, Opći je sud na mnogim navedenim mjestima nadomjestio rasuđivanje iz odluke različitim i vlastitim rasuđivanjem, zbog čega je počinio dodatne pogreške koje se tiču prava.

         (1)  Presuda od 15. studenoga 2018., World Duty Free Group/Komisija (T-219/10 RENV, EU:T:2018:784)

         (2)  Odluka Komisije 2011/5/EZ od 28. listopada 2009. o poreznoj amortizaciji financijskog ugleda (goodwilla) kod stjecanja inozemnih udjela C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) koju provodi Španjolska (SL 2011., L 7, str. 48.) [neslužbeni prijevod]


title: Predmet C-52/19 P: Žalba koju je 25. siječnja 2019. podnio Banco Santander, S.A. protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 15. studenoga 2018. u predmetu T-227/10, Banco Santander, S.A. protiv Europske komisije

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/31

      Žalba koju je 25. siječnja 2019. podnio Banco Santander, S.A. protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 15. studenoga 2018. u predmetu T-227/10, Banco Santander, S.A. protiv Europske komisije
      (Predmet C-52/19 P)
      (2019/C 112/37)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelj: Banco Santander, S.A. (zastupnici: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero i A. Lamadrid de Pablo, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda od 15. studenoga 2018.,

                  —

                  prihvati tužbu za poništenje i konačno poništi pobijanu odluku, i

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Opći sud je 15. studenoga 2018. donio presudu u predmetu T-227/10, Banco Santander, S.A./Europska komisija (1), protiv koje je podnesena ova žalba. Presudom je odbijena žaliteljeva tužba protiv odluke Europske komisije od 28. listopada 2009. (2), o „financijskom ugledu”, uređenom člankom 12. stavkom 5. Leya de Impuesto sobre Sociedades (španjolski Zakon o porezu na dobit).
      U potporu svojoj žalbi žalitelj navodi jedan žalbeni razlog koji se odnosi na pogreške koje se tiču prava sadržane u pobijanoj presudi u pogledu tumačenja članka 107. stavka 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije u vezi s pojmom „selektivnost”.
      Žalitelj osobito tvrdi da je Opći sud:

                  —

                  počinio pogrešku u određivanju referentnog sustava u prvoj fazi ispitivanja selektivnosti,

                  —

                  počinio pogrešku određivanja cilja u odnosu na koji se uspoređuju činjenične i pravne situacije tijekom druge faze ispitivanja selektivnosti,

                  —

                  posljedično, također počinio pogrešku u pogledu dodjele tereta dokazivanja i u primjeni načela proporcionalnosti,

                  —

                  podredno, počinio pogrešku u svojem ispitivanju navodnog nepostojanja dokaza o uzročnoj vezi između nemogućnosti poduzetnikâ za spajanje u inozemstvu i stjecanja inozemnih udjela, i

                  —

                  podredno, počinio pogrešku odbacivši odvojivost mjere ovisno o postotku kontrole,

                  —

                  osim što je nastavio nepravilno pravno rasuđivanje, Opći sud na mnogim navedenim mjestima nadomjestio rasuđivanje iz odluke različitim i vlastitim rasuđivanjem, zbog čega je počinio dodatne pogreške koje se tiču prava.

         (1)  Presuda od 15. studenoga 2018., Banco Santander/Komisija (T-227/10, neobjavljena, EU:T:2018:785)

         (2)  Odluka Komisije 2011/5/EZ od 28. listopada 2009. o poreznoj amortizaciji financijskog ugleda (goodwilla) kod stjecanja inozemnih udjela C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) koju provodi Španjolska (SL 2011., L 7, str. 48.) [neslužbeni prijevod]


title: Predmet C-53/19 P: Žalba koju je 25. siječnja 2019. podnio Banco Santander, S.A. i Santusa Holding, S.L. protiv presude Općeg suda (deveto prošireno vijeće) od 15. studenoga 2018. u predmetu T-399/11 RENV, Banco Santander i Santusa protiv Komisije

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/32

      Žalba koju je 25. siječnja 2019. podnio Banco Santander, S.A. i Santusa Holding, S.L. protiv presude Općeg suda (deveto prošireno vijeće) od 15. studenoga 2018. u predmetu T-399/11 RENV, Banco Santander i Santusa protiv Komisije
      (Predmet C-53/19 P)
      (2019/C 112/38)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelji: Banco Santander, S.A. i Santusa Holding, S.L. (zastupnici: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero i A. Lamadrid de Pablo, odvjetnici)

         Intervenijenti u potporu tužiteljima u prvom stupnju: Kraljevina Španjolska, Savezna Republika Njemačka i Irska

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda od 15. studenoga 2018.,

                  —

                  prihvati tužbu za poništenje i konačno poništi pobijanu odluku, i

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Opći sud je 15. studenoga 2018. donio presudu u predmetu T-399/11 RENV, Banco Santander, S.A.i Santusa Holding/Europska komisija (1), protiv koje je podnesena ova žalba. Presudom je odbijena tužba žaliteljâ protiv odluke Europske komisije od 12. siječnja 2011. (2), o „financijskom ugledu”, uređenom člankom 12.5 Leya de Impuesto sobre Sociedades (španjolski Zakon o porezu na dobit).
      U potporu svojoj žalbi žalitelji navode jedan žalbeni razlog koji se odnosi pogreške koje se tiču prava sadržane u pobijanoj presudi u pogledu tumačenja članka 107. stavka 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije u vezi s pojmom „selektivnost”.
      Žalitelji osobito tvrde da je Opći sud:

                  —

                  počinio pogrešku u određivanju referentnog sustava u prvoj fazi ispitivanja selektivnosti,

                  —

                  počinio pogrešku određivanja cilja u odnosu na koji se uspoređuju činjenične i pravne situacije tijekom druge faze ispitivanja selektivnosti,

                  —

                  posljedično, također počinio pogrešku u pogledu dodjele tereta dokazivanja i u primjeni načela proporcionalnosti,

                  —

                  podredno, počinio pogrešku u svojem ispitivanju navodnog nepostojanja dokaza o uzročnoj vezi između nemogućnosti poduzetnikâ za spajanje u inozemstvu i stjecanja inozemnih udjela, i

                  —

                  podredno, počinio pogrešku odbacivši odvojivost mjere ovisno o postotku kontrole,

                  —

                  osim što je nastavio nepravilno pravno rasuđivanje, Opći sud na mnogim navedenim mjestima nadomjestio rasuđivanje iz odluke različitim i vlastitim rasuđivanjem, zbog čega je počinio dodatne pogreške koje se tiču prava.

         (1)  Presuda od 15. studenoga 2018., Banco Santander i Santusa/Komisija (T-399/11 RENV, EU:T:2018:787)

         (2)  Odluka Komisije 2011/282/EU od 12. siječnja 2011. o poreznoj amortizaciji financijskog ugleda (goodwilla) kod stjecanja inozemnih udjela C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) koju provodi Španjolska (SL 2011., L 135, str. 1.) [neslužbeni prijevod]


title: Predmet C-54/19 P: Žalba koju je 25. siječnja 2019. podnio Axa Mediterranean Holding, S.A. protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 15. studenoga 2018. u predmetu T-405/11, Axa Mediterranean protiv Komisije

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/33

      Žalba koju je 25. siječnja 2019. podnio Axa Mediterranean Holding, S.A. protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 15. studenoga 2018. u predmetu T-405/11, Axa Mediterranean protiv Komisije
      (Predmet C-54/19 P)
      (2019/C 112/39)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelj: Axa Mediterranean Holding, S.A. (zastupnici: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, A. Lamadrid de Pablo, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda od 15. studenoga 2018.,

                  —

                  prihvati tužbu za poništenje i konačno poništi pobijanu odluku, i

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Opći sud je 15. studenoga 2018. donio presudu u predmetu T-405/11, Axa Mediterranean Holding, S.A./Europska komisija (1), protiv koje je podnesena ova žalba. Presudom je odbijena žaliteljeva tužba protiv odluke Europske komisije od 12. siječnja 2011. (2), o „financijskom ugledu”, uređenom člankom 12.5 Leya de Impuesto sobre Sociedades (španjolski Zakon o porezu na dobit).
      U potporu svojoj žalbi žalitelj navodi jedan žalbeni razlog koji se odnosi na pogreške koje se tiču prava sadržane u pobijanoj presudi u pogledu tumačenja članka 107. stavka 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije u vezi s pojmom „selektivnost”.
      Žalitelj osobito tvrdi da je Opći sud:

                  —

                  počinio pogrešku u određivanju referentnog sustava u prvoj fazi ispitivanja selektivnosti,

                  —

                  počinio pogrešku određivanja cilja u odnosu na koji se uspoređuju činjenične i pravne situacije tijekom druge faze ispitivanja selektivnosti,

                  —

                  posljedično, također počinio pogrešku u pogledu dodjele tereta dokazivanja i u primjeni načela proporcionalnosti,

                  —

                  podredno, počinio pogrešku u svojem ispitivanju navodnog nepostojanja dokaza o uzročnoj vezi između nemogućnosti poduzetnikâ za spajanje u inozemstvu i stjecanja inozemnih udjela, i

                  —

                  podredno, počinio pogrešku odbacivši odvojivost mjere ovisno o postotku kontrole,

                  —

                  osim što je nastavio nepravilno pravno rasuđivanje, Opći je sud na mnogim navedenim mjestima nadomjestio rasuđivanje iz odluke različitim i vlastitim rasuđivanjem, zbog čega je počinio dodatne pogreške koje se tiču prava.

         (1)  Presuda od 15. studenoga 2018., Axa Mediterranean/Komisija (T-405/11, neobjavljena, EU:T:2018:780)

         (2)  Odluka Komisije 2011/282/EU od 12. siječnja 2011. o poreznoj amortizaciji financijskog ugleda (goodwilla) kod stjecanja inozemnih udjela C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) koju provodi Španjolska (SL 2011., L 135, str. 1.) [neslužbeni prijevod]


title: Predmet C-55/19 P: Žalba koju je 25. siječnja 2019. podnio Prosegur Compañía de Seguridad, S.A. protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 15. studenoga 2018. u predmetu T-406/11, Prosegur Compañía de Seguridad protiv Komisije

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/34

      Žalba koju je 25. siječnja 2019. podnio Prosegur Compañía de Seguridad, S.A. protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 15. studenoga 2018. u predmetu T-406/11, Prosegur Compañía de Seguridad protiv Komisije
      (Predmet C-55/19 P)
      (2019/C 112/40)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelj: Prosegur Compañía de Seguridad, S.A. (zastupnici: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, A. Lamadrid de Pablo, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda od 15. studenoga 2018.,

                  —

                  prihvati tužbu za poništenje i konačno poništi pobijanu odluku, i

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Opći sud je 15. studenoga 2018. donio presudu u predmetu T-406/11, Prosegur Compañía de Seguridad, S.A../Europska komisija (1), protiv koje je podnesena ova žalba. Presudom je odbijena žaliteljeva tužba protiv odluke Europske komisije od 12. siječnja 2011. (2), o „financijskom ugledu”, uređenom člankom 12.5 Leya de Impuesto sobre Sociedades (španjolski Zakon o porezu na dobit).
      U potporu svojoj žalbi žalitelj navodi jedan žalbeni razlog koji se odnosi pogreške koje se tiču prava sadržane u pobijanoj presudi u pogledu tumačenja članka 107. stavka 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije u vezi s pojmom „selektivnost”.
      Žalitelj osobito tvrdi da je Opći sud:

                  —

                  počinio pogrešku u određivanju referentnog sustava u prvoj fazi ispitivanja selektivnosti,

                  —

                  počinio pogrešku određivanja cilja u odnosu na koji se uspoređuju činjenične i pravne situacije tijekom druge faze ispitivanja selektivnosti,

                  —

                  posljedično, također počinio pogrešku u pogledu dodjele tereta dokazivanja i u primjeni načela proporcionalnosti,

                  —

                  podredno, počinio pogrešku u svojem ispitivanju navodnog nepostojanja dokaza o uzročnoj vezi između nemogućnosti poduzetnikâ za spajanje u inozemstvu i stjecanja inozemnih udjela, i

                  —

                  podredno, počinio pogrešku odbacivši odvojivost mjere ovisno o postotku kontrole,

                  —

                  osim što je nastavio nepravilno pravno rasuđivanje, Opći sud na mnogim navedenim mjestima nadomjestio rasuđivanje iz odluke različitim i vlastitim rasuđivanjem, zbog čega je počinio dodatne pogreške koje se tiču prava.

         (1)  Presuda od 15. studenoga 2018., Prosegur Compañía de Seguridad/Komisija (T-406/11, neobjavljena, EU:T:2018:793).

         (2)  Odluka Komisije 2011/282/EU od 12. siječnja 2011. o poreznoj amortizaciji financijskog ugleda (goodwilla) kod stjecanja inozemnih udjela C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) koju provodi Španjolska (SL 2011., L 135, str. 1.) [neslužbeni prijevod]


title: Predmet C-63/19: Tužba podnesena 29. siječnja 2019. – Europska komisija protiv Talijanske Republike

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/35

      Tužba podnesena 29. siječnja 2019. – Europska komisija protiv Talijanske Republike
      (Predmet C-63/19)
      (2019/C 112/41)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: R. Lyal, F. Tomat, agenti)

         Tuženik: Talijanska Republika

         Tužitelj u tužbenom zahtjevu od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je Talijanska Republika, time što je primijenila sniženje stope trošarina na temelju regionalnog zakonodavstva koje je donijela regija Friuli Venezia Giulia, a koje predviđa sustav doprinosa za benzin i plinsko ulje koji se koriste kao pogonska goriva, u vezi s prodajom takvih energenata stanovnicima regije Friuli Venezia Giulia, povrijedila svoje obveze na temelju članaka 4. i 19. Direktive Vijeća 2003/96/EZ od 27. listopada 2003. o restrukturiranju sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije (1).

                  —

                  naloži Talijanskoj Republici snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Regionalnim zakonodavstvom regije Friuli-Venezia Giulia uveden je sustav doprinosa za benzin i plinsko ulje koji se koriste kao pogonska goriva, u vezi s prodajom takvih energenata stanovnicima regije Friuli Venezia Giulia. Sustav u bitnome predviđa da u trenutku kupnje goriva na benzinskoj postaji operator benzinske postaje plati fiksni iznos (po litri), snižavajući time cijenu goriva. Regionalna uprava operatorima benzinskih postaja nadoknađuje iznos plaćen prilikom prodaje goriva korisnicima.
      Shema Direktive 2003/96/EZ o restrukturiranju sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije zahtijeva da na čitavom području svake države članice postoji jedinstvena razina oporezivanja svakog energenta i uporabe. Takvo pravilo temelji se na cjelokupnoj svrsi direktive, a osobito na navodima pruženima u uvodnim izjavama 5. i 15., kao i na tekstu odredbi same direktive i sustavnom tumačenju svih tih odredbi. Od pravila prema kojemu svaka država članica mora propisati jedinstvenu razinu oporezivanja za svaki energent i uporabu može se odstupiti samo u slučajevima koji su izričito predviđeni u toj direktivi. Direktiva 2003/96 sadržava niz odredbi koje državama članicama omogućuju primjenu snižene razine oporezivanja, oslobođenja od poreza ili diferenciranog oporezivanja za određene energente ili uporabe. Radi se osobito o odredbama članka 5., 7., 15., 16. i 17., kao i članaka 18. i 19. te direktive. Takve snižene razine oporezivanja, oslobođenja od poreza ili diferencirano oporezivanje države članice mogu primjenjivati u skladu s metodama predviđenima u članku 6. te direktive. Potonja odredba propisuje da države članice mogu slobodno odobravati oslobođenje od poreza ili snižene razine oporezivanja izravno, putem diferenciranih stopa ili povratom cijelog ili dijela naplaćenih poreza.
      Komisija smatra da se u predmetnom slučaju radi o sniženju stope trošarina na pogonsko gorivo koje se protivi Direktivi 2003/96/EZ o oporezivanju energenata.
      Komisija stoga drži da je u ovom predmetu Talijanska Republika povrijedila obveze koje ima na temelju članaka 4. i 19. Direktive Vijeća 2003/96/EZ od 27. listopada 2003. o restrukturiranju sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije.

         (1)  SL 2003., L 283, str. 51. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 75. i ispravak SL 2019., L 33, str. 37.)


title: Predmet C-64/19 P: Žalba koju je 29. siječnja 2019. podnijela Kraljevina Španjolska protiv presude Općeg suda (prošireno deveto vijeće) od 15. studenoga 2018. u predmetu T-219/10 RENV, World Duty Free Group protiv Komisije

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/36

      Žalba koju je 29. siječnja 2019. podnijela Kraljevina Španjolska protiv presude Općeg suda (prošireno deveto vijeće) od 15. studenoga 2018. u predmetu T-219/10 RENV, World Duty Free Group protiv Komisije
      (Predmet C-64/19 P)
      (2019/C 112/42)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelj: Kraljevina Španjolska (zastupnik: M. A. Sampol Pucurull, agent)

         Druge stranke u postupku: World Duty Free Group, S.A., ranije Autogrill España, SA i Europska komisija

         Intervenijenti u potporu tužitelju u prvom stupnju: Savezna Republika Njemačka i Irska

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  prihvati ovu žalbu i ukine presudu Općeg suda od 15. studenoga 2018. u predmetu T-219/10 RENV World Duty Free Group, S.A./Europska komisija (1),

                  —

                  poništi članak 1. stavak 1. pobijane odluke jer se u Odluci Komisije 2011/282/EU od 12. siječnja 2011. o poreznoj amortizaciji financijskog ugleda (goodwilla) kod stjecanja inozemnih udjela C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) koju provodi Španjolska (2) smatra da predmetna porezna mjera čini državnu potporu i

                  —

                  naloži tuženiku u prvostupanjskom postupku snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalba se temelji na jednom žalbenom razlogu koji bi trebao dovesti do ukidanja pobijane presude. Španjolska tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava Unije u smislu članka 58. Statuta Suda Europske unije time što je pogrešno protumačio članak 107. stavak 1. Ugovora, osobito pojam selektivnosti državnih potpora sadržan u navedenom članku. Taj se jedan žalbeni razlog može podijeliti na četiri dijela:

                  —

                  kao prvo, Španjolska smatra da Opći sud griješi u određivanju referentnog okvira porezne mjere, koji nije u skladu s pobijanom odlukom,

                  —

                  kao drugo, Španjolska smatra da je u pobijanoj presudi sadržana pogreška koja se tiče prava jer Opći sud nije smatrao da porezni tretman financijskog ugleda (goodwilla) opća mjera ili autonomni ili vlastiti referentni okvir,

                  —

                  kao treće, Španjolska tvrdi da je u toj presudi sadržana pogreška koja se tiče prava isto tako zbog netočne definicije cilja referentnog okvira te da je u njoj pogrešno ispitana usporedivost, što zahtijeva presuda World Duty Free, donesena u žalbenom postupku (3) (predmet C-20/15 P i C-21/15 P),

                  —

                  kao četvrto, pogreška u pogledu utvrđenja elementa koji čini referentni okvir podrazumijeva pogrešku koja se tiče prava u pogledu dodjele tereta dokazivanja.

         (1)  Presuda od 15. studenoga 2018., World Duty Free Group/Komisija (T-219/10 RENV, EU:T:2018:784)

         (2)  SL 2011., L 135, str. 1. [neslužbeni prijevod]

         (3)  Presuda od 21. prosinca 2016., Komisija/World Duty Free Group i drugi (C-20/15 P i C-21/15 P, EU:C:2016:981)


title: Predmet C-65/19 P: Žalba koju je 29. siječnja 2019. podnijela Kraljevina Španjolska protiv presude Općeg suda (deveto prošireno vijeće) od 15. studenoga 2018. u predmetu T-399/11 RENV, Banco Santander i Santusa protiv Komisije

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/37

      Žalba koju je 29. siječnja 2019. podnijela Kraljevina Španjolska protiv presude Općeg suda (deveto prošireno vijeće) od 15. studenoga 2018. u predmetu T-399/11 RENV, Banco Santander i Santusa protiv Komisije
      (Predmet C-65/19 P)
      (2019/C 112/43)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelj: Kraljevina Španjolska (zastupnik: M. A. Sampol Pucurull, agent)

         Druge stranke u postupku: Banco Santander, S.A., Santusa Holding, S.L. i Europska komisija

         Intervenijenti u potporu tužitelju u prvom stupnju: Savezna Republika Njemačka i Irska

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  prihvati ovu žalbu i ukine presudu Općeg suda od 15. studenoga 2018. u predmetu T-399/11 RENV Banco Santander, S.A. i Santusa Holding, S.L./Europska komisija (1),

                  —

                  poništi članak 1. stavak 1. pobijane odluke jer se u Odluci Komisije 2011/282/EU od 12. siječnja 2011. o poreznoj amortizaciji financijskog ugleda (goodwilla) kod stjecanja inozemnih udjela C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) koju provodi Španjolska (2) smatra da predmetna porezna mjera čini državnu potporu i

                  —

                  naloži tuženiku u prvostupanjskom postupku snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalba se temelji na jednom žalbenom razlogu koji bi trebao dovesti do ukidanja pobijane presude. Španjolska tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava Unije u smislu članka 58. Statuta Suda Europske unije time što je pogrešno protumačio članak 107. stavak 1. Ugovora, osobito pojam selektivnosti državnih potpora sadržan u navedenom članku. Taj se jedan žalbeni razlog može podijeliti na četiri dijela:

                  —

                  kao prvo, Španjolska smatra da Opći sud griješi u određivanju referentnog okvira porezne mjere, koji nije u skladu s pobijanom odlukom,

                  —

                  kao drugo, Španjolska smatra da je u pobijanoj presudi sadržana pogreška koja se tiče prava jer Opći sud nije smatrao da porezni tretman financijskog ugleda (goodwilla) opća mjera ili autonomni ili vlastiti referentni okvir,

                  —

                  kao treće, Španjolska tvrdi da je u toj presudi sadržana pogreška koja se tiče prava isto tako zbog netočne definicije cilja referentnog okvira te da je u njoj pogrešno ispitana usporedivost, što zahtijeva presuda World Duty Free, donesena u žalbenom postupku (3) (predmet C-20/15 P i C-21/15 P),

                  —

                  kao četvrto, pogreška u pogledu utvrđenja elementa koji čini referentni okvir podrazumijeva pogrešku koja se tiče prava u pogledu dodjele tereta dokazivanja.

         (1)  Presuda od 15. studenoga 2018., Banco Santander i Santusa/Komisija (T-399/11 RENV, EU:T:2018:787)

         (2)  SL 2011., L 135, str. 1. [neslužbeni prijevod]

         (3)  Presuda od 21. prosinca 2016., Komisija/World Duty Free Group i drugi (C-20/15 P i C-21/15 P, EU:C:2016:981)


title: Predmet C-106/19: Tužba podnesena 11. veljače 2019. – Talijanska Republika protiv Vijeća Europske unije, Europskog parlamenta

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/38

      Tužba podnesena 11. veljače 2019. – Talijanska Republika protiv Vijeća Europske unije, Europskog parlamenta
      (Predmet C-106/19)
      (2019/C 112/44)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Talijanska Republika (zastupnici: G. Palmieri, S. Fiorentino, C. Colelli, agenti)

         Tuženici: Vijeće Europske unije, Europski parlament

         Tužitelj od Suda Europske unije zahtijeva da:

                  —

                  ukine Uredbu (EU) 2018/1718 o izmjeni Uredbe (EZ) br. 726/2004 u pogledu mjesta sjedišta Europske agencije za lijekove, objavljene u Službenom listu Europske unije 16. studenoga 2018., L 291 (1)

                  —

                  naloži Vijeću i Parlamentu snošenje troškova ovog postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog tužbi istaknuta su dva tužbena razloga koji se temelje na:

                  —

                  povredi članaka 10., 13. i 14. Ugovora o Europskoj uniji i članaka 114., 168. stavka 4. točke (c) te članaka 289. i 294. Ugovora o funkcioniranju Europske unije: sporna uredba, time što je za sjedište Europske agencije za lijekove odredila Amsterdam, ograničila se na izbor koji je potvrđen na sastanku Vijeća od 20. studenoga 2017., u kojem nije sudjelovao Europski parlament. Iz toga proizlazi da je u vrijeme donošenja Uredbe, s obzirom na to da ni na koji način nije mogao utjecati na sadržaj donesene odluke, Europski parlament bio u bitnome lišen svojih ovlasti, koje su trebale biti u potpunosti poštovane u skladu s odredbama Ugovora koje uređuju odabrani zakonodavni postupak;

                  —

                  nezakonitosti sporne uredbe koja proizlazi iz nezakonitosti odluke od 20. studenoga 2017. – 14559/17. Zlouporaba ovlasti zbog nepravilnosti prilikom istrage i iskrivljavanja činjenica: kad bi se utvrdilo da je se pobijanom uredbom ustvari samo preuzela odluka od 20. studenoga 2017. i da stoga ovlasti Parlamenta nisu bile povrijeđene, trebalo bi utvrditi i da je sama Uredba posredno zahvaćena istim nezakonitostima koje je sadržavala navedena odluka, a na koje je Talijanska Republika već upozorila u tužbi kojom je pokrenut postupak u predmetu C-59/18.

         (1)  Uredba (EU) 2018/1718 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. studenoga 2018. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 726/2004 u pogledu mjesta sjedišta Europske agencije za lijekove (SL 2018., L 291, str. 3.).


title: Predmet C-313/18: Rješenje predsjednika Suda od 11. siječnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Svea hovrätt – Švedska) – Dacom Limited protiv IPM Informed Portfolio Management AB

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/40

      Rješenje predsjednika Suda od 11. siječnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Svea hovrätt – Švedska) – Dacom Limited protiv IPM Informed Portfolio Management AB
      (Predmet C-313/18) (1)

      (2019/C 112/46)
      Jezik postupka: švedski
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 268, 30. 7. 2018.


title: Predmet C-566/18: Rješenje predsjednika Suda od 11. siječnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Handelsgericht Wien – Austrija) – Austrian Airlines AG protiv MG, NF

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/40

      Rješenje predsjednika Suda od 11. siječnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Handelsgericht Wien – Austrija) – Austrian Airlines AG protiv MG, NF
      (Predmet C-566/18) (1)

      (2019/C 112/47)
      Jezik postupka: njemački
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 455, 17. 12. 2018.


title: Predmet C-617/18: Rješenje predsjednika Suda od 16. siječnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de Primera Instancia de Albacete – Španjolska) – Los prestatarios protiv Globalcaja S.A.

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/40

      Rješenje predsjednika Suda od 16. siječnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de Primera Instancia de Albacete – Španjolska) – Los prestatarios protiv Globalcaja S.A.
      (Predmet C-617/18) (1)

      (2019/C 112/48)
      Jezik postupka: španjolski
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 455, 17. 12. 2018.


title: Predmet T-647/17: Presuda Općeg suda od 8. veljače 2019. – Serendipity i dr. protiv EUIPO-a – CKL Holdings (CHIARA FERRAGNI) („Žig Europske Unije — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Europske unije CHIARA FERRAGNI — Raniji verbalni žig Beneluksa Chiara — Relativni razlog za odbijanje — Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/41

      Presuda Općeg suda od 8. veljače 2019. – Serendipity i dr. protiv EUIPO-a – CKL Holdings (CHIARA FERRAGNI)
      (Predmet T-647/17) (1)

      ((„Žig Europske Unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije CHIARA FERRAGNI - Raniji verbalni žig Beneluksa Chiara - Relativni razlog za odbijanje - Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”))
      (2019/C 112/49)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelji: Serendipity Srl (Milano, Italija), Giuseppe Morgese (Barletta, Italija), Pasquale Morgese (Barletta) (zastupnici: C. Volpi, L. Aliotta i F. Garbagnati Lo Iacono, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: L. Rampini, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: CKL Holdings NV (Bussum, Nizozemska)

         Predmet

      Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 17. srpnja 2017. (predmet R 2444/2016-4) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između, s jedne strane, društva CKL Holdings i, s druge strane, društva Serendipity te G. i P. Morgesea.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se odluka četvrtog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 17. srpnja 2017. (predmet R 2444/2016-4).

                  2.

                  Nalaže se EUIPO-u da, osim vlastitih troškova, snosi i troškove društva Serendipity Srl, Giuseppea Morgesea i Pasqualea Morgesea.

         (1)  SL C 392, 20. 11. 2017.


title: Predmet T-34/19: Tužba podnesena 16. siječnja 2019. – Orkla Foods Danmark protiv EUIPO-a (PRODUCED WITHOUT BOILING SCANDINAVIAN DELIGHTS ESTABLISHED 1834 FRUIT SPREAD)

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/41

      Tužba podnesena 16. siječnja 2019. – Orkla Foods Danmark protiv EUIPO-a (PRODUCED WITHOUT BOILING SCANDINAVIAN DELIGHTS ESTABLISHED 1834 FRUIT SPREAD)
      (Predmet T-34/19)
      (2019/C 112/50)
      Jezik postupka: danski

         Stranke

         Tužitelj: Orkla Foods Danmark (Taastrup, Danska) (zastupnik: S. Hansen, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: Figurativni žig Europske unije koji sadržava verbalne elemente „PRODUCED WITHOUT BOILING SCANDINAVIAN DELIGHTS ESTABLISHED 1834 FRUIT SPREAD” – Prijava za registraciju br. 16 930 241

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 1. listopada 2018. u predmetu R 309/2018-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 7. stavka 3. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-41/19: Tužba podnesena 23. siječnja 2019. – MSI Svetovanje protiv EUIPO-a – Industrial Farmaceutica Cantabria (nume)

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/42

      Tužba podnesena 23. siječnja 2019. – MSI Svetovanje protiv EUIPO-a – Industrial Farmaceutica Cantabria (nume)
      (Predmet T-41/19)
      (2019/C 112/51)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: MSI Svetovanje, marketing, d.o.o (Vrhnika, Slovenija) (zastupnik: M. Maček, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Industrial Farmaceutica Cantabria, SA (Madrid, Španjolska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj u postupku pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije nume – Prijava za registraciju br. 15 120 355

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 8. studenoga 2018. u predmetu R 722/2018-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje vlastitih troškova i troškova društva MSI Svetovanje d.o.o.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 95. stavka 1. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 94. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća i članka 296. Ugovora o funkcioniranju Europske unije;

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) i članka 8. stavka 5. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-54/19: Tužba podnesena 29. siječnja 2019. – Nosio protiv EUIPO-a (BIANCOFINO)

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/44

      Tužba podnesena 29. siječnja 2019. – Nosio protiv EUIPO-a (BIANCOFINO)
      (Predmet T-54/19)
      (2019/C 112/53)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Nosio SpA (Mezzocorona, Italija) (zastupnici: J. Graffer i A. Ottolini, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije „BIANCOFINO” – prijava za registraciju br. 16 376 758

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 22. studenoga 2018. u predmetu R 2434/2017-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova ovog postupka.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-60/19: Tužba podnesena 31. siječnja 2019. – Cipar protiv EUIPO-a – Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927)

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/44

      Tužba podnesena 31. siječnja 2019. – Cipar protiv EUIPO-a – Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927)
      (Predmet T-60/19)
      (2019/C 112/54)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Republika Cipar (zastupnici: S. Malynicz, QC, V. Marsland, solicitor)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Filotas Bellas & Yios AE (Alexandreia Imathias, Grčka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije Halloumi χαλλούμι Vermion grill cheese/grill est/grill kase M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927 – Žig Europske unije br. 12 172 276

         Postupak pred EUIPO-om: postupak za proglašavanje žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 20. studenoga 2018. u predmetu R 2296/2017-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u i intervenijentu snošenje vlastitih troškova i troškova tužitelja.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  žalbeno vijeće počinilo je pogrešku u ocjeni sličnosti proizvoda;

                  —

                  žalbeno vijeće pogrešno je smatralo da može primijeniti obrazloženje Općeg suda iz ranijih presuda;

                  —

                  žalbeno vijeće pogrešno je smatralo da je raniji nacionalni žig posve lišen razlikovnog karaktera koji omogućuje razlikovanje certificiranih proizvoda od onih koji to nisu;

                  —

                  žalbeno vijeće počinilo je pogrešku prilikom usporedbe žigova i ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu;

                  —

                  žalbeno vijeće nije uzelo u obzir nacionalne odredbe i sudsku praksu u pogledu dosega i učinka nacionalnih certifikacijskih žigova.


title: Predmet T-64/19: Tužba podnesena 4. veljače 2019. – ECSEL Joint Undertaking protiv Personal Health Institute International

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/45

      Tužba podnesena 4. veljače 2019. – ECSEL Joint Undertaking protiv Personal Health Institute International
      (Predmet T-64/19)
      (2019/C 112/55)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: ECSEL Joint Undertaking (zastupnici: G. Kuyper i P. Brochier, odvjetnici)

         Tuženik: Personal Health Institute International (Amsterdam, Nizozemska)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  naloži tuženiku da ECSEL-u plati iznos od 25 513,84 eura s kamatama po ugovornoj stopi od 3,5 % počevši od 15. prosinca 2014. do primitka potpune isplate.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog tužbi tužitelj se poziva na jedan tužbeni razlog koji se temelji na navodnoj tuženikovoj povredi ugovora koji, prema tužiteljevim tvrdnjama, nadležnom nacionalnom tijelu za financiranje nije podnio nijedan detalj ili informaciju u vezi sa svojim projektom te nije ispunio svoje ugovorne obveze, čime opravdava raskid ugovora u odnosu na tuženika, u skladu s mjerodavnim odredbama članka II.20.1 Priloga II. ugovoru o dodjeli bespovratnih sredstava.


title: Predmet T-69/19: Tužba podnesena 6. veljače 2019. – Südwestdeutsche Salzwerke protiv EUIPO-a (Bad Reichenhaller Alpensaline)

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/47

      Tužba podnesena 6. veljače 2019. – Südwestdeutsche Salzwerke protiv EUIPO-a (Bad Reichenhaller Alpensaline)
      (Predmet T-69/19)
      (2019/C 112/57)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Südwestdeutsche Salzwerke AG (Heilbronn, Njemačka) (zastupnik: M. Douglas, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije Bad Reichenhaller Alpensaline – prijava za registraciju br. 17 126 517

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 4. prosinca 2018. u predmetu R 412/2018-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku i dopusti zasad odbijenu registraciju prijave za registraciju žiga Europske unije br. 17 126 517;

                  —

                  EUIPO-u naloži snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-74/19: Tužba podnesena 7. veljače 2019. – DK Company protiv EUIPO-a – Hunter Boot (DENIM HUNTER)

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/47

      Tužba podnesena 7. veljače 2019. – DK Company protiv EUIPO-a – Hunter Boot (DENIM HUNTER)
      (Predmet T-74/19)
      (2019/C 112/58)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: DK Company A/S (Ikast, Danska) (zastupnik: S. Hansen, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Hunter Boot Limited (Edinburgh, Ujedinjena Kraljevina)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj u postupku pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije DENIM HUNTER – Prijava za registraciju br. 14 649 891

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 16. studenoga 2018. u predmetu R 849/2018-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  preinači pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova, uključujući troškove tužitelja.

         Tužbeni razlog

                  —

                  žalbeno vijeće počinilo je pogrešku time što je utvrdilo da između žigova postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu.


title: Predmet T-75/19: Tužba podnesena 8. veljače 2019. – Comune di Milano protiv Parlamenta i Vijeća

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/48

      Tužba podnesena 8. veljače 2019. – Comune di Milano protiv Parlamenta i Vijeća
      (Predmet T-75/19)
      (2019/C 112/59)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Comune di Milano (zastupnici: F. Sciaudone, M. Condinanzi i A. Neri, odvjetnici)

         Tuženici: Europski parlament, Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Uredbu (EU) br. 2018/1718 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. studenoga 2018. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 726/2004 u pogledu mjesta sjedišta Europske agencije za lijekove (u daljnjem tekstu: EMA);

                  —

                  proglasi nevaljanom Odluku Vijeća od 20.11.2017., u smislu točke 6. Poslovnika od 22.6.2017.;

                  —

                  naloži Vijeću i Europskom parlamentu snošenje troškova ovog postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog koji se temelji na povredi načelâ predstavničke demokracije (čl. 10. UEU-a), povredi institucionalne ravnoteže i lojalne suradnje (čl. 13. UEU-a), kao i na bitnoj povredi postupka i povredi članka 14. UEU-a

                              —

                              Tužitelj se poziva na povredu predmetnih načela zbog sljedećih razloga: (i) sjedište EMA-e odabrala je samo jedna institucija, Vijeće, nakon provedenog postupka odlučivanja koji je rezultirao donošenjem odluke od 20. studenoga 2017., kojom je utvrđen sadržaj pobijane uredbe (to jest, da je mjesto sjedišta EMA-e u Amsterdamu), izvan i prije pokretanja redovnog zakonodavnog postupka; (ii) u postupku odabira sjedišta EMA-e, kojim je praktički iscrpljen postupak odlučivanja, Vijeće i Komisija – jedine dvije institucije uključene u postupak odabira – nisu uključile Parlament; (iii) u okviru redovnog zakonodavnog postupka, Vijeće i Komisija doveli su Parlament pred svršen čin kod (već provedenog) odabira sjedišta u Amsterdamu; (iv) Vijeće i Komisija nisu Parlamentu ostavili nikakav manevarski prostor za ocjenu te odluke ili raspravu o njoj, nego su se založili za to da se zakonodavni postupak provede u što je moguće kraćem roku; (v) Parlament je onemogućen u provođenju vlastite uloge koja je pak predviđena Ugovorima te je u zakonodavnom postupku protiv svoje volje bio prisiljen „potvrditi” odluku koju je donijelo Vijeće.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog koji se temelji na postojanju zlouporabe ovlasti u ovom slučaju te povredi načela transparentnosti, dobre uprave i pravičnosti

                              —

                              Prema tužiteljevu mišljenju, cilj postupka odabira bio je utvrđivanje najbolje ponude za premještaj sjedišta EMA-e s obzirom na objektivne kriterije odabira određene u pozivu za nadmetanje. Međutim, u ovom slučaju, odabir sjedišta ždrijebom bez prethodnog uključivanja analize onemogućilo je da se utvrdi da dvije kandidature Milana i Amsterdama nisu istovjetne te da se odabere najbolja ponuda. Osim toga, ishod glasovanja od 20. studenoga 2017. za Amsterdam posljedica je Komisijina propusta da provede stvarnu analizu te iskrivljavanja nizozemske ponude (štoviše, u pogledu nekoliko ključnih aspekata). Posljedično, države članice glasale su za kandidaturu Amsterdama smatrajući pogrešno da ona ispunjava uvjete iz poziva za nadmetanje te posebne zahtjeve Agencije. Osim toga, nizozemska ponuda je naknadno izmijenjena (nagore) nakon glasovanja od 20. studenoga 2017. Izmjene ponude dogovorene su tajno i bilateralno. Nedostaci odluke od 20. studenoga 2017. imaju za posljedicu nezakonitost pobijane uredbe.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog koji se temelji na povredi načela dobre uprave

                              —

                              U tom pogledu ističe se da je postupak odlučivanja u kojem je odabrano novo sjedište EMA-e obilježen nedostatkom postupaka i modaliteta za osiguravanje potrebne transparentnosti. Propusti u analizi i naknadno ponovno, bilateralno i tajno, pregovaranje o nekoliko ključnih uvjeta nizozemske ponude su povredu načela transparentnosti učinili još težom. Osim toga, nisu razmotreni mnogi elementi relevantni za donošenje odluke. Izostanak stvarne ocjene ponuda i Komisijino iskrivljavanje nizozemske ponude u pogledu tri ključna aspekta (površine privremenog sjedišta, financijskih uvjeta, nemogućnosti jamčenja operativnog kontinuiteta Agencije) su povredu načela dobre uprave učinili još težom.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog koji se temelji na Odluci Vijeća od 11. rujna 2009. o donošenju Poslovnika Vijeća, kao i na povredi postupovnih pravila Vijeća od 31. listopada 2017.

                              —

                              S tim u vezi ističe se da su način provođenja glasovanja i njegov ishod manjkavi zbog povrede konkretnih normi koje je Vijeće trebalo poštovati te imaju za posljedicu nezakonitost Odluke od 20. studenoga 2017. i pobijane uredbe.


title: predmet C-665/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. listopada 2018. uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – Pólus Vegas Kft. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/3

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. listopada 2018. uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – Pólus Vegas Kft. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (predmet C-665/18)
      (2019/C 122/03)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Pólus Vegas Kft.

         Tuženik: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li točke 39. do 42. presude u predmetu C-98/14, tumačiti na način da činjenica da se nacionalnim propisom upeterostručio paušalni porez na dobitke od igara na sreću bez određivanja prijelaznog razdoblja te se istodobno uveo proporcionalni porez na dobitke od igara na sreću, čini ograničenje slobodnog pružanja usluga iz članka 56. UFEU-a?

                  2.

                  Može li se izraze „otežavati” i ‚činiti manje privlačnimˮ navedene u presudi u predmetu C-98/14, – uzimajući u obzir i primjenjujući Protokol br. 1 uz Europsku konvenciju o ljudskim pravima (EKLJP) i članak 17. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – tumačiti na način da neopravdano i nerazumno povećanje poreza na dobitke od igara sreću u državi članici koje neproporcionalno i diskriminatorno narušava tržišno natjecanje u korist kasina priređivače igara na sreću u igračnicama lišava prihoda protivno navedenom protokolu i članku 17. Povelje?

                  3.

                  Može li se sadržaj presude u predmetu C-98/14, tumačiti na način da se može utvrditi da je djelatnost „otežanaˮ ili „učinjena manje privlačnomˮ u slučaju u kojem neopravdano i diskriminatorno povećanje poreza na dobitke od igara na sreću dovodi do toga da upravljanje automatima za igre na sreću nakon tog povećanja više ne donosi prihod već samo gubitke?

                  4.

                  Može li se, prilikom izvršenja presude u predmetu C-98/14, pojam slobodnog pružanja usluga tumačiti na način da u slučaju igračnica i kasina koji posluju u državi članici valja u načelu pretpostaviti postojanje poveznice s pravom Unije, odnosno činjenice da građani Unije iz drugih država članica također mogu iskorištavati prilike u pogledu predmetnih igara?


title: predmet T-278/19: Tužba podnesena 26. travnja 2019. — Aurora protiv CPVO-a — SESVanderhave (M 02205)

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/71

      Tužba podnesena 26. travnja 2019. — Aurora protiv CPVO-a — SESVanderhave (M 02205)
      (predmet T-278/19)
      (2019/C 213/69)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Aurora Srl (Padova, Italija) (zastupnik: L.-B. Buchman, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Zajednice za biljnu raznolikost (CPVO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: SESVanderhave NV (Tienen, Belgija)

         Podaci o postupku pred CPVO-om

         Nositelj predmetnog oplemenjivačkog prava na biljnu sortu Zajednice: druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem

         Predmetno oplemenjivačko pravo na biljnu sortu Zajednice: oplemenjivačko pravo na biljnu sortu Zajednice br. EU 15118, sorta šećerne repe M 02205

         Postupak pred CPVO-om: postupak za proglašavanje ništavosti

         Pobijana odluka: odluka žalbenog vijeća CPVO-a od 27. veljače 2019. u predmetu R A010/2013-RENV

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je pobijanom odlukom pogrešno primijenjena presuda Općeg suda (peto vijeće) od 23. studenoga 2017. u predmetu T-140/15;

                  —

                  izmijeni pobijanu odluku, poništi Odluku CPVO-a NN010 od 23. rujna 2013. i prihvati prigovor valjanosti oplemenjivačkog prava na biljnu sortu Zajednice br. CPVR br. EU 15118 koji je tužitelj podnio 28. kolovoza 2012.;

            i da posljedično:

                  —

                  utvrdi da je oplemenjivačko pravo na biljnu sortu Zajednice br. EU 15118 ab
                     initio ništavo;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje tužiteljevih troškova u skladu s člankom 87. Poslovnika Općeg suda, uključujući troškove intervenijenata.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda načela pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja;

                  —

                  povreda obveza i uskraćivanje sudske zaštite.


title: mišljenje 1/17: Mišljenje Suda (puni sastav) od 30. travnja 2019. — Kraljevina Belgija ((Mišljenje na temelju članka 218. stavka 11. UFEU-a — Sveobuhvatni gospodarski i trgovinski sporazum između Kanade, s jedne strane, i Europske unije i njezinih država članica, s druge strane (CETA) — Rješavanje sporova između ulagateljâ i država (ISDS) — Uspostava Suda CETA-e i Žalbenog suda — Usklađenost s primarnim pravom Unije — Zahtjev poštovanja autonomije pravnog poretka Unije — Razina zaštite javnog interesa koju su u skladu s ustavnim okvirom Unije odredile njezine institucije — Jednako postupanje između kanadskih ulagateljâ i Unijinih ulagateljâ — Povelja Europske unije o temeljnim pravima — Članak 20. — Pristup navedenim sudovima i njihova neovisnost — Članak 47. Povelje — Financijska dostupnost — Obveza njezinog osiguravanja za fizičke osobe i mala i srednja poduzeća — Vanjski i unutarnji aspekti zahtjeva neovisnosti — Imenovanje, naknada i etički standardi članova — Uloga Zajedničkog odbora CETA-e — Obvezujuća tumačenja CETA-e koja taj odbor utvrđuje))

text:
               1.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 220/2

      Mišljenje Suda (puni sastav) od 30. travnja 2019. — Kraljevina Belgija
      (mišljenje 1/17) SL C 369, 30. 10. 2017.
      ((Mišljenje na temelju članka 218. stavka 11. UFEU-a - Sveobuhvatni gospodarski i trgovinski sporazum između Kanade, s jedne strane, i Europske unije i njezinih država članica, s druge strane (CETA) - Rješavanje sporova između ulagateljâ i država (ISDS) - Uspostava Suda CETA-e i Žalbenog suda - Usklađenost s primarnim pravom Unije - Zahtjev poštovanja autonomije pravnog poretka Unije - Razina zaštite javnog interesa koju su u skladu s ustavnim okvirom Unije odredile njezine institucije - Jednako postupanje između kanadskih ulagateljâ i Unijinih ulagateljâ - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članak 20. - Pristup navedenim sudovima i njihova neovisnost - Članak 47. Povelje - Financijska dostupnost - Obveza njezinog osiguravanja za fizičke osobe i mala i srednja poduzeća - Vanjski i unutarnji aspekti zahtjeva neovisnosti - Imenovanje, naknada i etički standardi članova - Uloga Zajedničkog odbora CETA-e - Obvezujuća tumačenja CETA-e koja taj odbor utvrđuje))
      (2019/C 220/02)
      Jezik postupka: svi službeni jezici

         Podnositelj zahtjeva

      Kraljevina Belgija (zastupnici: C. Pochet, L. Van den Broeck, M. Jacobs i J.-C. Halleux, agenti)

         Izreka

      Odjeljak F osmog poglavlja Sveobuhvatnog gospodarskog i trgovinskog sporazuma između Kanade, s jedne strane, i Europske unije i njezinih država članica, s druge strane, potpisanog u Bruxellesu 30. listopada 2016., u skladu je s primarnim pravom Europske unije.


title: predmet C-598/17: Presuda Suda (prvo vijeće) od 2. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Gerechtshof 's-Hertogenbosch — Nizozemska) — A-Fonds protiv Inspecteur van de Belastingdienst (Zahtjev za prethodnu odluku — Postojeće potpore i nove potpore — Pojam nove potpore — Povrat poreza na dividende — Sustav proširen na društva sa sjedištem izvan područja dotične države članice — Slobodno kretanje kapitala — Obveze nacionalnih sudova)

text:
               1.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 220/2

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 2. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Gerechtshof 's-Hertogenbosch — Nizozemska) — A-Fonds protiv Inspecteur van de Belastingdienst
      (predmet C-598/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Postojeće potpore i nove potpore - Pojam nove potpore - Povrat poreza na dividende - Sustav proširen na društva sa sjedištem izvan područja dotične države članice - Slobodno kretanje kapitala - Obveze nacionalnih sudova)
      (2019/C 220/03)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Gerechtshof 's-Hertogenbosch

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: A-Fonds

         Tuženik: Inspecteur van de Belastingdienst

         Izreka

      Članke 107. i 108. UFEU-a treba tumačiti na način da nacionalni sud ne može ocjenjivati sukladnost uvjeta rezidentnosti poput onoga u glavnom postupku s člankom 56. stavkom 1. UEZ-a, koji je postao članak 63. stavak 1. UFEU-a, u slučaju u kojem je dotični sustav povrata poreza na dividende sustav potpora.

         (1)  SL C 22, 22. 1. 2018.


title: predmet C-611/17: Presuda Suda (veliko vijeće) od 30. travnja 2019. — Talijanska Republika protiv Vijeća Europske unije (Tužba za poništenje — Zajednička ribarstvena politika — Očuvanje resursa — Međunarodna konvencija za očuvanje atlantskih tuna — Ukupni dopušteni ulov (TAC) za sredozemnu sabljarku — Uredba (EU) 2017/1398 — Određivanje ribolovnih mogućnosti za 2017. — Isključiva nadležnost Unije — Određivanje referentnog razdoblja — Pouzdanost osnovnih podataka — Opseg sudskog nadzora — Članak 17. UEU-a — Upravljanje interesima Unije u međunarodnim tijelima — Načelo relativne stabilnosti — Uvjeti primjene — Načela zabrane retroaktivnosti, pravne sigurnosti, zaštite legitimnih očekivanja i zabrane diskriminacije)

text:
               1.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 220/3

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 30. travnja 2019. — Talijanska Republika protiv Vijeća Europske unije
      (predmet C-611/17) (1)

      (Tužba za poništenje - Zajednička ribarstvena politika - Očuvanje resursa - Međunarodna konvencija za očuvanje atlantskih tuna - Ukupni dopušteni ulov (TAC) za sredozemnu sabljarku - Uredba (EU) 2017/1398 - Određivanje ribolovnih mogućnosti za 2017. - Isključiva nadležnost Unije - Određivanje referentnog razdoblja - Pouzdanost osnovnih podataka - Opseg sudskog nadzora - Članak 17. UEU-a - Upravljanje interesima Unije u međunarodnim tijelima - Načelo relativne stabilnosti - Uvjeti primjene - Načela zabrane retroaktivnosti, pravne sigurnosti, zaštite legitimnih očekivanja i zabrane diskriminacije)
      (2019/C 220/04)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Talijanska Republika (zastupnici: G. Palmieri, agent, uz asistenciju P. Gentilija, državnog odvjetnika)

         Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: F. Naert i E. Moro, agenti)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: Kraljevina Španjolska (zastupnici: V. Ester Casas, a zatim M. J. García-Valdecasas Dorrego, agenti), Europska komisija (zastupnici: F. Moro i A. Stobiecka-Kuik, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Talijanskoj Republici nalaže se snošenje vlastitih troškova i troškova Vijeća Europske unije.

                  3.

                  Kraljevina Španjolska i Europska komisija snose vlastite troškove.

         (1)  SL C 424, 11. 12. 2017.


title: predmet C-614/17: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 2. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo — Španjolska) — Fundación Consejo Regulador de la Denominación de Origen Protegida Queso Manchego protiv Industrial Quesera Cuquerella SL, Juan Ramón Cuquerella Montagud (Zahtjev za prethodnu odluku — Poljoprivreda — Uredba (EZ) br. 510/2006 — Članak 13. stavak 1. točka (b) — Zaštita oznaka zemljopisnog podrijetla i oznaka izvornosti za poljoprivredne i prehrambene proizvode — Sir manchego („queso manchego”) — Upotreba znakova koji mogu podsjećati na regiju za koju je vezana zaštićena oznaka izvornosti (ZOI) — Pojam „prosječni potrošač koji je uobičajeno obaviješten, razumno pažljiv i oprezan” — Europski potrošači ili potrošači države članice u kojoj je proizvod koji nosi ZOI proizveden i u kojoj se najviše konzumira)

text:
               1.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 220/4

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 2. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo — Španjolska) — Fundación Consejo Regulador de la Denominación de Origen Protegida Queso Manchego protiv Industrial Quesera Cuquerella SL, Juan Ramón Cuquerella Montagud
      (predmet C-614/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Poljoprivreda - Uredba (EZ) br. 510/2006 - Članak 13. stavak 1. točka (b) - Zaštita oznaka zemljopisnog podrijetla i oznaka izvornosti za poljoprivredne i prehrambene proizvode - Sir manchego („queso manchego”) - Upotreba znakova koji mogu podsjećati na regiju za koju je vezana zaštićena oznaka izvornosti (ZOI) - Pojam „prosječni potrošač koji je uobičajeno obaviješten, razumno pažljiv i oprezan” - Europski potrošači ili potrošači države članice u kojoj je proizvod koji nosi ZOI proizveden i u kojoj se najviše konzumira)
      (2019/C 220/05)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Supremo

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Fundación Consejo Regulador de la Denominación de Origen Protegida Queso Manchego

         Tuženici: Industrial Quesera Cuquerella SL, Juan Ramón Cuquerella Montagud

         Izreka

                  1.

                  Članak 13. stavak 1. točku (b) Uredbe Vijeća (EZ) br. 510/2006 od 20. ožujka 2006. o zaštiti oznaka zemljopisnog podrijetla i oznaka izvornosti poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda treba tumačiti na način da može doći do podsjećanja na registrirani naziv korištenjem figurativnih znakova.

                  2.

                  Članak 13. stavak 1. točku (b) Uredbe br. 510/2006 treba tumačiti na način da korištenje figurativnih znakova koji podsjećaju na zemljopisno područje za koje je vezana oznaka izvornosti iz članka 2. stavka 1. točke (a) te uredbe, može dovesti do podsjećanja na tu oznaku, uključujući u slučaju kada navedene figurativne znakove koristi proizvođač iz te regije, ali čiji proizvodi, slični ili usporedivi s onima zaštićenima tom oznakom izvornosti, nisu njome obuhvaćeni.

                  3.

                  Pojam prosječni potrošač koji je uobičajeno obaviješten, razumno pažljiv i oprezan, od čije percepcije nacionalni sud treba polaziti u svrhu utvrđivanja postoji li „podsjećanje” u smislu članka 13. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 510/2006, treba razumjeti tako da se taj pojam odnosi na europske potrošače, uključujući potrošače države članice u kojoj je proizveden proizvod koji dovodi do podsjećanja na zaštićeni naziv ili za koju je taj naziv zemljopisno povezan, i u kojoj se proizvod najviše konzumira.

         (1)  SL C 42, 5. 2. 2018.


title: predmet C-694/17: Presuda Suda (treće vijeće) od 2. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg — Luksemburg) — Pillar Securitisation Sàrl protiv Hildur Arnadottir (Zahtjev za prethodnu odluku — Nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima — Luganska konvencija II. — Članak 15. — Potrošački ugovor — Veza s Direktivom 2008/48/EZ — Ugovor o potrošačkom kreditu — Članci 2. i 3. — Pojmovi „potrošač” i „transakcije na koje se primjenjuje direktiva” — Najviši iznos kredita — Nerelevantnost s obzirom na članak 15. Luganske konvencije II.)

text:
               1.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 220/5

      Presuda Suda (treće vijeće) od 2. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg — Luksemburg) — Pillar Securitisation Sàrl protiv Hildur Arnadottir
      (predmet C-694/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima - Luganska konvencija II. - Članak 15. - Potrošački ugovor - Veza s Direktivom 2008/48/EZ - Ugovor o potrošačkom kreditu - Članci 2. i 3. - Pojmovi „potrošač” i „transakcije na koje se primjenjuje direktiva” - Najviši iznos kredita - Nerelevantnost s obzirom na članak 15. Luganske konvencije II.)
      (2019/C 220/06)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Pillar Securitisation Sàrl

         Tuženik: Hildur Arnadottir

         Izreka

      Članak 15. Konvencije o sudskoj nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima, potpisane 30. listopada 2007., čije je sklapanje u ime Zajednice odobreno Odlukom Vijeća 2009/430/EZ od 27. studenoga 2008. treba tumačiti na način da za utvrđivanje je li ugovor o kreditu ugovor o kreditu koji je sklopio „potrošač”, u smislu tog članka 15., nije potrebno ispitati je li taj ugovor obuhvaćen područjem primjene Direktive 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ u smislu da ukupni iznos kredita o kojem je riječ ne prelazi gornju granicu utvrđenu u članku 2. stavku 2. točki (c) te direktive, i da u tom pogledu nije relevantno predviđa li nacionalno pravo kojim se prenosi navedena direktiva višu gornju granicu.

         (1)  SL C 63, 19. 2. 2018.


title: predmet C-133/18: Presuda Suda (treće vijeće) od 2. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal administratif de Montreuil — Francuska) — Sea Chefs Cruise Services GmbH protiv Ministre de l'Action et des Comptes publics (Zahtjev za prethodnu odluku — Porez na dodanu vrijednost (PDV) — Povrat PDV-a — Direktiva 2008/9/EZ — Članak 20. — Zahtjev za dodatne informacije koji je uputila država članica povrata — Rok od jednog mjeseca za dostavu informacija počevši od dana kada je zahtjev dostavljen primatelju — Pravna priroda tog roka i posljedice njegova nepoštovanja)

text:
               1.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 220/6

      Presuda Suda (treće vijeće) od 2. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal administratif de Montreuil — Francuska) — Sea Chefs Cruise Services GmbH protiv Ministre de l'Action et des Comptes publics
      (predmet C-133/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Povrat PDV-a - Direktiva 2008/9/EZ - Članak 20. - Zahtjev za dodatne informacije koji je uputila država članica povrata - Rok od jednog mjeseca za dostavu informacija počevši od dana kada je zahtjev dostavljen primatelju - Pravna priroda tog roka i posljedice njegova nepoštovanja)
      (2019/C 220/08)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal administratif de Montreuil

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Sea Chefs Cruise Services GmbH

         Tuženik: Ministre de l'Action et des Comptes publics

         Izreka

      Članak 20. stavak 2. Direktive Vijeća 2008/9/EZ od 12. veljače 2008. o utvrđivanju detaljnih pravila za povrat poreza na dodanu vrijednost, predviđenih u Direktivi 2006/112/EZ, poreznim obveznicima koji nemaju poslovni nastan u državi članici povrata, već u drugoj državi članici, treba tumačiti na način da rok od jednog mjeseca predviđen tom odredbom za dostavu državi članici povrata dodatnih informacija koje je ta država članica zatražila nije prekluzivan rok koji podrazumijeva da, u slučaju njegova propuštanja ili nedostavljanja odgovora, porezni obveznik gubi mogućnost otklanjanja nedostataka svojega zahtjeva za povrat dostavljanjem dodatnih informacija na temelju kojih se može utvrditi postojanje njegova prava na povrat poreza na dodanu vrijednost izravno nacionalnom sudu.

         (1)  SL C 166, 14. 5. 2018.


title: predmet C-225/18: Presuda Suda (osmo vijeće) od 2. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Naczelny Sąd Administracyjny — Poljska) — Grupa Lotos S.A. protiv Minister Finansów (Zahtjev za prethodnu odluku — Oporezivanje — Porez na dodanu vrijednost (PDV) — Odbitak pretporeza — Šesta direktiva 77/388/EEZ — Članak 17. stavci 2. i 6. — Direktiva 2006/112/EZ — Članci 168. i 176. — Isključenje prava na odbitak — Kupnja usluga smještaja i ugostiteljskih usluga — Klauzula standstill — Pristupanje Europskoj uniji)

text:
               1.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 220/8

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 2. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Naczelny Sąd Administracyjny — Poljska) — Grupa Lotos S.A. protiv Minister Finansów
      (predmet C-225/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Odbitak pretporeza - Šesta direktiva 77/388/EEZ - Članak 17. stavci 2. i 6. - Direktiva 2006/112/EZ - Članci 168. i 176. - Isključenje prava na odbitak - Kupnja usluga smještaja i ugostiteljskih usluga - Klauzula standstill - Pristupanje Europskoj uniji)
      (2019/C 220/10)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Grupa Lotos S.A.

         Tuženik: Minister Finansów

         Izreka

      Članak 168. točku (a) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da mu se:

                  —

                  protivi nacionalno zakonodavstvo poput onoga o kojemu je riječ u glavnom postupku kojim je predviđeno proširenje područja primjene isključenja prava na odbitak poreza na dodanu vrijednost (PDV), nakon što je dotična država članica pristupila Europskoj uniji, a koje dovodi do toga da se poreznom obvezniku, pružatelju turističkih usluga, od stupanja na snagu tog proširenja oduzima pravo na odbitak PDV-a na kupnju usluga smještaja i ugostiteljskih usluga koje on ponovno fakturira drugim poreznim obveznicima u sklopu pružanja turističkih usluga i

                  —

                  ne protivi nacionalno zakonodavstvo poput onoga o kojemu je riječ u glavnom postupku kojim je predviđeno isključenje prava na odbitak PDV-a plaćenog na kupnju usluga smještaja i ugostiteljskih usluga, koje je uvedeno prije pristupanja te države članice Uniji i zadržano je nakon toga, u skladu s člankom 176. drugim stavkom Direktive 2006/112, a koje dovodi do toga da se poreznom obvezniku koji ne pruža turističke usluge oduzima pravo na odbitak PDV-a na kupnju takvih usluga smještaja i ugostiteljskih usluga koje on ponovno fakturira drugim poreznim obveznicima.

         (1)  SL C 231, 2. 7. 2018.


title: predmet C-250/18: Presuda Suda (osmo vijeće) od 2. svibnja 2019. — Europska komisija protiv Republike Hrvatske (Povreda obveze države članice — Direktiva 2008/98/EZ — Obrada otpada — Članak 5. stavak 1. — Kameni agregat koji ne odgovara pojmu,nusproizvod’ — Članak 13. — Obveza država članica da osiguraju zaštitu zdravlja ljudi i okoliša — Članak 15. stavak 1. — Obveza povjeravanja obrade otpada njegovu posjedniku ili drugim osobama određenima u tu svrhu)

text:
               1.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 220/9

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 2. svibnja 2019. — Europska komisija protiv Republike Hrvatske
      (predmet C-250/18) (1)

      (Povreda obveze države članice - Direktiva 2008/98/EZ - Obrada otpada - Članak 5. stavak 1. - Kameni agregat koji ne odgovara pojmu,nusproizvod’ - Članak 13. - Obveza država članica da osiguraju zaštitu zdravlja ljudi i okoliša - Članak 15. stavak 1. - Obveza povjeravanja obrade otpada njegovu posjedniku ili drugim osobama određenima u tu svrhu)
      (2019/C 220/11)
      Jezik postupka: hrvatski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: M. Mataija, F. Thiran i E. Sanfrutos Cano, u svojstvu agenata)

         Tuženik: Republika Hrvatska (zastupnici: T. Galli i M. Vidović, u svojstvu agenata)

         Izreka

                  1)

                  Time što nije smatrala da je kameni agregat odložen u Biljanama Donjim (Hrvatska) otpad, a ne nusproizvod, i da se njime treba gospodariti kao otpadom, Republika Hrvatska nije ispunila svoje obveze koje ima na temelju članka 5. stavka 1. Direktive 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu i stavljanju izvan snage određenih direktiva.
                  Time što nije poduzela sve potrebne mjere kako bi osigurala da se gospodarenje otpadom odloženim u Biljanama Donjim provodi na način kojim se ne ugrožava zdravlje ljudi i ne šteti okolišu, Republika Hrvatska nije ispunila svoje obveze koje ima na temelju članka 13. Direktive 2008/98.
                  Time što nije poduzela potrebne mjere kako bi osigurala da posjednik otpada odloženog u Biljanama Donjim otpad obrađuje sam ili da obradu povjeri trgovcu ili ustanovi ili poduzeću koje obavlja postupke obrade otpada ili privatnom odnosno javnom skupljaču otpada, Republika Hrvatska nije ispunila svoje obveze koje ima na temelju članka 15. stavka 1. Direktive 2008/98.

                  2)

                  Republici Hrvatskoj nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 200, 11. 6. 2018.


title: predmet C-25/18: Presuda Suda (prvo vijeće) od 8. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Okrazhen sad — Blagoevgrad — Bugarska) — Brian Andrew Kerr protiv Pavla Postnova, Natalije Postnove (Zahtjev za prethodnu odluku — Pravosudna suradnja u građanskim stvarima — Sudska nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima — Uredba (EU) br. 1215/2012 — Članak 7. stavak 1. točka (a) — Posebna nadležnost u stvarima povezanima s ugovorom — Pojam „stvari povezane s ugovorom” — Odluka glavne skupštine suvlasnika nekretnine — Obveza suvlasnikâ plaćanja godišnjih doprinosa u zajedničku pričuvu suvlasničke zajednice utvrđenih tom odlukom — Sudski postupak radi ispunjenja te obveze — Pravo koje se primjenjuje na ugovorne obveze — Uredba (EZ) br. 593/2008 — Članak 4. stavak 1. točke (b) i (c) — Pojmovi ‚ugovor o pružanju usluga’ i ‚ugovor koji se odnosi na stvarno pravo na nekretninama — Odluka glavne skupštine suvlasnika nekretnine o izdacima za održavanje zajedničkih dijelova te nekretnine)

text:
               8.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 230/11

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 8. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Okrazhen sad — Blagoevgrad — Bugarska) — Brian Andrew Kerr protiv Pavla Postnova, Natalije Postnove
      (predmet C-25/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Sudska nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima - Uredba (EU) br. 1215/2012 - Članak 7. stavak 1. točka (a) - Posebna nadležnost u stvarima povezanima s ugovorom - Pojam „stvari povezane s ugovorom” - Odluka glavne skupštine suvlasnika nekretnine - Obveza suvlasnikâ plaćanja godišnjih doprinosa u zajedničku pričuvu suvlasničke zajednice utvrđenih tom odlukom - Sudski postupak radi ispunjenja te obveze - Pravo koje se primjenjuje na ugovorne obveze - Uredba (EZ) br. 593/2008 - Članak 4. stavak 1. točke (b) i (c) - Pojmovi ‚ugovor o pružanju usluga’ i ‚ugovor koji se odnosi na stvarno pravo na nekretninama - Odluka glavne skupštine suvlasnika nekretnine o izdacima za održavanje zajedničkih dijelova te nekretnine)
      (2019/C 230/12)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Okrazhen sad — Blagoevgrad

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Brian Andrew Kerr

         Tuženici: Pavlo Postnov, Natalia Postnova

         Izreka

                  1.

                  Članak 7. stavak 1. točku (a) Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da se spor u vezi s obvezom plaćanja koja proizlazi iz odluke glavne skupštine suvlasnika stambene zgrade bez pravne osobnosti koja nastaje po sili zakona radi izvršavanja određenih prava, koja se donosi većinom njezinih članova, ali je obvezujuća za sve njezine članove, treba smatrati obuhvaćenim pojmom „stvari povezane s ugovorom” u smislu te odredbe.

                  2.

                  Članak 4. stavak 1. točku (b) Uredbe (EZ) br. 593/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze (Rim I) treba tumačiti na način da se spor, poput onog iz glavnog postupka, u vezi s obvezom plaćanja koja proizlazi iz odluke glavne skupštine suvlasnika stambene zgrade o izdacima za održavanje zajedničkih dijelova te zgrade, odnosi na ugovor o pružanju usluga, u smislu te odredbe.

         (1)  SL C 112, 26. 3. 2018.


title: predmet C-53/18: Presuda Suda (drugo vijeće) od 8. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italija) — Antonio Pasquale Mastromartino protiv Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (Zahtjev za prethodnu odluku — Tržišta financijskih instrumenata — Direktiva 2004/39/EZ — Članci 8., 23., 50. i 51. — Područje primjene — Financijski savjetnik ovlašten za prodaju od vrata do vrata — Zastupnik koji ima svojstvo optuženika u kaznenom postupku — Nacionalno zakonodavstvo koje predviđa mogućnost privremene zabrane obavljanja djelatnosti — Temeljne slobode — Potpuno unutarnja situacija — Neprimjenjivost)

text:
               8.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 230/12

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 8. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italija) — Antonio Pasquale Mastromartino protiv Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)
      (predmet C-53/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Tržišta financijskih instrumenata - Direktiva 2004/39/EZ - Članci 8., 23., 50. i 51. - Područje primjene - Financijski savjetnik ovlašten za prodaju od vrata do vrata - Zastupnik koji ima svojstvo optuženika u kaznenom postupku - Nacionalno zakonodavstvo koje predviđa mogućnost privremene zabrane obavljanja djelatnosti - Temeljne slobode - Potpuno unutarnja situacija - Neprimjenjivost)
      (2019/C 230/13)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Antonio Pasquale Mastromartino

         Tuženik: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

         Izreka

      Direktivu 2004/39/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o tržištima financijskih instrumenata te o izmjeni direktiva Vijeća 85/611/EEZ i 93/6/EEZ i Direktive 2000/12/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 93/22/EEZ, kako je izmijenjena Direktivom 2010/78/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 24. studenoga 2010., a osobito njezine članke 8., 23., 50. i 51., članke 49. i 56. UFEU-a te načela nediskriminacije i proporcionalnosti treba tumačiti na način da u situaciji poput one u glavnom postupku privremena zabrana obavljanja djelatnosti financijskog savjetnika ovlaštenog za prodaju od vrata do vrata nije obuhvaćena ni područjem primjene te direktive ni članaka 49. i 56. UFEU-a ni načela nediskriminacije i proporcionalnosti. U takvoj situaciji člancima 8., 23., 50. i 51. te direktive, člancima 49. i 56. UFEU-a te načelima nediskriminacije i proporcionalnosti ne protivi se takva zabrana.

         (1)  SL C 142, 23. 4. 2018.


title: predmet C-127/18: Presuda Suda (prvo vijeće) od 8. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud — Češka Republika) — A-PACK CZ s.r.o. protiv Odvolací finanční ředitelství (Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) — Direktiva 2006/112/EZ — Članci 90. i 273. — Dužnikovo potpuno ili djelomično neplaćanje iznosa dugovanog poreznom obvezniku s osnove transakcije koja podliježe PDV-u — Oporezivi iznos — Smanjenje — Načela fiskalne neutralnosti i proporcionalnosti)

text:
               8.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 230/12

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 8. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud — Češka Republika) — A-PACK CZ s.r.o. protiv Odvolací finanční ředitelství
      (predmet C-127/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članci 90. i 273. - Dužnikovo potpuno ili djelomično neplaćanje iznosa dugovanog poreznom obvezniku s osnove transakcije koja podliježe PDV-u - Oporezivi iznos - Smanjenje - Načela fiskalne neutralnosti i proporcionalnosti)
      (2019/C 230/14)
      Jezik postupka: češki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Nejvyšší správní soud

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: A-PACK CZ s.r.o.

         Tuženik: Odvolací finanční ředitelství

         Izreka

      Članak 90. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalno zakonodavstvo, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koje predviđa da porezni obveznik ne može ispraviti iznos oporeziv porezom na dodanu vrijednost (PDV) u slučaju da njegov dužnik u potpunosti ili djelomično ne plati iznos dugovan s osnove transakcije koja podliježe tom porezu ako navedeni dužnik više nije obveznik PDV-a.

         (1)  SL C 152, 30. 4. 2018.


title: predmet C-161/18: Presuda Suda (treće vijeće) od 8. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León — Španjolska) — Violeta Villar Láiz protiv Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS) (Zahtjev za prethodnu odluku — Jednako postupanje prema muškarcima i ženama u pitanjima socijalne sigurnosti — Direktiva 79/7/EEZ — Članak 4. — Zabrana svake diskriminacije na temelju spola — Neizravna diskriminacija — Nepuno radno vrijeme — Izračun mirovine)

text:
               8.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 230/13

      Presuda Suda (treće vijeće) od 8. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León — Španjolska) — Violeta Villar Láiz protiv Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)
      (predmet C-161/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Jednako postupanje prema muškarcima i ženama u pitanjima socijalne sigurnosti - Direktiva 79/7/EEZ - Članak 4. - Zabrana svake diskriminacije na temelju spola - Neizravna diskriminacija - Nepuno radno vrijeme - Izračun mirovine)
      (2019/C 230/15)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Violeta Villar Láiz

         Tuženici: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

         Izreka

      Članak 4. stavak 1. Direktive Vijeća 79/7/EEZ od 19. prosinca 1978. o postupnoj provedbi načela jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima socijalne sigurnosti treba tumačiti na način da mu se protivi propis države članice poput onoga iz glavnog postupka, prema kojemu se iznos mirovine doprinosnog tipa za radnika koji radi u nepunom radnom vremenu izračunava tako da se osnovica utvrđena na temelju stvarno ostvarenih primanja i stvarno uplaćenih doprinosa pomnoži s postotnim iznosom koji ovisi o trajanju razdoblja uplaćivanja doprinosa, pri čemu se na samo to razdoblje primjenjuje koeficijent umanjenja koji odgovara omjeru između radnog vremena koje je stvarno provedeno u nepunom radnom vremenu i radnog vremena koje je proveo usporediv radnik koji je radio u punom radnom vremenu, te se uvećava primjenom koeficijenta 1,5, ako taj propis posebno negativno utječe na ženske u odnosu na muške radnike.

         (1)  SL C 190, 4. 6. 2018.


title: predmet C-194/18: Presuda Suda (deveto vijeće) od 8. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputilo Vrhovno sodišče Republike Slovenije — Slovenija) — Jadran Dodič protiv Banka Koper, Alta Invest (Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna politika — Prijenos poduzeća — Direktiva 2001/23/EZ — Članak 1. stavak 1. — Područje primjene — Kriteriji ocjene prijenosa — Prijenos klijenata — Prijenos svih financijskih usluga banke na investicijsko društvo bez prijenosa osoblja)

text:
               8.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 230/14

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 8. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputilo Vrhovno sodišče Republike Slovenije — Slovenija) — Jadran Dodič protiv Banka Koper, Alta Invest
      (predmet C-194/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Prijenos poduzeća - Direktiva 2001/23/EZ - Članak 1. stavak 1. - Područje primjene - Kriteriji ocjene prijenosa - Prijenos klijenata - Prijenos svih financijskih usluga banke na investicijsko društvo bez prijenosa osoblja)
      (2019/C 230/16)
      Jezik postupka: slovenski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Jadran Dodič

         Tuženici: Banka Koper, Alta Invest

         Izreka

      Članak 1. stavak 1. Direktive Vijeća 2001/23/EZ od 12. ožujka 2001. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na zaštitu prava zaposlenika kod prijenosa poduzeća, pogona ili dijelova poduzeća ili pogona valja tumačiti na način da okolnost da drugo poduzeće, na temelju ugovora koji treba sklopiti u skladu s nacionalnim zakonodavstvom, preuzme financijske instrumente i drugu imovinu klijenata prvog poduzeća nakon što potonje prestane obavljati svoju djelatnost, čak i ako klijenti prvog poduzeća vođenje svojih vrijednosnih papira ne moraju prenijeti na drugo poduzeće, može činiti prijenos poduzeća ili dijela poduzeća ako se utvrdi da je bila riječ o prijenosu klijenata, što je zadaća suda koji je uputio zahtjev. U tim okolnostima broj stvarno prenesenih klijenata, makar bio i velik, sam po sebi nije odlučujuć za kvalifikaciju kao „prijenosa”, a okolnost da prvo poduzeće kao ovisno društvo za burzovno posredovanje surađuje s drugim poduzećem u načelu nije relevantna.

         (1)  SL C 190, 4. 6. 2018.