title: Predmet C-709/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. studenoga 2021. uputio Curtea de Apel Piteşti (Rumunjska) – MK

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. studenoga 2021. uputio Curtea de Apel Piteşti (Rumunjska) – MK
      (Predmet C-709/21)
      (2022/C 51/31)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Piteşti

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj pritužbe: MK

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se načelu neovisnosti sudaca, utvrđenom u članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU-a u vezi s člankom 2. UEU-a i člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, nacionalna odredba poput one članka 148. stavka 2. rumunjskog Ustava na način kako je tu odredbu protumačila Curtea Constituțională (Ustavni sud, Rumunjska) u svojoj odluci br. 390/2021, prema kojoj nacionalni sudovi nisu ovlašteni ispitivati je li nacionalna odredba, koja je odlukom Curtee Constituțională (Ustavni sud) proglašena ustavnom, u skladu s odredbama prava Europske unije?

                  2.

                  Protivi li se načelu neovisnosti sudaca, utvrđenom u članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU-a u vezi s člankom 2. UEU-a i člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, nacionalna odredba poput one članka 99. točke (ș) rumunjskog Zakona br. 303/2004 o statusu sudaca i državnih odvjetnika, kojom se dopušta pokretanje stegovnog postupka i primjena stegovnih sankcija protiv suca zbog nepoštovanja presude Curtee Constituțională (Ustavni sud), ako se od tog suca traži da prizna da primjena prava Europske unije ima prednost u odnosu na obrazloženje odluke Curtee Constituțională (Ustavni sud), što je nacionalna odredba koja tom sucu uskraćuje mogućnost da primijeni pojedinu presudu Suda Europske unije za koju ocijeni da ima prednost?

                  3.

                  Protivi li se načelu neovisnosti sudaca, utvrđenom u članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU-a u vezi s člankom 2. UEU-a i člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, nacionalna sudska praksa kojom se sucu, pod prijetnjom stegovnih posljedica, zabranjuje primjena sudske prakse Suda Europske unije u kaznenim postupcima kao što je to spor koji se odnosi na razumnost trajanja kaznenog postupka koji se uređuje člankom 488.1 rumunjskog Zakonika o kaznenom postupku?


title: Predmet C-758/21 P: Žalba koju je 9. prosinca 2021. podnio Ryanair DAC, Airport Marketing Services Ltd, FR Financing (Malta) Ltd protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 29. rujna 2021. u predmetu T- 448/18, Ryanair i dr./Komisija

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/23

      Žalba koju je 9. prosinca 2021. podnio Ryanair DAC, Airport Marketing Services Ltd, FR Financing (Malta) Ltd protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 29. rujna 2021. u predmetu T- 448/18, Ryanair i dr./Komisija
      (Predmet C-758/21 P)
      (2022/C 51/32)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Ryanair DAC, Airport Marketing Services Ltd, FR Financing (Malta) Ltd (zastupnici: E. Vahida, avocat, B. Byrne, advocaat, i S. Rating, abogado)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Zahtjevi

      Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu;

                  —

                  poništi članke 5. i 6. te članke 9., 10. i 11., u dijelu u kojem se odnose na žalitelje, Komisijine odluke (EU) 2018/628 (pobijana odluka) (1), ili podredno, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje; i u svakom slučaju

                  —

                  naloži Komisiji snošenje žaliteljevih troškova u ovom žalbenom postupku i u postupku u predmetu T-448/18 pred Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelji ističu četiri žalbena razloga.
      Kao prvo, Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je kao nedopuštene odbacio, a time u svojem nadzoru odbio u obzir uzeti, ključne dokaze koje su žalitelji podnijeli prije zatvaranja usmenog dijela postupka pred Općim sudom. Opći je sud pogriješio time što je zanemario, odnosno nije propisno razmotrio, pravna načela na kojima se temelje pravila iz članka 85. stavaka 1. do 3. Poslovnika Općeg suda; pogriješio je i time što je zanemario sudsku praksu kojom se primjenjuju te odredbe.
      Kao drugo, Opći je sud pogrešno protumačio članak 17. Uredbe Vijeća (EU) 2015/1589 (2) i pogrešno primijenio članak 296. UFEU-a time što je utvrdio da: (i) Komisija nije povrijedila primjenjivi rok zastare za povrat potpore; i (ii) pobijana odluka dostatno je obrazložena u tom pogledu.
      Kao treće, Opći je sud iskrivio dokaze koji su mu podneseni time što je ocijenio da je Komisija zakonito primijenila takozvani „test subjekta u tržišnom gospodarstvu” kada je utvrđivala jesu li žalitelji ostvarili prednost u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a. Opći je sud iskrivio dokaze koji se odnose na: (i) sigurnosnu pristojbu ugovorenu u sporazumu o uslugama zračne luke između zračne luke i društva Ryanair; (ii) procjenu dodatnih operativnih troškova koje je zračna luka mogla očekivati; i (iii) faktor opterećenja na kojem je Komisija temeljila svoju ex ante procjenu profitabilnosti.
      Kao četvrto, Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je zaključio da iznos potpore koji je potrebno vratiti i koji je izračunan na temelju ex ante podataka ne treba ispravljati na temelju ex post podataka u spisu kada je donesena pobijana odluka.

         (1)  Odluka Komisije (EU) 2018/628 оd 11. studenoga 2016. o državnoj potpori SA.24221(2011/C) (ex 2011/NN) koju je provela Austrija za zračnu luku Klagenfurt, Ryanair i druge zračne prijevoznike koji se koriste tom zračnom lukom (priopćeno pod brojem dokumenta C(2016) 7131) (SL 2018., L 107, str. 1.)

         (2)  Uredba Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9. i ispravak SL 2017., L 186, str. 17.)


title: Predmet C-643/20: Rješenje predsjednika Suda od 6. listopada 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Veszprémi Törvényszék – Mađarska) – ENERGOTT Fejlesztő és Vagyonkezelő Kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/24

      Rješenje predsjednika Suda od 6. listopada 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Veszprémi Törvényszék – Mađarska) – ENERGOTT Fejlesztő és Vagyonkezelő Kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Predmet C-643/20) (1)

      (2022/C 51/33)
      Jezik postupka: mađarski
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 98, 22. 3. 2021.


title: Predmet T-230/21: Presuda Općeg suda od 1. prosinca 2021. – Jalkh/Parlament („Institucionalno pravo – Član Parlamenta – Povlastice i imuniteti – Odluka o ukidanju zastupničkog imuniteta – Članci 8. i 9. Protokola br. 7 o povlasticama i imunitetima Europske unije – Postupak ukidanja imuniteta – Očita pogreška u ocjeni”)

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/32

      Presuda Općeg suda od 1. prosinca 2021. – Jalkh/Parlament
      (Predmet T-230/21) (1)

      („Institucionalno pravo - Član Parlamenta - Povlastice i imuniteti - Odluka o ukidanju zastupničkog imuniteta - Članci 8. i 9. Protokola br. 7 o povlasticama i imunitetima Europske unije - Postupak ukidanja imuniteta - Očita pogreška u ocjeni”)
      (2022/C 51/45)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Jean-François Jalkh (Gretz-Armainvilliers, Francuska) (zastupnik: F. Wagner, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: N. Lorenz i A.-M. Dumbrăvan, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Parlamenta br. P9_TA(2021)0092 od 25. ožujka 2021. o ukidanju imuniteta tužitelju [2020/2110(IMM)].

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija

                  2.

                  Jean-Françoisu Jalkhu nalaže se snošenje troškova, uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite.

         (1)  SL C 242, 21. 6. 2021.


title: Predmet T-714/21: Tužba podnesena 4. studenoga 2021. – AL/Komisija

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/33

      Tužba podnesena 4. studenoga 2021. – AL/Komisija
      (Predmet T-714/21)
      (2022/C 51/46)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: AL (zastupnik: R. Rata, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  prvenstveno, poništi tuženikovu odluku od 4. kolovoza 2021. (ref. Ares (2021) 4962656) povodom žalbe u smislu članka 90. stavka 2. koju je tužitelj podnio 9. travnja 2021. protiv odluke Ureda za upravljanje individualnim materijalnim pravima i njihovu isplatu (PMO) od 11. siječnja 2021. (1);

                  —

                  naloži tuženiku da priopći i podnese (i) dokumentarne dokaze u vezi s izračunom na kojemu se temeljila PMO-ova odluka od 21. studenoga 2019.; i (ii) čitav tekst „Odgovor GU HR (Glavna uprava za ljudske resurse i sigurnost) na drugu žalbu”, koju je PMO djelomično citirao u poruci elektroničke pošte od 8. listopada 2020.;

                  —

                  naloži tuženiku da odredi pretpostavljeni trošak uzdržavanja za razdoblje od 1. studenoga 2020. do 30. rujna 2021. na temelju boravišta tužiteljeve majke u Belgiji;

                  —

                  naloži tuženiku da isplati naknadu za njegovu majku, izjednačenu s djetetom, za razdoblje od 1. studenoga 2020. do 30. rujna 2021.;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje vlastitih i tužiteljevih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je tuženik povrijedio članak 2. stavak 4. Pravilnika o osoblju i Komisijinu odluku od 15. travnja 2014. o općim odredbama u pogledu osoba koje se smatraju uzdržavanom djecom, s obzirom na to da je, pri izračunu troškova uzdržavanja tužiteljeve majke, tuženik pogrešno smatrao da je boravište tužiteljeve majke u Rumunjskoj, a ne u Belgiji. Nadalje, Komisija je pogriješila time što je utvrdila troškove uzdržavanja tužiteljeve majke kao 50 % osnovne plaće dužnosnika na prvom stupnju razreda AST 1, ispravljenog s koeficijentom za Rumunjsku, s obzirom na to da je tužiteljeva majka trajno boravila u tužiteljevu kućanstvu te se, u skladu s time, u obzir trebalo uzeti 40 % te osnovne plaće (bez ispravka).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 85. Pravilnika o osoblju, s obzirom na to da tužitelj nije bio svjestan da nema valjanog razloga za isplatu naknade za asimilaciju za razdoblje od 1. studenoga 2019. do 31. listopada 2020. niti je preplata bila toliko očita da je toga morao biti svjestan.

         (1)  Urednička napomena: pobijana odluka odnosi se na isplatu obiteljskih naknada u skladu s člankom 2. stavkom 4. Priloga VII. Pravilniku koji se primjenjuje na dužnosnike Europske unije.


title: Predmet T-750/21: Tužba podnesena 26. studenoga 2021. – Beauty Biosciences/EUIPO – Société de Recherche Cosmétique (BIO-BEAUTÉ)

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/34

      Tužba podnesena 26. studenoga 2021. – Beauty Biosciences/EUIPO – Société de Recherche Cosmétique (BIO-BEAUTÉ)
      (Predmet T-750/21)
      (2022/C 51/47)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Beauty Biosciences LLC (Dallas, Teksas, Sjedinjene Američke Države) (zastupnik: D. Mărginean, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Société de Recherche Cosmétique SARL (Luxembourg, Luksemburg)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije BIO-BEAUTÉ – žig Europske unije br. 13 609 631

         Postupak pred EUIPO-om: postupak za brisanje

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 28. rujna 2021. u spojenim predmetima R 1871/2020-4 i R 1891/2020-4.

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  djelomično poništi pobijanu odluku u smislu da sporni žig proglasi ništavim za proizvode iz razreda 3.: „preparati za njegu zubi; esencijalna ulja; parfemi, toaletne vodice, kolonjska voda; mirisne tvari; mirisne vodice”;

                  —

                  djelomično poništi pobijanu odluku u smislu da sporni žig proglasi ništavim za proizvode iz razreda 3.: „Kozmetički proizvodi; dezodoransi; Ekstrakti biljaka za kozmetičku uporabu; Sapuni, mlijeko za čišćenje; Kozmetičke kreme, gelovi, mlijeka, losioni, maske, pomade, puderi, serumi i preparati za njegu kože; Preparati protiv bora; Kozmetički preparati za njegu usana; Preparati za sunčanje (kozmetika), preparati za uporabu nakon sunčanja (kozmetika); Kozmetički preparati za mršavljenje; Depilatori; Proizvodi za kosu (preparati za njegu kose i vlasišta); Kupanje (Kozmetički preparati za -); Šminka i proizvodi za skidanje šminke; Preparati za brijanje i preparati za uporabu nakon brijanja”;

                  —

                  preinači pobijanu odluku u smislu da sporni žig proglasi ništavim za proizvode iz razreda 3.: „preparati za njegu zubi; esencijalna ulja; parfemi, toaletne vodice, kolonjska voda; mirisne tvari; mirisne vodice”;

                  —

                  preinači pobijanu odluku u smislu da sporni žig proglasi ništavim za proizvode iz razreda 3.: „Kozmetički proizvodi; dezodoransi; Ekstrakti biljaka za kozmetičku uporabu; Sapuni, mlijeko za čišćenje; Kozmetičke kreme, gelovi, mlijeka, losioni, maske, pomade, puderi, serumi i preparati za njegu kože; Preparati protiv bora; Kozmetički preparati za njegu usana; Preparati za sunčanje (kozmetika), Preparati za uporabu nakon sunčanja (kozmetika); Kozmetički preparati za mršavljenje; Depilatori; Proizvodi za kosu (preparati za njegu kose i vlasišta); Kupanje (Kozmetički preparati za -); Šminka i proizvodi za skidanje šminke; Preparati za brijanje i preparati za uporabu nakon brijanja”;

                  —

                  naloži društvu Société de Recherche Cosmétique S.A.R.L. snošenje troškova koji su nastali društvu Beauty Biosciences LLC u ovom postupku, u postupku pred žalbenim vijećem i u postupku pred Odjelom za poništaje.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 59. stavka 1. točke (a) u vezi s člankom 7. stavkom 1. točkom (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća s obzirom na to da je žalbeno vijeće pogrešno ocijenilo da žig Europske unije br. 13 609 631 BIO-BEAUTÉ nije opisan u odnosu na proizvode iz razreda 3.: „preparati za njegu zubi; esencijalna ulja; parfemi, toaletne vodice, kolonjska voda; mirisne tvari; mirisne vodice”;

                  —

                  povreda članka 59. stavka 1. točke (a) u vezi s člankom 7. stavkom 1. točkom (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća s obzirom na to da je žalbeno vijeće pogrešno ocijenilo da žigu Europske unije br. 13 609 631 BIO-BEAUTÉ ne nedostaje razlikovni karakter u odnosu na proizvode iz razreda 3.: „preparati za njegu zubi; esencijalna ulja; parfemi, toaletne vodice, kolonjska voda; mirisne tvari; mirisne vodice”;

                  —

                  povreda članka 59. stavka 1. točke (a) u vezi s člankom 7. stavkom 3. i člankom 59. stavkom 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća s obzirom na to da je žalbeno vijeće pogrešno ocijenilo da je žig Europske unije br. 13 609 631 BIO-BEAUTÉ stekao razlikovni karakter u odnosu na proizvode iz razreda 3.: „Kozmetički proizvodi; dezodoransi; Ekstrakti biljaka za kozmetičku uporabu; Sapuni, mlijeko za čišćenje; Kozmetičke kreme, gelovi, mlijeka, losioni, maske, pomade, puderi, serumi i preparati za njegu kože; Preparati protiv bora; Kozmetički preparati za njegu usana; Preparati za sunčanje (kozmetika), Preparati za uporabu nakon sunčanja (kozmetika); Kozmetički preparati za mršavljenje; Depilatori; Proizvodi za kosu (preparati za njegu kose i vlasišta); Kupanje (Kozmetički preparati za -); Šminka i proizvodi za skidanje šminke; Preparati za brijanje i preparati za uporabu nakon brijanja”.


title: Predmet T-754/21: Tužba podnesena 29. studenoga 2021. – Peace United/EUIPO – 1906 Collins (bâoli)

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/35

      Tužba podnesena 29. studenoga 2021. – Peace United/EUIPO – 1906 Collins (bâoli)
      (Predmet T-754/21)
      (2022/C 51/48)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Peace United Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: M. Artzimovitch, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: 1906 Collins LLC (Miami, Florida, Sjedinjene Američke Države)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije bâoli – žig Europske unije br. 6 619 977

         Postupak pred EUIPO-om: postupak za brisanje

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 14. rujna 2021. u predmetu R 275/2020-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku jer je žalbeno vijeće, zbog različitih pogrešaka u ocjeni činjenica i prava i povrede obveze dobre uprave, smatralo da žig Europske unije br. 6 619 977 bâoli nije bio u stvarnoj uporabi u spornom razdoblju za usluge za koje je zatražena zaštita u razredima 41. i 43.;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 63. stavka 1. točke (a) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća jer je žalbeno vijeće počinilo pogrešku u ocjeni zloporabe zahtjeva za opoziv;

                  —

                  povreda članka 58. stavka 1. točke (a) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća jer je žalbeno vijeće počinilo očitu pogrešku u ocjeni stvarne uporabe žiga.


title: Predmet T-758/21: Tužba podnesena 1. prosinca 2021. — Dorsum/EUIPO — ID Quantique (Clavis)

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/36

      Tužba podnesena 1. prosinca 2021. — Dorsum/EUIPO — ID Quantique (Clavis)
      (Predmet T-758/21)
      (2022/C 51/49)
      Jezik postupka: mađarski

         Stranke

         Tužitelj: Dorsum Informatikai Fejlesztő és Szolgáltató Zrt. (Budimpešta, Mađarska) (zastupnik: Gy. Hajdu, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: ID Quantique SA (Carouge, Švicarska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Unije „Clavis” — Prijava za registraciju br. 18064876

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 22. rujna 2021. u predmetu R 189/2021-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  kao prvo, preinači pobijanu odluku i prihvati tužiteljevu tužbu

                  —

                  podredno, poništi pobijanu odluku s time da se učinci prošire i na EUIPO-ovu odluku od 27. studenoga 2020.

                  —

                  naloži da se tužitelju naknade troškovi postupka.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 47. stavka 1. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća

                  —

                  povreda članka 107. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća

                  —

                  povreda članka 95. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća

                  —

                  bitne povrede postupka.


title: Predmet T-760/21: Tužba podnesena 29. studenoga 2021. – DCM Film Distribution/Komisija

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/37

      Tužba podnesena 29. studenoga 2021. – DCM Film Distribution/Komisija
      (Predmet T-760/21)
      (2022/C 51/50)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: DCM Film Distribution GmbH (Berlin, Njemačka) (zastupnici: A. Huttenlauch, M. Klasse i P. Hesse, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Europske komisije C(2021) 7095 final od 28. rujna 2021. o ispitivanju zakonitosti akta koji je donijela Europska izvršna agencija za obrazovanje i kulturu na temelju Uredbe Vijeća (EZ) br. 58/2003 (1) u skladu s člankom 264. stavkom 1. UFEU-a; i

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sedam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisijino tumačenje pojma „europsko društvo” nije u skladu s doslovnim značenjem Smjernica i Programa rada.

                              —

                              Tužitelj tvrdi da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava time što je tumačila kriterij državljanstva na način da se odnosi samo na fizičke osobe koje su vlasnici društva tužitelja. Stoga, Komisija pogrešno razumije da pojam „vlasništvo” znači „krajnje vlasništvo”. Iz teksta se ne može zaključiti da je državljanstvo „krajnjih dioničara”, a ne samo izravnih dioničara odlučujuće za klasifikaciju tužitelja kao europskog društva. Ne samo da Komisijino usko tumačenje nije podržano tekstom, nego je i nedosljedno i protivno općem razumijevanju pojmova „državljanstvo”, „europsko društvo” i „europsko djelo”, kako su utvrđeni pravom Unije.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisijino tumačenje pojma „europsko društvo” nije u skladu s nadređenim pravom Unije.

                              —

                              Tužitelj tvrdi da je, time što se oslonila na ovo pogrešno tumačenje, a da nije na odgovarajući način uzela u obzir činjenice u predmetu, Odluka Komisije protivna ciljevima primjenjivog prava Unije.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Odluka Komisije protivna Uredbi (EU) br. 1295/2013 (2), na kojoj se temelji program financiranja Kreativna Europa MEDIA.

                              —

                              Tužitelj tvrdi da oslanjanje na državljanstvo krajnjih vlasnika društva tužitelja kao preduvjet za odobrenje financiranja nije utemeljeno na Uredbi o Kreativnoj Europi; naime, to je protivno pojmu dosljedne provedbe općih i posebnih ciljeva potprograma Kreativna Europa MEDIA.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se Odlukom Komisije povređuju zahtjevi Uredbe (EU, Euratom) 2018/1046 (3).

                              —

                              Tužitelj tvrdi da Komisijino tumačenje kriterija prihvatljivosti nije usklađeno s načelima jednakog postupanja i nediskriminacije, koja je Komisija dužna poštovati u svojim odlukama o financiraju u vezi s bespovratnim sredstvima.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Odluka Komisije povređuje članak 20. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.

                              —

                              Tužitelj tvrdi da Odluka Komisije dovodi do različitog postupanja u sličnim predmetima na štetu pojedinih subjekata, što nije objektivno opravdano.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisija prekoračuje granice svojih diskrecijskih ovlasti.

                              —

                              Tužitelj tvrdi da odabir tumačenja koje povređuje pravo Unije te mu se protivi unatoč tome što postoji nekoliko različitih tumačenja, koja su u skladu s pravom Unije, predstavlja Komisijinu zlouporabu diskrecijskih ovlasti.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Odluka Komisije povređuje načelo proporcionalnosti.

                              —

                              Tužitelj tvrdi da bi odobrenje financiranja pod uvjetom sprječavanja odljeva dobiti u bilo koju treću zemlju bilo jednako učinkovito, ali blaže sredstvo.

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 58/2003 od 19. prosinca 2002. o utvrđivanju statusa izvršnih agencija kojima se povjeravaju određene zadaće u vezi s upravljanjem programima Zajednice (SL 2003., L 11, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 83.)

         (2)  Uredba (EU) br. 1295/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2013. o uspostavi programa Kreativna Europa (2014. – 2020.) i stavljanju izvan snage odluka br. 1718/2006/EZ, br. 1855/2006/EZ i br. 1041/2009/EZ (SL 2013., L 347, str. 221. i ispravak SL 2014., L 189, str. 260.)

         (3)  Uredba (EU, Euratom) 2018/1046 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. srpnja 2018. o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije, o izmjeni uredaba (EU) br. 1296/2013, (EU) br. 1301/2013, (EU) br. 1303/2013, (EU) br. 1304/2013, (EU) br. 1309/2013, (EU) br. 1316/2013, (EU) br. 223/2014, (EU) br. 283/2014 i Odluke br. 541/2014/EU te o stavljanju izvan snage Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012 (SL 2018., L 193, str. 1)


title: Predmet T-761/21: Tužba podnesena 6. prosinca 2021. – Courtois i dr./Komisija

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/38

      Tužba podnesena 6. prosinca 2021. – Courtois i dr./Komisija
      (Predmet T-761/21)
      (2022/C 51/51)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: Fabien Courtois (Rueil-Malmaison, Francuska) i 2088 drugih tužitelja (zastupnik: A. Durand, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  proglasi zahtjeve tužiteljâ dopuštenima i osnovanima;

                  —

                  poništi prešutnu odluku o odbijanju od 24. rujna 2021. proizišlu iz nepostojanja odgovora na ponovni zahtjev koji su tužitelji podnijeli 13. kolovoza 2021.;

                  —

                  Komisiji naloži snošenje troškova ovog postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na dopuštenosti tužbe. Tužitelji u tom pogledu ističu svoju aktivnu procesnu legitimaciju kao podnositelji zahtjeva koji imaju pravo pokrenuti postupak u smislu članka 8. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (1) (u daljnjem tekstu: Uredba 1049/2001) i kao osobe kojima je upućen pobijani akt u smislu članka 263. stavka 4. UFEU-a. Tužitelji usto ističu da imaju pravni interes nastao zbog Komisijina odbijanja pristupa dokumentima u njezinoj prešutnoj odluci o odbijanju od 24. rujna 2021. i povrede njihovih temeljnih prava pobijanom odlukom.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na internoj zakonitosti Komisijine odluke. Tužitelji ističu da je Komisija povrijedila njihovo pravo na pristup dokumentima temeljeći svoju odluku na nepotpunim i pogrešnim razlozima. Tužitelji dodaju da se pozivaju na prevladavajuće javne interese koji opravdavaju pristup dokumentima. Naposljetku, tužitelji smatraju da je Komisija povrijedila načelo proporcionalnosti jer je prekoračila ono što je nužno za postizanje svojih ciljeva.

         (1)  SL 2001., L 145, str. 43. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.)


title: Predmet T-769/21: Tužba podnesena 10. prosinca 2021. – Euranimi/Komisija

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/39

      Tužba podnesena 10. prosinca 2021. – Euranimi/Komisija
      (Predmet T-769/21)
      (2022/C 51/52)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: European Association of Non-Integrated Metal Importers & distributors (Euranimi) (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: M. Campa, D. Rovetta, P. Gjørtler, V. Villante, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Komisije (EU) 2021/1483 оd 15. rujna 2021. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz hladnovaljanih plosnatih proizvoda od nehrđajućeg čelika podrijetlom iz Narodne Republike Kine i Tajvana nakon revizije zbog predstojećeg isteka mjera u skladu s člankom 11. stavkom 2. Uredbe (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje tužiteljevih i vlastitih pravnih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe za poništenje Provedbene uredbe Komisije (EU) 2021/1483 оd 15. rujna 2021. (1) tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 11. stavka 2. Uredbe (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. (2) – očita pogreška u ocjeni koju su počinile Komisijine službe.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 3. stavka 2. Uredbe (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. u pogledu ocjene štete i uzročnosti i za kineske, i za tajvanske proizvode – očita pogreška u ocjeni.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 2. stavka 6. točke (a) Uredbe (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016., u pogledu pravnog statusa Izvješća kojim Europska komisija utvrđuje postojanje značajnih poremećaja na tržištu u određenoj zemlji ili u određenom sektoru u toj zemlji te uporabi takvih izvješća za utvrđivanje dampinga.

         (1)  Provedbena uredba Komisije (EU) 2021/1483 оd 15. rujna 2021. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz hladnovaljanih plosnatih proizvoda od nehrđajućeg čelika podrijetlom iz Narodne Republike Kine i Tajvana nakon revizije zbog predstojećeg isteka mjera u skladu s člankom 11. stavkom 2. Uredbe (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2021., L 327, str. 1.)

         (2)  Uredba (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije (SL 2016., L 176, str. 21.)


title: Predmet T-770/21: Tužba podnesena 9. prosinca 2021. – OC/ESVD

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/40

      Tužba podnesena 9. prosinca 2021. – OC/ESVD
      (Predmet T-770/21)
      (2022/C 51/53)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužiteljica: OC (zastupnici: L. Levi i N. Flandin, odvjetnice)

         Tuženik: Europska služba za vanjsko djelovanje (ESVD)

         Tužbeni zahtjev

      Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi ovu tužbu dopuštenom i osnovanom;

            posljedično,

                  —

                  poništi odluku od 10. rujna 2020., dostavljenu 11. veljače 2021., kojom je tijelo za imenovanje odbilo tužiteljičin zahtjev za pomoć podnesen na temelju članka 24. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije;

                  —

                  ako je potrebno, poništi odluku tijela za imenovanje od 31. kolovoza 2021. kojom se odbija tužiteljičina žalba od 6. svibnja 2021. protiv odluke od 10. rujna 2021.;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužiteljica ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja i prava na saslušanje.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi postupka i pravila o nadležnosti u području podjele ovlasti. Tužiteljica u tom pogledu ističe da je odluku o pokretanju upravne istrage morao donijeti glavni tajnik ESVD-a.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na očitim pogreškama u ocjeni koje je ESVD navodno počinio s obzirom na definiciju uznemiravanja koju je prihvatio i povredi članka 12.a Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi dužnosti brižnog postupanja.


title: Predmet T-777/21: Tužba podnesena 14. prosinca 2021. – Trend Glass/EUIPO (ECO STORAGE)

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/40

      Tužba podnesena 14. prosinca 2021. – Trend Glass/EUIPO (ECO STORAGE)
      (Predmet T-777/21)
      (2022/C 51/54)
      Jezik postupka: poljski

         Stranke

         Tužitelj: Trend Glass sp. z o.o. (Radom, Poljska) (zastupnik: J. Gwiazdowska, odvjetnica)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije ECO STORAGE – prijava br. 18 324 347

         Pobijana odluka: odluka četvrtoga žalbenog vijeća EUIPO-a od 11. listopada 2021. u predmetu R 1315/2021-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku u cijelosti i dopusti registraciju prijave žiga Europske unije br. 18 324 347;

                  —

                  podredno, ukine odluku četvrtog žalbenog vijeća i vrati predmet na ponovno odlučivanje;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka, uključujući i troškova koje je tužitelj pretrpio u postupku pred žalbenim vijećem i operativnim odjelom EUIPO-a.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točaka (b) i (c) u vezi s člankom 7. stavkom 2. Uredbe Europskog parlamenta i Vijeća (EU) br. 2017/1001;

                  —

                  povreda članka 33. stavaka 2. i 7. i članka 42. stavka 1. Uredbe Europskog parlamenta i Vijeća (EU) br. 2017/1001;

                  —

                  povreda članka 94. stavka 1. i članka 95. stavka 1. Uredbe Europskog parlamenta i Vijeća (EU) br. 2017/1001;

                  —

                  povreda članka 20., članka 41. stavka 1. i članka 41. stavka 2. točaka (a) i (c) Povelje Europske unije o temeljnim pravima, među kojima prava na saslušanje, obveze obrazlaganja, načela dobre uprave, pravne sigurnosti i jednakog postupanja.


title: Predmet C-289/20: Presuda Suda (treće vijeće) od 25. studenoga 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour d'appel de Paris (Žalbeni sud u Parizu – Francuska) – IB/FA („Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uredba (EZ) br. 2201/2003 – Nadležnost za odlučivanje o razvodu braka – Članak 3. stavak 1. točka (a) – Pojam „uobičajenog boravišta” podnositelja zahtjeva”)

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/10

      Presuda Suda (treće vijeće) od 25. studenoga 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour d'appel de Paris (Žalbeni sud u Parizu – Francuska) – IB/FA
      (Predmet C-289/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Uredba (EZ) br. 2201/2003 - Nadležnost za odlučivanje o razvodu braka - Članak 3. stavak 1. točka (a) - Pojam „uobičajenog boravišta” podnositelja zahtjeva”)
      (2022/C 51/12)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour d'appel de Paris

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: IB

         Tuženik: FA

         Izreka

      Članak 3. stavak 1. točku (a) Uredbe Vijeća (EZ) br. 2201/2003 od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1347/2000 treba tumačiti na način bračni drug koji vodi život u dvjema državama članicama uobičajeno boravište može imati samo u jednoj o tih država članica, tako da su samo sudovi države članice na čijem se državnom području nalazi to uobičajeno boravište nadležni za odlučivanje o zahtjevu za raskid bračne veze.

         (1)  SL C 297, 07. 9. 2020.


title: Predmet C-334/20: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 25. studenoga 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Veszprémi Törvényszék – Mađarska) – Amper Metal Kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága („Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Članak 2. – Transakcija koja podliježe PDV-u – Pojam – Članak 168. točka (a) i članak 176. – Pravo na odbitak ulaznog PDV-a – Odbijanje – Usluge oglašavanja koje je porezna uprava ocijenila preskupima i beskorisnima – Nepostojanje prometa ostvarenog u korist poreznog obveznika”)

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/11

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 25. studenoga 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Veszprémi Törvényszék – Mađarska) – Amper Metal Kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Predmet C-334/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 2. - Transakcija koja podliježe PDV-u - Pojam - Članak 168. točka (a) i članak 176. - Pravo na odbitak ulaznog PDV-a - Odbijanje - Usluge oglašavanja koje je porezna uprava ocijenila preskupima i beskorisnima - Nepostojanje prometa ostvarenog u korist poreznog obveznika”)
      (2022/C 51/13)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Veszprémi Törvényszék

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Amper Metal Kft

         Tuženik: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Izreka

      Članak 168. točku (a) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da porezni obveznik može odbiti ulazni porez na dodanu vrijednost (PDV) plaćen za usluge oglašavanja ako takva isporuka usluga predstavlja transakciju koja podliježe PDV u u smislu članka 2. Direktive 2006/112 i ako je u izravnoj i neposrednoj vezi s jednom izlaznom oporezivom transakcijom ili više njih, ili s ukupnom gospodarskom djelatnošću poreznog obveznika, na temelju njegovih općih troškova, a da pritom nije potrebno uzeti u obzir okolnost da je cijena naplaćena za takve usluge prekomjerna u odnosu na referentnu vrijednost koju je odredila nacionalna porezna uprava ili da te usluge nisu dovele do povećanja prometa tog poreznog obveznika.

         (1)  SL C 423, 7. 12. 2020.


title: Predmet C-372/20: Presuda Suda (osmo vijeće) od 25. studenoga 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesfinanzgericht – Austrija) – QY/Finanzamt Österreich, prije Finanzamt Wien für den 8., 16. und 17. Bezirk („Zahtjev za prethodnu odluku – Članci 45. i 48. UFEU a – Slobodno kretanje radnika – Jednako postupanje – Obiteljska davanja pružena stručnjacima za razvojnu suradnju koji vode članove svoje obitelji u treću zemlju u koju su bili raspoređeni – Ukidanje – Članak 288. drugi stavak UFEU a – Pravni akti Unije – Doseg uredbi – Nacionalni propis čiji je područje primjene ratione materiae šire od onog iz uredbe – Pretpostavke – Uredba (EZ) br. 883/2004 – Članak 11. stavak 3. točke (a) i (e) – Područje primjene – Zaposlenica državljanka države članice koju je kao stručnjakinju za razvojnu suradnju zaposlio poslodavac sa sjedištem u drugoj državi članici i koja je poslana u misiju u treću zemlju – Članak 68. stavak 3. – Pravo podnositelja zahtjeva za obiteljska davanja da podnese jedan zahtjev ustanovi države članice koja je nadležna prema pravu prvenstva ili ustanovi države članice koja je podredno nadležna”)

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/11

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 25. studenoga 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesfinanzgericht – Austrija) – QY/Finanzamt Österreich, prije Finanzamt Wien für den 8., 16. und 17. Bezirk
      (Predmet C-372/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članci 45. i 48. UFEU a - Slobodno kretanje radnika - Jednako postupanje - Obiteljska davanja pružena stručnjacima za razvojnu suradnju koji vode članove svoje obitelji u treću zemlju u koju su bili raspoređeni - Ukidanje - Članak 288. drugi stavak UFEU a - Pravni akti Unije - Doseg uredbi - Nacionalni propis čiji je područje primjene ratione materiae šire od onog iz uredbe - Pretpostavke - Uredba (EZ) br. 883/2004 - Članak 11. stavak 3. točke (a) i (e) - Područje primjene - Zaposlenica državljanka države članice koju je kao stručnjakinju za razvojnu suradnju zaposlio poslodavac sa sjedištem u drugoj državi članici i koja je poslana u misiju u treću zemlju - Članak 68. stavak 3. - Pravo podnositelja zahtjeva za obiteljska davanja da podnese jedan zahtjev ustanovi države članice koja je nadležna prema pravu prvenstva ili ustanovi države članice koja je podredno nadležna”)
      (2022/C 51/14)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzgericht

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: QY

         Tuženik: Finanzamt Österreich, prije Finanzamt Wien für den 8., 16. und 17. Bezirk

         Izreka

                  1.

                  Članak 11. stavak 3. točku (a) Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti treba tumačiti na način da treba smatrati da zaposlenica koja je državljanka države članice u kojoj su ona i njezina djeca rezidenti i koja je obvezana ugovorom o radu u svojstvu stručnjakinje za razvojnu pomoć prema poslodavcu koji ima sjedište u drugoj državi članici, koja prema zakonodavstvu te druge države članice ulazi u sustav obveznog socijalnog osiguranja potonje države, koja nije raspoređena u treću zemlju odmah nakon zaposlenja, već nakon obuke u navedenoj drugoj državi članici, i koja se onamo naknadno vraća na razdoblje reintegracije, obavlja djelatnost zaposlene osobe u toj državi u smislu te odredbe.

                  2.

                  Članak 288. drugi stavak UFEU-a treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da država članica donese nacionalni propis čije je područje primjene ratione personae šire od onoga Uredbe br. 883/2004 jer predviđa izjednačavanje državljana država stranaka Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru od 2. svibnja 1992. s vlastitim državljanima, pod uvjetom da se taj propis tumači na način koji je u skladu s tom uredbom i da njezina nadređenost nije dovedena u pitanje.

                  3.

                  Članak 68. stavak 3. točku (a) Uredbe br. 883/2004 i članak 60. stavke 2. i 3. Uredbe (EZ) br. 987/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. o utvrđivanju postupka provedbe Uredbe br. 883/2004 treba tumačiti na način da uzajamno obvezuju ustanovu države članice nadležne prema pravu prvenstva i ustanovu podredno nadležne države članice, tako da podnositelj zahtjeva za obiteljska davanja mora podnijeti samo jedan zahtjev jednoj od tih ustanova, a zatim je na tim dvjema ustanovama da zajedno obrade navedeni zahtjev.

                  4.

                  Članke 45. i 48. UFEU-a treba tumačiti na način da im se ne protivi to da država članica općenito ukine obiteljska davanja koja su do tada dodjeljivana stručnjacima za razvojnu pomoć koji vode članove svoje obitelji u treću zemlju u koju su bili raspoređeni, pod uvjetom, s jedne strane, da se to ukidanje primjenjuje bez razlike kako na korisnike državljane te države članice tako i na korisnike državljane drugih država članica te, s druge strane, da navedeno ukidanje podrazumijeva razliku u postupanju između dotičnih stručnjaka za razvojnu pomoć koja ne ovisi o tome jesu li se koristili svojim pravom na slobodno kretanje prije ili poslije ukidanja, već o tome borave li njihova djeca s njima u državi članici ili u trećoj zemlji.

         (1)  SL C 433, 14. 12. 2020.


title: Predmet C-484/20: Presuda Suda (deveto vijeće) od 2. prosinca 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberlandesgericht München – Njemačka) – Vodafone Kabel Deutschland GmbH/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. („Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita potrošača – Direktiva (EU) 2015/2366 – Platne usluge – Članak 62. stavak 4. – Naknade koje se primjenjuju – Članak 107. stavak 1. – Potpuno usklađivanje – Članak 115. stavci 1. i 2. – Prenošenje i primjena – Pretplate za kabelsku televiziju i pristup internetu – Ugovori na neodređeno vrijeme sklopljeni prije datuma prenošenja te direktive – Naknade koje se primjenjuju na platne transakcije bez odobrenja za bankovno terećenje započete nakon tog datuma”)

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/12

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 2. prosinca 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberlandesgericht München – Njemačka) – Vodafone Kabel Deutschland GmbH/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.
      (Predmet C-484/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita potrošača - Direktiva (EU) 2015/2366 - Platne usluge - Članak 62. stavak 4. - Naknade koje se primjenjuju - Članak 107. stavak 1. - Potpuno usklađivanje - Članak 115. stavci 1. i 2. - Prenošenje i primjena - Pretplate za kabelsku televiziju i pristup internetu - Ugovori na neodređeno vrijeme sklopljeni prije datuma prenošenja te direktive - Naknade koje se primjenjuju na platne transakcije bez odobrenja za bankovno terećenje započete nakon tog datuma”)
      (2022/C 51/15)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberlandesgericht München

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Vodafone Kabel Deutschland GmbH

         Tuženik: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Izreka

      Članak 62. stavak 4. Direktive (EU) 2015/2366 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2015. o platnim uslugama na unutarnjem tržištu, o izmjeni direktiva 2002/65/EZ, 2009/110/EZ i 2013/36/EU te Uredbe (EU) br. 1093/2010 i o stavljanju izvan snage Direktive 2007/64/EZ treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis ili praksa na temelju kojih se, u okviru ugovora na neodređeno vrijeme sklopljenih s potrošačima, zabrana traženja naknade za uporabu platnih instrumenata i za platne usluge iz tog članka 62. stavka 4. primjenjuje samo na platne transakcije započete provedbom ugovora sklopljenih nakon 13. siječnja 2018., na način da te naknade ostaju primjenjive na platne transakcije započete nakon tog datuma provedbe ugovora na neodređeno vrijeme koji su sklopljeni prije tog datuma.

         (1)  SL C 433, 14. 12. 2020.


title: Predmet C-488/20: Presuda Suda (treće vijeće) od 25. studenoga 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie – Poljska) – Delfarma sp. z o.o./Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych („Zahtjev za prethodnu odluku – Članci 34. i 36. UFEU-a – Slobodno kretanje robe – Mjera s istovrsnim učinkom kao količinsko ograničenje – Lijekovi za humanu primjenu – Paralelni uvoz lijekova – Propis države članice kojim se propisuje istek na temelju zakona odobrenja za paralelni uvoz lijeka godinu dana nakon isteka odobrenja za stavljanje u promet referentnog lijeka – Zaštita zdravlja i života ljudi – Proporcionalnost – Direktiva 2001/83/EZ – Farmakovigilancija”)

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/13

      Presuda Suda (treće vijeće) od 25. studenoga 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie – Poljska) – Delfarma sp. z o.o./Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych
      (Predmet C-488/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članci 34. i 36. UFEU-a - Slobodno kretanje robe - Mjera s istovrsnim učinkom kao količinsko ograničenje - Lijekovi za humanu primjenu - Paralelni uvoz lijekova - Propis države članice kojim se propisuje istek na temelju zakona odobrenja za paralelni uvoz lijeka godinu dana nakon isteka odobrenja za stavljanje u promet referentnog lijeka - Zaštita zdravlja i života ljudi - Proporcionalnost - Direktiva 2001/83/EZ - Farmakovigilancija”)
      (2022/C 51/16)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Delfarma sp. z o.o.

         Tuženik: Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

         Izreka

      Članke 34. i 36. UFEU-a treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis kojim se predviđa istek na temelju zakona odobrenja za paralelni uvoz lijeka, bez ispitivanja mogućeg rizika za zdravlje i život osoba, nakon isteka roka od godinu dana od datuma isteka referentnog odobrenja za stavljanje u promet. Činjenica da su paralelni uvoznici izuzeti od obveze podnošenja periodičnih izvješća o sigurnosti nije element koji bi kao takav mogao opravdati donošenje takve odluke.

         (1)  SL C 19, 18. 1. 2021.


title: Predmet C-161/21: Rješenje Suda (deveto vijeće) od 4. listopada 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Corte dei conti – Sezione regionale di controllo per la Campania – Italija) – Comune di Camerota („Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda – Direktiva 2011/85/EU – Direktiva 2011/7/EU – Ekonomska i monetarna politika – Jedinica lokalne samouprave u financijskim poteškoćama – Financijski plan rebalansa – Nacionalni propis kojim se suspendiraju istražne ovlasti Revizorskog suda zbog zdravstvene krize uzrokovane pandemijom bolesti COVID-19 – Članak 267. UFEU-a – Pojam ‚nacionalni sud’ – Nepostojanje spora pred tijelom koje je uputilo zahtjev – Očita nedopuštenost”)

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/14

      Rješenje Suda (deveto vijeće) od 4. listopada 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Corte dei conti – Sezione regionale di controllo per la Campania – Italija) – Comune di Camerota
      (Predmet C-161/21) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda - Direktiva 2011/85/EU - Direktiva 2011/7/EU - Ekonomska i monetarna politika - Jedinica lokalne samouprave u financijskim poteškoćama - Financijski plan rebalansa - Nacionalni propis kojim se suspendiraju istražne ovlasti Revizorskog suda zbog zdravstvene krize uzrokovane pandemijom bolesti COVID-19 - Članak 267. UFEU-a - Pojam ‚nacionalni sud’ - Nepostojanje spora pred tijelom koje je uputilo zahtjev - Očita nedopuštenost”)
      (2022/C 51/17)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Corte dei conti – Sezione regionale di controllo per la Campania

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Comune di Camerota

         Izreka

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Corte dei conti – Sezione regionale di controllo per la Campania (Revizorski sud – Regionalni odjel za nadzor za Kampaniju, Italija) odlukom od 9. ožujka 2021., očito je nedopušten.

         (1)  SL C 217, 7. 6. 2021.


title: Predmet C-253/21: Rješenje Suda (deveto vijeće) od 6. listopada 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Hamburg – Njemačka) – TUIfly GmbH/FI, RE („Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Zračni prijevoz – Uredba (EZ) br. 261/2004 – Članak 5. – Članak 7. – Članak 8. stavak 3. – Uskraćeni ukrcaj, otkazivanje ili duže kašnjenje leta – Odšteta i pomoć putnicima – Pojam „otkazivanje” – Preusmjeravanje leta u zračnu luku koja ne opslužuje isti grad, mjesto ili regiju kao odredišna zračna luka koja je bila predviđena u rezervaciji – Preusmjeravanje putnika autobusom”)

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/14

      Rješenje Suda (deveto vijeće) od 6. listopada 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Hamburg – Njemačka) – TUIfly GmbH/FI, RE
      (Predmet C-253/21) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Zračni prijevoz - Uredba (EZ) br. 261/2004 - Članak 5. - Članak 7. - Članak 8. stavak 3. - Uskraćeni ukrcaj, otkazivanje ili duže kašnjenje leta - Odšteta i pomoć putnicima - Pojam „otkazivanje” - Preusmjeravanje leta u zračnu luku koja ne opslužuje isti grad, mjesto ili regiju kao odredišna zračna luka koja je bila predviđena u rezervaciji - Preusmjeravanje putnika autobusom”)
      (2022/C 51/18)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Hamburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: TUIfly GmbH

         Tuženici: FI, RE

         Izreka

      Članak 5. stavak 1. točku (c), članak 7. stavak 1. i članak 8. stavak 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 treba tumačiti na način da slijetanje preusmjerenog zrakoplova u odredišnu zračnu luku koja nije bila predviđena u rezervaciji i koja se ne opslužuje isti grad, mjesto ili regiju može dovesti do toga da se putniku dodijeli pravo na odštetu zbog otkazanog leta.

         (1)  SL C 289, 19. 7. 2021.


title: Predmet C-408/21 P: Žalba koju je 2. srpnja 2021. podnijelo Vijeće Europske unije protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 21. travnja 2021. u predmetu T-252/19, Pech/Vijeće

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/15

      Žalba koju je 2. srpnja 2021. podnijelo Vijeće Europske unije protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 21. travnja 2021. u predmetu T-252/19, Pech/Vijeće
      (Predmet C-408/21 P)
      (2022/C 51/19)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Vijeće Europske unije (zastupnici: A. de Gregorio Merino, E. Dumitriu-Segnana, K. Pavlaki i E. Rebasti, agenti)

         Druge stranke u postupku: Laurent Pech, Kraljevina Švedska

         Zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda;

                  —

                  konačno odluči o pitanjima koja su predmet ove žalbe, i

                  —

                  naloži tužitelju u predmetu T-252/19 snošenje troškova koji su Vijeću nastali u tom predmetu i u ovom žalbenom postupku.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog svojoj žalbi Vijeće ističe tri žalbena razloga:

         Prvi žalbeni razlog: pogrešno tumačenje i pogrešna primjena članka 4. stavka 2. druge alineje Uredbe 1049/2001 (1)

         Prvi dio žalbenog razloga: Opći je sud počinio pogrešku u ocjeni pitanja ima li zatraženo mišljenje osobito širok opseg te je tumačio taj kriterij, utvrđen sudskom praksom, na način koji ga lišava učinka. Time što nije razmotrio argumente Vijeća u tom pogledu Opći sud povrijedio je i svoju obvezu obrazlaganja.

         Drugi dio žalbenog razloga: Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što nije uzeo u obzir osjetljivost pravnog mišljenja u pogledu posebnih okolnosti konteksta u kojemu je ono dano, osobito njegovu presudnost u procesu odlučivanja. Tumačenje osjetljive prirode pravnog savjeta koje predlaže Opći sud, a kojim se sadržaj pravnog mišljenja odvaja od okolnosti koje ga okružuju, pravno je pogrešno i zaštitu predviđenu u članku 4. stavku 2. drugoj alineji Uredbe lišava znatnog dijela njezina sadržaja.

         Treći dio žalbenog razloga: Opći je sud počinio pogrešku u ocjeni pitanja bi li otkrivanje pravnog mišljenja negativno utjecalo na predstojeći sudski postupak na način da bi ugrozilo jednakost stranaka pred sudom i pravo na obranu Vijeća.

         Drugi žalbeni razlog: pogrešno tumačenje i pogrešna primjena članka 4. stavka 3. prvog podstavka Uredbe 1049/2001

         Prvi dio drugog žalbenog razloga: pri odlučivanju o primjenjivosti iznimke predviđene u članku 4. stavku 3. prvom podstavku Uredbe (EZ) br. 1049/2001 Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je smatrao da se potvrđujućom odlukom trebalo – a propustilo – iznijeti konkretne dokaze. Nadalje, Opći je sud u svojem rasuđivanju iznio samo općenite tvrdnje kojima se uopćeno negira zaštita umjesto da je posebno razmotrio razloge koje je Vijeće navelo u pogledu ugroženosti svojeg procesa odlučivanja.

         Drugi dio drugog žalbenog razloga: Opći je sud također počinio pogrešku koja se tiče prava time što je smatrao da se načelo demokratske odgovornosti na kojem se temelji povećana transparentnost zakonodavnih dokumenata primjenjuje na sve dokumente koji se odnose na zakonodavne postupke na jednak način, neovisno o tome sadržavaju li oni stajališta političkih donositelja odluka ili su djelo internih službi, uključujući pravnu službu.

         Treći žalbeni razlog: povreda članka 113. Poslovnika Općeg suda i pogrešno iznošenje činjenica

      Naposljetku, Opći sud odbio je ponovno otvoriti usmeni dio postupka i uzeti u obzir činjenicu da je sudski postupak bio pokrenut protiv Uredbe 2020/2092 (2) u vezi s istim pravnim pitanjima koja se razmatraju u mišljenju. To čini povredu postupka kojom je onemogućeno da Vijeće bude saslušano pred Općim sudom u pogledu ključnog elementa predmeta.

         (1)  Uredba (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL 2001., L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.)

         (2)  Uredba (EU, Euratom) 2020/2092 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2020. o općem režimu uvjetovanosti za zaštitu proračuna Unije (SL 2020., L 433 I, str. 1. i ispravak SL 2021., L 373, str. 94.)


title: Predmet C-462/21 P: Žalba koju je 28. srpnja 2021. podnijelo društvo Puma SE protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 19. svibnja 2021. u predmetu T-510/19, Puma/EUIPO – Gemma Group (Prikaz mačke u skoku)

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/16

      Žalba koju je 28. srpnja 2021. podnijelo društvo Puma SE protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 19. svibnja 2021. u predmetu T-510/19, Puma/EUIPO – Gemma Group (Prikaz mačke u skoku)
      (Predmet C-462/21 P)
      (2022/C 51/20)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Puma SE (zastupnik: P. González-Bueno Catalán de Ocón, abogado)

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      Rješenjem od 1. prosinca 2021., Sud (vijeće za dopuštanje žalbi) utvrdio je da žalba nije dopuštena i da društvo Puma SE treba snositi vlastite troškove.


title: Predmet C-468/21 P: Žalba koju je 19. srpnja 2021. podnio Electrodomésticos Taurus, S. L. protiv rješenja Općeg suda (deseto vijeće) od 17. svibnja 2021. u predmetu T- 328/20, Electrodomésticos Taurus, S. L./EUIPO – Shenzen Aukey E-Business Co. Ltd

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/16

      Žalba koju je 19. srpnja 2021. podnio Electrodomésticos Taurus, S. L. protiv rješenja Općeg suda (deseto vijeće) od 17. svibnja 2021. u predmetu T- 328/20, Electrodomésticos Taurus, S. L./EUIPO – Shenzen Aukey E-Business Co. Ltd
      (Predmet C-468/21 P)
      (2022/C 51/21)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelj: Electrodomésticos Taurus, S. L. (zastupnik: E. Manresa Medina, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) i Shenzen Aukey E-Business Co. Ltd
      Rješenjem od 6. listopada 2021. potpredsjednica Suda proglasila je žalbu nedopuštenom i društvu Electrodomésticos Taurus, S. L. naložila snošenje vlastitih troškova.


title: Predmet C-565/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. rujna 2021. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Caixabank S.A./X

text:
               31.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 51/17

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. rujna 2021. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Caixabank S.A./X
      (Predmet C-565/21)
      (2022/C 51/22)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Supremo

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Caixabank S.A.

         Druga stranka u žalbenom postupku: X

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 3. stavku 1., članku 4. i članku 5. Direktive 93/13/EEZ (1) nacionalna sudska praksa u skladu s kojom se, s obzirom na posebno uređenje naknade za obradu zahtjeva u nacionalnom pravu kao naknade za usluge povezane s ispitivanjem, dodjelom ili obradom zajma ili hipotekarnog kredita ili druge slične usluge povezane s djelatnošću zajmodavca koja se obavlja prilikom dodjele zajma ili kredita, koja se plaća samo jednom i, općenito, kad se sklapa ugovor, smatra da se odredbom kojom se utvrđuje takva naknada uređuje bitan element ugovora jer ta naknada za obradu zahtjeva čini glavnu stavku u cijeni, i u skladu s kojom se smatra da se nepoštenost te odredbe ne može utvrditi ako je sastavljena jasno i razumljivo u širem smislu utvrđenom sudskom praksom Suda?

                  2.

                  Protivi li se članku 4. stavku 2. Direktive 93/13/EEZ nacionalna sudska praksa u okviru koje se, za ocjenu jasnoće i razumljivosti odredbe kojom se uređuje bitan element ugovora o zajmu ili hipotekarnom kreditu, u obzir uzimaju elementi kao što su opća upoznatost potrošača s takvom odredbom, obvezne informacije koje financijska institucija mora dati potencijalnom zajmoprimcu u skladu s uređenjem standardiziranih informativnih obrazaca, oglašavanje banaka, posebna pozornost koju joj prosječni potrošač pridaje jer je riječ o stavci u cijeni koju treba platiti u cijelosti u trenutku odobravanja zajma i koja čini znatan dio financijskog troška koji za njega pretpostavlja dobivanje zajma, i element kao što je činjenica da se na temelju sadržaja, položaja i strukture odredbe može zaključiti da čini bitan element ugovora?

                  3.

                  Protivi li se članku 3. stavku 1. Direktive 93/13/EEZ nacionalna sudska praksa u skladu s kojom se smatra da ugovorna odredba poput one u glavnom postupku koja se odnosi na naknadu za obradu u okviru ugovora o zajmu ili kreditu, čiji je cilj naknada za usluge povezane s ispitivanjem, sastavljanjem i pojedinačnom obradom zahtjeva za zajam ili kredit (ispitivanje izvedivosti zajma, dužnikove solventnosti, postoji li teret na imovini na koju će se staviti hipoteka itd.), što su pretpostavke za dodjelu zajma ili kredita, i koja se u nacionalnom propisu izričito utvrđuje kao naknada za djelatnosti povezane s dodjelom zajma ili kredita, ne uzrokuje, na štetu potrošača i u suprotnosti sa zahtjevom dobre vjere, znatnu neravnotežu u pravima i obvezama stranaka koje proizlaze iz ugovora?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: Presuda Suda od 23. studenoga 2021. u predmetu E-16/20 Q i dr. protiv norveške vlade, koju zastupa Odbor za žalbe u području imigracije (Utlendingsnemnda – UNE) (Neprekinuto pravo na boravak – pastorak, državljanin EGP-a– izvedena prava roditelja skrbnika državljana trećih zemalja – zlouporaba prava –brak iz koristi – Uredba (EU) br. 492/2011 – Direktiva 2004/38/EZ) 2022/C 69/11

text:
               10.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 69/11

      PRESUDA SUDA
      od 23. studenoga 2021.
      u predmetu E-16/20
      Q i dr. protiv norveške vlade, koju zastupa Odbor za žalbe u području imigracije (Utlendingsnemnda – UNE)

            (Neprekinuto pravo na boravak – pastorak, državljanin EGP-a– izvedena prava roditelja skrbnika državljana trećih zemalja – zlouporaba prava –brak iz koristi – Uredba (EU) br. 492/2011 – Direktiva 2004/38/EZ)

      (2022/C 69/11)
      U predmetu E-16/20, Q i dr. protiv norveške vlade, koju zastupa Odbor za žalbe u području imigracije (Utlendingsnemnda – UNE) – ZAHTJEV Sudu na temelju članka 34. Sporazuma država EFTA-e o osnivanju Nadzornog tijela i Suda koji je podnio Okružni sud u Oslu (Norges Høyesterett) u vezi s tumačenjem Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ, a posebno njezina članka 7. stavka 1. točke (b), članka 12. stavka 3. i članka 35., Sud, u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik (sudac izvjestitelj), Per Christiansen i Bernd Hammermann, suci, presudio je 23. studenoga 2021. kao u izreci:

                  1.

                  Dijete državljanina EGP-a koji je prethodno radio u drugoj državi EGP-a i državljanin treće zemlje koji je roditelj koji se skrbi o tom djetetu ostvaruju pravo boravka na temelju članka 10. Uredbe (EU) br. 492/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 5. travnja 2011. o slobodi kretanja radnika u Uniji. To se primjenjuje neovisno o tome je li dijete zajednički potomak državljanina EGP-a i bračnog druga ili je dijete potomak samo bračnog druga.

                  2.

                  Dijete koje je potomak samo bračnog druga državljanina EGP-a, koji je državljanin treće zemlje, kojemu je dodijeljeno pravo na boravak na temelju članka 10. Uredbe (EU) br. 492/2011 i kojemu je državljanin EGP-a referentna osoba, zadržava pravo na boravak čak i ako državljanin EGP-a podnese zahtjev za razvod braka od roditelja djeteta.

                  3.

                  Ako nadležna tijela države EGP-a utvrde da je brak između državljanina EGP-a i državljanina treće zemlje brak iz koristi, država EGP-a može donijeti potrebne mjere radi odbijanja, ukidanja ili opoziva prava proizašlih iz takve zlouporabe. Međutim, sve takve mjere moraju biti proporcionalne i podlijegati postupovnim jamstvima.


title: Presuda Suda od 10. studenoga 2021. u predmetu E-17/20 Zvonimir Cogelja protiv Uprave za zdravstvo (Embætti landlæknis), (Slobodno kretanje osoba i usluga – Direktiva 2005/36/EZ – dokaz o formalnoj osposobljenosti – izdavanje dokaza – nadležno tijelo) 2022/C 69/12

text:
               10.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 69/12

      PRESUDA SUDA
      od 10. studenoga 2021.
      u predmetu E-17/20
      Zvonimir Cogelja protiv Uprave za zdravstvo (Embætti landlæknis),

            (Slobodno kretanje osoba i usluga – Direktiva 2005/36/EZ – dokaz o formalnoj osposobljenosti – izdavanje dokaza – nadležno tijelo)

      (2022/C 69/12)
      U predmetu E-17/20, Zvonimir Cogelja protiv Uprave za zdravstvo (Embætti landlæknis) – ZAHTJEV Sudu na temelju članka 34. Sporazuma država EFTA-e o osnivanju Nadzornog tijela i Suda koji je podnio Okružni sud u Reykjaviku (Héraðsdómur Reykjavíkur) u vezi s tumačenjem Direktive 2005/36/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. rujna 2005. o priznavanju stručnih kvalifikacija, a posebno članka 25., u vezi s člankom 3. stavkom 1. točkom (c), člankom 21. i člankom 26. te direktive, kako je prilagođena Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru, Sud, u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik, Per Christiansen (sudac izvjestitelj) i Bernd Hammermann, suci, presudio je 10. studenoga 2021. kao u izreci:
      Da bi nadležno tijelo države EGP-a izdalo dokaz o formalnoj osposobljenosti za specijalističko medicinsko usavršavanje u skladu s člankom 25. Direktive 2005/36/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. rujna 2005. o priznavanju stručnih kvalifikacija, mora biti u mogućnosti procijeniti i potvrditi da su zahtjevi za izdavanje dokaza o formalnoj osposobljenosti ispunjeni. To je moguće ako država EGP-a na svojem vlastitom državnom području nudi specijalističko medicinsko usavršavanje koje ispunjava minimalne zahtjeve iz Direktive 2005/36/EZ. U suprotnom bi to nadležno tijelo moralo uspostaviti sustav koji omogućuje provjeru usklađenosti sa zahtjevima iz članka 25. Direktive 2005/36/EZ, na primjer donošenjem kurikuluma ili istovjetnog dokumenta u kojem je opisan sveobuhvatan program obrazovanja i osposobljavanja. Ako to ne učini, to nadležno tijelo ne smije izdavati takve dokaze o formalnoj osposobljenosti na temelju Direktive 2005/36/EZ.


title: Predmet C-598/20: Rješenje Suda (osmo vijeće) od 1. prosinca 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Satversmes tiesa – Latvija) – „Pilsētas zemes dienests” AS („Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Usklađivanje poreznih zakonodavstava – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Izuzeća – Članak 135. stavak 1. točka (l) i članak 135. stavak 2. – Leasing i iznajmljivanje nepokretne imovine – Isključenje iz izuzeća od obveznog najma zemljišta vlasnika izgrađenih nekretnina – Načelo porezne neutralnosti”)

text:
               28.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/2

      Rješenje Suda (osmo vijeće) od 1. prosinca 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Satversmes tiesa – Latvija) – „Pilsētas zemes dienests” AS
      (Predmet C-598/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Usklađivanje poreznih zakonodavstava - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Izuzeća - Članak 135. stavak 1. točka (l) i članak 135. stavak 2. - Leasing i iznajmljivanje nepokretne imovine - Isključenje iz izuzeća od obveznog najma zemljišta vlasnika izgrađenih nekretnina - Načelo porezne neutralnosti”)
      (2022/C 95/02)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Satversmes tiesa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj:„Pilsētas zemes dienests” AS

         uz sudjelovanje: Latvijas Republikas Saeima

         Izreka

      Članak 135. stavak 1. točku (l) i članak 135. stavak 2. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalno zakonodavstvo na temelju kojeg je najam zemljišta u okviru sustava obveznog najma isključen iz izuzeća od poreza na dodanu vrijednost.

         (1)  SL C 35, 01. 2. 2021.


title: Predmet C-602/20: Rješenje Suda (osmo vijeće) od 17. studenoga 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Varhoven administrativen sad – Bugarska) – „AKZ – Burgas” EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Burgas („Zahtjev za prethodnu odluku – Doprinosi za socijalnu sigurnost – Povrat neosnovano uplaćenih doprinosa – Ograničenje kamata na povrat – Nacionalna postupovna autonomija – Načelo ekvivalentnosti – Načelo djelotvornosti – Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda – Očita nedopuštenost”)

text:
               28.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/2

      Rješenje Suda (osmo vijeće) od 17. studenoga 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Varhoven administrativen sad – Bugarska) – „AKZ – Burgas” EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Burgas
      (Predmet C-602/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Doprinosi za socijalnu sigurnost - Povrat neosnovano uplaćenih doprinosa - Ograničenje kamata na povrat - Nacionalna postupovna autonomija - Načelo ekvivalentnosti - Načelo djelotvornosti - Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda - Očita nedopuštenost”)
      (2022/C 95/03)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Varhoven administrativen sad

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj:„AKZ – Burgas” EOOD

         Tuženik: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Burgas.

         uz sudjelovanje: Varhovna administrativna prokuratura na Republika Bulgaria

         Izreka

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je odlukom od 30. rujna 2020. uputio Varhoven administrativen sad (Vrhovni upravni sud, Bugarska) očito je nedopušten.

         (1)  SL C 28, 25. 1. 2021.


title: Predmet C-647/20: Rješenje Suda (osmo vijeće) od 13. prosinca 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugal) – XG/Autoridade Tributária e Aduaneira („Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Izravno oporezivanje – Oporezivanje kapitalnih dobitaka od nekretnina – Članci 63., 64. i 65. UFEU-a – Slobodno kretanje kapitala – Veće porezno opterećenje kapitalnih dobitaka od nekretnina koje su ostvarili rezidenti trećih zemalja”)

text:
               28.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/3

      Rješenje Suda (osmo vijeće) od 13. prosinca 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugal) – XG/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Predmet C-647/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Izravno oporezivanje - Oporezivanje kapitalnih dobitaka od nekretnina - Članci 63., 64. i 65. UFEU-a - Slobodno kretanje kapitala - Veće porezno opterećenje kapitalnih dobitaka od nekretnina koje su ostvarili rezidenti trećih zemalja”)
      (2022/C 95/04)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: XG

         Tuženik: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Izreka

      Članak 63. i članak 65. stavak 1. UFEU-a treba tumačiti na način da im se protivi propis države članice o porezu na dohodak fizičkih osoba koji kapitalne dobitke koje rezident treće zemlje ostvari prodajom nekretnina smještenih u toj državi članici podvrgava poreznom opterećenju većem od onog koje bi se primijenilo za tu istu vrstu transakcije na kapitalne dobitke koje je ostvario rezident navedene države članice.

         (1)  SL C 53, 15. 2. 2021.


title: Predmet C-670/20: Rješenje Suda (šesto vijeće) od 6. prosinca 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Ráckevei Járásbíróság – Mađarska) – EP, TA, FV, TB/ERSTE Bank Hungary Zrt („Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Zaštita potrošača – Direktiva 93/13/EEZ – Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima – Ugovor o zajmu izražen u stranoj valuti – Ugovorne odredbe kojima se zajmoprimca izlaže valutnom riziku – Članak 4. stavak 2. – Zahtjevi razumljivosti i transparentnosti – Nepostojanje utjecaja izjave potrošača prema kojoj je on potpuno svjestan potencijalnih rizika koji proizlaze iz sklapanja ugovora o zajmu izraženog u stranoj valuti – Jasno i razumljivo sročene ugovorne odredbe”)

text:
               28.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/4

      Rješenje Suda (šesto vijeće) od 6. prosinca 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Ráckevei Járásbíróság – Mađarska) – EP, TA, FV, TB/ERSTE Bank Hungary Zrt
      (Predmet C-670/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Zaštita potrošača - Direktiva 93/13/EEZ - Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima - Ugovor o zajmu izražen u stranoj valuti - Ugovorne odredbe kojima se zajmoprimca izlaže valutnom riziku - Članak 4. stavak 2. - Zahtjevi razumljivosti i transparentnosti - Nepostojanje utjecaja izjave potrošača prema kojoj je on potpuno svjestan potencijalnih rizika koji proizlaze iz sklapanja ugovora o zajmu izraženog u stranoj valuti - Jasno i razumljivo sročene ugovorne odredbe”)
      (2022/C 95/05)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Ráckevei Járásbíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: EP, TA, FV, TB

         Tuženik: ERSTE Bank Hungary Zrt

         Izreka

      Članak 4. stavak 2. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima treba tumačiti na način da je zahtjev transparentnosti odredbi ugovora o zajmu izraženog u stranoj valuti, koje zajmoprimca izlažu valutnom riziku, ispunjen samo ako je prodavatelj robe ili pružatelj usluga potonjem pružio točne i dostatne informacije o valutnom riziku, koje prosječnom potrošaču, koji je prosječno obaviješten i postupa s uobičajenom pažnjom i opreznošću, omogućuju da ocijeni rizik od negativnih, potencijalno znatnih, ekonomskih posljedica takvih odredbi na svoje financijske obveze tijekom cjelokupnog trajanja tog ugovora. U tom pogledu okolnost da potrošač izjavljuje da je potpuno svjestan potencijalnih rizika koji proizlaze iz sklapanja navedenog ugovora sama po sebi nema utjecaja u svrhu ocjene je li prodavatelj robe ili pružatelj usluga ispunio navedeni zahtjev transparentnosti.

         (1)  SL C 98, 22. 3. 2021.


title: Predmet C-224/21: Rješenje Suda (osmo vijeće) od 13. prosinca 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugal) – VX/Autoridade Tributária e Aduaneira („Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Izravno oporezivanje – Oporezivanje kapitalnih dobitaka od nekretnina – Članci 63. i 65. UFEU-a – Slobodno kretanje kapitala – Diskriminacija – Veće porezno opterećenje kapitalnih dobitaka od nekretnina koje su ostvarili nerezidenti – Mogućnost oporezivanja pod uvjetima koji se primjenjuju na rezidente”)

text:
               28.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/4

      Rješenje Suda (osmo vijeće) od 13. prosinca 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugal) – VX/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Predmet C-224/21) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Izravno oporezivanje - Oporezivanje kapitalnih dobitaka od nekretnina - Članci 63. i 65. UFEU-a - Slobodno kretanje kapitala - Diskriminacija - Veće porezno opterećenje kapitalnih dobitaka od nekretnina koje su ostvarili nerezidenti - Mogućnost oporezivanja pod uvjetima koji se primjenjuju na rezidente”)
      (2022/C 95/06)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: VX

         Tuženik: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Izreka

      Članak 63. i članak 65. stavak 1. UFEU-a treba tumačiti na način da im se protivi propis države članice o porezu na dohodak fizičkih osoba koji nerezidente, kad je riječ o kapitalnim dobicima ostvarenima prodajom nekretnina smještenih u toj državi članici, sustavno podvrgava poreznom opterećenju većem od onog koje bi se primijenilo za tu istu vrstu transakcije na kapitalne dobitke koje su ostvarili rezidenti, neovisno o mogućnosti danoj nerezidentima da odaberu sustav koji se primjenjuje na rezidente.

         (1)  SL C 252, 28. 6. 2021.


title: Predmet C-273/21: Rješenje Suda (šesto vijeće) od 26. studenoga 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Budapest Környéki Törvényszék – Mađarska) – WD/Agrárminiszter („Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Poljoprivreda – Zajednička poljoprivredna politika – Uredba (EU) br. 1307/2013 – Programi izravne potpore – Članak 4. stavak 1. točke (c) i (e) – Članak 32. stavak 2. – Zahtjev za jedinstveno plaćanje po površini – Pojam „prihvatljivi hektar” – Zemljište koje je u zemljišnu knjigu upisano kao aerodrom – Stvarno korištenje u poljoprivredne svrhe”)

text:
               28.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/5

      Rješenje Suda (šesto vijeće) od 26. studenoga 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Budapest Környéki Törvényszék – Mađarska) – WD/Agrárminiszter
      (Predmet C-273/21) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Poljoprivreda - Zajednička poljoprivredna politika - Uredba (EU) br. 1307/2013 - Programi izravne potpore - Članak 4. stavak 1. točke (c) i (e) - Članak 32. stavak 2. - Zahtjev za jedinstveno plaćanje po površini - Pojam „prihvatljivi hektar” - Zemljište koje je u zemljišnu knjigu upisano kao aerodrom - Stvarno korištenje u poljoprivredne svrhe”)
      (2022/C 95/07)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Budapest Környéki Törvényszék

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: WD

         Tuženik: Agrárminiszter

         Izreka

      Članak 4. stavak 1. točke (c) i (e) i članak 32. stavak 2. Uredbe (EU) br. 1307/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju pravila za izravna plaćanja poljoprivrednicima u programima potpore u okviru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 637/2008 i Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 treba tumačiti na način da površinu koja je u nacionalnom pravu klasificirana kao aerodrom, na kojoj se ne obavlja nijedna djelatnost u vezi s potonjim, treba kvalificirati kao poljoprivrednu površinu koju se koristi u poljoprivredne svrhe s obzirom na to da je se stvarno koristi kao trajni pašnjak u svrhu uzgoja životinja.

         (1)  SL C 252, 28. 6. 2021.


title: Predmet C-516/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. kolovoza 2021. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – Finanzamt X protiv Y

text:
               28.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. kolovoza 2021. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – Finanzamt X protiv Y
      (Predmet C-516/21)
      (2022/C 95/08)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzhof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Finanzamt X

         Tuženik: Y

         Prethodno pitanje

      Obuhvaća li obveza plaćanja poreza za iznajmljivanje stalno ugrađene opreme i strojeva u skladu s člankom 135. stavkom 2. prvom rečenicom točkom (c) Direktive o PDV-u (1)

                  —

                  samo izolirano (samostalno) iznajmljivanje takve opreme i strojeva ili i

                  —

                  iznajmljivanje (leasing) takve opreme i strojeva koje je na temelju ugovora o najmu zgrade između istih stranaka (i kao pomoćna usluga tom iznajmljivanju) u skladu s člankom 135. stavkom 1. točkom l. Direktive o PDV izuzeto od porezne obveze?

         (1)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.).


title: Predmet C-599/21 P: Žalba koju su 21. rujna 2021. podnijeli AM.VI. Srl i Quinam Limited, pravni sljednik društva Fashioneast Sàrl protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 14. srpnja 2021. u predmetu T-297/20, Fashioneast i AM.VI./EUIPO – Moschillo (RICH JOHN RICHMOND)

text:
               28.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/6

      Žalba koju su 21. rujna 2021. podnijeli AM.VI. Srl i Quinam Limited, pravni sljednik društva Fashioneast Sàrl protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 14. srpnja 2021. u predmetu T-297/20, Fashioneast i AM.VI./EUIPO – Moschillo (RICH JOHN RICHMOND)
      (Predmet C-599/21 P)
      (2022/C 95/09)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: AM.VI. Srl, Quinam Limited, pravni sljednik društva Fashioneast Sàrl (zastupnik: A. Camusso, M. Baghetti, avvocati, A. Boros, ügyvéd)

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo
      Sud (vijeće za dopuštanje žalbi) je rješenjem od 17. siječnja 2022. je odlučio da je žalba nedopuštena i da društva AM. VI. i Quinam Limited snose vlastite troškova.


title: Predmet C-612/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. rujna 2021. uputio Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) – Gmina O./Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej

text:
               28.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. rujna 2021. uputio Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) – Gmina O./Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej
      (Predmet C-612/21)
      (2022/C 95/10)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Gmina O.

         Druga stranka u postupku: Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li odredbe Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu (1) vrijednost, osobito njezin članak 2. stavak 1., članak 9. stavak 1. i članak 13. stavak 1., tumačiti na način da općina (javno tijelo) postupa u svojstvu poreznog obveznika PDV-a kada provodi projekt čiji cilj je povećanje udjela obnovljivih izvora energije, obvezujući se na temelju građanskopravnog ugovora sklopljenog s vlasnicima nekretnina da će provesti i montirati sustave obnovljivih izvora energije na njihovim nekretninama te, nakon proteka određenog vremena, prenijeti vlasništvo nad tim sustavima na vlasnike nekretnina?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, treba li u oporezivi iznos u smislu članka 73. te direktive uključiti sredstva sufinanciranja koja je općina (javno tijelo) primila iz europskih fondova za provedbu projekata koji se odnose na obnovljive izvore energije?

         (1)  SL L 2006., L 347, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: Predmet C-616/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. listopada 2021. uputio Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) – Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej/Gminie L.

text:
               28.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. listopada 2021. uputio Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) – Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej/Gminie L.
      (Predmet C-616/21)
      (2022/C 95/11)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej

         Druga stranka u žalbenom postupku: Gmina L.

         Prethodno pitanje

      Treba li odredbe Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu (1) vrijednost, osobito njezin članak 2. stavak 1. članak 9. stavak 1. i članak 13. stavak 1., tumačiti na način da općinu (javno tijelo) treba smatrati poreznim obveznikom u vezi s provedbom programa za uklanjanje azbesta s nekretnina na njezinu području, čiji su vlasnici stanovnici koji na to ime ne snose nikakve troškove? Ili pak takva aktivnost predstavlja aktivnost koju općina kao javno tijelo poduzima s ciljem izvršavanja njezinih zadaća namijenjenih zaštiti zdravlja i života stanovnika i zaštiti okoliša u pogledu koje se općina ne smatra poreznim obveznikom PDV-a?

         (1)  SL L. 2006,. L 347, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: Predmet C-618/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. rujna 2021. uputio Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie (Poljska) – AR i dr../PK SA i dr.

text:
               28.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. rujna 2021. uputio Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie (Poljska) – AR i dr../PK SA i dr.
      (Predmet C-618/21)
      (2022/C 95/12)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: AR i dr.

         Tuženici: PK SA i dr.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 18. u vezi s člankom 3. Direktive 2009/103/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. u odnosu na osiguranje od građanskopravne odgovornosti (1) u pogledu upotrebe motornih vozila i izvršenje obveze osiguranja od takve odgovornosti tumačiti na način da mu se protive nacionalne odredbe u okviru kojih oštećena osoba, koja koristi pravo na izravno postupanje za naknadu štete na svojem vozilu koja je nastala u pogledu upotrebe motornih vozila, protiv društva za osiguranje koje pokriva građanskopravnu odgovornost osobe odgovorne za nezgodu, može od društva za osiguranje dobiti isključivo naknadu štete u iznosu stvarne i aktualne štete na njezinoj imovini, odnosno razliku između vrijednosti vozila u stanju prije nezgode i oštećenog vozila, koja je povećana za već stvarno nastale opravdane troškove popravka vozila i druge već stvarno nastale opravdane troškove koji su nastali zbog nezgode, dok bi, ako zahtijeva naknadu štete izravno od osobe odgovorne za nezgodu, mogla, po vlastitu izboru, umjesto naknade štete tražiti od nje povrat vozila u stanje prije nezgode (osoba odgovorna za nezgodu sama izvršava popravak ili ga izvršava servis kojem je ona platila)?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, treba li članak 18. u vezi s člankom 3. Direktive 2009/103/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. u odnosu na osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila i izvršenje obveze osiguranja od takve odgovornosti tumačiti na način da mu se protive nacionalne odredbe u okviru kojih oštećena osoba, koja koristi pravo na izravno postupanje za naknadu štete na svojem vozilu koja je nastala u pogledu upotrebe motornih vozila, protiv društva za osiguranje koje pokriva građanskopravnu odgovornost osobe odgovorne za nezgodu, može od društva za osiguranje dobiti, umjesto naknade štete u iznosu stvarne i aktualne štete na njezinoj imovini, odnosno razlike između vrijednosti vozila u stanju prije nezgode i oštećenog vozila, koja je povećana za već stvarno nastale opravdane troškove popravka vozila i druge već stvarno nastale opravdane troškove koji su nastali zbog nezgode, isključivo iznos koji predstavlja protuvrijednost troškova za povrat vozila u stanje prije štete, dok bi, ako zahtijeva naknadu štete izravno od osobe odgovorne za nezgodu, mogla, po vlastitu izboru, umjesto naknade štete tražiti od nje povrat vozila u stanje prije nezgode (a ne samo sredstava u tu svrhu)?

                  3.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje i niječnog odgovora na drugo pitanje, treba li članak 18. u vezi s člankom 3. Direktive 2009/103/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. u odnosu na osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila i izvršenje obveze osiguranja od takve odgovornosti tumačiti na način da mu se protive nacionalne odredbe u okviru kojih društvo za osiguranje, od kojeg je vlasnik oštećenog vozila u pogledu upotrebe motornih vozila zahtijevao plaćanje hipotetskih troškova koje nije snosio, ali bi morao snositi kad bi se odlučio na povrat vozila u stanje prije nezgode, može:

                              (a)

                              uvjetovati tu isplatu time da oštećena osoba dokaže da stvarno namjerava popraviti vozilo na konkretan način i kod konkretnog mehaničara, za konkretnu cijenu dijelova i usluge, te prenijeti sredstva za taj popravak izravno tom mehaničaru (eventualno prodavatelju dijelova potrebnih za popravak), podložno povratu ako se ne ostvari cilj za koji su isplaćena ta sredstva, a ako to nije slučaj:

                              (b)

                              uvjetovati tu isplatu time da se potrošač obveže da će u ugovorenom roku dokazati da je iskoristio isplaćena sredstva za popravak vozila ili da će ih vratiti društvu za osiguranje, a ako to nije slučaj:

                              (c)

                              nakon isplate sredstava s naznakom svrhe plaćanja (načina njihova korištenja) i proteka potrebnog vremena tijekom kojeg je oštećena osoba mogla popraviti vozilo, zahtijevati od nje da dokaže da su sredstva iskorištena za popravak ili da ih vrati, tako da se ukloni mogućnost da se oštećena osoba obogati na šteti?

                  4.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje i niječnog odgovora na drugo pitanje, treba li članak 18. u vezi s člankom 3. Direktive 2009/103/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. u odnosu na osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila i izvršenje obveze osiguranja od takve odgovornosti tumačiti na način da mu se protive nacionalne odredbe u okviru kojih oštećena osoba, koja više nije vlasnik oštećenog vozila jer ga je prodala i za njega dobila novčani iznos, zbog čega više ne može popraviti vozilo, ne može stoga od društva za osiguranje koje pokriva građanskopravnu odgovornost osobe odgovorne za nezgodu zahtijevati plaćanje troškova popravka koji bi bio potreban da se oštećeno vozilo vrati u stanje prije štete, a njezino pravo na postupanje ograničava se na potraživanje od društva za osiguranje naknade štete u iznosu stvarne i aktualne štete na njezinoj imovini, odnosno razlike između vrijednosti vozila u stanju prije nezgode i iznosa dobivenog prodajom vozila koji je povećan za već stvarno nastale opravdane troškove popravka vozila i druge već stvarno nastale opravdane troškove koji su nastali zbog nezgode?

         (1)  SL L 2009., L 263 , str. 11. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 7., str. 114.)


title: Predmet C-628/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. listopada 2021. uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) – TB

text:
               28.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. listopada 2021. uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) – TB
      (Predmet C-628/21)
      (2022/C 95/13)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Stranke glavnog postupka

         Podnositeljica zahtjeva: TB

         Stranke u postupku: Castorama Polska Sp. z o.o., „Knor” Sp. z o.o.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 8. stavak 1. u vezi s člankom 4. stavkom 1. Direktive 2004/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o provedbi prava intelektualnog (1) vlasništva tumačiti na način da se odnosi na mjeru zaštite prava intelektualnog vlasništva koja se priznaje samo ako se u okviru tog ili drugog postupka utvrdi da nositelj prava ima pravo na intelektualno vlasništvo?
                  u slučaju niječnog odgovora na pitanje 1.

                  2.

                  Treba li članak 8. stavak 1. Direktive u vezi s člankom 4. stavkom 1. Direktive 2004/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o provedbi prava intelektualnog vlasništva tumačiti na način da je dovoljan prima facie dokaz da bi se ta mjera odnosila na postojeće pravo intelektualnog vlasništva te da nije potrebno dokazivati tu okolnost, osobito ako je zahtjevu za informacije o podrijetlu i distribucijskim mrežama robe ili usluga prethodio zahtjev za naknadu štete zbog povrede prava intelektualnog vlasništva?

         (1)  SL 2004., L 157, str. 45. (posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 74.)