title: Predmet T-380/19: Presuda Općeg suda od 25. lipnja 2020. – Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation protiv EUIPO-a (Serviceplan Solutions) („Žig Europske unije – Prijava verbalnog žiga Europske unije Serviceplan Solutions – Apsolutni razlog za odbijanje – Nepostojanje razlikovnog karaktera – Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 – Obveza obrazlaganja – Članak 94. stavak 1. prva rečenica Uredbe 2017/1001”)

text:
               10.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 262/23

      Presuda Općeg suda od 25. lipnja 2020. – Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation protiv EUIPO-a (Serviceplan Solutions)
      (Predmet T-380/19) (1)

      („Žig Europske unije - Prijava verbalnog žiga Europske unije Serviceplan Solutions - Apsolutni razlog za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 - Obveza obrazlaganja - Članak 94. stavak 1. prva rečenica Uredbe 2017/1001”)
      (2020/C 262/30)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation GmbH & Co. KG (München, Njemačka) (zastupnici: B. Koch i P. Schmitz, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: E. Markakis, agent)

         Predmet

      Tužba protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 25. ožujka 2019. (predmet R 1427/2018-5), koja se odnosi na prijavu za registraciju verbalnog znaka Serviceplan Solutions kao žiga Europske unije.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation GmbH & Co. KG nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 270, 12. 8. 2019.


title: Predmet T-552/19: Presuda Općeg suda od 25. lipnja 2020. – Malacalza Investimenti protiv ESB-a („Pristup dokumentima – Odluka ESB-a kojom se Banca Carige SpA stavlja pod privremenu upravu – Odbijanje pristupa – Postupak zbog ogluhe”)

text:
               10.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 262/23

      Presuda Općeg suda od 25. lipnja 2020. – Malacalza Investimenti protiv ESB-a
      (Predmet T-552/19) (1)

      („Pristup dokumentima - Odluka ESB-a kojom se Banca Carige SpA stavlja pod privremenu upravu - Odbijanje pristupa - Postupak zbog ogluhe”)
      (2020/C 262/31)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Malacalza Investimenti Srl (Genova, Italija) (zastupnici: P. Ghiglione, E. De Giorgi i L. Amicarelli, odvjetnici)

         Tuženik: Europska središnja banka (zastupnici: F. von Lindeiner i M. Van Hoecke, agenti, uz asistenciju D. Sarmienta Ramíreza-Escudera, odvjetnika)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke ESB-a od 12. lipnja 2019. br. LS/LdG/19/185 kojom se odbija pristup većem broju dokumenata koji se odnose na Odluku Upravnog vijeća ESB-a od 1. siječnja 2019. br. ECB-SSM-2019-ITCAR-11 kojom se Banca Carige SpA stavlja pod privremenu upravu.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se Odluka Europske središnje banke (ESB) od 12. lipnja 2019. br. LS/LdG/19/185 kojom se odbija pristup većem broju dokumenata koji se odnose na Odluku Upravnog vijeća ESB-a od 1. siječnja 2019. br. ECB-SSM-2019-ITCAR-11 kojom se Banca Carige SpA stavlja pod privremenu upravu.

                  2.

                  ESB-u se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 328, 30. 9. 2019.


title: Predmet T-294/19: Rješenje Općeg suda od 11. lipnja 2020. – Vanhoudt i dr. protiv EIB-a („Tužba za poništenje i za naknadu štete – Javna služba – Osoblje EIB-a – Reforma EIB-ova sustava primitaka od rada i rasta plaća – Alat za simulaciju primitaka od rada – Akt koji se ne može pobijati – Isključivo potvrđujući akt – Nepostojanje novih i bitnih činjenica – Neimovinska šteta – Nepostojanje uzročne veze – Djelomično nedopuštena i djelomično očito pravno neosnovana tužba”)

text:
               10.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 262/24

      Rješenje Općeg suda od 11. lipnja 2020. – Vanhoudt i dr. protiv EIB-a
      (Predmet T-294/19) (1)

      („Tužba za poništenje i za naknadu štete - Javna služba - Osoblje EIB-a - Reforma EIB-ova sustava primitaka od rada i rasta plaća - Alat za simulaciju primitaka od rada - Akt koji se ne može pobijati - Isključivo potvrđujući akt - Nepostojanje novih i bitnih činjenica - Neimovinska šteta - Nepostojanje uzročne veze - Djelomično nedopuštena i djelomično očito pravno neosnovana tužba”)
      (2020/C 262/32)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Patrick Vanhoudt (Gonderange, Luksemburg) i 9 drugih tužitelja čija se imena nalaze u prilogu rješenju (zastupnik: A. Haines, barrister)

         Tuženik: Europska investicijska banka (zastupnici: T. Gilliams, J. Klein i J. Krueck, agenti, uz asistenciju P. E. Partsch i T. Evans, odvjetnika)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a i članka 50.a Statuta Suda Europske unije za, s jedne strane, poništenje odluke EIB-a od 31. siječnja 2019. kojom on potvrđuje odluku povjerenstva za mirenje kojom je utvrđen neuspjeh postupka mirenja povodom zahtjeva tužitelja da im se na raspolaganje stavi ispisani službeni izvadak rezultata alata za simulaciju primitaka od rada koji se koristi za izračun utjecaja reformi te mirnog rješenja za nadoknadu gubitaka koji su navodno nastali zbog reformi i, s druge strane, za naknadu neimovinske štete koju su tužitelji navodno pretrpjeli zbog navedene odluke od 31. siječnja 2019.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbacuje kao djelomično nedopuštena i odbija kao djelomično očito pravno neutemeljena.

                  2.

                  Patricku Vanhoudtu i ostalim tužiteljima čija se imena nalaze u prilogu rješenju nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 230, 8. 7. 2019.


title: Predmet T-383/20: Tužba podnesena 16. lipnja 2020. – Moloko Beverage protiv EUIPO-a – Nexus Liquids (moloko)

text:
               10.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 262/35

      Tužba podnesena 16. lipnja 2020. – Moloko Beverage protiv EUIPO-a – Nexus Liquids (moloko)
      (Predmet T-383/20)
      (2020/C 262/47)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Moloko Beverage GmbH (Göppingen, Njemačka) (zastupnik: D. Wielan, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Nexus Liquids GmbH (Bielefeld, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije moloko – žig Europske unije br. 16 415 838

         Postupak pred EUIPO-om: postupak za proglašavanja žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 18. ožujka 2020. u predmetu R 1485/2019-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku i naloži registraciju žiga Unije br. 16 415 838 također za proizvode:
                  duhan i duhanski proizvodi, uključujući duhanske nadomjeske; aromatične tvari i otopine za isparivače za osobnu uporabu i električne cigarete;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka pred Općim sudom i društvu Nexus Liquids GmbH snošenje troškova žalbenog postupka pred EUIPO-om.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 59. stavka 1. točke (a) u vezi s člankom 7. stavkom 1. točkom (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Povreda članka 59. stavka 1. točke (a) u vezi s člankom 7. stavkom 1. točkom (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-387/20: Tužba podnesena 23. lipnja 2020. – DK Company protiv EUIPO-a – Hunter Boot (DENIM HUNTER)

text:
               10.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 262/35

      Tužba podnesena 23. lipnja 2020. – DK Company protiv EUIPO-a – Hunter Boot (DENIM HUNTER)
      (Predmet T-387/20)
      (2020/C 262/48)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: DK Company A/S (Ikast, Danska) (zastupnik: S. Hansen, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Hunter Boot Ltd (Edinburgh, Ujedinjena Kraljevina)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave: tužitelj

         Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije DENIM HUNTER – prijava za registraciju br. 14 649 891

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 3. travnja 2020. u predmetu R 849/2018-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku u cijelosti;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova, uključujući tužiteljeve troškove.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  žalbeno vijeće je pogriješilo u ocjeni posljedica (upravnog) ograničavanja proizvoda u tužiteljevoj prijavi žiga i ocjeni utjecaja figurativnog elementa u tužiteljevom žigu;

                  —

                  žalbeno vijeće je potpuno zanemarilo činjenicu da je Opći sud već ocijenio razlikovnost riječi „HUNTER” za proizvode iz razreda 25.


title: Predmet T-612/19: Rješenje Općeg suda od 4. Lipnja 2020. – UPL Europe et Aceto Agricultural Chemicals protiv Komisije

text:
               10.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 262/38

      Rješenje Općeg suda od 4. Lipnja 2020. – UPL Europe et Aceto Agricultural Chemicals protiv Komisije
      (Predmet T-612/19) (1)

      (2020/C 262/53)
      Jezik postupka: engleski
      Predsjednik sedmog vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 399, 25. 11. 2019.


title: Predmet T-708/19: Rješenje Općeg suda od 10. lipnja 2020. – Bujar protiv Komisije

text:
               10.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 262/38

      Rješenje Općeg suda od 10. lipnja 2020. – Bujar protiv Komisije
      (Predmet T-708/19) (1)

      (2020/C 262/54)
      Jezik postupka: engleski
      Predsjednik sedmog vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 10, 13. 1. 2020.


title: Predmet C-335/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. srpnja 2020. uputio Tribunal du travail du Brabant wallon, division Wavre (Belgija) – PR protiv Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil)

text:
               21.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 313/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. srpnja 2020. uputio Tribunal du travail du Brabant wallon, division Wavre (Belgija) – PR protiv Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil)
      (Predmet C-335/20)
      (2020/C 313/20)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal du travail du Brabant wallon, division Wavre

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: PR

         Tuženik: Agence fédérale pour l'Accueil des demandeurs d'asile (Fedasil)

         Prethodna pitanja

                  1.

                  „Predstavlja li odluka o izmjeni obveznog mjesta upisa podnositelja zahtjeva za azil u prihvatnom centru čija je glavna zadaća omogućavanje njegova transfera [orig. str. 18.] u državu članicu koja je nadležna za razmatranje njegova zahtjeva za zaštitu, koju je donijelo državno upravno tijelo, a koja se tumači kao pripremna mjera za stvaran transfer, iako je podnositelj zahtjeva pred nacionalnim sudom protiv te mjere udaljavanja podnio tužbu za poništenje i zahtjev za odgodu, već izvršenje te mjere udaljavanja u smislu Uredbe Dublin III (1)?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora, je li samo pravni lijek koji ima suspenzivni učinak, odnosno zahtjev za odgodu u slučaju iznimne hitnosti, koji je člankom 39/82. stavkom 4. Zakona od 15. prosinca 1980. o ulasku na državno područje, boravku, nastanjenju i udaljavanju stranaca predviđen u korist podnositelja zahtjeva za azil kojeg se poziva da svoj zahtjev za međunarodnu zaštitu podnese na razmatranje u drugoj državi članici i koji je povezan s neminovnim izvršenjem mjere udaljavanja ili vraćanja, djelotvoran pravni lijek u smislu članka 27. takozvane Uredbe Dublin III?”

         (1)  Uredba (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva (SL 2013., L 180, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 108. i ispravak SL 2017., L 49, str. 50.)


title: Predmet C-348/20 P: Žalba koju je 28. srpnja 2020. podnio Nord Stream 2 AG protiv rješenja Općeg suda (osmo vijeće) od 20. svibnja 2020. u predmetu T-526/19, Nord Stream 2 protiv Parlamenta i Vijeća

text:
               21.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 313/17

      Žalba koju je 28. srpnja 2020. podnio Nord Stream 2 AG protiv rješenja Općeg suda (osmo vijeće) od 20. svibnja 2020. u predmetu T-526/19, Nord Stream 2 protiv Parlamenta i Vijeća
      (Predmet C-348/20 P)
      (2020/C 313/21)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Nord Stream 2 AG (zastupnici: L. Van den Hende, advocaat, M. Schonberg, Solicitor, J. Penz-Evren, J. Maly, Rechtsanwälte)

         Druge stranke u postupku: Europski parlament, Vijeće Europske unije

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine rješenje Općeg suda (osmo vijeće) od 20. svibnja 2020. u predmetu T-526/19, Nord Stream 2/Parlament i Vijeće, osobito točke 1., 3., 4. i 6. izreke;

                  —

                  u mjeri u kojoj Sud smatra da stanje postupka to dopušta, odbije prigovor nedopuštenosti, proglasi tužbu dopuštenom i vrati predmet Općem sudu radi donošenja meritorne odluke ili, podredno, proglasi da se pobijana mjera izravno odnosi na žalitelja i vrati predmet Općem sudu da odluči o osobnom utjecaju ili spoji odlučivanje o tom pitanju s odlučivanjem o meritumu; i

                  —

                  naloži Vijeću i Parlamentu snošenje žaliteljevih troškova, uključujući troškove nastale u postupku pred Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj u okviru prvog žalbenog razloga podijeljenog u dva dijela, tvrdi da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava time što je primijenio uvjet izravnog utjecaja i utvrdio da žalitelj nema aktivnu procesnu legitimaciju za podnošenje tužbe za poništenje Direktive (EU) 2019/692 (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 17. travnja 2019. (u daljnjem tekstu: Direktiva o izmjeni):
      Opći je sud pogriješio kada je smatrao da direktiva, uključujući Direktivu o izmjeni, ne može sama po sebi, prije donošenja mjera za prenošenje ili isteka roka za prenošenje, izravno utjecati na pravni položaj operatora, što bi zapravo isključilo bilo kakvu tužbu za poništenje na temelju četvrtog stavka članka 263. UFEU-a.
      Opći je sud pogriješio kada je pitanje diskrecijske ovlasti države članice ocijenio potpuno uopćeno i bez ispitivanja kakav bi bio konkretan utjecaj diskrecijske ovlasti na žaliteljev pravni položaj i s obzirom na predmet njegove tužbe.
      Žalitelj u okviru drugog žalbenog razloga tvrdi da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava pri svojoj ocjeni zahtjevâ Vijeća da se određeni dokumenti izuzmu iz spisa predmeta i usvajanjem njegovih zahtjeva. Opći je sud osobito pogriješio kada je svoju ocjenu u potpunosti proveo na temelju Uredbe 1049/2001 (2) o javnom pristupu dokumentima, a da nije ispitao jesu li dokumenti o kojima je riječ očito relevantni za odluku u sporu. Opći je sud također pogriješio kada je primijenio ograničeni okvir koji je uspostavio Sud u specifičnim i složenim okolnostima predmetâ Mađarska/Parlament i Slovenija/Hrvatska (3), na druge, bitno različite situacije. Konačno, Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je pretjeranu važnost pridao zasebnoj arbitraži koju je žalitelj pokrenuo na temelju Ugovora o Energetskoj povelji, što nije relevantno za njegovu ocjenu po bilo kojoj osnovi, čak i na temelju Uredbe 1049/2001.

         (1)  Direktiva (EU) 2019/692 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. travnja 2019. o izmjeni Direktive 2009/73/EZ o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište prirodnog plina (SL 2019., L 117, str. 1.)

         (2)  Uredba (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL 2001., L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.)

         (3)  Rješenje od 14. svibnja 2019., Mađarska/Parlament, C-650/18, neobjavljeno, EU:C:2019:438; presuda od 31. siječnja 2020., Slovenija/Hrvatska, C-457/18, EU:C:2020:65.


title: Predmet C-811/18: Rješenje predsjednika Suda od 4. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Canarias – Španjolska) – KA protiv Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social

text:
               21.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 313/19

      Rješenje predsjednika Suda od 4. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Canarias – Španjolska) – KA protiv Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social
      (Predmet C-811/18) (1)

      (2020/C 313/25)
      Jezik postupka: španjolski
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 139, 15. 4. 2019.


title: Predmet T-633/19: Presuda Općeg suda od 8. srpnja 2020. – Essential Export protiv EUIPO-a – Shenzhen Liouyi International Trading (TOTU) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije koji navodno sadržava verbalni element „TOTU” i crvene i crne boje – Raniji figurativni žigovi Europske unije TOTTO – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               21.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 313/27

      Presuda Općeg suda od 8. srpnja 2020. – Essential Export protiv EUIPO-a – Shenzhen Liouyi International Trading (TOTU)
      (Predmet T-633/19) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije koji navodno sadržava verbalni element „TOTU” i crvene i crne boje - Raniji figurativni žigovi Europske unije TOTTO - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2020/C 313/39)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Essential Export SA (San José, Costa Rica) (zastupnik: A. B. Padial Martínez, odvjetnica)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: S. Hanne, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Shenzhen Liouyi International Trading Co. Ltd (Shenzhen, Kina)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 22. srpnja 2019. (predmet R 362/2019-2) u vezi s postupkom povodom prigovora između društava Essential Export i Shenzhen Liouyi International Trading.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Essential Export SA nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 383, 11. 11. 2019.


title: Predmet T-231/20 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 24. lipnja 2020. – Price protiv Vijeća („Privremena pravna zaštita – Područje slobode, sigurnosti i pravde – Odluka (EU) 2020/135 – Sporazum o povlačenju Ujedinjene Kraljevine iz Unije i Euratoma – Gubitak građanstva Unije – Zahtjev za suspenziju primjene – Očita nedopuštenost glavne tužbe – Nedopuštenost – Upućivanje prethodnog pitanja Sudu – Nenadležnost”)

text:
               21.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 313/28

      Rješenje predsjednika Općeg suda od 24. lipnja 2020. – Price protiv Vijeća
      (Predmet T-231/20 R)
      („Privremena pravna zaštita - Područje slobode, sigurnosti i pravde - Odluka (EU) 2020/135 - Sporazum o povlačenju Ujedinjene Kraljevine iz Unije i Euratoma - Gubitak građanstva Unije - Zahtjev za suspenziju primjene - Očita nedopuštenost glavne tužbe - Nedopuštenost - Upućivanje prethodnog pitanja Sudu - Nenadležnost”)
      (2020/C 313/41)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: David Price (Dorat, Francuska) (zastupnik: J. Fouchet, odvjetnik)

         Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Bauer, R. Meyer i M.-M. Joséphidès, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a radi, s jedne strane, djelomične suspenzije primjene Odluke Vijeća (EU) 2020/135 od 30. siječnja 2020. o sklapanju Sporazuma o povlačenju Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske iz Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju (SL 2020., L 29, str. 1.), zajedno sa Sporazumom o povlačenju Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske iz Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju (SL 2020., L 29, str. 7.), u dijelu u kojem ti akti ne dozvoljavaju zadržavanje građanstva Europske unije ili, barem, članka 127. stavka 1. točke (b) navedenog sporazuma i, s druge strane, zahtjev na temelju članka 256. stavka 3. drugog podstavka UFEU-a za prekid postupka i upućivanje predmeta Sudu radi postavljanja prethodnih pitanja.

         Izreka

                  1.

                  Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

                  2.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Zahtjev za savjetodavno mišljenje Suda EFTA-e koji je 8. svibnja 2020. podnio Vrhovni sud Kneževine Lihtenštajn (Fürstlicher Oberster Gerichtshof) u predmetu SMA SA i Société Mutuelle d’Assurance du Batiment et des Travaux Publics protiv Finanzmarktaufsicht (Predmet E-5/20) 2020/C 316/07

text:
               24.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 316/7

      Zahtjev za savjetodavno mišljenje Suda EFTA-e koji je 8. svibnja 2020. podnio Vrhovni sud Kneževine Lihtenštajn (Fürstlicher Oberster Gerichtshof) u predmetu SMA SA i Société Mutuelle d’Assurance du Batiment et des Travaux Publics protiv Finanzmarktaufsicht
      (Predmet E-5/20)
      (2020/C 316/07)
      Dopisom od 8. svibnja 2020., zaprimljenim u pisarnici Suda 20. svibnja 2020., Vrhovni sud Kneževine Lihtenštajn (Fürstlicher Oberster Gerichtshof) podnio je Sudu EFTA-e zahtjev za savjetodavno mišljenje u predmetu SMA SA i Société Mutuelle d’Assurance du Batiment et des Travaux Publics protiv Finanzmarktaufsicht o sljedećim pitanjima:

                  1.

                  Moraju li se Direktiva 2009/138/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009. o osnivanju i obavljanju djelatnosti osiguranja i reosiguranja (Solventnost II) (Zbirka prava EGP-a (EWR-Rechtssammlung): Prilog IX. – 1.01.), a posebno njezini članci 27. i 28., i
                  Direktiva Vijeća 92/49/EEZ od 18. lipnja 1992. o usklađivanju zakona i drugih propisa koji se odnose na izravno osiguranje osim životnog osiguranja te kojom se izmjenjuje Direktiva 73/239/EEZ i Direktiva 88/357/EEZ (Treća direktiva o neživotnom osiguranju),
                  Druga direktiva Vijeća od 22. lipnja 1988. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na izravno osiguranje osim životnog osiguranja, koja propisuje odredbe kako bi se olakšalo učinkovito ostvarivanje slobode pružanja usluga i izmjeni Direktive 73/239/EEZ (88/357/EEZ), a posebno njezin članak 1. točka (b), članak 7. stavak 1. točke od (a) do (c), članak 10., članak 11. stavak 7. i članak 21., te
                  Prva direktiva Vijeća od 24. srpnja 1973. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na osnivanje i obavljanje poslova izravnog osiguranja osim životnog osiguranja (73/239/EEZ), a posebno njezini članci 13. i 14.,
                  tumačiti na način da se njima dodjeljuju prava vjerovnicima nadziranog društva za izravno osiguranje koji nisu ugovaratelji osiguranja, osiguranici ni korisnici tog društva za osiguranje ni druge stranke ugovora o osiguranju sklopljenog s tim društvom za osiguranje i kojima, kao oštećenim trećim stranama, i inače nije izravno dodijeljeno pravo na izravnu tužbu protiv tog društva za osiguranje na temelju osigurateljnog odnosa i čija se potraživanja ne duguju na temelju ugovora o osiguranju ili druge djelatnosti na koju se te pravne osnove primjenjuju u okviru izravnog osiguranja, ali za čija se potraživanja, kao što su potraživanja tužitelja koji su osiguravatelji osiguranika treće strane, ističe regresni zahtjev u najširem smislu riječi izravno protiv nadziranog društva za izravno osiguranje, u smislu da nadležno tijelo, kao u ovom slučaju tuženik, mora nadzorne mjere koje je dužno provoditi u skladu s navedenim direktivama provesti i u interesu tih vjerovnika te je u slučaju kršenja odgovarajućih obveza dužno vjerovnicima nadoknaditi nastale gubitke?

                  2.

                  Ispunjavaju li se nacionalnom provedbom odredaba prava EGP-a navedenih u pitanju 1. [ispravljeno u odnosu na izvornik: „pitanje 4.”] putem nacionalnih odredaba iz članka 1. Zakona od 6. prosinca 1995. o nadzoru društava za osiguranje (Zakon o nadzoru u osiguranju iz 1995.) (Versicherungsaufsichtsgesetz; VersAG alt)), članka 1. stavka 2. Zakona od 12. lipnja 2015. o nadzoru društava za osiguranje (Zakon o nadzoru u osiguranju iz 2015. (Versicherungsaufsichtsgesetz; VersAG neu)) i članka 4. Zakona od 18. lipnja 2004. o Tijelu za nadzor financijskog tržišta (Finanzmarktaufsichtsgesetz; FMAG)) zahtjevi za provedbu, a time i za primjenu i tumačenje od strane nacionalnih sudova u smislu pravnih osnova navedenih u sudskoj praksi Suda EFTA-e, kao što su one koje se zahtijevaju, među ostalim, u predmetu E-3/15 Liechtensteinische Gesellschaft für Umweltschutz, točki 33. et seq. i točki 74.?


title: Predmet C-299/19: Presuda Suda (deveto vijeće) od 18. studenoga 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale ordinario di Torino – Italija) – Techbau SpA/Azienda Sanitaria Locale AL (Zahtjev za prethodnu odluku – Borba protiv kašnjenja u plaćanju u poslovnim transakcijama – Direktiva 2000/35/EZ – Pojam „poslovna transakcija” – Pojmovi „isporuka robe” i „pružanje usluga” – Članak 1. i članak 2. točka 1. prvi podstavak – Javna nabava radova)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/6

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 18. studenoga 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale ordinario di Torino – Italija) – Techbau SpA/Azienda Sanitaria Locale AL
      (Predmet C-299/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Borba protiv kašnjenja u plaćanju u poslovnim transakcijama - Direktiva 2000/35/EZ - Pojam „poslovna transakcija” - Pojmovi „isporuka robe” i „pružanje usluga” - Članak 1. i članak 2. točka 1. prvi podstavak - Javna nabava radova)
      (2021/C 28/07)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale ordinario di Torino

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Techbau SpA

         Tuženik: Azienda Sanitaria Locale AL

         Izreka

      Članak 2. točku 1. prvi podstavak Direktive 2000/35/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. lipnja 2000. o borbi protiv kašnjenja u plaćanju u poslovnim transakcijama treba tumačiti na način da javna nabava radova predstavlja poslovnu transakciju koja rezultira isporukom robe ili pružanjem usluga u smislu te odredbe i stoga ulazi u materijalno područje primjene te direktive.

         (1)  SL C 213, 24. 6. 2019.


title: Predmet C-371/19: Presuda Suda (peto vijeće) od 18. studenoga 2020. – Europska komisija/Savezna Republika Njemačka (Povreda obveze države članice – Oporezivanje – Porez na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Članak 170. i članak 171. stavak 1. – Povrat PDV-a koji se provodi poreznim obveznicima koji nemaju poslovni nastan u državi članici u kojoj kupuju robu i usluge ili uvoze robu koja podliježe PDV-u, ali koji imaju poslovni nastan u drugoj državi članici – Direktiva 2008/9/EZ – Načini povrata PDV-a – Članci 9. i 10. – Članak 15. stavak 1. – Članak 20. – Nepostojanje kopije računa ili uvoznih dokumenata – Sustavno odbijanje nepotpunih zahtjeva za povrat – Odbijanje da se od poreznog obveznika zatraži da nakon isteka roka za podnošenje zahtjeva taj zahtjev upotpuni – Načelo porezne neutralnosti – Načelo proporcionalnosti – Dopuštenost)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/6

      Presuda Suda (peto vijeće) od 18. studenoga 2020. – Europska komisija/Savezna Republika Njemačka
      (Predmet C-371/19) (1)

      (Povreda obveze države članice - Oporezivanje - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 170. i članak 171. stavak 1. - Povrat PDV-a koji se provodi poreznim obveznicima koji nemaju poslovni nastan u državi članici u kojoj kupuju robu i usluge ili uvoze robu koja podliježe PDV-u, ali koji imaju poslovni nastan u drugoj državi članici - Direktiva 2008/9/EZ - Načini povrata PDV-a - Članci 9. i 10. - Članak 15. stavak 1. - Članak 20. - Nepostojanje kopije računa ili uvoznih dokumenata - Sustavno odbijanje nepotpunih zahtjeva za povrat - Odbijanje da se od poreznog obveznika zatraži da nakon isteka roka za podnošenje zahtjeva taj zahtjev upotpuni - Načelo porezne neutralnosti - Načelo proporcionalnosti - Dopuštenost)
      (2021/C 28/08)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: J. Jokubauskaitė i R. Pethke, agenti)

         Tuženik: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: S. Eisenberg i J. Möller, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Savezna Republika Njemačka je – time što je odbila zahtjeve za povrat poreza na dodanu vrijednost (PDV) koji su podneseni prije 30. rujna kalendarske godine nakon razdoblja povrata, ali kojima nisu priložene kopije računa ili uvoznih dokumenata koje zahtijeva zakonodavstvo države članice povrata na temelju članka 10. Direktive Vijeća 2008/9/EZ, od 12. veljače 2008. o utvrđivanju detaljnih pravila za povrat poreza na dodanu vrijednost, predviđenih u Direktivi 2006/112/EZ, poreznim obveznicima koji nemaju poslovni nastan u državi članici povrata, nego u drugoj državi članici, a da nije prethodno pozvala tužitelje da upotpune zahtjeve podnošenjem, po potrebi nakon tog datuma, kopija ili dostavljanjem odgovarajućih podataka koji omogućuju obradu navedenih zahtjeva, – osim što je povrijedila načelo neutralnosti PDV-a, kao i korisni učinak prava na povrat PDV-a poreznim obveznicima koji nemaju poslovni nastan u državi članici povrata, povrijedila obveze koje ima na temelju članaka 170. i 171. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006 o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2008/8/EZ od 12. veljače 2008., te člankom 5. Direktive 2008/9.

                  2.

                  Tužba se u preostalom dijelu odbija.

                  3.

                  Savezna Republika Njemačka snosi vlastite troškove i dvije trećine troškova Europske komisije.

                  4.

                  Europska komisija snosi trećinu svojih troškova.

         (1)  SL C 213, 24. 6. 2019.


title: Predmet C-454/19: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 19. studenoga 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Amtsgericht Heilbronn – Njemačka) – kazneni postupak protiv ZW-a (Zahtjev za prethodnu odluku – Građanstvo Unije – Članak 21. UFEU-a – Pravo na slobodno kretanje i boravak na području država članica – Kazneno djelo koje se posebno odnosi na međunarodnu otmicu maloljetnika – Ograničenje – Opravdanje – Zaštita djeteta – Proporcionalnost)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/7

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 19. studenoga 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Amtsgericht Heilbronn – Njemačka) – kazneni postupak protiv ZW-a
      (Predmet C-454/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Građanstvo Unije - Članak 21. UFEU-a - Pravo na slobodno kretanje i boravak na području država članica - Kazneno djelo koje se posebno odnosi na međunarodnu otmicu maloljetnika - Ograničenje - Opravdanje - Zaštita djeteta - Proporcionalnost)
      (2021/C 28/09)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Heilbronn

         Stranka glavnog kaznenog postupka

      ZW

         uz sudjelovanje: Staatsanwaltschaft Heilbronn,

         Izreka

      Članak 21. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se protivi primjena zakonodavstva države članice na temelju kojeg činjenica da roditelj svoje dijete koje se nalazi u drugoj državi članici nije vratio određenom skrbniku podliježe kaznenim sankcijama čak i u slučaju da nije došlo do uporabe sile, prijetnje nanošenjem zla ili prijevare, dok je, kad se dijete nalazi na području prve države članice, ta činjenica kažnjiva samo u slučaju uporabe sile, prijetnje nanošenjem zla ili prijevare.

         (1)  SL C 280, 19. 8. 2019


title: Predmet C-569/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. listopada 2020. uputio Spetsializiran nakazatelen sad (Bugarska) – Kazneni postupak protiv osobe IR

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. listopada 2020. uputio Spetsializiran nakazatelen sad (Bugarska) – Kazneni postupak protiv osobe IR
      (Predmet C-569/20)
      (2021/C 28/38)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Spetsializiran nakazatelen sad

         Stranka glavnog postupka

      IR

         Prethodna pitanja

      Treba li članak 8. stavak 2. točku (b) Direktive 2016/343 (1) u vezi s njezinim uvodnim izjavama 36. do 39. i članak 4.a stavak 1. točku (b) Okvirne odluke 2009/299 u vezi s njezinim uvodnim izjavama 7. do 10. tumačiti na način da se odnose na slučaj u kojem je okrivljenik obaviješten o optužbi podnesenoj protiv njega u njezinoj izvornoj verziji, ali ga se potom zbog njegova bijega objektivno ne može obavijestiti o suđenju, pa ga brani odvjetnik imenovan po službenoj dužnosti s kojim ne održava nikakav kontakt?
      Ako se na to pitanje odgovori niječno: je li u skladu s člankom 9. u vezi s člankom 8. stavkom 4. drugom rečenicom Direktive 2016/343 i člankom 4.a stavkom 3. u vezi s člankom 4.a stavkom 1. točkom (d) Okvirne odluke 2009/299 nacionalni propis (članak 423. stavci 1. i 5. NPK-a), na temelju kojeg nije predviđena pravna zaštita od istražnih mjera izvršenih u odsutnosti i presude donesene u odsutnosti ako se okrivljenik, nakon što je obaviješten o prvobitnoj optužnici, skriva te stoga nije mogao biti obaviješten ni o datumu ni mjestu rasprave kao ni o posljedicama svojeg nedolaska?
      Ako se na to pitanje odgovori niječno: ima li članak 9. Direktive 2016/343 u vezi s člankom 47. Povelje izravan učinak?

         (1)  Direktiva (EU) 2016/343 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti i prava sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku (SL 2016., L 65, str. 1.)


title: Predmet C-578/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. studenoga 2020. uputio Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugal) – NM, NR, BA, XN, FA/Sata Air Açores – Sociedade Açoriana de Transportes Aéreos, SA

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/26

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. studenoga 2020. uputio Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugal) – NM, NR, BA, XN, FA/Sata Air Açores – Sociedade Açoriana de Transportes Aéreos, SA
      (Predmet C-578/20)
      (2021/C 28/42)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Judicial da Comarca dos Açores

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: NM, NR, BA, XN, FA

         Tuženik: Sata Air Açores – Sociedade Açoriana de Transportes Aéreos, SA

         Prethodno pitanje

      Treba li štrajk zaposlenika koji održavaju zrakoplove zračnog prijevoznika smatrati izvanrednom okolnošću u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1) ako je zračni prijevoznik održao sastanke i pregovore kako bi ga pokušao okončati, ali bez uspjeha?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 – Izjava Komisije (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-619/20 P: Žalba koju je 19. studenoga 2020. podnijelo društvo International Management Group (IMG) protiv rješenja Općeg suda (sedmo vijeće) od 9. rujna 2020. u predmetu T-645/19, IMG/Komisija

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/31

      Žalba koju je 19. studenoga 2020. podnijelo društvo International Management Group (IMG) protiv rješenja Općeg suda (sedmo vijeće) od 9. rujna 2020. u predmetu T-645/19, IMG/Komisija
      (Predmet C-619/20 P)
      (2021/C 28/50)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: International Management Group (IMG) (zastupnici: L. Levi, J.-Y. de Cara, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine rješenje Općeg suda od 9. rujna 2020. u predmetu T-645/19;

                  —

                  slijedom toga, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje o zahtjevima za poništenje i naknadu štete;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškove postupka u oba stupnja.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog žalbi žalitelj ističe da je u rješenju Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava smatravši da je dopis od 18. srpnja 2019. akt koji se ne može pobijati.


title: Predmet T-71/19: Presuda Općeg suda od 25. studenoga 2020. – BMC/Zajedničko poduzeće Clean Sky 2 („Istraživanje, tehnološki razvoj i svemir – Okvirni program za istraživanje i inovacije „Obzor 2020.” (2014. – 2020.) – Postupak poziva na podnošenje prijedloga H2020-CS 2-CFP08-FRC-2018-01 – Odbijanje prijedloga koji je podnio tužitelj – Dodjela ocjena koje ne odgovaraju cijelom broju – Članak 15. stavak 4. Uredbe (EU) br. 1290/2013 – Obveza obrazlaganja – Očita pogreška u ocjeni – Zloporaba ovlasti – Nedovoljno razmatranje prijedloga – Iskrivljavanje činjenica”)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/36

      Presuda Općeg suda od 25. studenoga 2020. – BMC/Zajedničko poduzeće Clean Sky 2
      (Predmet T-71/19) (1)

      („Istraživanje, tehnološki razvoj i svemir - Okvirni program za istraživanje i inovacije „Obzor 2020.” (2014. – 2020.) - Postupak poziva na podnošenje prijedloga H2020-CS 2-CFP08-FRC-2018-01 - Odbijanje prijedloga koji je podnio tužitelj - Dodjela ocjena koje ne odgovaraju cijelom broju - Članak 15. stavak 4. Uredbe (EU) br. 1290/2013 - Obveza obrazlaganja - Očita pogreška u ocjeni - Zloporaba ovlasti - Nedovoljno razmatranje prijedloga - Iskrivljavanje činjenica”)
      (2021/C 28/55)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: BMC Srl (Medicina, Italija) (zastupnici: S. Dindo i L. Picotti, odvjetnici)

         Tuženik: Zajedničko poduzeće Clean Sky 2 (zastupnici: B. Mastantuono, agent, uz asistenciju M. Velardo, odvjetnice)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke zajedničkog poduzeća Clean Sky 2 od 10. listopada 2018. o odbijanju prijedloga br. 831874 „smart De-icing bARrier Filter (DwARF)” koji je tužitelj podnio u okviru poziva na podnošenje prijedloga H2020-CS 2-CFP08-FRC-2018-01 i njegove Odluke od 6. prosinca 2018. o odbijanju tužiteljeva zahtjeva za preispitivanje ocjene navedenog prijedloga te potvrđivanju odluke o odbijanju prijedloga od 10. listopada 2016.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu BMC Srl nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 122, 1. 4. 2019.


title: Predmet T-309/19: Presuda Općeg suda od 25. studenoga 2020. – BRF Singapore Foods/EUIPO – Tipiak (Sadia) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije Sadia – Raniji nacionalni verbalni žig SAIDA – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001) – Načelo dobre uprave – Jednako postupanje – Obveza obrazlaganja”)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/39

      Presuda Općeg suda od 25. studenoga 2020. – BRF Singapore Foods/EUIPO – Tipiak (Sadia)
      (Predmet T-309/19) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije Sadia - Raniji nacionalni verbalni žig SAIDA - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001) - Načelo dobre uprave - Jednako postupanje - Obveza obrazlaganja”)
      (2021/C 28/59)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: BRF Singapore Foods Pte Ltd (Singapour, Singapur) (zastupnik: C. Mateu, odvjetnica)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: L. Lapinskaite, J. Crespo Carrillo i V. Ruzek, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Tipiak (Saint-Aignan de Grand-Lieu, Francuska) (zastupnici: M. Antoine-Lalance i M. Aïtelli, odvjetnice)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 19. ožujka 2019. (predmet R 1834/2018-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Tipiak i BRF Singapore Foods.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvo BRF Singapore Foods Pte Ltd snosit će vlastite troškove i troškove društva Tipiak.

                  3.

                  Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 246, 22. 7. 2019.


title: Predmet T-639/19: Presuda Općeg suda od 2. prosinca 2020. – Sánchez Romero Carvajal Jabugo/EUIPO – Embutidos Monells (5MS MMMMM) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije 5MS MMMMM – Raniji figurativni žig Europske unije 5J – Relativni razlozi za odbijanje – Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu – Nepostojanje sličnosti znakova – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001) – Nepostojanje povrede ugleda – Članak 8. stavak 5. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 5. Uredbe 2017/1001)”)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/41

      Presuda Općeg suda od 2. prosinca 2020. – Sánchez Romero Carvajal Jabugo/EUIPO – Embutidos Monells (5MS MMMMM)
      (Predmet T-639/19) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije 5MS MMMMM - Raniji figurativni žig Europske unije 5J - Relativni razlozi za odbijanje - Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu - Nepostojanje sličnosti znakova - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001) - Nepostojanje povrede ugleda - Članak 8. stavak 5. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 5. Uredbe 2017/1001)”)
      (2021/C 28/63)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Sánchez Romero Carvajal Jabugo, SAU (El Puerto de Santa María, Španjolska) (zastupnik: J. Iglesias Monravá, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: S. Palmero Cabezas, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Embutidos Monells, SA (San Miguel de Balenya, Španjolska) (zastupnici: L. Broschat García i L. Polo Flores, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 24. srpnja 2019. (predmet R 1728/2018-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Sánchez Romero Carvajal Jabugo i Embutidos Monells.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se odluka četvrtog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 24. srpnja 2019. (predmet R 1728/2018-4).

                  2.

                  Tužba se u preostalom dijelu odbija.

                  3.

                  EUIPO i društvo Embutidos Monells, SA snosit će svaki svoje troškove kao i svaki polovicu troškova društva Sánchez Romero Carvajal Jabugo, SAU.

         (1)  SL C 383, 11. 11. 2019.


title: Predmet T-862/19: Presuda Općeg suda od 25. studenoga 2020. – Brasserie St Avold/EUIPO (Oblik tamne boce) („Žig Europske unije – Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija – Trodimenzionalni znak – Oblik tamne boce – Apsolutni razlog za odbijanje – Nepostojanje razlikovnog karaktera – Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/43

      Presuda Općeg suda od 25. studenoga 2020. – Brasserie St Avold/EUIPO (Oblik tamne boce)
      (Predmet T-862/19) (1)

      („Žig Europske unije - Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija - Trodimenzionalni znak - Oblik tamne boce - Apsolutni razlog za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2021/C 28/66)
      Jezik postupka: francuski
      Stranke
      Stranke Brasserie St Avold (Saint-Avold, Francuska) (zastupnici: P. Greffe, D. Brun i F. Donaud, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: A. Folliard-Monguiral i V. Ruzek, agenti)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 21. listopada 2019. (predmet R 466/2019-4) u vezi s međunarodnom registracijom u kojoj je naznačena Europska unija za trodimenzionalni znak koji se sastoji od oblika tamne boce.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Brasserie St Avold nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 61, 24. 2. 2020.


title: Predmet T-882/19: Presuda Općeg suda od 25. studenoga 2020. – Kerangus/EUIPO (ΑΠΛΑ!) („Žig Europske unije – Prijava figurativnog žiga Europske unije ΑΠΛΑ! – Apsolutni razlog za odbijanje – Nepostojanje razlikovnog karaktera – Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001) – Jednako postupanje”)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/45

      Presuda Općeg suda od 25. studenoga 2020. – Kerangus/EUIPO (ΑΠΛΑ!)
      (Predmet T-882/19) (1)

      („Žig Europske unije - Prijava figurativnog žiga Europske unije ΑΠΛΑ! - Apsolutni razlog za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001) - Jednako postupanje”)
      (2021/C 28/69)
      Jezik postupka: grčki

         Stranke

         Tužitelj: Kerangus Holdings Ltd (Nikozija, Cipar) (zastupnik: A.-E. Malami, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: E. Giannopoulos i J. Crespo Carrillo, agenti)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 25. listopada 2019. (predmet R 1035/2017-1), koja se odnosi na prijavu za registraciju figurativnog znaka ΑΠΛΑ! kao žiga Europske unije.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Kerangus Holdings Ltd nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 68, 2. 3. 2020.


title: Predmet T-705/20: Tužba podnesena 30. studenoga 2020. – OI/Komisija

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/63

      Tužba podnesena 30. studenoga 2020. – OI/Komisija
      (Predmet T-705/20)
      (2021/C 28/93)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: OI (zastupnik: S. Orlandi, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku o neuvrštavanju njegova imena na popis uspješnih kandidata internog natječaja COM/03/AD/18;

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, istaknut kao glavni, temelji se na nepostojanju relevantnog obrazloženja. Tužitelj u biti smatra da se obrazloženje sastoji od opisnih ocjena koje nisu u skladu s dodijeljenim ocjenama. Usto, povjerenstvo za odabir nije obavijestilo o kriterijima ocjene donesenima prije testiranja, tako da ni tužitelj ni tijelo ovlašteno za imenovanje nisu mogli provjeriti zakonitost tih kriterija.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, istaknut podredno, temelji se na očitoj pogrešci u ocjeni koju je počinilo povjerenstvo za odabir s obzirom na to da ono nije moglo u dovoljnoj mjeri pravno opravdati očite nedosljednosti između opisnih i brojčanih ocjena u pogledu usporedbe usporedivih ocjena drugih kandidata.


title: predmet C-416/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. svibnja 2019. uputio Corte suprema di cassazione (Italija) — Roberto Abate SpA protiv Agenzia delle Entrate

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/4

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. svibnja 2019. uputio Corte suprema di cassazione (Italija) — Roberto Abate SpA protiv Agenzia delle Entrate
      (predmet C-416/19)
      (2019/C 328/04)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Corte suprema di cassazione

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Roberto Abate SpA

         Tuženik: Agenzia delle Entrate

         Prethodna pitanja

      Jesu li u skladu s pravom Unije stavak 1223. jedinog članka Zakona br. 296 od 27. prosinca 2006. (sada članak 16. bis stavak 11. Zakona br. 11 od 4. veljače 2005.) i Uredba predsjednika Vijeća ministara od 23. svibnja 2007., u vezi s člankom 108. [stavkom] 3. UFEU-a, kako ga tumači sudska praksa u predmetu Deggendorf, s Odlukom C(2008)380 Europske komisije i načelom proporcionalnosti iz prava Unije?


title: predmet C-417/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. svibnja 2019. uputio Corte suprema di cassazione (Italija) — Commerciale Gicap SpA protiv Agenzia delle Entrate

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/4

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. svibnja 2019. uputio Corte suprema di cassazione (Italija) — Commerciale Gicap SpA protiv Agenzia delle Entrate
      (predmet C-417/19)
      (2019/C 328/05)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Corte suprema di cassazione

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Commerciale Gicap SpA

         Tuženik: Agenzia delle Entrate

         Prethodna pitanja

      Jesu li u skladu s pravom Unije stavak 1223. jedinog članka Zakona br. 296 od 27. prosinca 2006. (sada članak 16. bis stavak 11. Zakona br. 11 od 4. veljače 2005.) i Uredba predsjednika Vijeća ministara od 23. svibnja 2007., u vezi s člankom 108. [stavkom] 3. UFEU-a, kako ga tumači sudska praksa u predmetu Deggendorf, s Odlukom C(2008)380 Europske komisije i načelom proporcionalnosti iz prava Unije?


title: predmet C-419/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. svibnja 2019. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) — Irideos SpA protiv Poste Italiane SpA

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/5

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. svibnja 2019. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) — Irideos SpA protiv Poste Italiane SpA
      (predmet C-419/19)
      (2019/C 328/06)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Irideos SpA

         Tuženik: Poste Italiane SpA

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li društvo Poste Italiane s.p.a., na temelju prethodno navedenih obilježja, kvalificirati kao „javnopravno tijelo” u smislu članka 3. stavka 1. točke (d) Zakonodavne uredbe br. 50 iz 2016. i referentnih direktiva Unije (2014/23/EU (1), 2014/24/EU (2) i 2014/25/EU (3))?

                  2.

                  Je li navedeno društvo obvezno provoditi postupke javne nabave samo za dodjelu ugovora koji su izravno povezani s djelatnostima koje se obavljaju u posebnim sektorima na temelju Direktive 2014/25/EU — pri čemu u odnosu na te naručitelje treba smatrati da je njihova priroda javnopravnih tijela obuhvaćena dijelom II. Zakonika o javnoj nabavi — a, s druge strane, imaju potpunu pregovaračku autonomiju i na njih se primjenjuju isključivo privatnopravna pravila za ugovorne djelatnosti koje u užem smislu nisu vezane za te sektore, uzimajući u obzir načela u uvodnoj izjavi 21. i članku 16. Direktive 2014/23/EU (opća sjednica Corte di cassazzione (Vrhovni kasacijski sud), gore navedeno rješenje br. 4899 iz 2018 i za posljednji dio opća sjednica Consiglio di Stato (Državno vijeće), gore navedena presuda br. 16. iz 2011.)?

                  3.

                  Što se tiče ugovora za koje se smatra da su nepovezani s područjem svojstvenim posebnim sektorima, primjenjuje li se na to društvo i dalje — kada su ispunjenje pretpostavke za javnopravno tijelo — opća Direktiva 2014/24/EU (i posljedično pravila koja uređuju postupke javne nabave), čak i ako obavlja — zbog njegova razvoja od osnutka— djelatnosti koje su poglavito poduzetničke i u sustavu tržišnog natjecanja, kako proizlazi iz [presude Suda od 10. travnja 2008., C-393/06, Ing. Aigner], pri čemu je drugačije tumačenje u suprotnosti s Direktivom 2014/24/EU za ugovore koje sklapaju javni naručitelji; s druge strane, uvodna izjava 21. i članak 16. navedene Direktive 2014/23/EU samo ustanovljuju pretpostavku za isključenje naravi javnopravnog tijela onih poduzeća koja posluju pod uobičajenim tržišnim uvjetima, pri čemu je u svakom slučaju na temelju obiju odredbi, tumačenih zajedno, jasno prvenstveno upućivanje na fazu osnutka subjekta, ako je potonji namijenjen zadovoljavanju „potreba u općem interesu” (koje u predmetnom slučaju postoje i još nisu prestale)?

                  4.

                  U svakom slučaju, ako postoje uredi u kojima se zajedno obavljaju djelatnosti svojstvene posebnom sektoru i različite djelatnosti, treba li pojam „povezanosti” — u odnosu na uslugu u posebnom javnom interesu — razumjeti nerestriktivno (kako to do danas čini nacionalna sudska praksa u skladu s […] presudom br. 16 iz 2011. opće sjednice Consiglio di Stato (Državno vijeće)), čemu se protive načela sadržana u uvodnoj izjavi 16. i člancima 6. i 13. Direktive 2014/25/EU, koji upućuju — radi utvrđivanja mjerodavnog zakonodavstva — na pojam „namjene” za jednu od djelatnosti uređenih Zakonikom o javnoj nabavi? Stoga, je li moguće „namijeniti” posebnom referentnom sektoru — uključujući djelomično obvezujuće uvjete, što je svojstveno isključenim sektorima — sve operativne djelatnosti navedenog sektora, u skladu s namjerama javnog naručitelja (uključujući stoga ugovore o redovnom i izvanrednom održavanju, čišćenju i opremanju, kao i o portirskim uslugama i uslugama nadzora navedenih ureda ili drugim oblicima njihove upotrebe, pri čemu se one smatraju uslugama za stranke), tako da ostaju stvarno privatizirane samo „nepovezane” djelatnosti koje javni ili privatni subjekt može slobodno obavljati u vrlo različitim područjima koja su isključivo uređena Građanskim zakonikom i za koje je nadležan redovni sud (na primjer, te vrste je, za potrebe ovog predmeta bankarska usluga koju obavlja društvo Poste Italiane, iako se isto ne može tvrditi za opskrbu i upotrebu sredstava elektroničke komunikacije ako služe čitavom području djelatnosti Grupe, pri čemu su osobito potrebne upravo za bankarsku djelatnost)? Stoga nije nepotrebno naglasiti „neravnotežu” koja proizlazi iz trenutno prevladavajućeg uskog tumačenja ako za slične ili povezane sektore vrijede potpuno drugačija pravila za dodjelu radova ili usluga: s jedne strane, iscrpna jamstva ustanovljena Zakonikom o javnoj nabavi za određivanje druge ugovorne strane; s druge strane, potpuna samostalnost u pregovaranju poduzetnika koji je može sklapati ugovore isključivo s obzirom na svoje ekonomske interese bez obveza jamstva transparentnosti koje se zahtijevaju za posebne sektore i za isključene sektore?

                  5.

                  Naposljetku, može li objava — na način određen na nacionalnoj razini ili razini Unije — postupka javne nabave u skladu sa Zakonikom o javnoj nabavi biti relevantna za potrebe određivanja područja primjene ugovora ili njegove veze s posebnim referentnim sektorom u smislu koji je usklađen s proširenim pojmom „povezanosti”, navedenim u [četvrtom] prethodnom pitanju, odnosno — podredno — može li se prigovor nenadležnosti upravnog suda, koji je podnio isti subjekt koji je objavio navedeni postupak javne nabave ili subjekti koji su uspješno sudjelovali u navedenom postupku, smatrati zlouporabom prava u smislu članka 54. [Povelje Europske unije o temeljnim pravima] kao ponašanje koje je — iako samo po sebi ne može utjecati na raspodjelu nadležnosti (s tim u vezi vidjeti i gore navedenu presudu br. 16 iz 2011. opće sjednice Consiglio di Stato (Državno vijeće)) — relevantno barem radi naknade štete i troškova s obzirom na to da može povrijediti legitimna očekivanja sudionika samog postupka javne nabave ako nisu bili odabrani te podnesu tužbu u sudskom postupku?

         (1)  Direktiva 2014/23/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o dodjeli ugovorâ o koncesiji (SL 2014., L 94, str. 1.)

         (2)  Direktiva 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL 2014., L 94, str. 65.)

         (3)  Direktiva 2014/25/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o nabavi subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga i stavljanju izvan snage Direktive 2004/17/EZ (SL 2014., L 94, str. 243.)


title: predmet C-431/19 P: Žalba koju je 5. lipnja 2019. podnio Inpost Paczkomaty sp. z o.o. protiv presude Općeg suda od 19. ožujka 2019. u spojenim predmetima T-282/16 i T-283/16, Inpost Paczkomaty i Inpost protiv Komisije

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/6

      Žalba koju je 5. lipnja 2019. podnio Inpost Paczkomaty sp. z o.o. protiv presude Općeg suda od 19. ožujka 2019. u spojenim predmetima T-282/16 i T-283/16, Inpost Paczkomaty i Inpost protiv Komisije
      (predmet C-431/19 P)
      (2019/C 328/07)
      Jezik postupka: poljski

         Stranke

         Žalitelj: Inpost Paczkomaty sp. z o.o. (zastupnik: D. Doktór, radca prawny)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Republika Poljska

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtjeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda;

                  —

                  poništi odluku;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova ovog postupka i postupka pred Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvi žalbeni razlog: povreda članka 106. stavka 2. Ugovora — pogrešno utvrđenje ispunjenja zahtjeva iz točke 19. (Odjeljak 2.6) Okvira [Europske unije za državne potpore u obliku naknade za javne usluge (2011)], povreda načela Ugovora u području javne nabave (zabrana diskriminacije, jednako postupanje- i obveza transparentnosti) te pogrešno tumačenje članka 7. stavka 2. Direktive 97/67/EZ (Direktiva o pošti). Metode koje države članice primjenjuju za financiranje pružanja univerzalnih usluga moraju biti u skladu s načelima nediskriminacije, transparentnosti i jednakog postupanja koja proizlaze iz odredaba UFEU-a o slobodama unutarnjeg tržišta (uključujući izbor pružatelja univerzalne poštanske usluge putem natječaja) i člankom 106. stavkom 2. UFEU-a, što u predmetnom slučaju nije bio slučaj.
      Drugi žalbeni razlog: povreda članka 106. stavka 2. Ugovora — pogrešno utvrđenje ispunjenja zahtjeva iz točke 14. (Odjeljak 2.2) i 60. (Odjeljak 2.10) Okvira [Europske unije za državne potpore u obliku naknade za javne usluge (2011)]. Iako obveza pružanja javnih usluga koja je povjerena poljskoj pošti (Poczta Polska) ispunjava zahtjeve sadržane u Direktivi o pošti, to ne isključuje obvezu provođenja javnog savjetovanja ili primjene drugog primjerenog sredstva kako bi se u obzir uzeli interesi korisnika i pružatelja usluga kao dokaza točnog određivanja potrebe za univerzalnom uslugom.
      Treći žalbeni razlog: povreda članka 106. stavka 2. Ugovora — pogrešno utvrđenje ispunjenja zahtjeva iz točke 52. (Odjeljak 2.9) Okvira [Europske unije za državne potpore u obliku naknade za javne usluge (2011)] i povreda članka 7. stavka 1., 3. i 5. Direktive 97/67/EZ. Opći sud je pogrešno zaključio da kompenzacijski fond ispunjava zahtjev nediskriminacije u vezi s jedinstvenim najvišim doprinosom u visini od 2 % prihoda pružatelja univerzalnih usluga ili zamjenjivih usluga; taj postotak obveznog uloga koji je trebao dati pružatelj vrijedio je jedinstveno za sve sudionike na tržištu, što je diskriminirajuće, jer se položaj pružatelja univerzalnih usluga i položaj pružatelja zamjenjivih usluga razlikuju. Štoviše, Opći sud je pogrešno zaključio da kompenzacijski fond ispunjava zahtjev proporcionalnosti.
      Tijekom rasprave o okolnostima na kojima se temeljila promjena zakona uvjeti u vezi kompenzacijskog fonda bitno su se razlikovali od uvjeta konačno utvrđenih Zakonom o pošti, tako da se ne može smatrati da je uspostavljanje fondova bilo predmet raspravljanja.
      Uvjetima za financiranje univerzalne usluge se ne zahtijeva ispitivanje jesu li nastali neto troškovi nerazmjerno opterećenje za pružatelja univerzalne usluge. Automatsko povezivanje financiranja usluge s pojavom računovodstvenih gubitaka kod univerzalnih usluga ne može se smatrati ispunjenjem zahtjevâ iz Direktive o pošti.
      Četvrti žalbeni razlog: povreda članka 7. stavka 1. Direktive o pošti — budući da se smatra da se troškovi univerzalne usluge financiraju mnoštvom isključivih i posebnih prava dodijeljenih poljskoj pošti. U skladu s člankom 7. stavkom 1. Direktive o pošti države članice za uspostavljanje i pružanje poštanskih usluga više ne dodjeljuju niti održavaju na snazi posebna prava. Međutim, poljska pošta je, suprotno stajalištu Općeg suda, dobila posebna i isključiva prava koja očito ne spadaju u područje izuzeća predviđenih Direktivom o pošti.


title: predmet C-432/19 P: Žalba koju je 5. lipnja 2019. podnio Inpost S.A. protiv presude Općeg suda od 19. ožujka 2019. u spojenim predmetima T-282/16 i T-283/16, Inpost Paczkomaty i Inpost protiv Komisije

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/7

      Žalba koju je 5. lipnja 2019. podnio Inpost S.A. protiv presude Općeg suda od 19. ožujka 2019. u spojenim predmetima T-282/16 i T-283/16, Inpost Paczkomaty i Inpost protiv Komisije
      (predmet C-432/19 P)
      (2019/C 328/08)
      Jezik postupka: poljski

         Stranke

         Žalitelj: Inpost S.A. (zastupnik: W. Knopkiewicz, radca prawny)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Republika Poljska

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtjeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda;

                  —

                  poništi odluku;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova ovog postupka i postupka pred Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvi žalbeni razlog: povreda članka 106. stavka 2. Ugovora — pogrešno utvrđenje ispunjenja zahtjeva iz točke 19. (Odjeljak 2.6) Okvira [Europske unije za državne potpore u obliku naknade za javne usluge (2011)], povreda načela Ugovora u području javne nabave (zabrana diskriminacije, jednako postupanje- i obveza transparentnosti) te pogrešno tumačenje članka 7. stavka 2. Direktive 97/67/EZ (Direktiva o pošti).
      Metode koje države članice primjenjuju za financiranje pružanja univerzalnih usluga moraju biti u skladu s načelima nediskriminacije, transparentnosti i jednakog postupanja koja proizlaze iz odredaba UFEU-a o slobodama unutarnjeg tržišta (uključujući izbor pružatelja univerzalne poštanske usluge putem natječaja) i člankom 106. stavkom 2. UFEU-a, što u predmetnom slučaju nije bio slučaj.
      Drugi žalbeni razlog: povreda članka 106. stavka 2. Ugovora — pogrešno utvrđenje ispunjenja zahtjeva iz točke 14. (Odjeljak 2.2) i 60. (Odjeljak 2.10) Okvira [Europske unije za državne potpore u obliku naknade za javne usluge (2011)]. Iako obveza pružanja javnih usluga koja je povjerena poljskoj pošti (Poczta Polska) ispunjava zahtjeve sadržane u Direktivi o pošti, to ne isključuje obvezu provođenja javnog savjetovanja ili primjene drugog primjerenog sredstva kako bi se u obzir uzeli interesi korisnika i pružatelja usluga kao dokaza točnog određivanja potrebe za univerzalnom uslugom.
      Treći žalbeni razlog: povreda članka 106. stavka 2. Ugovora — pogrešno utvrđenje ispunjenja zahtjeva iz točke 52. (Odjeljak 2.9) Okvira [Europske unije za državne potpore u obliku naknade za javne usluge (2011)] i povreda članka 7. stavka 1., 3. i 5. Direktive 97/67/EZ. Opći sud je pogrešno zaključio da kompenzacijski fond ispunjava zahtjev nediskriminacije u vezi s jedinstvenim najvišim doprinosom u visini od 2 % prihoda pružatelja univerzalnih usluga ili zamjenjivih usluga; taj postotak obveznog uloga koji je trebao dati pružatelj vrijedio je jedinstveno za sve sudionike na tržištu, što je diskriminirajuće, jer se položaj pružatelja univerzalnih usluga i položaj pružatelja zamjenjivih usluga razlikuju. Štoviše, Opći sud je pogrešno zaključio da kompenzacijski fond ispunjava zahtjev proporcionalnosti.
      Tijekom rasprave o okolnostima na kojima se temeljila promjena zakona uvjeti u vezi kompenzacijskog fonda bitno su se razlikovali od uvjeta konačno utvrđenih Zakonom o pošti, tako da se ne može smatrati da je uspostavljanje fondova bilo predmet raspravljanja.
      Uvjetima za financiranje univerzalne usluge se ne zahtijeva ispitivanje jesu li nastali neto troškovi nerazmjerno opterećenje za pružatelja univerzalne usluge. Automatsko povezivanje financiranja usluge s pojavom računovodstvenih gubitaka kod univerzalnih usluga ne može se smatrati ispunjenjem zahtjevâ iz Direktive o pošti.
      Četvrti žalbeni razlog: povreda članka 7. stavka 1. Direktive o pošti — budući da se smatra da se troškovi univerzalne usluge financiraju mnoštvom isključivih i posebnih prava dodijeljenih poljskoj pošti. U skladu s člankom 7. stavkom 1. Direktive o pošti države članice za uspostavljanje i pružanje poštanskih usluga više ne dodjeljuju niti održavaju na snazi posebna prava. Međutim, poljska pošta je, suprotno stajalištu Općeg suda, dobila posebna i isključiva prava koja očito ne spadaju u područje izuzeća predviđenih Direktivom o pošti.


title: predmet C-434/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. lipnja 2019. uputio Corte suprema di cassazione (Italija) — Poste Italiane SpA protiv Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. lipnja 2019. uputio Corte suprema di cassazione (Italija) — Poste Italiane SpA protiv Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane
      (predmet C-434/19)
      (2019/C 328/09)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Corte suprema di cassazione

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj i protustranka u postupku povodom protužalbe: Poste Italiane SpA

         Protustranka i podnositelj protužalbe: Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 14. UFEU-a (prije članak 7.D [UEEZ-a], koji je kasnije postao članak 16. UEZ-a), članku 106. stavku 2. UFEU-a (prije članak 90. [UEEZ-a] koji je kasnije postao članak 86. stavak 2. UEZ-a) i uvrštenju u sustav usluga od općeg gospodarskog interesa (UOGI), pravilo poput onoga predviđenog člankom 10. stavkom 3. Zakonodavne uredbe br. 504/1992 u vezi s člankom 2. stavcima 18. do 20. Zakona br. 662/1996, na temelju kojeg je uvedena i nastavlja se primjenjivati — i nakon privatizacije usluga „bancoposta” koje pruža društvo Poste Italiane s.p.a. — rezervirana djelatnost (sustav zakonskog monopola) u korist društva Poste Italiane s.p.a., predmet koje je usluga vođenja poštanskog tekućeg računa namijenjenog prikupljanju lokalnog poreza ICI-a, uzimajući u obzir promjene državnih propisa u području naplate poreza koji poreznim obveznicima i lokalnim poreznim tijelima barem od 1997. omogućuju da slobodno biraju način plaćanja i naplate poreza (uključujući lokalne) putem bankovnog sustava?

                  2.

                  Ako se u odgovoru na prvo pitanje zaključi da uvođenje zakonskog monopola ima značajke UOGI-ja, protivi li se članku 106. stavku 2. UFEU-a (prije članak 90. [UEEZ-a] koji je kasnije postao članka 86. stavak 2. UEZ-a) i članku 107. stavku 1. UFEU-a (prije članak 92. [UEEZ-a] koji je kasnije postao članak 87. UEZ-a), u skladu s tumačenjem tih pravila koje je Sud dao u pogledu uvjeta za razlikovanje zakonite mjere — kojom se kompenziraju obveze obavljanja javne usluge — od nezakonite državne potpore (presuda Suda od 24. srpnja 2003., C-280/00, Altmark Trans GmbH i Regierungsprăsidium Magdeburg/Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH), pravilo poput onog iz članka 10. stavka 3. Zakonodavne uredbe br. 504/1992 u vezi s člankom 2. stavcima 18. do 20. Zakona br. 662/1996 i člankom 3. stavkom 1. Uredbe Predsjednika Republike br. 144/2001, koje društvu Poste Italiane s.p.a. daje pravo da jednostrano odredi iznos „provizije” koju plaća koncesionar (zastupnik) za naplatu poreza ICI-a, a koja se primjenjuje na svaku transakciju vođenja računa izvršenu na poštanskom tekućem računu na ime koncesionara/zastupnika, uzimajući u obzir da je društvo Poste Italiane s.p.a. odlukom Upravnog vijeća br. 57/1996 odredilo da ta provizija iznosi 100 lira u razdoblju od 1. travnja 1997. do 31. svibnja 2001. odnosno 0,23 eura u razdoblju nakon 1. lipnja 2001.?

                  3.

                  Protivi li se članku 102. stavku 1. UFEU-a (prije članak 86. [UEEZ-a] koji je kasnije postao članak 82. stavak 1. UEZ-a), kako ga tumači Sud (vidjeti presude Suda od 13. prosinca 1991., C-18/88, GB Inno BM; od 25. lipnja 1998., C-203/96, Chemische Afvaistoffen Dussseldorp BV; od 17. svibnja 2001., C-340/99, TNT TRACO s.p.a.), regulatorni okvir poput onoga koji čine članak 2. stavci 18. do 20. Zakona br. 662/1996, članak 3. stavak 1. Uredbe Predsjednika Republike br. 144/2001 i članak 10. stavak 3. Zakonodavne uredbe br. 504/1992, s obzirom na to da koncesionar (zastupnik) neizbježno podliježe obvezi plaćanja „provizije” koju jednostrano određuje i/ili mijenja društvo Poste Italiane s.p.a., tako da se ugovor o poštanskom tekućem računu ne može raskinuti a da se pritom ne povredi obveza iz članka 10. stavka 3. Zakonodavne uredbe 504/1992 i da slijedom toga ne dođe do neispunjavanja obveze naplate ICI-ja koju ima prema lokalnom poreznom tijelu?


title: predmet C-435/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. lipnja 2019. uputio Corte suprema di cassazione (Italija) — Agenzia delle entrate — Riscossione protiv Poste Italiane SpA

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. lipnja 2019. uputio Corte suprema di cassazione (Italija) — Agenzia delle entrate — Riscossione protiv Poste Italiane SpA
      (predmet C-435/19)
      (2019/C 328/10)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Corte suprema di cassazione

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj i protustranka u postupku povodom protužalbe: Agenzia delle entrate — Riscossione

         Protustranka i podnositelj protužalbe: Poste Italiane SpA

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 14. UFEU-a (prije članak 7.D [UEEZ-a] koji je kasnije postao članak 16. UEZ-a), članku 106. stavku 2. UFEU-a (prije članak 90. [UEEZ-a] koji je kasnije postao članak 86. stavak 2. UEZ-a) i uvrštenju u sustav usluga od općeg gospodarskog interesa (UOGI), pravilo poput onoga predviđenog člankom 10. stavkom 3. Zakonodavne uredbe br. 504/1992 u vezi s člankom 2. stavcima 18. do 20. Zakona br. 662/1996, na temelju kojeg je uvedena i nastavlja se primjenjivati — i nakon privatizacije usluga „bancoposta” koje pruža društvo Poste Italiane s.p.a. — rezervirana djelatnost (sustav zakonskog monopola) u korist društva Poste Italiane s.p.a., predmet koje je usluga vođenja poštanskog tekućeg računa namijenjenog prikupljanju lokalnog poreza ICI-a, uzimajući u obzir promjene državnih propisa u području naplate poreza koji poreznim obveznicima i lokalnim poreznim tijelima barem od 1997. omogućuju da slobodno biraju način plaćanja i naplate poreza (uključujući lokalne) putem bankovnog sustava?

                  2.

                  Ako se u odgovoru na prvo pitanje zaključi da uvođenje zakonskog monopola ima značajke UOGI-ja, protivi li se članku 106. stavku 2. UFEU-a (prije članak 90. [UEEZ-a] koji je kasnije postao članka 86. stavak 2. UEZ-a) i članku 107. stavku 1. UFEU-a (prije članak 92. [UEEZ-a] koji je kasnije postao članak 87. UEZ-a), u skladu s tumačenjem tih pravila koje je Sud dao u pogledu uvjeta za razlikovanje zakonite mjere — kojom se kompenziraju obveze obavljanja javne usluge — od nezakonite državne potpore (presuda Suda od 24. srpnja 2003., C-280/00, Altmark Trans GmbH i Regierungspräsidium Magdeburg/Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH), pravilo poput onog iz članka 10. stavka 3. Zakonodavne uredbe br. 504/1992 u vezi s člankom 2. stavcima 18. do 20. Zakona br. 662/1996 i člankom 3. stavkom 1. Uredbe Predsjednika Republike br. 144/2001, koje društvu Poste Italiane s.p.a. daje pravo da jednostrano odredi iznos „provizije” koju plaća koncesionar (zastupnik) za naplatu poreza ICI-ja, a koja se primjenjuje na svaku transakciju vođenja računa izvršenu na poštanskom tekućem računu na ime koncesionara/zastupnika, uzimajući u obzir da je društvo Poste Italiane s.p.a. odlukom Upravnog vijeća br. 57/1996 odredilo da ta provizija iznosi 100 lira u razdoblju od 1. travnja 1997. do 31. svibnja 2001. odnosno 0,23 eura u razdoblju nakon 1. lipnja 2001.?

                  3.

                  Protivi li se članku 102. stavku 1. UFEU-a (prije članak 86. [UEEZ-a] koji je kasnije postao članak 82. stavak 1. UEZ-a), kako ga tumači Sud (vidjeti presude Suda od 13. prosinca 1991., C-18/88, GB Inno BM; od 25. lipnja 1998., C-203/96, Chemische Afvaistoffen Dussseldorp BV; od 17. svibnja 2001., C-340/99, TNT TRACO s.p.a.), regulatorni okvir poput onoga koji čine članak 2. stavci 18. do 20. Zakona br. 662/1996, članak 3. stavak 1. Uredbe Predsjednika Republike br. 144/2001 i članak 10. stavak 3. Zakonodavne uredbe br. 504/1992, s obzirom na to da koncesionar (zastupnik) neizbježno podliježe obvezi plaćanja „provizije” koju jednostrano određuje i/ili mijenja društvo Poste Italiane s.p.a., tako da se ugovor o poštanskom tekućem računu ne može raskinuti a da se pritom ne povredi obveza iz članka 10. stavka 3. Zakonodavne uredbe 504/1992 i da slijedom toga ne dođe do neispunjavanja obveze naplate koju ICI ima prema lokalnom poreznom tijelu?


title: predmet C-438/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. lipnja 2019. uputio Oberlandesgericht Düsseldorf (Njemačka) — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. protiv Frontline Digital GmbH

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. lipnja 2019. uputio Oberlandesgericht Düsseldorf (Njemačka) — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. protiv Frontline Digital GmbH
      (predmet C-438/19)
      (2019/C 328/11)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Tuženik: Frontline Digital GmbH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Isporučuju li se potrošaču u slučaju ugovora na daljinu digitalni sadržaji u smislu članka 16. točke (m) Direktive 2011/83/EU (1) ako s trgovcem sklopi ugovor o uključivanju na internetsku „platformu za upoznavanje”?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje:
                  uzrokuje li početak isporuke digitalnih sadržaja od trgovca potrošaču prestanak potrošačeva prava odustajanja u skladu s člankom 16. točkom (m) Direktive ako trgovac protivno članku 8. stavku 7. Direktive nije potrošaču dostavio potvrdu o sklopljenom ugovoru koja sadržava sve tamo navedene podatke?
                  Ako potrošačevo pravo odustajanja u tom slučaju ne prestaje:

                              treba li potrošača o tome unaprijed informirati u skladu s člankom 6. stavkom 1. točkom (k) Direktive?

         (1)  Direktive 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o pravima potrošača, izmjeni Direktive Vijeća 93/13/EEZ i Direktive 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 85/577/EEZ i Direktive 97/7/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2011., L 304, str. 64.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 260.)


title: predmet C-443/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. lipnja 2019. uputio Tribunal Superior de Justicia del País Vasco (Španjolska) — Vodafone España S.A.U. protiv Diputación Foral de Guipúzcoa

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/11

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. lipnja 2019. uputio Tribunal Superior de Justicia del País Vasco (Španjolska) — Vodafone España S.A.U. protiv Diputación Foral de Guipúzcoa
      (predmet C-443/19)
      (2019/C 328/12)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Superior de Justicia del País Vasco

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Vodafone España S.A.U.

         Tuženik: Diputación Foral de Guipúzcoa

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 13. Direktive 2002/20/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o ovlaštenju u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (1) te s njime eventualno povezane odredbe u pravu Unije tumačiti na način da im se protivi to da Kraljevina Španjolska, konkretnije fiskalno samostalna pokrajina Gipuzkoa, oporezuje pravo na korištenje radijskih frekvencija koje ima telekomunikacijski operator, koje već podliježe plaćanju takozvane naknade za korištenje radiofrekvencijskog spektra, primjenom općeg poreza kojim se terete prijenos imovine i ovjereni pravni akti, općenito primjenjivog na upravne koncesije javnih dobara, i u skladu s foralnim propisom kojim se uređuje navedeni porez?

         (1)  (SL 2002., L 108, str. 21.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 53., str. 62.)


title: predmet C-448/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. lipnja 2019. uputio Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španjolska) — WT protiv Subdelegación del Gobierno en Guadalajara

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/12

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. lipnja 2019. uputio Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španjolska) — WT protiv Subdelegación del Gobierno en Guadalajara
      (predmet C-448/19)
      (2019/C 328/13)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: WT

         Druga stranka u žalbenom postupku: Subdelegación del Gobierno en Guadalajara

         Prethodno pitanje

      Sud koji upućuje zahtjev poziva Sud da se očituje o tome protivi li se članku 12. Direktive Vijeća 2003/109/EZ od 25. studenoga 2003. o statusu državljana trećih zemalja s dugotrajnim [boravkom] (1) i, među ostalim, presudama Suda od 7. prosinca 2017., López Pastuzano (C-636/16, EU:C:2017:949) i od 8. prosinca 2011., Ziebell (C-371/08, EU:C:2011:809)], tumačenje koje je Tribunal Supremo [(Vrhovni sud, Španjolska)] zauzeo u svojim presudama br. 191/2019 od 19. veljače 2019. povodom žalbe u kasacijskom postupku 5607/2017 (ES:TS:2019:580) i br. 257/2019 od 27. veljače 2019. povodom žalbe u kasacijskom postupku 5809/2017 (ES:TS:2019:663), u skladu s kojim je na temelju tumačenja Direktive 2001/40/EZ (2) moguće utvrditi da se svakog državljanina treće zemlje, koji je nositelj dozvole dugotrajnog boravka, a koji je počinio kazneno djelo za koje je propisana kazna zatvora u trajanju od najmanje jedne godine, može i mora „automatski” protjerati, odnosno bez potrebe provođenja bilo kakvog ispitivanja njegovih osobnih, obiteljskih, socijalnih ili profesionalnih okolnosti.

         (1)  SL 2004., L 16, str. 44. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str. 41.)

         (2)  Direktiva Vijeća 2001/40/EZ od 28. svibnja 2001. o uzajamnom priznavanju odluka o izgonu državljana trećih zemalja (SL 2001., L 149, str. 34.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 16.)


title: predmet C-455/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. lipnja 2019. uputio Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španjolska) — BX protiv Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/14

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. lipnja 2019. uputio Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španjolska) — BX protiv Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.
      (predmet C-455/19)
      (2019/C 328/15)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: BX

         Tuženik: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li, radi očuvanja zaštite potrošača i korisnika i poštovanja sudske prakse koja je razvija, u skladu s pravom Unije, Direktivom Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (1), a osobito njezinim člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1., to što Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) u svojim presudama 44 do 49 od 23. siječnja 2019. kao nedvosmislen kriterij određuje da je u potrošačkim ugovorima o hipotekarnom kreditu nepoštena ona odredba o kojoj se nije pregovaralo i kojom se određuje da sve troškove ugovaranja hipotekarnog kredita treba snositi korisnik kredita, uz raspodjelu različitih iznosa uključenih u navedenu nepoštenu odredbu koja je proglašena ništavom, između banke kao pružatelja usluge i potrošača kao korisnika kredita, kako bi se ograničio povrat neopravdano plaćenih iznosa primjenom nacionalnog zakonodavstva?
                  Je li, radi očuvanja zaštite potrošača i korisnika i poštovanja sudske prakse koja je razvija, u skladu s pravom Unije, Direktivom Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima, a osobito njezinim člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1., to što Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) logički tumači odredbu koja je ništava zbog svoje nepoštenosti ako njezino ukidanje i učinci ne utječu na mogućnost daljnjeg postojanja ugovora o kreditu osiguranog hipotekom?

                  2.

                  Nadalje, a u vezi s člankom 394. LEC-a kojim se utvrđuje objektivni kriterij uspjeha u pogledu postupovnih troškova, treba li smatrati da, ako se poništi nepoštena odredba o troškovima, ali su učinci navedene ništavosti ograničeni samo na gore navedenu raspodjelu troškova, to povrjeđuje načela djelotvornosti i načela neobvezatnosti prava Europske unije ako su djelomično prihvaćeni tužbeni zahtjevi i može li se tumačiti da time dolazi do obrnutog odvraćajućeg učinka te posljedičnog nepostojanja zaštite legitimnih interesa potrošačâ i korisnika?

         (1)  SL 1993., L 95, str. 29. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: predmet C-469/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. lipnja 2019. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) — All in One Star Ltd

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. lipnja 2019. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) — All in One Star Ltd
      (predmet C-469/19)
      (2019/C 328/16)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj zahtjeva i žalitelj: All in One Star Ltd

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 30. Direktive (EU) 2017/1132 (1) nacionalni propis u skladu s kojim je za upis u trgovački registar podružnice društva s ograničenom odgovornošću koje ima sjedište u drugoj državi članici potrebno navesti iznos temeljnog kapitala ili usporedive neto sadašnje vrijednosti?

                  2)

                              a)

                              Protivi li se članku 30. Direktive (EU) 2017/1132 nacionalni propis u skladu s kojim direktor društva prilikom podnošenja prijave za upis u trgovački registar podružnice društva s ograničenom odgovornošću koje ima sjedište u drugoj državi članici treba podnijeti izjavu da u nacionalnom pravu ne postoji nikakva prepreka za njegovo imenovanje, u obliku sudske ili administrativne zabrane obavljanja zanimanja ili gospodarske djelatnosti koja potpuno ili djelomično odgovara djelatnosti trgovačkog društva, ili u obliku pravomoćne osuđujuće presude za određena kaznena djela te ga je u tom pogledu javni bilježnik, osoba sličnog zanimanja u području pravnog savjetovanja ili konzularni službenik obavijestio da ima neograničenu obvezu dostavljanja informacija sudu?

                              b)

                              U slučaju negativnog odgovora na pitanje 2.a:

                                          Protivi li se člancima 49. i 54. UFEU-a nacionalni propis u skladu s kojim direktor društva prilikom podnošenja prijave za upis u trgovački registar podružnice društva s ograničenom odgovornošću koje ima sjedište u drugoj državi članici treba podnijeti takvu izjavu?

         (1)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o određenim aspektima prava društava (SL 2017., L 169, str. 46.)


title: predmet C-477/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. lipnja 2019. uputio Verwaltungsgericht Wien (Austrija) — IE protiv Magistrat der Stadt Wien

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. lipnja 2019. uputio Verwaltungsgericht Wien (Austrija) — IE protiv Magistrat der Stadt Wien
      (predmet C-477/19)
      (2019/C 328/17)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Wien

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: IE

         Druga stranka u žalbenom postupku: Magistrat der Stadt Wien

         Prethodna pitanja

                  1)

                  Treba li pojam „lokalitet za odmor” u smislu članka 12. stavka 1. točke (d) Direktive o staništima (1) tumačiti na način da obuhvaća i u međuvremenu napuštene bivše lokalitete za odmor?
                  Ako je odgovor na prvo pitanje potvrdan:

                              treba li svaki u međuvremenu napušten bivši lokalitet za odmor klasificirati kao „lokalitet za odmor” u smislu članka 12. stavka 1. točke (d) Direktive o staništima?

                        Ako je odgovor na to pitanje niječan:

                              prema kojim kriterijima valja utvrditi treba li u međuvremenu napušten bivši lokalitet za odmor klasificirati kao „lokalitet za odmor” u smislu članka 12. stavka 1. točke (d) Direktive o staništima?

                  2)

                  Prema kojim kriterijima valja utvrditi utječe li određena radnja ili propuštanje na „lokalitet za odmor” u smislu članka 12. stavka 1. točke (d) Direktive o staništima?

                  3)

                  Prema kojim kriterijima valja utvrditi je li određena radnja ili propuštanje takav ozbiljan utjecaj na „lokalitet za odmor” u smislu članka 12. stavka 1. točke (d) Direktive o staništima da treba pretpostaviti „oštećivanje” tih „lokaliteta za odmor” u smislu članka 12. stavka 1. točke (d) Direktive o staništima?

                  4)

                  Prema kojim kriterijima valja utvrditi je li određena radnja ili propuštanje takav ozbiljan utjecaj na „lokalitet za odmor” u smislu članka 12. stavka 1. točke (d) Direktive o staništima da treba pretpostaviti „uništavanje” tih „lokaliteta za odmor” u smislu članka 12. stavka 1. točke (d) Direktive o staništima?

                  5)

                  Treba li pojam „lokalitet za razmnožavanje” u smislu članka 12. stavka 1. točke (d) Direktive o staništima tumačiti na način da prvenstveno obuhvaća samo točno odredivo mjesto na kojem se redovito odvijaju radnje parenja u užem smislu ili radnje koje se odvijaju na užem području i koje su izravno povezane s razmnožavanjem (kao što je mriješćenje), kao i da dodatno, na drugom mjestu, „lokalitet za razmnožavanje” obuhvaća sva točno odrediva mjesta koja su nužno potrebna za razvoj mlade životinje, kao primjerice mjesta ikrenja ili dijelovi biljaka koji su potrebni u stadiju ličinke ili gusjenice?
                  Ako je odgovor na to pitanje niječan:

                              što obuhvaća pojam „lokalitet za razmnožavanje” u smislu članka 12. stavka 1. točke (d) Direktive o staništima i kako treba prostorno razgraničiti „lokalitet za razmnožavanje” od ostalih mjesta?

                  6)

                  Prema kojim kriterijima valja utvrditi utječe li određena radnja ili propuštanje na „lokalitet za razmnožavanje” u smislu članka 12. stavka 1. točke (d) Direktive o staništima?

                  7)

                  Prema kojim kriterijima valja utvrditi je li određena radnja ili propuštanje takav ozbiljan utjecaj na „lokalitet za razmnožavanje” u smislu članka 12. stavka 1. točke (d) Direktive o staništima da treba pretpostaviti „oštećivanje” tih „lokaliteta za razmnožavanje” u smislu članka 12. stavka 1. točke (d) Direktive o staništima?

                  8)

                  Prema kojim kriterijima valja utvrditi je li određena radnja ili propuštanje takav ozbiljan utjecaj na „lokalitet za razmnožavanje” u smislu članka 12. stavka 1. točke (d) Direktive o staništima da treba pretpostaviti „uništavanje” tih „lokaliteta za razmnožavanje” u smislu članka 12. stavka 1. točke (d) Direktive o staništima?

         (1)  Direktiva Vijeća 92/43/EEZ od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore (SL 1992., L 206, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 2., str. 14.)


title: predmet C-482/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. lipnja 2019. uputio Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španjolska) — JF i KG protiv Bankia S.A.

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/17

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. lipnja 2019. uputio Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španjolska) — JF i KG protiv Bankia S.A.
      (predmet C-482/19)
      (2019/C 328/18)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: JF i KG

         Tuženik: Bankia S.A.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li, radi očuvanja zaštite potrošača i korisnika i poštovanja sudske prakse koja je razvija, u skladu s pravom Unije, Direktivom Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (1), a osobito njezinim člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1., to što Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) u svojim presudama 44 do 49 od 23. siječnja 2019. kao nedvosmislen kriterij određuje da je u potrošačkim ugovorima o hipotekarnom kreditu nepoštena ona odredba o kojoj se nije pregovaralo i kojom se određuje da sve troškove ugovaranja hipotekarnog kredita treba snositi korisnik kredita, uz raspodjelu različitih iznosa uključenih u navedenu nepoštenu odredbu koja je proglašena ništavom, između banke kao pružatelja usluge i potrošača kao korisnika kredita, kako bi se ograničio povrat neopravdano plaćenih iznosa primjenom nacionalnog zakonodavstva?
                  Je li, radi očuvanja zaštite potrošača i korisnika i poštovanja sudske prakse koja je razvija, u skladu s pravom Unije, Direktivom Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima, a osobito njezinim člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1., to što Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) logički tumači odredbu koja je ništava zbog svoje nepoštenosti ako njezino ukidanje i učinci ne utječu na mogućnost daljnjeg postojanja ugovora o kreditu osiguranog hipotekom?

                  2.

                  Nadalje, a u vezi s člankom 394. LEC-a kojim se utvrđuje objektivni kriterij uspjeha u pogledu postupovnih troškova, treba li smatrati da, ako se poništi nepoštena odredba o troškovima, ali su učinci navedene ništavosti ograničeni samo na gore navedenu raspodjelu troškova, to povrjeđuje načela djelotvornosti i načela neobvezatnosti prava Europske unije ako su djelomično prihvaćeni tužbeni zahtjevi i može li se tumačiti da time dolazi do obrnutog odvraćajućeg učinka te posljedičnog nepostojanja zaštite legitimnih interesa potrošačâ i korisnika?

         (1)  SL 1993., L 95, str. 29. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)