title: Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 26. listopada 2016.#Mohamad Hamcho i Hamcho International protiv Vijeća Europske unije.#Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja protiv Sirije – Zamrzavanje financijskih sredstava – Poništenje ranijih akata presudom Općeg suda – Novi akti kojima su imena tužitelja uvrštena na popise – Tužba za poništenje – Članak 76. točka (d) Poslovnika – Sadržaj tužbe – Dopuštenost – Obveza obrazlaganja – Teret dokazivanja – Pravo vlasništva – Sloboda poduzetništva.#Predmet T-153/15.

text:
         PRESUDA OPĆEG SUDA (sedmo vijeće)
      26. listopada 2016. (
            *1
         )
      „Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja protiv Sirije — Zamrzavanje financijskih sredstava — Poništenje ranijih akata presudom Općeg suda — Novi akti kojima su imena tužitelja uvrštena na popise — Tužba za poništenje — Članak 76. točka (d) Poslovnika — Sadržaj tužbe — Dopuštenost — Obveza obrazlaganja — Teret dokaza — Pravo vlasništva — Sloboda poduzetništva“
      U predmetu T‑153/15,

         Mohamad Hamcho, sa stalnom adresom u Damasku (Sirija),

         Hamcho International, sa sjedištem u Damasku,
      koje zastupaju A. Boesch, D. Amaudruz i M. Ponsard, odvjetnici,
      tužitelji,
      protiv

         Vijeće Europske unije, koje zastupaju G. Étienne i S. Kyriakopoulou, u svojstvu agenata,
      tuženika,
      povodom tužbe koja se temelji na članku 263. UFEU-a i kojom se traži poništenje Provedbene odluke Vijeća 2015/117/ZVSP od 26. siječnja 2015. o provedbi Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL 2015., L 20, str. 85.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 2015/108 od 26. siječnja 2015. o provedbi Uredbe (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji (SL 2015., L 20, str. 2.) jer su imena tužitelja uključena na popis osoba i subjekata na koje se primjenjuju mjere ograničavanja,
      OPĆI SUD (sedmo vijeće),
      u sastavu tijekom vijećanja: M. van der Woude, predsjednik, I. Ulloa Rubio (izvjestitelj) i A. Marcoulli, suci,
      tajnik: E. Coulon,
      donosi sljedeću

         Presudu

         Okolnosti spora

               1

               Mohamad Hamcho, poslovni čovjek sirijskog državljanstva, predsjednik je Hamcha International (u daljnjem tekstu zajedno nazvani: tužitelji), sirijskog društva koje je specijalizirano u područjima telekomunikacija, turizma, najma motornih vozila i zastupanja stranih društava, poglavito europskih.

               2

               Vijeće Europske unije, oštro osudivši nasilnu represiju mirovnih prosvjeda koji su se odvijali na različitim mjestima po cijeloj Siriji te pozivanjem sirijske vlasti da se suzdrži od uporabe sile, 9. svibnja 2011. donijelo je Odluku 2011/273/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL 2011., L 121, str. 11.). S obzirom na ozbiljnost situacije, Vijeće je uvelo embargo na oružje, zabranu izvoza opreme koja se može koristiti za unutarnju represiju, ograničavanje prijma u Europsku uniju kao i zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora određenih osoba i subjekata odgovornih za nasilnu represiju protiv sirijskog civilnog stanovništva.

               3

               Imena osoba odgovornih za nasilnu represiju protiv civilnog stanovništva u Siriji kao i fizičkih i pravnih osoba i subjekata koji su s njima povezani navedena su u Prilogu Odluci 2011/273. Na temelju članka 5. stavka 1. te odluke, Vijeće može, na prijedlog države članice ili visokog predstavnika Unije za vanjske poslove i sigurnosnu politiku, izmijeniti navedeni prilog. Imena tužitelja nisu navedena u tom prilogu.

               4

               S obzirom na to da neke mjere ograničavanja protiv Sirijske Arapske Republike ulaze u područje primjene Ugovora o FEU-u, Vijeće je donijelo Uredbu (EU) br. 442/2011 od 9. svibnja 2011. o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji (SL 2011., L 121, str. 1.). Ta je uredba u bitnome istovjetna Odluci 2011/273, samo što predviđa mogućnosti odmrzavanja financijskih sredstava. Popis osoba, subjekata i tijela koji se smatraju odgovornima za predmetnu represiju ili povezanima s tim odgovornima, a koji se nalazi se u Prilogu II. navedenoj uredbi, istovjetan je popisu koji se nalazi u prilogu Odluci 2011/273. Imena tužitelja ne nalaze se na tom popisu. Ako Vijeće na temelju članka 14. stavaka 1. i 4. Uredbe br. 442/2011 odluči na fizičku ili pravnu osobu, na subjekt ili na tijelo primijeniti navedenu mjeru ograničavanja, ono time mijenja Prilog II. i stoga k tome redovno ispituje popis koji se ondje nalazi, a najmanje svakih dvanaest mjeseci.

         1. Prethodni postupak koji se tiče tužitelja

               5

               Vijeće je Provedbenom odlukom 2011/302/ZVSP od 23. svibnja 2011. o provedbi Odluke 2011/273 (SL 2011., L 136, str. 91.) izmijenilo Odluku 2011/273, osobito u pogledu primjene predmetnih mjera ograničavanja na druge osobe i subjekte. Ime M. Hamcha bilo je uvršteno na popis koji se nalazi u prilogu potonjoj odluci, u 19. retku tablice koju sadržava taj prilog. U tom su retku sadržane različite zabilješke, među kojima je bio datum uvrštenja njegova imena na predmetni popis, u ovom slučaju 23. svibnja 2011., njegov datum rođenja i broj njegove putovnice kao i sljedeći razlozi:
               „Šogor Mahera el-Assada, poslovni čovjek i lokalni zastupnik nekolicine stranih društava, financira režim omogućujući represiju protiv prosvjednika.” [neslužbeni prijevod].

               6

               Vijeće je istog dana, na temelju članka 215. stavka 2. UFEU-a i Odluke 2011/273, donijelo Provedbenu uredbu (EU) br. 504/2011 o provedbi Uredbe br. 442/2011 (SL 2011., L 136, str. 45.). Ime M. Hamcha bilo je uvršteno na popis iz Priloga II. potonjoj uredbi s istim zabilješkama i razlozima koji se nalaze u prilogu Provedbenoj odluci 2011/302.

               7

               Provedbenom odlukom 2011/367/ZVSP od 23. lipnja 2011. o provedbi Odluke 2011/273 (SL 2011., L 164, str. 14.) Vijeće je primijenilo predmetne mjere ograničavanja na druge osobe i subjekte, čija su imena već uvrštena na popis iz priloga potonjoj odluci. Ime društva Hamcho International bilo je uvršteno na taj popis u 3. redak tablice B tog priloga, koja je sadržavala različite zabilješke, među kojima one koje se odnose na datum uvrštenja njegova imena na predmetni popis, u ovom slučaju 23. lipnja 2011., na njegovu adresu kao i sljedeće razloge:
               „Pod kontrolom Mohamada Hamcha ili Hamsha; izvor financiranja režima.” [neslužbeni prijevod]

               8

               Vijeće je istog dana donijelo Provedbenu uredbu (EU) br. 611/2011 o provedbi Uredbe br. 442/2011 (SL 2011., L 164, str. 1.). Ime društva Hamcho International bilo je uvršteno na popis iz Priloga II. potonjoj uredbi s istim zabilješkama i razlozima koji se nalaze u prilogu Provedbenoj odluci 2011/367.

               9

               Vijeće je u Odluci 2011/782/ZVSP od 1. prosinca 2011. o mjerama ograničavanja protiv Sirije i stavljanju izvan snage Odluke 2011/273 (SL 2011., L 319, str. 56.) ocijenilo da je, s obzirom na ozbiljnost situacije u Siriji, bilo potrebno uvesti dodatne mjere ograničavanja. Radi jasnoće, mjere koje su uvedene Odlukom 2011/273 i dodatne mjere stavljene su u jedinstven pravni akt. Ta odluka pojašnjava da se spomenute mjere ograničavanja također primjenjuju na „osobe koje imaju koristi od režima ili koje ga podupiru”. Imena tužitelja nalazila su se na popisu iz Priloga I. Odluci 2011/782, ime M. Hamcha u 19. retku tablice A, a ime društva Hamcho International u trećem retku tablice B, s istim informacijama i razlozima kao što su oni spomenuti u Prilogu Odluci 2011/273, kako je provedena provedbenim odlukama 2011/302 i 2011/367.

               10

               Uredba br. 442/2011 zamijenjena je Uredbom Vijeća (EU) br. 36/2012 od 18. siječnja 2012. o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji i o stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 442/2011 (SL 2012., L 16, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 10., str. 205.). Imena tužitelja nalazila su se na popisu iz Priloga II. Uredbi br. 36/2012, s istim informacijama i razlozima kao što su oni spomenuti u Prilogu II. Uredbi br. 442/2011, kako je provedena provedbenim uredbama br. 504/2011 i 611/2011.

               11

               Tužitelji su 30. siječnja 2012. pred Općim sudom podnijeli tužbu kojom su zahtijevali poništenje Odluke 2011/273, Odluke 2011/782, Uredbe br. 442/2011 i Uredbe br. 36/2012, kako su provedene ili izmijenjene do datuma podnošenja tužbe, u dijelu u kojem se ti akti odnose na njih. Ta je tužba upisana u tajništvu Općeg suda pod brojem T‑43/12.

               12

               Razlozi koji se odnose na M. Hamcha, koji se nalaze u Prilogu II. Odluci 2011/782 i Uredbi br. 36/2012, Provedbenom odlukom Vijeća 2012/172/ZVSP od 23. ožujka 2012. o provedbi Odluke 2011/782 (SL 2012., L 87, str. 103.) i Provedbenom uredom Vijeća (EU) br. 266/2012 od 23. ožujka 2012. o provedbi članka 32. stavka 1. Uredbe br. 36/2012 (SL 2012., L 87, str. 45.) zamijenjeni su sljedećim razlozima:
               „Sirijski poslovni čovjek i lokalni zastupnik nekolicine stranih društava, suradnik Mahera el-Assada, kojemu vodi dio financijskih i gospodarskih poslova, čime doprinosi financiranju režima.” [neslužbeni prijevod].

               13

               Odlukom Vijeća 2012/739/ZVSP od 29. studenoga 2012. o mjerama ograničavanja protiv Sirije i stavljanju izvan snage Odluke 2011/782 (SL 2012., L 330, str. 21.) predmetne mjere ograničavanja stavljene su u jedinstven pravni akt. Imena tužitelja nalazila su se na popisu iz Priloga I. Odluci 2012/739, u 18. retku tablice A za M. Hamcha i u trećem redu tablice B za društvo Hamcho International, s istim informacijama i razlozima kao što su oni spomenuti u Odluci 2011/782, kako je provedena Provedbenom odlukom 2012/172.

               14

               Vijeće je 31. svibnja 2013. donijelo Odluku 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL 2013., L 147, str. 14.). Imena tužitelja nalazila su se na popisu iz Priloga I. toj odluci, u 18. retku tablice A za M. Hamcha i u trećem retku tablice B za društvo Hamcho International, s istim informacijama i razlozima kao što su oni spomenuti u prilogu Odluci 2012/739.

               15

               Podnescima kojima nadopunjuju tužbeni zahtjev podnesenima tajništvu Općeg suda 22. lipnja 2012. te 7. siječnja i 24. lipnja 2013. tužitelji su također tražili poništenje, osobito, Provedbene odluke 2012/172, Provedbene uredbe br. 266/2012, Odluke 2012/739, Provedbene odluke Vijeća 2013/185/ZVSP od 22. travnja 2013. o provedbi Odluke 2012/739 (SL 2013., L 111, str. 77.), Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 363/2013 od 22. travnja 2013. o provedbi Uredbe br. 36/2012 (SL 2013., L 111, str. 1.) i Odluke 2013/255.

               16

               Opći sud presudom od 13. studenoga 2014., Hamcho i Hamcho International/Vijeće (T‑43/12, u daljnjem tekstu: presuda Hamcho i Hamcho International I, EU:T:2014:946) djelomično je priznao tužbu za poništenje koju su sastavili tužitelji te je poništio Uredbu br. 36/2012, Provedbenu uredbu br. 266/2012, Provedbenu uredbu br. 363/2013 i Odluku 2013/255, u dijelu u kojem se ti akti odnose na tužitelje, s učinkom od 23. siječnja 2015.

               17

               Vijeće nije podnijelo žalbu protiv presude Hamcho i Hamcho International I.

         2. Postupak ponovnog uvrštenja imena tužitelja na sporne popise

               18

               Vijeće je dopisom od 19. prosinca 2014. obavijestilo odvjetnike tužitelja o svojoj namjeri ponovnog uvrštenja njihovih imena na popise osoba i subjekata na koje se odnose mjere ograničavanja iz Priloga I. Odluci 2013/255 i iz Priloga I. Uredbi br. 36/2012 (u daljnjem tekstu: sporni popisi). Vijeće je naznačilo razloge koje je htjelo istaknuti u potporu tom ponovnom uvrštenju te je proslijedilo presliku dokumenata i informacija (s naznakama RELEX MD 342/14 i RELEX MD 343/14) na koje se htjelo osloniti kako bi potkrijepilo prijedlog ponovnog uvrštenja. Vijeće je odredilo rok u kojem tužitelji mogu podnijeti eventualna očitovanja.

               19

               Dopisom od 15. siječnja 2015. odvjetnici tužitelja zatražili su od Vijeća da odustane od ponovnog uvrštenja njihovih imena na sporne popise te su osporili sve informacije i dokumente koji, prema mišljenju Vijeća, podržavaju to novo uvrštenje.

               20

               Vijeće je 26. siječnja 2015. donijelo Provedbenu odluku 2015/117/ZVSP o provedbi Odluke 2013/255 (SL 2015., L 20, str. 85.). Istog je dana donijelo Provedbenu uredbu (EU) br. 2015/108 o provedbi Uredbe br. 36/2012 (SL 2015., L 20, str. 2.). Na temelju tih akata imena tužitelja ponovno su uvrštena na sporne popise.

               21

               Osobito, ime M. Hamcha ponovno je uvršteno u 18. redak tablice koja sadržava sporne popise, pod naslovom „A. Osobe”, a to ponovno uvrštenje temelji se na sljedećim razlozima:
               „Istaknuti sirijski poslovni čovjek, vlasnik Hamcho Internationala, blizak ključnim osobama sirijskog režima, uključujući predsjednika Bashara al-Assada i Mahera al-Assada. Od ožujka 2014. predsjednik je bilateralnih poslovnih vijeća zadužen za Kinu, nakon što ga je na taj položaj imenovao ministar gospodarstva Khodr Orfali. Mohammed Hamcho ima koristi od sirijskog režima i podržava ga te je povezan s osobama koje imaju koristi od režima i podržavaju ga.”

               22

               Ime društva Hamcho International ponovno je uvršteno u treći redak tablice koja sadržava sporne popise, pod naslovom „B. Subjekti”, a to ponovno uvrštenje temelji se na sljedećim razlozima:
               „Hamcho International je veliki sirijski holding čiji je vlasnik Mohammed Hamcho. Hamcho International ima koristi od sirijskog režima i podržava ga te je povezan s osobom koja ima koristi od režima i podržava ga.”

               23

               Vijeće je dopisom od 27. siječnja 2015. koji je uputilo tužiteljima i njihovim odvjetnicima odgovorilo na njihov dopis od 15. siječnja 2015. te im je proslijedilo presliku Provedbene odluke 2015/117 i Provedbene uredbe br. 2015/108 (u daljnjem testu: pobijani akti) kao i nove informacije kojima potkrepljuje te akte (s naznakom RELEX MD 66/15).

         Postupak i zahtjevi stranaka

               24

               Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 27. ožujka 2015. tužitelji su pokrenuli ovaj postupak za poništenje pobijanih akata.

               25

               Zasebnim aktom, podnesenim tajništvu Općeg suda 27. ožujka 2015., tužitelji su podnijeli zahtjev za ubrzani postupak na temelju članka 76.a stavka 2. Poslovnika Općeg suda od 2. svibnja 1991.

               26

               Zasebnim aktom, podnesenim tajništvu Općeg suda 15. svibnja 2015., tužitelji su podnijeli zahtjev za privremenu pravnu zaštitu kako bi dobili suspenziju primjene pobijanih akata, u dijelu koji se odnosi na njih, do odluke Općeg suda o tužbi iz glavnog postupka.

               27

               Predsjednik Općeg suda rješenjem od 20. svibnja 2015., Hamcho i Hamcho International/Vijeće (T‑153/15 R, neobjavljeno, EU:T:2015:298) odbio je taj zahtjev kao nedopušten.

               28

               Odlukom od 3. lipnja 2015. Opći sud nije prihvatio zahtjev za ubrzani postupak.

               29

               Opći sud (sedmo vijeće) primjenom članka 106. stavka 3. Poslovnika odlučio je presuditi bez usmenog dijela postupka.

               30

               Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                        —

                        naloži „da se uloži spis iz postupka T‑43/12”;

                        —

                        im pridrži pravo na repliku i da tom prilikom dostave nove dokazne elemente i pozovu svjedoke;

                        —

                        poništi pobijane akte;

                        —

                        naloži Vijeću snošenje troškova.

               31

               Vijeće od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        odbije tužbu;

                        —

                        naloži tužiteljima snošenje troškova.

         Pravo

      1. Prvi dio tužbenog zahtjeva

               32

               Prvim dijelom tužbenog zahtjeva tužitelji traže od Općeg suda „da se uloži spis iz postupka T‑43/12”. Zapravo, oni žele da Opći sud naloži da se spis koji se odnosi na predmet u kojem je donesena presuda od 13. studenoga 2014., Hamcho i Hamcho International I (T‑43/12, neobjavljena, EU:T:2014:946) uloži u spis iz ovog predmeta.

               33

               U tom pogledu, s jedne strane, valja podsjetiti da svaki postupak započet pred Općim sudom ima svoj vlastiti spis, koji osobito sadržava postupovne dokumente i akte koje su stranke podnijele u tom predmetu, i da je prema tome svaki spis potpuno samostalan. Potonje je pojašnjeno Praktičnim pravilima za provedbu Poslovnika Općeg suda (SL 2015., L 152, str. 2.), prema kojima „[p]ostupovni akt i njegovi prilozi podneseni u okviru jednog predmeta te uloženi u spis tog predmeta ne mogu se uzeti u obzir za potrebe drugog predmeta” (rješenje od 15. listopada 2009., Hangzhou Duralamp Electronics/Vijeće, T‑459/07, EU:T:2009:403, t. 12.).

               34

               S druge strane, ustaljena je sudska praksa da stranke na temelju pravila kojima je uređeno postupanje s predmetima pred Općim sudom uživaju zaštitu od neprimjerene uporabe postupovnih dokumenata, na način da postupovne akte druge stranke kojima im je odobren pristup stranke u određenom predmetu imaju pravo koristiti samo u svrhu vlastite obrane (vidjeti rješenje od 15. listopada 2009., Hangzhou Duralamp Electronics/Vijeće, T‑459/07, EU:T:2009:403, t. 13. i navedenu sudsku praksu).

               35

               Osim toga, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da su stranke u određenom postupku, osim u iznimnim slučajevima u kojima bi otkrivanje dokumenta moglo naštetiti dobrom sudovanju, slobodne otkriti svoje vlastite podneske trećim stranama. U istom smislu, stranka u određenom postupku mogla bi se pod istim uvjetom suglasiti s time da se podneskom koji je ona podnijela u okviru tog postupka druga stranka u tom postupku koristi u okviru drugog postupka (vidjeti rješenje od 15. listopada 2009., Hangzhou Duralamp Electronics/Vijeće, T‑459/07, EU:T:2009:403, t. 14. i navedenu sudsku praksu).

               36

               Na kraju, samo ako Opći sud smatra da sadržaj spisa koji se odnosi na predmet u kojem je donesena presuda od 13. studenoga 2014., Hamcho i Hamcho International I (T‑43/12, neobjavljena, EU:T:2014:946) može biti koristan za rješavanje predmetnog spora, on može naložiti njegovu reprodukciju putem mjere upravljanja postupkom na temelju članka 89. Poslovnika (vidjeti u tom smislu rješenje od 15. listopada 2009., Hangzhou Duralamp Electronics/Vijeće, T‑459/07, EU:T:2009:403, t. 15.).

               37

               Opći sud u ovom slučaju utvrđuje da su tužitelji, prema verziji tužbe podnesenoj tajništvu Općeg suda 27. ožujka 2015., kao prilog spomenutom dokumentu već priložili glavna pismena iz spisa predmeta u kojem je donesena presuda od 13. studenoga 2014., Hamcho i Hamcho International I (T‑43/12, neobjavljena, EU:T:2014:946), odnosno, s jedne strane, tužbu i repliku tužitelja (prilozi A.1 i A.3) i, s druge strane, odgovor na tužbu i odgovor na repliku Vijeća (prilozi A.2 i A.4).

               38

               Na temelju sudske prakse navedene u točkama 34. i 35. ove presude, tajništvo Općeg suda dopisom od 9. travnja 2015. upitalo je tužitelje jesu li dobili odobrenje Vijeća da njegov odgovor na tužbu i repliku u okviru predmeta u kojem je donesena presuda od 13. studenoga 2014., Hamcho i Hamcho International I (T‑43/12, neobjavljena, EU:T:2014:946) podnesu kao prilog A.2 i A.4 svojoj tužbi. S obzirom na negativan odgovor koji je zaprimljen od tužitelja, predmetni su prilozi povučeni iz spisa ovog predmeta odlukom predsjednika sedmog vijeća Općeg suda od 4. svibnja 2015.

               39

               Iz toga slijedi da zahtjev koji su tužitelji istaknuli u prvom dijelu tužbenog zahtjeva treba shvatiti kao da se odnosi na sve dokumente iz spisa koji se odnose na predmet u kojem je donesena presuda od 13. studenoga 2014., Hamcho i Hamcho International I (T‑43/12, neobjavljena, EU:T:2014:946), osim na tužbu i repliku, koji su već dio spisa ovog predmeta.

               40

               Međutim, unatoč činjenici da je cilj predmeta u kojem je donesena presuda od 13. studenoga 2014., Hamcho i Hamcho International I (T‑43/12, neobjavljena, EU:T:2014:946) i ovog predmeta unošenje imena istih tužitelja na popise mjera ograničavanja koje je donijelo Vijeće u odnosu na Sirijsku Arapsku Republiku, valja utvrditi da se ta dva predmeta odnose na različite akte te da su obrazloženja koja je dalo Vijeće u jednom i u drugom predmetu kao i dokazni elementi koji su izneseni radi potkrepljivanja navedenih uvrštenja specifični za svaki predmet. Osim toga, valja istaknuti da tužitelji nisu precizirali konkretne elemente iz spisa koji bi im omogućili da ostvare svoja prava obrane. Stoga valja smatrati da se ulaganjem spisa koji se odnosi na predmet u kojem je donesena presuda od13. studenoga 2014., Hamcho i Hamcho International I (T‑43/12, neobjavljena, EU:T:2014:946), kako su to zatražili tužitelji, ne bi dodale informacije relevantne za ocjenu osnovanosti akata pobijanih u ovom predmetu. Dakle, nijedna mjera upravljanja postupkom nije opravdana u okviru sudske prakse navedene u točki 36. ove presude.

               41

               S obzirom na sve što prethodi, ne može se naložiti da se spis koji se odnosi na predmet u kojem je donesena presuda od 13. studenoga 2014., Hamcho i Hamcho International I (T‑43/12, neobjavljena, EU:T:2014:946) unese u spis iz ovog predmeta.

               42

               Stoga prvi dio tužbenog zahtjeva treba odbiti.

         2. Drugi dio tužbenog zahtjeva

               43

               Drugim dijelom tužbenog zahtjeva tužitelji zahtijevaju od Općeg suda da im „pridrži pravo na repliku i da tom prilikom dostave nove dokazne elemente i pozovu svjedoke”.

               44

               Kao prvo, kad je riječ o zahtjevu za podnošenje replike u ovom predmetu, valja podsjetiti da je Opći sud sukladno članku 83. Poslovnika već pozvao tužitelje da dostave repliku do 10. rujna 2015. Oni su nakon toga zahtijevali produženje roka dostave navedenog pismena, koje im je Opći sud odobrio 26. kolovoza 2015. Tužitelji su repliku podnijeli 9. listopada 2015. Iz toga slijedi da je dio drugog dijela tužbenog zahtjeva koji se odnosi na mogućnost dostave replike bespredmetan.

               45

               Kao drugo, kad je riječ o zahtjevu za mogućnost podnošenja novih dokaznih elemenata prilikom podnošenja replike, članak 85. stavci 2. i 3. Poslovnika predviđa da se tužitelju može iznimno dopustiti da dostavi dokazne elemente ili da iznese dokazne prijedloge nakon prve izmjene pismena, ako je zakašnjelo podnošenje dokaznih prijedloga opravdano.

               46

               U ovom slučaju dostava novih dokaznih elemenata ne može se opravdati zato što, s jedne strane, proizlazi iz čisto špekulativnog zahtjeva i odnosi se na unos budućih i hipotetskih dokaza koje tužitelj još nije pribavio. S druge strane, suprotno onomu što zahtijeva članak 85. stavci 2. i 3. Poslovnika, tužitelji nisu obrazložili razloge kojima se opravdava zakašnjela dostava dokaznih elemenata uz tužbu.

               47

               Kao treće, kad je riječ o dijelu zahtjeva koji se odnosi na pozivanje svjedoka, valja podsjetiti da, sukladno članku 88. stavku 2. Poslovnika, kad je taj zahtjev podnesen nakon prve razmjene podnesaka, stranka koja ga podnosi mora iznijeti razloge zbog kojih ga nije mogla podnijeti ranije.

               48

               U ovom slučaju valja ponovno istaknuti da tužitelji nisu obrazložili razloge zakašnjenja u pozivanju svjedoka, što je razlog zbog kojeg njihov zahtjev treba također odbiti, kao i drugi dio tužbenog zahtjeva u cijelosti.

         3. Treći dio tužbenog zahtjeva

               49

               Trećim dijelom tužbenog zahtjeva tužitelji traže poništenje pobijanih akata.

         Dopuštenost

               50

               Bez isticanja formalnog prigovora na temelju članka 130. stavka 1. Poslovnika, Vijeće iznosi svoje sumnje u pogledu dopuštenosti zahtjeva za poništenje, koje temelji na članku 76. točki (d) Poslovnika. Osobito ističe da je tužba neprecizna i da nije dovoljno detaljna te kritizira činjenicu što tužitelji samo sistematski upućuju na priloge svojoj tužbi i na predmet u kojem je donesena presuda od 13. studenoga 2014., Hamcho i Hamcho International I (T‑43/12, neobjavljena, EU:T:2014:946). Prema mišljenju Vijeća, ta upućivanja ne mogu ispraviti formalne i materijalne nedostatke tužbe.

               51

               Tužitelji ne ističu nikakav argument koji se protivi navodima o nedopuštenosti koje je istaknulo Vijeće.

               52

               Valja istaknuti da tužba, na temelju članka 76. stavka 1. točke (d) Poslovnika, mora sadržavati predmet spora i sažet prikaz tužbenih razloga. Ti elementi moraju biti dovoljno jasni i precizni da tuženiku omoguće pripremu obrane, a Općem sudu donošenje odluke o tužbi, ako je potrebno i bez drugih informacija. Kako bi se zajamčila pravna sigurnost i dobro sudovanje, da bi tužba bila dopuštena, nužno je da bitni činjenični i pravni elementi na kojima se temelji proizlaze, makar i sažeto, ali na smislen i razumljiv način, iz samog njezina teksta (rješenje od 11. siječnja 2013., Charron Inox i Almet/Komisija i Vijeće, T‑445/11 i T‑88/12, neobjavljeno, EU:T:2013:4, t. 57.).

               53

               U ovom slučaju valja istaknuti da su tužbeni razlozi koje su istaknuli tužitelji dovoljno razumljivi iz samog teksta tužbe. Naime, s jedne strane, tužitelji ističu da su obrazloženje i dokazni elementi koje je Vijeće uložilo u ovaj predmet isti kao i oni pribavljeni u prethodnom predmetu te da su dokumenti koji su podneseni u potporu pobijanim aktima nejasni i apstraktni, kao i izvor tih informacija. S druge strane, tužitelji smatraju da su njihovo pravo vlasništva i sloboda poduzetništva povrijeđeni samom činjenicom da su povrijeđena njihova prava obrane. Osim toga, činjenica da je tuženik mogao pripremiti svoju obranu potvrđuje da je tekst tužbe dovoljno jasan i precizan kako bi omogućio Općem sudu da odluči o tužbi.

               54

               Prema tome, ova je tužba dopuštena te se mora meritorno ispitati.

         Meritum

               55

               U potporu svojoj tužbi tužitelji u biti ističu tri tužbena razloga. Prvi se temelji na povredi obveze obrazlaganja. Drugi se temelji na povredi pravila u području dokazivanja i na pogrešci u ocjeni osnovanosti razloga ponovnog uvrštavanja njihovih imena na sporne popise. Treći se temelji na povredi njihova prava vlasništva i slobode poduzetništva.

         Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja

               56

               U okviru prvog tužbenog razloga tužitelji navode da Vijeće nije pružilo nikakvo obrazloženje niti podnijelo ijedan dokazni element koji je bitno drukčiji ili nov u odnosu na obrazloženje i dokazne elemente o kojima je Opći sud već odlučivao u presudi od 13. studenoga 2014., Hamcho i Hamcho International I (T‑43/12, neobjavljena, EU:T:2014:946).

               57

               Prema ustaljenoj sudskoj praksi, obveza obrazlaganja akta koji negativno utječe na neku osobu, a koja proizlazi iz načela poštovanja prava obrane, ima za cilj, s jedne strane, pojedincu dati dostatnu uputu o tome je li mjera osnovana ili sadržava li eventualno neku pogrešku koja omogućuje osporavanje njezine valjanosti pred sudom Unije i, s druge strane, omogućiti tom sudu da provede nadzor zakonitosti te mjere (vidjeti presudu od 13. rujna 2013., Makhlouf/Vijeće, T‑383/11, EU:T:2013:431, t. 60. i navedenu sudsku praksu).

               58

               Valja također podsjetiti da obrazloženje koje zahtijeva članak 296. UFEU‑a mora biti prilagođeno naravi akta o kojem je riječ te na jasan i nedvosmislen način pokazati razmišljanje institucije, autora akta, tako da se zainteresiranim osobama omogući upoznavanje s razlozima za poduzetu mjeru i da se nadležnom sudu omogući njegov nadzor (vidjeti presudu od 13. rujna 2013., Makhlouf/Vijeće, T‑383/11, EU:T:2013:431, t. 61. i navedenu sudsku praksu).

               59

               U pogledu mjera ograničavanja koje su donesene u okviru zajedničke vanjske i sigurnosne politike, valja istaknuti da je, s obzirom na to da predmetna osoba prije donošenja prvotne odluke o zamrzavanju financijskih sredstava i gospodarskih izvora nema pravo na prethodno saslušanje, poštovanje obveze obrazlaganja još i važnije jer je to jedino jamstvo koje zainteresiranoj osobi omogućuje da se, barem nakon donošenja te odluke, učinkovito koristi pravnim lijekovima koji su joj dostupni za osporavanje njezine zakonitosti (vidjeti presudu od 13. rujna 2013., Makhlouf/Vijeće, T‑383/11, EU:T:2013:431, t. 62. i navedenu sudsku praksu).

               60

               Stoga u obrazloženju akta Vijeća o donošenju mjere zamrzavanja financijskih sredstava moraju biti utvrđeni specifični i konkretni razlozi zbog kojih Vijeće u izvršavanju svoje diskrecijske ovlasti ocjene smatra da se takva mjera treba odnositi na zainteresiranu osobu (vidjeti presudu od 13. rujna 2013., Makhlouf/Vijeće, T‑383/11, EU:T:2013:431, t. 63. i navedenu sudsku praksu).

               61

               Međutim, obvezu obrazlaganja treba ocjenjivati prema okolnostima slučaja, uključujući osobito sadržaj akta, prirodu navedenih razloga i interes koji za dobivanje objašnjenja mogu imati adresati akta (vidjeti presudu od 13. rujna 2013., Makhlouf/Vijeće, T‑383/11, EU:T:2013:431, t. 64. i navedenu sudsku praksu).

               62

               U obrazloženju nije potrebno podrobno navoditi sve činjenične i pravne okolnosti, s obzirom na to da se pitanje ispunjava li obrazloženje akta zahtjeve iz članka 296. UFEU‑a mora ocjenjivati ne samo u odnosu na svoju formulaciju već i na kontekst i na sva pravna pravila kojima se uređuje predmetno pravno područje (vidjeti presudu od 13. rujna 2013., Makhlouf/Vijeće, T‑383/11, EU:T:2013:431, t. 65. i navedenu sudsku praksu).

               63

               Preciznije, akt koji negativno utječe na neku osobu u dovoljnoj je mjeri obrazložen ako je donesen u kontekstu poznatom zainteresiranoj osobi, što joj omogućuje da razumije doseg mjere koja se na nju odnosi (vidjeti presudu od 13. rujna 2013., Makhlouf/Vijeće, T‑383/11, EU:T:2013:431, t. 66. i navedenu sudsku praksu).

               64

               U ovom slučaju, s jedne strane, Vijeće je obrazložilo ponovno uvrštenje M. Hamcha na sporne popise na sljedeći način:
               „Istaknuti sirijski poslovni čovjek, vlasnik Hamcho Internationala, blizak ključnim osobama sirijskog režima, uključujući predsjednika Bashara al-Assada i Mahera al-Assada. Od ožujka 2014. predsjednik je bilateralnih poslovnih vijeća zadužen za Kinu, nakon što ga je na taj položaj imenovao ministar gospodarstva Khodr Orfali. Mohammed Hamcho ima koristi od sirijskog režima i podržava ga te je povezan s osobama koje imaju koristi od režima i podržavaju ga.”

               65

               S druge strane, Vijeće je obrazložilo ponovno uvrštenje društva Hamcho International na sporne popise na sljedeći način:
               „Hamcho International je veliki sirijski holding čiji je vlasnik Mohammed Hamcho. Hamcho International ima koristi od sirijskog režima i podržava ga te je povezan s osobom koja ima koristi od režima i podržava ga.”

               66

               Kao prvo, što se tiče argumenta tužitelja prema kojem je obrazloženje Vijeća kojim se opravdava uvrštenje njihovih imena u pobijane akte isto kao i ono na kojem se temelje akti koji su poništeni presudom od 13. studenoga 2014., Hamcho i Hamcho International I (T‑43/12, neobjavljena, EU:T:2014:946), valja utvrditi se takav argument mora odbiti kao bespredmetan. Naime, iz točke 108. presude od 13. studenoga 2014., Hamcho i Hamcho International I (T‑43/12, neobjavljena, EU:T:2014:946) proizlazi da Vijeće u okviru novog ispitivanja ima mogućnost ponovno uvrstiti imena tužitelja na popise mjera ograničavanja na temelju pravno dovoljno dokazanih razloga. Stoga odluka o ponovnom uvrštenju donesena na temelju istih razloga kao i za prvo uvrštavanje može biti dovoljna da se opravda navedeno uvrštavanje, to više što dokazi koje je predložilo Vijeće pravno dovoljno dokazuju navedene razloge.

               67

               Osim toga, svakako treba navesti da se, suprotno onomu što tvrde tužitelji, obrazloženje koje proizlazi iz spornih popisa u ovom predmetu znatno razlikuje od onoga koje je Vijeće dalo u okviru akata koji su poništeni presudom od 13. studenoga 2014., Hamcho i Hamcho International I (T‑43/12, neobjavljena, EU:T:2014:946). Naime, imena tužitelja na početku su uvrštena na popise priložene Odluci 2011/273 i Uredbi br. 442/2011 zbog njihove financijske podrške režimu. S druge strane, novo se obrazloženje temelji, kao prvo, na činjenici da je tužitelj važan sirijski poslovni čovjek, kao drugo, na bliskosti M. Hamcha s ključnim osobama režima i, kao treće, na činjenici da on obavlja funkcije predsjednika bilateralnih gospodarskih vijeća za Kinu, pri čemu predstavlja Sirijsku Arapsku Republiku. Iz toga proizlazi da tužitelji imaju koristi od režima te ga podupiru tako što su povezani s osobama koje imaju koristi od režima i koje ga podupiru.

               68

               Kao drugo, treba zaključiti da obrazloženje Vijeća u pobijanim aktima u ovom predmetu zadovoljava pravila navedena u točkama 57. do 63. ove presude. Osobito, nije sporno da takvo obrazloženje omogućuje tužiteljima da razumiju razloge zbog kojih su njihova imena ponovno uvrštena na sporne popise zbog njihove važne uloge u sirijskim poslovnim krugovima, to više što su oni već prilikom prvog uvrštavanja poznavali kontekst i doseg mjera koje su donesene protiv njih.

               69

               Osim toga, kao što to proizlazi iz njihove argumentacije, očito je obrazloženje Vijeća bilo dovoljno da im omogući podnošenje ove tužbe i da sudu Unije omogući provođenje nadzora zakonitosti (vidjeti u tom smislu presudu od 13. rujna 2013., Makhlouf/Vijeće, T‑383/11, EU:T:2013:431, t. 72.).

               70

               U ovom slučaju tužitelji osporavaju činjenicu da su dokumenti koji su u ovoj tužbi podneseni u potporu obrazloženju pobijanih akata novi. Također osporavaju njihovu dokaznu snagu i smatraju da pravno dovoljno ne potkrepljuju pobijane akte.

               71

               U tom pogledu treba navesti da obveza obrazlaganja akta predstavlja bitnu pretpostavku koju valja razlikovati od pitanja osnovanosti obrazloženja, što potpada pod zakonitost osnove spornog akta. Naime, obrazloženje akta sastoji se u formalnom iznošenju razloga na kojima se temelji taj akt. Ako ti razlozi sadržavaju pogrešku, oni dovode do nezakonitosti navedenog akta, ali ne njegova obrazloženja, koje može biti dovoljno iako su u njemu navedeni pogrešni razlozi (vidjeti u tom smislu presudu od 15. studenoga 2012., Vijeće/Bamba, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, t. 60.).

               72

               S obzirom na prethodna razmatranja, treba odbiti tužbeni razlog koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja. Što se tiče osnovanosti razloga koje je Vijeće navelo u pogledu tužitelja, argumenti navedeni u tom pogledu trebaju se ocijeniti u okviru posebnog tužbenog razloga.

         Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi pravila u području dokazivanja i na očitoj pogrešci u ocjeni osnovanosti razloga koji su navedeni u pobijanim aktima

               73

               U okviru tog tužbenog razloga tužitelji u biti navode dva dijela. Kao prvo, s jedne strane, tužitelji navode da Vijeće nije podnijelo nijedan dokazni element koji je bitno drukčiji ili nov u odnosu na dokumente o kojima je Opći sud već odlučivao u presudi od 13. studenoga 2014., Hamcho i Hamcho International I (T‑43/12, neobjavljena, EU:T:2014:946). Kako bi potvrdili svoju argumentaciju, upućuju na dopis od 15. siječnja 2015. (vidjeti Prilog A.10 tužbi). S druge strane, oni prigovaraju Vijeću da su dokumenti podneseni u potporu ponovnom uvrštenju njihovih imena u pobijane akte nejasni, apstraktni i bez ikakve dokazne snage. Kao drugo, tužitelji zaključuju da je to ponovno uvrštenje očita zloporaba koja proizlazi iz volje Vijeća da zadrži njihova imena na spornim popisima.

               74

               Vijeće osporava argumente tužitelja.

               75

               Prema ustaljenoj sudskoj praksi, učinkovitost sudskog nadzora zajamčena u članku 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima zahtijeva, među ostalim, da se, kao nadzor nad zakonitošću razloga na kojima je utemeljena odluka o uvrštavanju ili zadržavanju imena određene osobe na popisima na koje se odnose predviđene sankcije, sud Unije uvjeri da se ta odluka temelji na dovoljno čvrstoj činjeničnoj osnovi. To podrazumijeva provjeru činjenica navedenih u obrazloženju koje podupire spomenutu odluku, kako sudski nadzor ne bi bio ograničen na utvrđenje apstraktne vjerojatnosti navedenih razloga, nego i na saznanje o tome jesu li ti razlozi, ili barem jedan od njih ako ga se smatra dovoljnim kako bi podržao tu istu odluku, potkrijepljeni (presuda od 18. srpnja 2013., Komisija i dr./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P i C‑595/10 P, EU:C:2013:518, t. 119.).

               76

               Na nadležnom je tijelu Unije da, u slučaju osporavanja, utvrdi osnovanost razloga iznesenih protiv osobe na koju se to odnosi, a ne na njoj samoj da pruži negativan dokaz o neosnovanosti spomenutih razloga. Važno je da pruženi podaci ili dokazi podrže razloge protiv dotične osobe. Ako ti elementi ne omogućavaju da se ustanovi osnovanost nekog razloga, sud Unije neće ga uzeti u obzir kao temelj odluke o uvrštenju ili zadržavanju predmetnog uvrštenja (presuda od 18. srpnja 2013., Komisija i dr./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P i C‑595/10 P, EU:C:2013:518, t. 121. do 123.).

               77

               U ovom slučaju kao prvo treba ispitati je li Vijeće zadovoljilo teret dokaza koji je na njemu na temelju članka 47. Povelje o temeljnim pravima, osobito u svjetlu argumenata tužitelja iz točaka 50. i 51. njihove tužbe.

         – Prvi dio, koji se temelji na povredi pravila u području dokazivanja

               78

               Kao prvo, u dijelu u kojem se tužitelji u točki 49. tužbe u potporu svojoj argumentaciji o novim dokaznim elementima koje je Vijeće pružilo u potpunosti pozivaju na svoj dopis od 15. siječnja 2015., takvo upućivanje treba odbaciti kao nedopušteno. Naime, iako je tekst tužbe o posebnim točkama moguće potkrijepiti i dopuniti pozivanjem na određene dijelove priloženih dokumenata, opće pozivanje na druga pismena, čak i ako se nalaze u prilogu, ne može nadoknaditi to da u tužbi nema bitnih elemenata. Nije na Općem sudu da u prilozima traži i prepoznaje tužbene razloge i argumente koje bi mogao smatrati osnovama za tužbu jer prilozi imaju strogo dokaznu i pomoćnu funkciju (vidjeti rješenje od 19. svibnja 2008., TF1/Komisija, T‑144/04, EU:T:2008:155, t. 29. i navedenu sudsku praksu; presudu od 25. listopada 2012., Arbos/Komisija, T‑161/06, neobjavljenu, EU:T:2012:573, t. 23.).

               79

               Kao drugo, što se tiče prigovora iz točaka 50. i 51. njihove tužbe, kao prvo treba navesti da tužitelji kritiziraju pomanjkanje relevantnosti dokumenata na osnovi kojih je Vijeće tvrdilo da je M. Hamcho šogor Mahera el-Assada. Oni navode da je samo Vijeće to već odbilo.

               80

               Iako je točno da je Vijeće tužiteljima iznijelo odlomak iz novina iz kojeg je vidljivo da je M. Hamcho šogor Mahera el-Assada, premda Vijeće ne navodi više taj razlog kao opravdanje ponovnog uvrštenja njihovih imena, ta dokumentacija ipak sadržava druge podatke koji su također korisni za potkrepljivanje novog obrazloženja protiv tužitelja, to jest da je M. Hamcho važan sirijski poslovni čovjek, blizak ključnim osobama režima poput Mahera el-Assada, te da je vlasnik društva Hamcho International, holdinga važnog u više područja sirijske industrije. Osim toga, u točki 12. svojeg odgovora na tužbu Vijeće podsjeća da se pri utemeljenju razloga iz pobijanih akata nije oslonilo na informaciju prema kojoj je M. Hamcho šogor Mahera el-Assada.

               81

               Posljedično treba zaključiti, protivno onomu što navode tužitelji, da se navedeni odlomak pokazuje relevantnim za dokazivanje razloga ponovnog uvrštenja njihovih imena na sporne popise.

               82

               Kao drugo, tužitelji prigovaraju Vijeću da su novi podneseni dokazni elementi nejasni i apstraktni te dovode u pitanje njihovu dokaznu snagu jer prema njihovu mišljenju oni ne utvrđuju primarni izvor informacija koje su u njima navedene.

               83

               U tom pogledu važno je navesti da je Vijeće kao opravdanje njihova ponovnog uvrštenja podnijelo dokumente s naznakom RELEX MD 342/14, RELEX MD 343/14 i RELEX MD 66/15, s odnosnim datumima od 17. prosinca 2014. i 23. siječnja 2015. (vidjeti priloge A.9 i A.11 tužbi). Radi se o trima dokumentima koji sadržavaju javno dostupne dokumente koji prema mišljenju Vijeća imaju za cilj pojasniti opći i osobni kontekst u vezi s tužiteljima. Osobito, dokument s naznakom RELEX MD 342/14 sadržava sažetak razloga iznesenih protiv tužitelja kao i informacija iznesenih u potporu tom obrazloženju. Te su informacije, među ostalim, poveznice i odlomci članaka iz novina koji su objavljeni na internetskim stranicama „Wordcrunch”, „The Washington Institute”, „The Middle East Research and Information Project (MERIP)”, „The Syria Report, Syriandays”, „Le Commerce du Levant” i „Al Arabiya”. Osim toga, taj dokument također sadržava odlomke iz dviju knjiga koje su objavljene 2006. i 2014. kao i informacije koje proizlaze iz internetske stranice Hamcho International. Dokument s naznakom RELEX MD 343/14 sadržava pak članak objavljen u časopisu Le Commerce du Levant pod naslovom „La guerre a transformé la communauté syrienne des affaires”, koji opisuje razvoj sirijske gospodarske elite i njezinu povezanost s vladajućim režimom. Naposljetku, dokument s naznakom RELEX MD 66/15 sadržava članak koji je objavljen 12. siječnja 2015. na internetskoj stranici „The Syria Report”, prema kojem je ministar gospodarstva Sirijske Arapske Republike imenovao M. Hamcha općim tajnikom gospodarske komore u Damasku (Sirija).

               84

               U ovom slučaju treba navesti da se na temelju čitanja odlomaka koje je predložilo Vijeće, osobito onih koji proizlaze iz dokumenata s naznakom RELEX MD 342/14 i RELEX MD 66/15, može zaključiti da informacije koje se ondje nalaze nisu nejasne i apstraktne, kao što to tvrde tužitelji, već su, naprotiv, konkretne i precizne. Naime, navedeni elementi pokazuju konkretne podatke koji su korisni za opisivanje M. Hamcha kao važnog poslovnog čovjeka povezanog s ključnim osobama sirijskog režima, poput Mahera el-Assada. Osim toga, navedene informacije preciziraju gospodarske funkcije i zastupanja koja on obavlja i koja ga povezuju s navedenim režimom, to jest predsjednik je sirijskih bilateralnih gospodarskih vijeća za Kinu, opći tajnik gospodarske komore iz Damaska i direktor društva Hamcho International, važnog holdinga koji je prisutan u više područja sirijskoga gospodarstva.

               85

               Osobito treba navesti sljedeće:

                        —

                        kao prvo, više članaka različitih datuma i iz različitih izvora na jasan i konkretan način opisuje odnos tužitelja s režimom. Naime, kao prvo, knjiga pod naslovom Governance in the Middle East and North Africa opisivala je M. Hamcha u okviru zatvaranja privatnog televizijskog lanca „the Cham Satellite channel” kao „bliskog predsjednikova prijatelja, koji se pripremao pokrenuti vlastiti televizijski lanac”. Kao drugo, u dvama člancima objavljenima u veljači 2012. na internetskoj stranici „The Middle East Research and Information Project (MERIP)” bilo je navedeno, s jedne strane, da „je M. Hamcho poslovni čovjek blizak Maheru el-Assadu” i, s druge strane, da „su obitelji povezane s režimom, na ovaj ili onaj način, počele dominirati nad privatnim sektorom te usto izvršavaju znatan nadzor nad javnim gospodarskim sredstvima, a ti klanovi uključuju obitelj Hamcho”. Kao treće, u članku koji je objavljen u studenome 2013. u časopisu Le Commerce du Levant bilo je navedeno da „su interesi najmoćnijih poslovnih ljudi, među kojima je Mohammad Hamcho, toliko ovisni o vlasti da se smatraju sastavnim dijelom uspostavljenog sustava” i da „iako tih poslovnih ljudi nema mnogo, imaju veliku financijsku moć”;

                        —

                        potom, članak objavljen 30. lipnja 2014. na internetskoj stranici „Woldcrunch” također detaljno navodi gospodarske djelatnosti tužitelja na sljedeći način: „M. Hamcho, sluga sirijskog oligarha Mahera el-Assada, ima u vlasništvu vrlo rentabilno tržište VOIP-a (Voice Over Internet Protocol) prema Siriji te je u postupku dobivanja dozvole od državnog ministarstva turizma za projekt umjetnog otoka blizu Tartusa”;

                        —

                        osim toga, dva članka, od 3. i 30. ožujka 2014., objavljena na internetskim stranicama „The Syria Report” i „Syriandays”, opisuju imenovanje tužitelja na mjesto predsjednika sirijskih bilateralnih gospodarskih vijeća za Kinu od strane ministra gospodarstva Khodra Orfalija kao i njegovo sudjelovanje s premijerom Waelom al-Halqijem i ministrom gospodarstva, među ostalim, na prvoj općoj skupštini bilateralnih gospodarskih vijeća 29. ožujka 2014.;

                        —

                        naposljetku, u članku objavljenom 12. siječnja 2015. na internetskoj stranici „The Syria Report” navedeno je da je ministar gospodarstva početkom prosinca 2014. imenovao tužitelja za općeg tajnika gospodarske komore u Damasku te da je tužitelj blizak Maheru el-Assadu i da je on glavni dioničar društva Hamcho International, grupe aktivne u sektoru informatike. U članku je navedeno da je razlog za radikalnu promjenu u upravnom vijeću te komore posljedica više čimbenika, kao što je političko stajalište koje su u pogledu režima zauzeli određeni poslovni ljudi.

               86

               Iz toga slijedi da argumente tužitelja prema kojima dokumentacija koju je podnijelo Vijeće sadržava samo nejasne i apstraktne tvrdnje nije moguće prihvatiti.

               87

               Osim toga, što se tiče toga da nije moguće identificirati primarne izvore informacija iz članaka koje je predložilo Vijeće, koje zbog toga nemaju dokaznu snagu, treba navesti da, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, djelatnost Suda i Općeg suda uređuje načelo slobodne ocjene dokaza te da je jedini kriterij ocjene vrijednosti podnesenih dokaza u njihovoj vjerodostojnosti. Osim toga, kako bi se ocijenila dokazna snaga nekog dokumenta, prvo treba provjeriti vjerodostojnost podataka koje on sadržava i uzeti u obzir, među ostalim, tko je izdao dokument, okolnosti njegova nastanka i tko je njegov adresat te razmotriti doima li se on u sadržajnom smislu smislenim i vjerodostojnim (vidjeti u tom smislu presudu od 27. rujna 2012., Shell Petroleum i dr./Komisija, T‑343/06, EU:T:2012:478, t. 161. i navedenu sudsku praksu).

               88

               U ovom slučaju treba zaključiti, kao prvo, da informacije čiju dokaznu snagu tužitelji osporavaju proizlaze iz različitih digitalnih izvora informacija i akademskih studija, tako da imaju različite geografske izvore, ne samo lokalne, kao što su „The Syria Report” i „Syriandays”, nego i strane, kao što su „The Washington Institute”, „Woldcrunch”, „The Middle East Research and Information Project (MERIP)”, „Le Commerce du Levant” i „Al Arabiya”. Potom treba navesti, kao što to čini i Vijeće, da su navedeni članci bili objavljeni na različite datume, čak i prije početka sirijske krize, te da su tužitelje već povezivali s režimom. Naposljetku treba navesti da svaki izvor donosi različite informacije, no unatoč tomu svi se ti izvori u biti slažu oko opisa M. Hamcha kao poslovnog čovjeka povezanog s režimom, s obzirom na trgovačke djelatnosti i predstavničke funkcije koje obavlja, te da tužitelji imaju koristi od sirijskog režima, osobito u trenutačnom ratnom kontekstu.

               89

               Opći sud stoga smatra da se informacije koje je predložilo Vijeće u cijelosti mogu smatrati pouzdanima u smislu sudske prakse navedene u točki 87. ove presude. U tom pogledu treba navesti da, iako u njima nije izričito naveden primarni izvor informacija, ratna situacija u Siriji u praksi čini teškim odnosno nemogućim prikupljanje svjedočenja osoba koje bi pristale otkriti svoje identitete. S tim povezane poteškoće i opasnosti s kojima su suočene osobe koje otkrivaju informacije prepreka su tomu da se podnesu precizni izvori o osobnim ponašanjima u potporu režimu (vidjeti u tom smislu mišljenje nezavisnog odvjetnika Y. Bota u predmetu Anbouba/Vijeće, C‑605/13 P, EU:C:2015:2, t. 204.). Naposljetku treba navesti da – iako tužitelji u svojoj tužbi općenito osporavaju dokaznu snagu odlomaka koje je podnijelo Vijeće – oni ne predlažu ni najmanju indiciju koja bi mogla dovesti u pitanje vjerodostojnost tih odlomaka.

               90

               Iz toga proizlazi da treba odbiti argumente tužitelja u pogledu nepostojanja dokazne snage informacija koje je podnijelo Vijeće koji se odnose na nepostojanje navoda o primarnim izvorima informacija.

               91

               Kao treće, tužitelji upućuju na članak koji je podnijelo Vijeće u okviru dokumenta koji ima naznaku RELEX MD 343/14, a koji je objavljen u studenome 2013. u časopisu Le Commerce du Levant, pri čemu tvrde da je navedenim člankom „osporena” predmnjeva Vijeća prema kojoj se trgovački uspjeh tužitelja može objasniti samo njihovom bliskošću sa sirijskim režimom i njihovom potporom tom režimu.

               92

               U tom pogledu, s jedne strane, treba navesti da tužitelji ponovno ne mogu objasniti kako bi navedeni članak mogao „osporiti” spornu predmnjevu. S druge strane, svakako treba, kao što je to učinilo Vijeće, uzeti u obzir da članak koji je objavljen u dokumentu s referencom RELEX MD 343/14 ne samo da ne dovodi u pitanje navedenu predmnjevu nego je može podržati time što, među ostalim, naglašava činjenicu da su interesi najmoćnijih sirijskih poslovnih ljudi, među kojima je M. Hamcho, „tako ovisni o vlasti da se smatraju sastavnim dijelom uspostavljenog režima” (vidjeti u tom pogledu str. 227. in fine). Stoga se tvrdnje tužitelja odbijaju.

               93

               Iz gore navedenog proizlazi da se argumenti koje su naveli tužitelji u točkama 50. i 51. tužbe moraju odbiti, isto kao i posljedično prvi dio drugog tužbenog razloga.

         – Drugi dio, koji se temelji na pogrešci u ocjeni osnovanosti uvrštavanja imena tužitelja na sporne popise

               94

               Tužitelji u točki 52. tužbe tvrde da je ponovno uvrštavanje njihovih imena „očita zlouporaba” koja proizlazi iz volje Vijeća da zadrži njihova imena na spornim popisima „najmanje tijekom postupka povodom tužbe”.

               95

               U tom pogledu kao prvo treba navesti da, kako je to već istaknuto u točki 66. ove presude, iz presude od 13. studenoga 2014., Hamcho i Hamcho International I (T‑43/12, neobjavljena, EU:T:2014:946) proizlazi da je Vijeće u okviru novog ispitivanja zadržalo mogućnost ponovnog uvrštavanja tužitelja na popise na osnovi dovoljno pravno potkrijepljenih razloga. U tom kontekstu, činjenica da je Vijeće ponovno uvrstilo imena tužitelja na sporne popise ne pokazuje sama po sebi da se radi o zlouporabi ili nezakonitoj volji navedene institucije u pogledu tužitelja.

               96

               Kao drugo, ako bi Opći sud smatrao da tužitelji svojim argumentom u stvari žele osporiti da je ponovno uvrštavanje njihovih imena na sporne popise dovoljno utemeljeno i opravdano, treba ponoviti da se, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, ocjena osnovanosti uvrštavanja mora izvršiti na način da se dokazi ne ispituju odvojeno, nego u kontekstu kojeg su dio (vidjeti u tom smislu presude od 18. srpnja 2013., Komisija i dr./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P i C‑595/10 P, EU:C:2013:518, t. 102. i od 28. studenoga 2013., Vijeće/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft, C‑348/12 P, EU:C:2013:776, t. 70.).

               97

               Osim toga, uzimajući u obzir situaciju u Siriji, Vijeće podnosi teret dokaza koji je na njemu ako sudu Unije predloži dovoljno konkretnih, preciznih i skladnih indicija koje omogućavaju da se dokaže postojanje dovoljne povezanosti između osobe na koju se primjenjuje mjera zamrzavanja financijskih sredstava i režima protiv kojeg se bori (presuda od 21. travnja 2015., Anbouba/Vijeće, C‑630/13 P, EU:C:2015:247, t. 53.).

               98

               U ovom slučaju, kao što to proizlazi iz dopisa od 19. prosinca 2014., Vijeće je odlučilo ponovno uvrstiti imena tužitelja na sporne popise na osnovi kriterija povezanosti sa sirijskim režimom, osobito zbog njihovih gospodarskih i političkih veza s vođama uspostavljenog režima kao i zbog koristi koju su mogli imati zbog te bliskosti. Takav kriterij proizlazi iz članka 28. stavka 1. Odluke 2013/255 i članka 15. stavka 1. Uredbe br. 36/2012. Osim toga, obrazloženje Vijeća sadržava, s jedne strane, što se tiče M. Hamcha, tri elementa: M. Hamcho važan je sirijski poslovni čovjek, vlasnik društva Hamcho International, kao drugo blizak je ključnim osobama sirijskog režima, uključujući predsjednika Bashara al-Assada i Mahera al-Assada, i, kao treće, obavlja funkcije predsjednika sirijskih bilateralnih poslovnih vijeća za Kinu. Iz toga proizlazi da je imao koristi od režima te ga podupire, pri čemu je također povezan s osobama koje imaju koristi od režima i koje ga podupiru. S druge strane, Vijeće je uvrstilo ime društva Hamcho International jer je ono važan sirijski holding u vlasništvu M. Hamcha i zbog toga je imalo koristi od sirijskog režima te ga je podupiralo, pri čemu je bilo povezano s osobom koja je imala koristi od režima i podupirala ga je.

               99

               Kao prvo treba ispitati jesu li dokazani svi razlozi za ponovno uvrštavanje imena M. Hamcha.

               100

               Što se tiče trećeg razloga u vezi s funkcijama koje obavlja M. Hamcho kao predsjednik sirijskih bilateralnih gospodarskih vijeća za Kinu, najprije treba navesti da tužitelji jedva da navode jedan argument protiv takve tvrdnje Vijeća. Naime, oni se ograničavaju na to da u svojoj replici tvrde da „je ta institucija bila brzo zatvorena, iako je stvarno djelovala”, i da „se radi samo o gospodarskim komorama”. Međutim, oni ne prinose nijedan konkretan argument kojim se dovodi u pitanje bit razloga Vijeća.

               101

               Osim toga, prema sudskoj praksi u vezi s odlukom o određivanju mjera ograničavanja, Sud je već presudio da, s obzirom na njihovu preventivnu narav, ako sud Unije smatra da je barem jedan od spomenutih razloga dovoljno precizan i konkretan, da je dokazan i predstavlja dovoljnu osnovu za tu odluku, tada okolnost da ostali razlozi to nisu ne opravdava poništenje spomenute odluke (vidjeti presudu od 28. studenoga 2013., Vijeća/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft, C‑348/12 P, EU:C:2013:776, t. 72. i navedenu sudsku praksu).

               102

               U svakom slučaju, u svjetlu informacija koje proizlaze iz dokumenata analiziranih u točkama 83. do 88. ove presude i iz posebnog političkog i gospodarskog konteksta Sirije, Opći sud smatra da je Vijeće valjano moglo smatrati da je M. Hamcho bio jedan od glavnih poslovnih ljudi Sirije i da pri obavljanju svojih gospodarskih i predstavničkih funkcija ne bi mogao biti uspješan da nije bio povezan s režimom.

               103

               Naime, treba navesti da je, kao što to proizlazi iz dokumentacije koju je podnijelo Vijeće, osobito iz dvaju članaka, objavljenih 3. i 30. ožujka 2014. na internetskim stranicama „The Syria Report” i „Syriandays”, tužitelja u ožujku 2014. ministar gospodarstva Khodr Orfali imenovao predsjednikom sirijskih bilateralnih gospodarskih vijeća za Kinu. Osim toga, iz članka objavljenog 12. siječnja 2015. na internetskoj stranici „The Syria Report” proizlazi da ga je u prosincu 2014. ministar gospodarstva također imenovao općim tajnikom gospodarske komore u Damasku. Iako je istina da ti članci ne omogućuju sami za sebe utvrđivanje neposrednog odnosa između, s jedne strane, tužitelja i, s druge strane, ministra gospodarstva ili uspostavljenog režima, oni ipak predstavljaju dovoljno konkretne, precizne i skladne indicije koje se moraju uzeti u obzir zajedno s važnim položajem tužitelja u sirijskom gospodarskom životu, među ostalim, zbog njegova vlasništva društva Hamcho International i njegovih gospodarskih djelatnosti.

               104

               Osim toga, treba navesti da se tužiteljeva funkcija unutar gospodarskih vijeća kao što su sirijska bilateralna gospodarska vijeća za Kinu, koja imaju za cilj promicati sirijsko gospodarstvo i razvoj njegovih poduzetnika, njegovih trgovačkih aktivnosti i ulaganja, ne može objasniti samo određenom bliskošću s uspostavljenim režimom te predstavlja neosporeni činjenični element koji svjedoči o određenoj vezi tužitelja s režimom Bashara al-Assada. Ta veza potkrijepljena je time što ga je ministar gospodarstva u prosincu 2014. imenovao na mjesto općeg tajnika gospodarske komore u Damasku. Naime, u članku objavljenom 12. siječnja 2015. na internetskoj stranici „The Syria Report” u vezi s time je navedeno da je razlog za radikalnu promjenu u sastavu upravnog vijeća gospodarske komore u Damasku posljedica više čimbenika, uključujući i političko stajalište koje su određeni poslovni ljudi zauzeli prema režimu.

               105

               Osim toga, treba navesti da, ako sud Unije želi izvršavati nadzor nad mjerama ograničavanja koje je u pogledu tužitelja utvrdilo Vijeće, u svojoj ocjeni obvezno mora uzeti u obzir kontekst Sirijske Arapske Republike (vidjeti u tom smislu mišljenje nezavisnog odvjetnika Y. Bota u predmetu Anbouba/Vijeće, C‑605/13 P, EU:C:2015:2, t. 205.).

               106

               U ovom slučaju Vijeće je tužiteljima uz dokument koji nosi naznaku RELEX MD 343/14 predložilo članak koji je objavljen u časopisu Le Commerce du Levant. Taj članak opisuje opći kontekst u kojem su se našli važni sirijski poslovni ljudi, među kojima i M. Hamcho. U tom se članku, među ostalim, utvrđuje da interesi najmoćnijih sirijskih poslovnih ljudi toliko ovise o vlasti u Siriji da se oni smatraju sastavnim dijelom uspostavljenog režima. Kao što je to Vijeće navelo u dopisu upućenom tužiteljima od 19. prosinca 2014., taj aspekt također ilustrira autoritarnost sirijskog režima, koji izvršava strogi nadzor nad sirijskim gospodarstvom i njegovim subjektima.

               107

               Osim toga, treba navesti da je sirijska poslovna zajednica bila tema velikog broja članaka iz različitih izvora koje je Vijeće podnijelo u prilogu svojem odgovoru na tužbu. U tim se člancima tvrdi da se sirijska gospodarska elita sastoji od poduzetnika koje je izabrao Bashar al-Assad i njegove proširene obitelji te da je ta elita uspješna zbog koristi koje ima od režima. U ovom slučaju treba navesti, kao što to tvrdi Vijeće i protivno onomu što navode tužitelji, da je ta dokumentacija dopuštena jer nema za cilj objasniti ex post sporne akte, nego pokazati da je, s obzirom na kontekst u kojem su doneseni, obrazloženje tih akata dostatno (vidjeti u tom smislu presudu od 15. studenoga 2012., Vijeće/Bamba, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, t. 62.).

               108

               Naposljetku, treba zaključiti da je Vijeće u svojem odgovoru na tužbu precizno objasnilo ne samo kako tužitelj pripada vodećoj sirijskoj gospodarskoj klasi nego i nedvojbeni značaj njegovih veza sa sirijskim režimom, s obzirom na to da on kroz svoje predstavničke funkcije, svoje trgovačke djelatnosti i vlasništvo društva Hamcho International izvršava odlučujući utjecaj na cjelokupni prvi krug vođa tog režima, pri čemu od njega ima koristi.

               109

               Iz navedenog proizlazi da je Vijeće pravilno smatralo da je M. Hamcho jedan od glavnih poslovnih ljudi u Siriji i da obavljanjem funkcija predstavljanja Sirijske Arapske Republike održava veze s režimom Bashara al-Assada. Stoga treba zaključiti da su razlozi za ponovno uvrštavanje imena M. Hamcha na sporne popise dovoljno potkrijepljeni.

               110

               Osim toga, iz članka 28. stavka 1. Odluke 2013/255 proizlazi da se trebaju zamrznuti sva financijska sredstva i gospodarski izvori koji pripadaju subjektima povezanima s osobama koje podupiru režim. U ovom slučaju, s jedne strane, iz točke 109. ove presude proizlazi da je M. Hamcho valjano uvršten na sporne popise. S druge strane, treba navesti da je društvo Hamcho International holding u većinskom vlasništvu M. Hamcha, kao što to proizlazi iz priloga odgovorima stranaka, što osim toga nisu osporili ni sami tužitelji.

               111

               Posljedično, bez potrebe ocjene dokaza koje navodi Vijeće, treba zaključiti da je ime društva Hamcho International, holdinga u vlasništvu M. Hamcha, valjano uvršteno na sporne popise.

               112

               Drugi dio drugog tužbenog razloga stoga treba odbiti, kao i cijeli tužbeni razlog.

         Treći tužbeni razlog, koji se odnosi na povredu prava vlasništva i gospodarske slobode

               113

               Tužitelji tvrde da su povrijeđena njihova prava vlasništva i gospodarske slobode time što su povrijeđena njihova prava obrane.

               114

               Vijeće osporava argumente tužitelja.

               115

               Kao prvo, treba navesti da poštovanje prava obrane, određeno u članku 41. stavku 2. Povelje o temeljnim pravima, obuhvaća pravo na saslušanje i pravo na pristup spisima uz poštovanje zakonitog interesa povjerljivosti (vidjeti presudu od 18. srpnja 2013., Komisija i dr./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P i C‑595/10 P, EU:C:2013:518, t. 99. i navedenu sudsku praksu).

               116

               Prema ustaljenoj sudskoj praksi u području mjera ograničavanja, učinkovitost sudskog nadzora, koji se osobito mora odnositi na zakonitost razloga na temelju kojih se provodi uvrštavanje imena osobe ili tijela na popise adresata navedenih mjera, uključuje to da tijelo Unije o tim razlozima mora obavijestiti osobu ili tijelo o kojem je riječ u što je moguće većoj mjeri, ili u trenutku odluke o uvrštavanju ili što je brže moguće nakon odluke, kako bi se navedenoj osobi ili tijelu omogućilo da pravodobno podnese pravno sredstvo (vidjeti u tom smislu presudu od 3. rujna 2008., Kadi i Al Barakaat International Foundation/Vijeće i Komisija, C‑402/05 P i C‑415/05 P, EU:C:2008:461, t. 336.).

               117

               Poštovanje te obveze obavještavanja o navedenim razlozima potrebno je kako bi se adresatima omogućilo da u najboljim mogućim uvjetima brane svoja prava te da uz potpuno poznavanje stvari odluče je li potrebno pokrenuti postupak (vidjeti u tom smislu presude od 15. listopada 1987., Heylens i dr., 222/86, EU:C:1987:442, t. 15. i od 4. veljače 2014., Syrian Lebanese Commercial Bank/Vijeće, T‑174/12 i T‑80/13, EU:T:2014:52, t. 132.).

               118

               U ovom slučaju treba navesti da je, kako to proizlazi iz točaka 18., 19. i 23. ove presude, Vijeće prethodno obavijestilo tužitelje, dopisom od 19. prosinca 2014., o razlozima i dokazima podnesenima u potporu ponovnom uvrštavanju njihovih imena na sporne popise, pri čemu im je odredilo rok za podnošenje mogućih očitovanja. Tužitelji su pobijali to novo uvrštavanje 15. siječnja 2015. Nakon toga Vijeće je odlučilo ponovno uvrstiti njihova imena na sporne popise, pri čemu ih je dopisom od 27. siječnja 2015. obavijestilo o svojoj odluci, pobijanim aktima i novim informacijama koje se na njih odnose. Stoga se Vijeću ne može prigovoriti da je povrijedilo prava obrane tužitelja.

               119

               Potom treba navesti da je pravo vlasništva dio općih načela prava Unije i navedeno je u članku 17. Povelje o temeljnim pravima (vidjeti presudu od 13. rujna 2013., Makhlouf/Vijeće, T‑383/11, EU:T:2013:431, t. 96. i navedenu sudsku praksu).

               120

               Unatoč tomu, u skladu sa stalnom sudskom praksom, navedeno temeljno pravo u pravu Unije ne uživa apsolutnu zaštitu, nego ga se mora uzeti u obzir ovisno o njegovoj funkciji u društvu. Slijedom toga, moguće je uvesti ograničenja u ostvarivanju tog prava, pod uvjetom da ta ograničenja stvarno odgovaraju ciljevima od općeg interesa koje je postavila Unija te da, s obzirom na cilj koji se želi postići, ne predstavljaju neproporcionalno i neprihvatljivo miješanje kojim se krši sama bit zajamčenih prava (vidjeti presudu od 13. rujna 2013., Makhlouf/Vijeće, T‑383/11, EU:T:2013:431, t. 97. i navedenu sudsku praksu).

               121

               Iz toga proizlazi da, s obzirom na osobitu važnost zaštite civilnog stanovništva u Siriji i na iznimke predviđene pobijanim aktima, ograničenja prava vlasništva koja navodi tužitelj nisu neproporcionalna (vidjeti u tom smislu presudu od 13. rujna 2013., Makhlouf/Vijeće, T‑383/11, EU:T:2013:431, t. 106.), to više što pobijani akti predviđaju određene iznimke koje osobama i subjektima na koje se odnose te mjere omogućavaju zadovoljenje osnovnih potreba.

               122

               Naime, pobijani akti predviđaju mogućnost odobrenja korištenja zamrznutim sredstvima radi zadovoljenja osnovnih potreba ili ispunjenja određenih obveza, davanja posebnih odobrenja kojima se omogućuje odmrzavanje financijskih sredstava, druge financijske imovine ili drugih gospodarskih izvora te periodičnih preispitivanja sadržaja popisa kako bi se obrisale osobe i subjekti koji više ne odgovaraju kriterijima za uvrštenje na sporne popise (vidjeti u tom smislu presudu od 13. rujna 2013., Makhlouf/Vijeće, T‑383/11, EU:T:2013:431, t. 102. i 105.).

               123

               Naposljetku, što se tiče navodnih ograničenja gospodarske slobode tužitelja koja je navedena u članku 16. Povelje o temeljnim pravima, ne može se smatrati da su ona neproporcionalna, zbog istih razloga kao što su oni navedeni u točkama 119. i 120. ove presude u pogledu prava vlasništva.

               124

               Iz toga proizlazi da Vijeće nije povrijedilo pravo vlasništva ni gospodarsku slobodu tužitelja.

               125

               Posljedično, treći tužbeni razlog mora se odbiti, kao i tužba u cjelini.

         Troškovi

               126

               U skladu s člankom 134. stavkom 1. Poslovnika Općeg suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da tužitelji nisu uspjeli u postupku, nalaže im se snošenje vlastitih troškova kao i troškova Vijeća, sukladno njegovu zahtjevu.

               Slijedom navedenoga,
               OPĆI SUD (sedmo vijeće)
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Tužba se odbija.

                           2.

                           Mohamadu Hamchu i društvu Hamcho International nalaže se snošenje vlastitih troškova kao i troškova Vijeća Europske unije u ovom postupku i u postupku privremene pravne zaštite.

                           Van der Woude

                           Ulloa Rubio

                           Marcoulli

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 26. listopada 2016.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: francuski


title: Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 15. prosinca 2015.#LTJ Diffusion protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Postupak povodom prigovora – Prijava verbalnog žiga ARTHUR & ASTON – Raniji nacionalni figurativni žig Arthur – Nepostojanje stvarne uporabe žiga – Članak 15. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Oblik koji se razlikuje u elementima koji mijenjaju razlikovni karakter.#Predmet T-83/14.

text:
         PRESUDA OPĆEG SUDA (prvo vijeće)
      15. prosinca 2015. (
            *1
         )
      „Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga ARTHUR & ASTON — Raniji nacionalni figurativni žig Arthur — Nepostojanje stvarne uporabe žiga — Članak 15. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Oblik koji se razlikuje u elementima koji mijenjaju razlikovni karakter“
      U predmetu T‑83/14,

         LTJ Diffusion, sa sjedištem u Colombesu (Francuska), koji je zastupao S. Lederman, potom F. Fajgenbaum, avocats,
      tužitelj,
      protiv

         Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM), koji zastupa V. Melgar, u svojstvu agenta,
      tuženika,
      druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM‑a, intervenijent pred Općim sudom, jest

         Arthur et Aston SAS, sa sjedištem u Gibervilleu (Francuska), koji zastupa N. Boespflug, avocat,
      povodom tužbe podnesene protiv odluke prvog žalbenog vijeća OHIM‑a od 2. prosinca 2013. (predmet R 1963/2012‑1), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između LTJ Diffusion i Arthur et Aston SAS,
      OPĆI SUD (prvo vijeće),
      u sastavu: H. Kanninen, predsjednik, I. Pelikánová i E. Buttigieg (izvjestitelj), suci,
      tajnik: E. Coulon,
      uzimajući u obzir tužbu podnesenu tajništvu Općeg suda 4. veljače 2014.,
      uzimajući u obzir odgovor na tužbu OHIM‑a podnesen tajništvu Općeg suda 16. svibnja 2014.,
      uzimajući u obzir odgovor na tužbu intervenijenta podnesen tajništvu Općeg suda 2. svibnja 2014.,
      uzimajući u obzir repliku podnesenu tajništvu Općeg suda 12. kolovoza 2014.,
      uzimajući u obzir da stranke nisu podnijele zahtjev za zakazivanje rasprave u roku od mjesec dana od dostave obavijesti o zatvaranju pisanog dijela postupka i da je stoga odlučeno, na temelju izvještaja suca izvjestitelja, u skladu s člankom 135.a Poslovnika Općeg suda od 2. svibnja 1991., da se odluka donese bez provođenja usmenog dijela postupka,
      donosi sljedeću

         Presudu

         Okolnosti spora

               1

               Tužitelj Arthur et Aston SAS podnio je 10. studenoga 2010. prijavu za registraciju žiga Zajednice Uredu za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM), na temelju Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (SL L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.).

               2

               Žig za koji je podnesena prijava za registraciju je verbalni znak ARTHUR & ASTON.

               3

               Proizvodi za koje je zatražena registracija spadaju osobito u razred 25. Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen, a odgovaraju sljedećem opisu: „Obuća; sportska obuća; obuća za plažu; sandale; čizme; čizmice; natikače; špagerice; cipele.“

               4

               Prijava žiga Zajednice objavljena je u Glasniku žigova Zajednice br. 10/2011 od 17. siječnja 2011.

               5

               Na temelju članka 41. Uredbe br. 207/2009, tužitelj, društvo LTJ Diffusion, 14. travnja 2011. podnio je prigovor na zatraženu registraciju žiga za proizvode navedene u točki 3. ove presude.

               6

               Prigovor se temeljio na ranijem francuskom figurativnom žigu, registriranom pod brojem 17731, sljedećeg izgleda:

               7

               Raniji žig naveden u prilog prigovoru registriran je u Francuskoj 16. lipnja 1983. te je registracija produljena 11. travnja 2003., za sljedeće proizvode iz razreda 25.: „Tekstilni proizvodi, gotovi i po mjeri, uključujući čizme, cipele i papuče.“

               8

               U obrazloženju prigovora pozivalo se na razloge iz članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 2007/2009.

               9

               Iako je intervenijent zahtijevao podnošenje dokaza o stvarnoj uporabi ranijeg žiga, u skladu s člankom 42. stavcima 2. i 3. Uredbe br. 207/2009, tužitelj je podnio jedino dokaz uporabe znaka prikazanog u nastavku:

               10

               Odjel za prigovore je 27. kolovoza 2011. odbio prigovor u cijelosti, zbog toga što tužitelj nije podnio dokaz stvarne uporabe ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran (u daljnjem tekstu: raniji žig u obliku u kojem je registriran), u smislu članka 15. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009.

               11

               Dana 23. listopada 2012. tužitelj je podnio žalbu OHIM‑u protiv odluke Odjela za prigovore na temelju članaka 58. do 64. Uredbe br. 207/2009.

               12

               Prvo žalbeno vijeće OHIM‑a odbilo je žalbu odlukom od 2. prosinca 2013. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka). Žalbeno je vijeće, isto kao i Odjel za prigovore, utvrdilo da se znak naveden u točki 9. ove presude (u daljem tekstu: korišteni znak) razlikuje od oblika ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran, na način da je izmijenjen njegov razlikovni karakter. Stoga je zaključilo da uporaba ranijeg žiga navedenog u prilog prigovoru nije utvrđena u skladu s člankom 15. stavkom 1. točkom (a) Uredbe br. 207/2009.

         Zahtjevi stranaka

               13

               Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        poništi pobijanu odluku;

                        —

                        vrati predmet nadležnom tijelu OHIM‑a kako bi se odlučilo o utemeljenosti prigovora, ako Opći sud smatra da nije ovlašten sam odlučiti o prigovoru;

               14

               OHIM i intervenijent od Općeg suda zahtijevaju da:

                        —

                        odbije tužbu;

                        —

                        naloži tužitelju snošenje troškova.

         Pravo

               15

               U prilog svojoj tužbi tužitelj se poziva na samo jedan tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 15. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009. On navodi da je žalbeno vijeće pogrešno ocijenilo navedenu odredbu.

               16

               Prema članku 15. stavku 1. točki (a) Uredbe br. 207/2009, dokazivanje stvarne uporabe žiga Zajednice obuhvaća i dokazivanje njegove uporabe u obliku koji se razlikuje u elementima koji ne mijenjaju razlikovni karakter žiga u odnosu na oblik u kojem je registriran.

               17

               Iako se u navedenom članku navodi samo uporaba žiga Zajednice, on se mora primjenjivati, po analogiji, i na uporabu nacionalnog žiga, s obzirom na to da članak 42. stavak 3. Uredbe br. 207/2009 predviđa da se stavak 2. tog članka primjenjuje na ranije nacionalne žigove iz članka 8. stavka 2. točke (a) te uredbe, „zamjenjujući uporabu u državi članici u kojoj je raniji nacionalni žig zaštićen, uporabom u [Uniji]“ (presuda od 14. srpnja 2014., Vila Vita Hotel und Touristik/OHIM – Viavita (VIAVITA), T‑204/12, EU:T:2014:646, t. 24.).

               18

               Predmet članka 15. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009, koji ne zahtijeva strogu sukladnost između korištenog oblika žiga i oblika u kojem je žig registriran, jest omogućavanje nositelju žiga u obliku u kojem je registriran da na znaku, prilikom njegova gospodarskog iskorištavanja, učini izmjene koje, bez mijenjanja njegova razlikovnog karaktera, omogućuju njegovo bolje prilagođavanje zahtjevima prodaje i promidžbe predmetnih proizvoda ili usluga. U skladu s njezinim predmetom, materijalno se područje primjene navedene odredbe treba smatrati ograničenim na situacije u kojima znak koji nositelj žiga konkretno koristi za označavanje proizvoda ili usluga za koje je taj žig registriran, predstavlja oblik u kojem se taj žig komercijalno iskorištava. U sličnim situacijama, kada se znak koji se koristi u trgovini razlikuje od oblika u kojem je registriran jedino u zanemarivim elementima, na način da se ta dva znaka mogu smatrati općenito jednakima, gore navedena odredba predviđa da se obveza uporabe registriranog žiga može ispuniti podnošenjem dokaza o uporabi znaka koji predstavlja njegov oblik korišten u trgovini (presude od 10. lipnja 2010., Atlas Transport/OHIM – Hartmann (ATLAS TRANSPORT), T‑482/08, EU:T:2010:229, t. 30.; od 21. lipnja 2012., Fruit of the Loom/OHIM – Blueshore Management (FRUIT), T‑514/10, EU:T:2012:316, t. 28. i od 12. ožujka 2014., Borrajo Canelo/OHIM – Tecnoazúcar (PALMA MULATA), T‑381/12, EU:T:2014:119, t. 26.).

               19

               U ovom predmetu nije sporno da je u relevantnom razdoblju, od 17. siječnja 2006. do 16. siječnja 2011., u postupku pred OHIM‑om utvrđena jedino stvarna uporaba korištenog znaka. Stoga valja ispitati je li žalbeno vijeće valjano zaključilo da taj znak sadrži razlike u odnosu na raniji žig u obliku u kojem je registriran, a koje mijenjaju razlikovni karakter potonjeg žiga.

               20

               U tom pogledu valja podsjetiti da razlikovni karakter nekog žiga u smislu Uredbe br. 207/2009 znači da taj žig omogućava identifikaciju proizvoda za koji je registracija zatražena kao proizvoda koji potječe od određenog poduzetnika i time razlikovanje tog proizvoda od onih drugih poduzetnika (vidjeti presudu od 18. srpnja 2013., Specsavers International Healthcare i dr., C‑252/12, Zb., EU:C:2013:497, t. 22. i navedenu sudsku praksu).

               21

               Raniji žig u obliku u kojem je registriran sastoji se od imena Arthur u obliku rukopisnog potpisa, crnog na bijeloj podlozi, postavljenog ukošeno i stisnuto, pri čemu su slova predstavljena vrlo zgusnutim rukopisom. Prvo je slovo tog žiga istaknuto na način da je napisano velikim slovom te naglašeno točkom između dvije kose crte slova „A“. Iako je verbalni element „arthur“ dominantni element ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran, njegov razlikovni karakter ne potječe samo iz tog verbalnog elementa već i iz njegove grafičke prezentacije koja, iako od sekundarne važnosti, nije ni zanemariva ni obična.

               22

               Kako je žalbeno vijeće ispravno primijetilo u točki 27. pobijane odluke, korišteni znak sadrži velike razlike u odnosu na raniji žig u obliku u kojem je registriran. Iako korišteni znak preuzima verbalni element „arthur“, znakovi koji se koriste za prikaz slova koja tvore taj verbalni element jesu velika bijela tiskarska slova, lagano stilizirana, na crnoj podlozi i horizontalno razmještena. Nadalje, u korištenom je znaku riječ „arthur“ smještena u crni pravokutni okvir, koji ima tanki bijeli obrub.

               23

               Takve razlike mijenjaju, s gledišta prosječnog francuskog potrošača na kojeg se odnose proizvodi iz razreda 25., razlikovni karakter ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran. Naime, grafički element tog žiga, koji se sastoji od stiliziranog potpisa, u cijelosti nestaje iz korištenog znaka te je zamijenjen radikalno drukčijim grafičkim elementom, vrlo klasičnim, simetričnim i statičnim, dok – kako ispravno ističe OHIM – raniji žig u obliku u kojem je registriran privlači pažnju asimetrijom i dinamičnošću koje proizlaze iz kretanja slova s lijeva na desno. Razlike između navedenog žiga i znaka nisu malene te ih se ne može smatrati općenito jednakima u smislu sudske prakse navedene u točki 18. ove presude.

               24

               Imajući u vidu činjenicu da specifična grafija riječi „arthur“ pridonosi – zajedno sa samom tom riječi – razlikovnom karakteru ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran te da je ona u korištenom znaku radikalno izmijenjena, treba se suglasiti sa zaključkom žalbenog vijeća prema kojem su razlike između predmetnog žiga i znaka tolike da je razlikovni karakter žiga izmijenjen.

               25

               Tužiteljeva argumentacija ne dovodi u pitanje takav zaključak.

               26

               Kao prvo, valja odbiti – kao činjenično neosnovan – prigovor tužitelja prema kojem se žalbeno vijeće nije izjasnilo o eventualnoj izmjeni razlikovnog karaktera ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran i nije u tom pogledu provelo konkretnu analizu tog žiga i korištenog znaka. Naime, dovoljno se pozvati na točke 26. do 30. i 34. do 36. pobijane odluke kako bi se utvrdilo da je žalbeno vijeće provelo konkretnu i detaljnu analizu gore navedenog žiga i znaka te došlo do zaključka, u točki 40. pobijane odluke, da se korišteni znak razlikuje od ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran, na način da je izmijenjen razlikovni karakter potonjeg žiga.

               27

               Također treba odbiti i prigovor tužitelja da se žalbeno vijeće nije očitovalo o vlastitom razlikovnom karakteru grafičkog elementa ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran ni o pitanju je li uporaba novog fonta, koji je žalbeno vijeće kvalificiralo „vrlo klasičnim“, mogla sama za sebe dovesti do promjene razlikovnog karaktera ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran.

               28

               U tom pogledu treba istaknuti da je u točki 34. pobijane odluke žalbeno vijeće smatralo da se figurativne elemente ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran ne može smatrati zanemarivima. Potom je u točki 35. pobijane odluke preciziralo da riječ „arthur“ nije bila predstavljena uobičajenim i običnim znakovima te je podsjetilo da raniji žig na kojem se temeljio prigovor nije bio registriran kao verbalni, već kao figurativni žig. Naposljetku, u točki 36. pobijane odluke žalbeno je vijeće smatralo da korišteni znak na korisnika ostavlja vrlo različit dojam od onog koji stvara raniji žig u obliku u kojem je registriran zato što ne ponavlja nijedan od njegovih figurativnih elemenata te se sastoji od drugih figurativnih elemenata, posebice od gotovo nestiliziranih tiskarskih znakova.

               29

               Stoga iz točaka 34. do 36. pobijane odluke proizlazi da je žalbeno vijeće – suprotno tvrdnjama tužitelja – ispitalo vlastiti razlikovni karakter figurativnih elemenata ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran te zaključilo da ti elementi nisu ni uobičajeni ni obični. Tako je – implicitno, ali nužno – smatralo da oni doprinose razlikovnom karakteru ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran. Iz navedenih točaka pobijane odluke, a osobito iz njezine točke 36., proizlazi da je žalbeno vijeće smatralo da izmjena razlikovnog karaktera ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran proizlazi iz nestanka, u korištenom znaku, gore navedenih figurativnih elemenata kao i iz njihove zamjene drugim običnijim i manje stiliziranim elementima.

               30

               Kao drugo, tužitelj je tvrdio da verbalni element „arthur“ predstavlja jedini razlikovni i dominantni element ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran, pri čemu je njegova grafija obična i od sekundarne važnosti. Stoga je, prema mišljenju tužitelja, ispravna primjena članka 15. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009 trebala dovesti žalbeno vijeće do zaključka da korišteni znak – koji je u cijelosti preuzeo taj razlikovni i dominantni verbalni element, bez dodavanja bilo kojeg drugog verbalnog elementa ili bilo kakvog specifičnog grafičkog elementa, ali koji je pisan drukčijim fontom, koji je također običan i od sekundarne važnosti – ne mijenja razlikovni karakter ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran.

               31

               Tužitelj u potporu premisi prema kojoj verbalni element „arthur“ predstavlja jedini razlikovni i dominantni element ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran ističe da su brojne odluke kako francuskih sudova tako i sudova Unije došle do zaključaka u tom smislu. Tužitelj se osobito pozvao na presudu od 24. studenoga 2005., Sadas/OHIM – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE) (T‑346/04, Zb., EU:T:2005:420), donesenu povodom prigovora koji je podnio protiv prijave za registraciju verbalnog znaka ARTHUR ET FELICIE kao žiga Zajednice, a koji se temeljio na ranijem žigu u obliku u kojem je registriran. Tužitelj se pozvao i na presudu cour d’appel de Paris od 11. svibnja 2005., donesenu u okviru postupka zbog povrede, koji je pokrenuo protiv korištenja verbalnog žiga ARTHUR ET FELICIE.

               32

               Usto, tužitelj je prigovorio žalbenom vijeću da je zanijekalo bilo kakvu relevantnost presude ARTHUR ET FELICIE, navedene u točki 31. ove presude (EU:T:2005:420), kao i odluka nacionalnih sudova na koje se pozvao tijekom upravnog postupka. Osporavajući ocjenu žalbenog vijeća prema kojoj utvrđenja iz gore navedene presude i odluka nisu relevantna jer su iznesena u okviru ispitivanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu, a ne ispitivanja naravi uporabe ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran (točke 32. i 38. pobijane odluke), tužitelj u osnovi tvrdi da analiza razlikovnog karaktera navedenog žiga treba biti ista u kontekstu članka 8. Uredbe br. 207/2009, koji se odnosi na vjerojatnost dovođenja u zabludu, kao i u kontekstu članka 15. navedene uredbe, koji se odnosi na uporabu registriranog žiga.

               33

               Kao odgovor na tužiteljevu argumentaciju iznesenu u točkama 30. do 32. supra, treba najprije podsjetiti da – kako proizlazi iz točke 21. supra – verbalni element „arthur“ predstavlja dominantni element ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran, u smislu da dominira u ukupnom dojmu koji taj žig proizvodi. Grafička prezentacija tog verbalnog elementa ima sekundarnu važnost u tom dojmu cjeline, iako ga nije moguće zanemariti.

               34

               Pritom valja naglasiti da nije dovoljno da je dominantni element ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran preuzet u korišteni znak – kao što je to ovdje slučaj s verbalnim elementom „arthur“ – da bi se moglo uzeti da taj znak ne mijenja razlikovni karakter ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran. Ispitivanje izmjene razlikovnog karaktera sastoji se u usporedbi ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran s korištenim znakom, kako bi se ispitalo razlikuju li se taj žig i taj znak u zanemarivim elementima, te može li ih se smatrati općenito jednakima (presude ATLAS TRANSPORT, t. 18. supra, EU:T:2010:229; FRUIT, t. 18. supra, EU:T:2012:316 i PALMA MULATA, t. 18. supra, EU:T:2014:119). Kako je već zaključeno, utvrđenja žalbenog vijeća u tom pogledu ne sadrže pogreške.

               35

               Potom, kada je riječ o tvrdnji tužitelja da verbalni element „arthur“ predstavlja jedini razlikovni element ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran, ta je tvrdnja pogrešna zbog razloga iznesenih u točkama 21. do 24. ove presude jer razlikovni karakter tog žiga ne proizlazi samo iz tog verbalnog elementa, već i iz njegove grafičke prezentacije, koja nije ni zanemariva ni obična.

               36

               Uostalom, gore navedenu tvrdnju tužitelja ne potvrđuje presuda ARTHUR ET FELICIE, točka 31. supra (EU:T:2005:420). U toj presudi Opći sud nikako nije zaključio da verbalni element „arthur“ predstavlja jedini razlikovni element ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran. U okviru usporedbe sukobljenih znakova u predmetu u kojem je donesena presuda ARTHUR ET FELICIE, točka 31. supra (EU:T:2005:420), odnosno preciznije u točki 46. te presude, Opći je sud samo utvrdio da, kao i u ovom predmetu (vidjeti točku 21. ove presude), navedeni verbalni element ima dominantni karakter, dok figurativni elementi imaju sekundarnu važnost.

               37

               Naposljetku, kada je riječ o navođenju od strane tužitelja presude cour d’appel de Paris od 11. svibnja 2005. (vidjeti točku 31. ove presude), kao i drugih odluka nacionalnih sudova, a koje su navedene i u postupku pred OHIM‑om, valja primijetiti da ni navedena presuda ni navedene odluke ne mogu dovesti u pitanje zaključak Općeg suda iz točke 24. ove presude jer u njima nije zaključeno da je grafički element ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran zanemariv i da ne doprinosi – zajedno s verbalnim elementom „arthur“ – razlikovnom karakteru tog žiga. Naprotiv, taj grafički element – koji ima oblik rukopisnog potpisa – u njima je označen kao „poseban“. Tako je posebice cour d’appel de Paris u svojoj ranije navedenoj presudi raniji žig u obliku u kojem je registriran opisao kao „registriran s posebnom grafijom u obliku rukopisnog potpisa, uzlaznog oblika, pri čemu se pod slovom A nalazi točka“. U svakom slučaju, valja podsjetiti da je sustav žigova Zajednice neovisan i da se zakonitost odluka žalbenih vijeća ocjenjuje isključivo na osnovi Uredbe br. 207/2009, tako da OHIM, ili, povodom tužbe, Opći sud, nisu obvezni doći do istih rezultata kao nacionalna upravna tijela ili nacionalni sudovi u sličnoj situaciji (vidjeti u tom smislu presude od 12. siječnja 2006., Deutsche SiSi‑Werke/OHIM, C‑173/04 P, Zb., EU:C:2006:20, t. 49. i od 23. siječnja 2014., Coppenrath‑Verlag/OHIM – Sembella (Rebella), T‑551/12, EU:T:2014:30, t. 61. i navedenu sudsku praksu).

               38

               Na temelju razmatranja iz točaka 33. do 37. ove presude i bez potrebe za očitovanjem o utemeljenosti tužiteljevog navoda da bi analiza razlikovnog karaktera žiga u obliku u kojem je registriran morala biti ista i u okviru članka 8. i u okviru članka 15. Uredbe br. 207/2009 (vidjeti točku 32. ove presude), valja odbiti premisu na kojoj se temelji tužiteljeva argumentacija prema kojoj verbalni element „arthur“ predstavlja jedini razlikovni i dominantni element ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran. Iz navedenoga slijedi da valja odbiti i ostatak tužiteljeve argumentacije koja se temelji na toj pogrešnoj premisi (vidjeti točku 30. ove presude).

               39

               Kao treće, treba odbiti tužiteljev argument prema kojem je rješenje usvojeno u pobijanoj odluci suprotno rješenju usvojenom u odluci drugog žalbenog vijeća OHIM‑a od 4. listopada 2013. (predmet R 737/2013‑2). Dovoljno je utvrditi da su činjenični okviri u te dvije odluke različiti jer se odnos između oblika ranijeg žiga u obliku u kojem je registriran i oblika korištenog znaka kako je definiran u pobijanoj odluci razlikuje od odnosa između oblika ranijeg žiga i oblika korištenog znaka kako je definiran u gore navedenoj odluci drugog žalbenog vijeća OHIM‑a od 4. listopada 2013. Nadalje, treba podsjetiti da OHIM mora donijeti odluku s obzirom na okolnosti svakog slučaja i da nije vezan ranijim odlukama donesenima u drugim predmetima. Naime, zakonitost odluka žalbenih vijeća treba ocjenjivati jedino na temelju Uredbe br. 207/2009, a ne na temelju ranije prakse. Usto, u okviru provođenja svojeg nadzora zakonitosti Opći sud nije vezan praksom OHIM‑a (vidjeti presudu PALMA MULATA, t. 18. supra, EU:T:2014:119, t. 43. i navedenu sudsku praksu).

               40

               Na temelju prethodnih razmatranja tužbeni razlog za poništenje, koji se temelji na povredi članka 15. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009, treba odbiti. Stoga tužbu valja odbiti u cijelosti.

         Troškovi

               41

               Sukladno članku 134. stavku 1. Poslovnika Općeg suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.

               42

               Budući da je tužitelj izgubio spor, treba mu naložiti snošenje troškova, sukladno zahtjevima OHIM‑a i intervenijenta.

               Slijedom navedenoga,
               OPĆI SUD (prvo vijeće),
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Tužba se odbija.

                           2.

                           LTJ Diffusionu nalaže se snošenje troškova.

                           Kanninen

                           Pelikánová

                           Buttigieg

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 15. prosinca 2015.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: francuski