title: predmet T-373/18: Presuda Općeg suda od 4. travnja 2019. — ABB protiv EUIPO-a (FLEXLOADER) („Žig Europske unije — Prijava verbalnog žiga Europske unije FLEXLOADER — Apsolutni razlozi za odbijanje — Nepostojanje opisnog karaktera — Razlikovni karakter — Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EU) 2017/1001 — Neologizam — Nedovoljno izravna i konkretna veza s određenim proizvodima ili uslugama obuhvaćenih prijavom žiga”)

text:
               27.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/32

      Presuda Općeg suda od 4. travnja 2019. — ABB protiv EUIPO-a (FLEXLOADER)
      (predmet T-373/18) (1)

      („Žig Europske unije - Prijava verbalnog žiga Europske unije FLEXLOADER - Apsolutni razlozi za odbijanje - Nepostojanje opisnog karaktera - Razlikovni karakter - Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EU) 2017/1001 - Neologizam - Nedovoljno izravna i konkretna veza s određenim proizvodima ili uslugama obuhvaćenih prijavom žiga”)
      (2019/C 182/36)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: ABB AB (Västerås, Švedska) (zastupnici: M. Hartmann i S. Fröhlich, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: D. Hanf i W. Schramek, agenti)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 29. ožujka 2018. (predmet R 93/2018-1) o prijavi za registraciju verbalnog znaka FLEXLOADER kao žiga Europske unije.

         Izreka

                  1.

                     Odluka prvog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 29. ožujka 2018. (predmet R 93/2018-1) poništava se u dijelu u kojem je njome odbijena registracija verbalnog znaka FLEXLOADER za:

                              —

                                 „mehaničke alate za primjenu ovlaživača zraka, vezivnih sredstava, sredstava za podmazivanje ili bojila” iz razreda 7. u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga za registraciju žigova od 15. lipnja 1957.; i

                              —

                                 „uređaje za prikupljanje i elektroničku obradu prostornih podataka, mikroprocesore, elektroničke ulazne i izlazne jedinice, kompaktne diskove, diskete, magnetne trake i poluvodiče za pohranu tehničkih podataka” iz razreda 9. u smislu Nicanskog sporazuma.

                  2.

                     Tužba se u preostalom dijelu odbija.

                  3.

                     ABB AB i EUIPO snosit će svaki svoje troškove.

         (1)  SL C 268, 30. 7. 2018.


title: predmet T-128/19: Tužba podnesena 22. veljače 2019. — Hemp Foods Australia protiv EUIPO-a — Cabrejos (Sativa)

text:
               27.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/33

      Tužba podnesena 22. veljače 2019. — Hemp Foods Australia protiv EUIPO-a — Cabrejos (Sativa)
      (predmet T-128/19)
      (2019/C 182/37)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Hemp Foods Australia Pty Ltd (Sydney, Australija) (zastupnici: M. Holah i P. Brownlow, Solicitors)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: César Raúl Dávila Cabrejos (Lima, Peru)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: međunarodna registracija žiga u kojoj je naznačena Europska unija u odnosu na žig Sativa — međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija br. 1 259 974

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 16. studenoga 2018. u predmetu R 1041/2018-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: predmet T-172/19: Tužba podnesena 22. ožujka 2019. — Cognac Ferrand protiv EUIPO-a (Oblik pletiva na boci)

text:
               27.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/34

      Tužba podnesena 22. ožujka 2019. — Cognac Ferrand protiv EUIPO-a (Oblik pletiva na boci)
      (predmet T-172/19)
      (2019/C 182/38)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Cognac Ferrand (Pariz, Francuska) (zastupnik: D. Régnier, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: Prijava trodimenzionalnog žiga Europske unije (Oblik pletiva na boci) — Prijava za registraciju br. 17 387 564

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 7. siječnja 2019. u predmetu R 1640/2018-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) br. 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: predmet T-178/19: Tužba podnesena 20. ožujka 2019. — Kalai protiv Vijeća

text:
               27.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/34

      Tužba podnesena 20. ožujka 2019. — Kalai protiv Vijeća
      (predmet T-178/19)
      (2019/C 182/39)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Nader Kalai (Halifax, Kanada) (zastupnik: G. Karouni, odvjetnik)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi sljedeće akte u dijelu u kojem se odnose na tužitelja:

                              —

                              Provedbenu odluku Vijeća (ZVSP) 2019/87 od 21. siječnja 2019. o provedbi Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije;

                              —

                              Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2019/85 od 21. siječnja 2019. o provedbi Uredbe (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji;

                  —

                  naloži Vijeću plaćanje iznosa od 2 000 000,00 eura na ime naknade štete i kamata u svrhu naknade ukupne pretrpljene štete;

                  —

                  naloži Vijeću snošenje vlastitih troškova i troškova tužitelja koji zadržava pravo njihova opravdanja tijekom postupka na temelju članka 134. Poslovnika Općeg suda u skladu s kojim se svakoj stranci koja ne uspije u postupku nalaže snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava obrane i prava na pošteno suđenje. U tom pogledu tužitelj, pozivajući se na članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) i članke 6. i 13. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, kao i na sudsku praksu Suda, tvrdi da je trebao biti saslušan prije nego što je Vijeće donijelo mjere ograničavanja protiv njega te da se posljedično nisu poštovala tužiteljeva prava obrane.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja koja proizlazi iz članka 296. stavka 2. UFEU-a. Tužitelj prigovara Vijeću da se ono ograničilo na davanje nejasnih i općenitih razmatranja, a da pritom nije posebno i konkretno iznijelo razloge zbog kojih, prilikom izvršavanja svoje diskrecijske ovlasti pri ocjeni, smatra da se protiv tužitelj moraju propisati predmetne mjere ograničavanja. Tako se ne iznosi nijedan konkretan i objektivan element koji bi se mogao predbaciti tužitelju i kojim bi se mogle opravdati predmetne mjere.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogreški u ocjeni zbog toga što je Vijeće u svojem obrazloženju u prilog mjeri ograničavanja navelo elemente kojima očito nedostaje činjenična osnova. Stoga su navedene činjenice lišene svake ozbiljne osnove.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti prilikom povrede temeljnih prava. Naime, tužitelj smatra da spornu mjeru treba poništiti jer je ona neproporcionalna u odnosu na navedeni cilj i čini prekomjerno zadiranje u slobodu poduzetništva i u pravo vlasništva iz članaka 16. i 17. Povelje. Neproporcionalnost proizlazi iz toga što se mjera odnosi na svaku utjecajnu gospodarsku djelatnost bez dodatnih kriterija.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava vlasništva. Tužitelj, pozivajući se na članke 17. i 52. Povelje, ističe da mjera zamrzavanja financijskih sredstava nesporno sadržava ograničenje ostvarenja prava vlasništva i da u ovom slučaju zamrzavanje financijskih sredstava koja proizlaze iz tužiteljevih djelatnosti nužno podrazumijeva neproporcionalnu povredu u odnosu na cilj Vijeća.


title: predmet T-183/19: Tužba podnesena 29. ožujka 2019. — Jalkh protiv Parlamenta

text:
               27.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/36

      Tužba podnesena 29. ožujka 2019. — Jalkh protiv Parlamenta
      (predmet T-183/19)
      (2019/C 182/40)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Jean-François Jalkh (Gretz-Armainvilliers, Francuska) (zastupnik: F. Wagner, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Europskog parlamenta od 31. siječnja 2019. o izmjeni Poslovnika;

                  —

                  naloži Europskom parlamentu snošenje svih troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi Povelje Europske unije o temeljnim pravima zbog toga što sporna izmjena dovodi do diskriminacije na osnovi jezika kojom se ne poštuje jezična raznolikost i zbog koje se francuskog zastupnika u Europskom parlamentu navodi da ne koristi svoj materinji jezik.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 14. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda zbog toga što novi Poslovnik Parlamenta dovodi do diskriminacije na štetu tužitelja koji je govornik francuskog jezika.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi Ugovora o Europskoj uniji. U tom pogledu, tužitelj ističe da novi Poslovnik Parlamenta narušava kulturnu i jezičnu raznolikost u toj instituciji time što dovodi do diskriminacije na štetu francuskog jezika.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 18. Ugovora o funkcioniranju Europske unije kojim se jamči poštovanje višejezičnosti i stoga korištenje francuskim jezikom.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi Uredbe Vijeća br. 1. od 15. travnja 1958. o određivanju jezika koji se koriste u Europskoj ekonomskoj zajednici (SL 1958., L 17, str. 385.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 3., str. 3.).


title: predmet T-202/19: Tužba podnesena 4. travnja 2019. — Knaus Tabbert protiv EUIPO-a — Carado (CaraTour)

text:
               27.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/37

      Tužba podnesena 4. travnja 2019. — Knaus Tabbert protiv EUIPO-a — Carado (CaraTour)
      (predmet T-202/19)
      (2019/C 182/41)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Knaus Tabbert GmbH (Jandelsbrunn, Njemačka) (zastupnik: N. Maenz, odvjetnica)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Carado GmbH (Leutkirch im Allgäu, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije CaraTour — prijava za registraciju br. 15 366 313

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 14. siječnja 2019. u predmetu R 506/2018-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  u cijelosti odbije prigovor društva Carado GmbH od 27. srpnja 2016., koji se temelji na žigu Europske unije br. 4 935 334 i njemačkom žigu br. 30 611 776 (postupak povodom prigovora br. B 2 742 784);

                  —

                  EUIPO-u naloži snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća


title: predmet T-203/19: Tužba podnesena 4. travnja 2019. — Knaus Tabbert protiv EUIPO-a — Carado (CaraTwo)

text:
               27.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/37

      Tužba podnesena 4. travnja 2019. — Knaus Tabbert protiv EUIPO-a — Carado (CaraTwo)
      (predmet T-203/19)
      (2019/C 182/42)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Knaus Tabbert GmbH (Jandelsbrunn, Njemačka) (zastupnik: N. Maenz, odvjetnica)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Carado GmbH (Leutkirch im Allgäu, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije CaraTwo — prijava za registraciju br. 15 170 145

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 14. siječnja 2019. u predmetu R 851/2018-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku o prigovoru;

                  —

                  u cijelosti odbije prigovor društva Carado GmbH od 27. srpnja 2016., koji se temelji na žigu Europske unije br. 4 935 334 i njemačkom žigu br. 30 611 776 (postupak povodom prigovora br. B 2 742 768);

                  —

                  EUIPO-u naloži snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća


title: predmet T-209/19: Tužba podnesena 5. travnja 2019. — Armani protiv EUIPO-a — Invicta Watch Company of America (GLYCINE)

text:
               27.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/38

      Tužba podnesena 5. travnja 2019. — Armani protiv EUIPO-a — Invicta Watch Company of America (GLYCINE)
      (predmet T-209/19)
      (2019/C 182/43)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Giorgio Armani SpA (Milano, Italija) (zastupnici: J. Rether i M. Kinkeldey, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Invicta Watch Company of America, Inc. (Hollywood, Florida, Sjedinjene Američke Države)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije crne i bijele boje — prijava za registraciju br. 15 910 301

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 4. veljače 2019. u predmetu R 578/2018-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: predmet T-212/19: Tužba podnesena 8. travnja 2019. — Apple protiv EUIPO-a (Styluses)

text:
               27.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/39

      Tužba podnesena 8. travnja 2019. — Apple protiv EUIPO-a (Styluses)
      (predmet T-212/19)
      (2019/C 182/44)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Apple Inc. (Cupertino, California, Sjedinjene Američke Države) (zastupnik: H. Hartwig i A. von Mühlendahl, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni dizajn: prijava za registraciju br. 3 012 707 — 0004

         Pobijana odluka: odluka trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 7. siječnja 2019. u predmetu R 2533/2017-3

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka, uključujući tužiteljeve troškove pred žalbenim vijećem.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 11. stavka 2. Uredbe Komisije (EZ) br. 2245/2002 u vezi s člankom 5. Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002;

                  —

                  povreda članka 12. stavka 2. Uredbe Komisije (EZ) br. 2245/2002 u vezi s člankom 5. Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002.


title: predmet T-214/19: Tužba podnesena 8. travnja 2019. — Fleximed protiv EUIPO-a — docPrice (Fleximed)

text:
               27.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/40

      Tužba podnesena 8. travnja 2019. — Fleximed protiv EUIPO-a — docPrice (Fleximed)
      (predmet T-214/19)
      (2019/C 182/45)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Fleximed AG (Triesen, Lihtenštajn) (zastupnik: M. Gail, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: docPrice GmbH (Koblenz, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije Fleximed — žig Europske unije br. 12 025 771

         Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 6. veljače 2019. u predmetu R 1121/2018-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  EUIPO-u naloži snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 60. stavka 1. točke (a) u vezi s člankom 8. stavkom 1. točkom (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća


title: predmet C-405/16 P: Presuda Suda (treće vijeće) od 28. ožujka 2019. — Savezna Republika Njemačka protiv Europske komisije (Žalba — Državne potpore — Potpore dodijeljene pojedinim odredbama izmijenjenog njemačkog Zakona o obnovljivim energijama (EEG iz 2012.) — Potpora u korist proizvođača EEG električne energije i EEG doplatak koji je snižen za velike potrošače energije — Odluka kojom se potpore proglašavaju djelomično nespojivima s unutarnjim tržištem — Pojam „državna potpora” — Prednost — Državna sredstva — Javni nadzor sredstava — Mjere koje se mogu izjednačiti s pristojbom na potrošnju električne energije)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/3

      Presuda Suda (treće vijeće) od 28. ožujka 2019. — Savezna Republika Njemačka protiv Europske komisije
      (predmet C-405/16 P) (1)

      (Žalba - Državne potpore - Potpore dodijeljene pojedinim odredbama izmijenjenog njemačkog Zakona o obnovljivim energijama (EEG iz 2012.) - Potpora u korist proizvođača EEG električne energije i EEG doplatak koji je snižen za velike potrošače energije - Odluka kojom se potpore proglašavaju djelomično nespojivima s unutarnjim tržištem - Pojam „državna potpora” - Prednost - Državna sredstva - Javni nadzor sredstava - Mjere koje se mogu izjednačiti s pristojbom na potrošnju električne energije)
      (2019/C 187/03)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: T. Henze i R. Kanitz, agenti, uz asistenciju T. Lübbiga, Rechtsanwalt)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: K. Herrmann i T. Maxian Rusche, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Ukida se presuda Općeg suda od 10. svibnja 2016., Njemačka/Komisija (T-47/15, EU:T:2016:281).

                  2.

                  Poništava se Odluka Komisije (EU) 2015/1585 od 25. studenoga 2014. o programu potpore SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN) (koji je provela Njemačka radi potpore obnovljivoj električnoj energiji i velikim potrošačima).

                  3.

                  Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova žalbenog i prvostupanjskog postupka.

         (1)  SL C 326, 5. 9. 2016.


title: spojeni predmeti C-487/17 i C-489/17: Presuda Suda (deseto vijeće) od 28. ožujka 2019. (zahtjevi za prethodnu odluku koji je uputio Corte suprema di cassazione — Italija) — kazneni postupci protiv Alfonsa Verlezze i dr. („Zahtjev za prethodnu odluku — Okoliš — Direktiva 2008/98/EZ i Odluka 2000/532/EZ — Otpad — Klasifikacija kao opasan otpad — Otpad kojem se može dodijeliti oznaka bilo za opasni ili neopasni otpad”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/17

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 28. ožujka 2019. (zahtjevi za prethodnu odluku koji je uputio Corte suprema di cassazione — Italija) — kazneni postupci protiv Alfonsa Verlezze i dr.
      (spojeni predmeti C-487/17 i C-489/17) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Okoliš - Direktiva 2008/98/EZ i Odluka 2000/532/EZ - Otpad - Klasifikacija kao opasan otpad - Otpad kojem se može dodijeliti oznaka bilo za opasni ili neopasni otpad”)
      (2019/C 187/19)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Corte suprema di cassazione

         Stranke u glavnom kaznenom postupku

      Alfonso Verlezza, Riccardo Traversa, Irene Cocco, Francesco Rando, Carmelina Scaglione, Francesco Rizzi, Antonio Giuliano, Enrico Giuliano, Refecta Srl, E. Giovi Srl, Vetreco Srl, SE.IN Srl

         Izreka

                  1.

                  Prilog III. Direktivi 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu i stavljanju izvan snage određenih direktiva, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EU) br. 1357/2014 оd 18. prosinca 2014., te Prilog Odluci Komisije 2000/532/EZ od 3. svibnja 2000. koja zamjenjuje Odluku 94/3/EZ o popisu otpada u skladu s člankom 1. točkom (a) Direktive Vijeća 75/442/EEZ o otpadu i Odluku Vijeća 94/904/EZ o utvrđivanju popisa opasnog otpada u skladu s člankom 1. stavkom 4. Direktive Vijeća 91/689/EEZ o opasnom otpadu, kako je izmijenjena Odlukom Komisije 2014/955/EU оd 18. prosinca 2014., treba tumačiti na način da posjednik otpada koji se može klasificirati bilo prema oznakama za opasni ili prema oznakama za neopasni otpad, no čiji sastav nije isprva poznat, mora, u svrhu te klasifikacije, odrediti taj sastav i istražiti opasne tvari za koje se može razumno pretpostaviti de se u njemu nalaze, kako bi utvrdio posjeduje li taj otpad opasna svojstva, te u tu svrhu može koristiti uzorkovanja, kemijske analize i ispitivanja predviđene Uredbom Komisije (EZ) br. 440/2008 od 30. svibnja 2008. o utvrđivanju ispitnih metoda u skladu s Uredbom (EZ) br. 1907/2006 Europskog parlamenta i Vijeća o registraciji, evaluaciji, autorizaciji i ograničavanju kemikalija (REACH), ili bilo koja druga uzorkovanja, kemijske analize i ispitivanja prihvaćene na međunarodnoj razini.

                  2.

                  Načelo predostrožnosti treba tumačiti na način da u slučaju kad je, nakon najpotpunije moguće procjene rizika, uzimajući u obzir posebne okolnosti konkretnog slučaja, posjednik otpada koji se može klasificirati bilo prema oznakama za opasni ili prema oznakama za neopasni otpad, praktički u nemogućnosti utvrditi prisutnost opasnih tvari ili procijeniti opasna svojstva tog otpada, taj otpad treba klasificirati kao opasan otpad.

         (1)  SL C 374, 6. 11. 2017.


title: predmet C-275/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. travnja 2019. uputio Supremo Tribunal de Justiça (Portugal) — Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd protiv Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga — Futebol, SAD

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/34

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. travnja 2019. uputio Supremo Tribunal de Justiça (Portugal) — Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd protiv Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga — Futebol, SAD
      (predmet C-275/19)
      (2019/C 206/39)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Supremo Tribunal de Justiça

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd

         Tuženici: Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga — Futebol, SAD

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Portugalska Država nije obavijestila Europsku komisiju o tehničkim normama sadržanima u Decreto-Lei n.o 442/89 de 2 de dezembro [Uredba sa zakonskom snagom br. 442/89 od 2. prosinca 1989.]; jesu li navedena pravila, konkretnije […] članak 3. [i njegove ranije verzije] i članak 9., neprimjenjiva, pri čemu se pojedinci mogu pozvati na njihovu neprimjenjivost?

                  2.

                  Portugalska Država nije obavijestila Europsku komisiju o tehničkim normama sadržanima u Decreto-Lei n.o 282/2003 de 8 de novembro [Uredba sa zakonskom snagom br. 282/2003 od 8. studenoga 2003.]; trebaju li se stoga navedena pravila, konkretnije […] članci 2. i 3., ne primijeniti na pružatelje usluga u Portugalu?


title: predmet C-282/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. travnja 2019. uputio Tribunale di Napoli (Italija) — YT i dr. protiv Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca; Ufficio Scolastico Regionale per la Campania

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/36

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. travnja 2019. uputio Tribunale di Napoli (Italija) — YT i dr. protiv Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca; Ufficio Scolastico Regionale per la Campania
      (predmet C-282/19)
      (2019/C 206/41)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale di Napoli

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: YT i drugi

         Tuženici: Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca; Ufficio Scolastico Regionale per la Campania

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Predstavlja li različito postupanje isključivo prema katoličkim vjeroučiteljima, kao što su tužitelji, diskriminaciju na temelju vjere u smislu članka 21. Povelje iz Nice i Direktive 2000/78/EZ (1) ili je činjenica da uvjerenje o osposobljenosti koje radnik već posjeduje može biti opozvano, opravdani razlog da se samo prema katoličkim vjeroučiteljima, kao što su tužitelji, postupa različito u odnosu na druge nastavnike, pri čemu katolički vjeroučitelji ne ostvaruju korist ni od jedne mjere za sprečavanje zlouporaba koje su predviđene člankom 5. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., iz Priloga Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP o radu na određeno vrijeme (2)?

                  2.

                  Pod pretpostavkom da postoji izravna diskriminacija u smislu članka 2. stavka 2. točke (a) Direktive 2000/78/EZ na temelju vjere (članak 1.) i u smislu Povelje iz Nice, Sudu se postavlja pitanje o instrumentima koje ovaj sud može primijeniti u svrhu uklanjanja posljedica, s obzirom na to da su svi nastavnici osim katoličkih vjeroučitelja bili adresati izvanrednog plana zapošljavanja iz Zakona 107/15, na temelju kojeg su dobili stalno zaposlenje naknadnim ugovorom o radu na neodređeno vrijeme, i, stoga, treba li sud koji je uputio zahtjev odrediti zasnivanje radnog odnosa na neodređeno vrijeme s tuženim upravnim tijelom?

                  3.

                  Treba li članak 5. Okvirnog sporazuma iz Direktive 1999/70/EZ tumačiti na način da mu se protivi nacionalno zakonodavstvo poput onog o kojem je riječ, na temelju kojeg opća pravna pravila kojima se uređuju radni odnosi, kojima je cilj sankcionirati zlouporabu uzastopnog sklapanja ugovora o radu na određeno vrijeme predviđajući automatsko pretvaranje ugovora na određeno vrijeme u ugovor na neodređeno vrijeme ako se radni odnos nastavi nakon određenog datuma, nisu primjenjiva na sektor školstva, posebno u odnosu na katoličke vjeroučitelje, čime se omogućuje sklapanje uzastopnih ugovora o radu na određeno vrijeme u neograničenom vremenskom trajanju? Konkretno, može li nužnost dogovora s biskupskim ordinarijatom predstavljati objektivan razlog u smislu članka 5. stavka 1. točke (a) Okvirnog sporazuma, odnosno, treba li naprotiv tu nužnost smatrati diskriminacijom zabranjenom u smislu članka 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima?

                  4.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na treće pitanje, omogućuju li članak 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, članak 4. Okvirnog sporazuma iz Direktive 1999/70/EZ i/ili članak 1. Direktive 2000/78/EZ izuzimanje iz primjene pravila kojima se sprečava automatsko pretvaranje ugovora na određeno vrijeme u ugovor na neodređeno vrijeme kada se radni odnos nastavi nakon određenog datuma?

         (1)  Direktiva Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (SL 2000., L 303, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69.)

         (2)  SL 1999., L 175, str. 43.


title: predmet C-768/18 P: Žalba koju je 7. prosinca 2018. podnio Michal Harvilik — HYDRA protiv rješenja Općeg suda (peto vijeće) od 25. rujna 2018. u predmetu T-365/18, Michal Harvilik — HYDRA protiv Češke Republike i Europskog suda za ljudska prava

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/2

      Žalba koju je 7. prosinca 2018. podnio Michal Harvilik — HYDRA protiv rješenja Općeg suda (peto vijeće) od 25. rujna 2018. u predmetu T-365/18, Michal Harvilik — HYDRA protiv Češke Republike i Europskog suda za ljudska prava
      (predmet C-768/18 P)
      (2019/C 213/02)
      Jezik postupka: slovački

         Stranke

         Žalitelj: Michal Harvilik — HYDRA (zastupnik: A. Wagner, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Češka Republika, Europski sud za ljudska prava
      Rješenjem od 19. ožujka 2019. Sud (sedmo vijeće) je žalbu proglasio nedopuštenom.


title: predmet C-190/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. veljače 2019. uputio Amtsgericht Hamburg (Njemačka) — MG, NH protiv Germanwings GmbH

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/5

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. veljače 2019. uputio Amtsgericht Hamburg (Njemačka) — MG, NH protiv Germanwings GmbH
      (predmet C-190/19)
      (2019/C 213/05)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Hamburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: MG, NH

         Tuženik: Germanwings GmbH

         Prethodno pitanje

      Postoji li pravo na odštetu na temelju članka 7. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1) i onda kada putnik ne stigne na izravno povezani let zbog relativno manjeg kašnjenja u dolasku, što ima za posljedicu kašnjenje od tri sata ili više na konačno odredište, pri čemu su oba leta izveli različiti zračni prijevoznici, a potvrdu rezervacije izdao je tour operator koji je za svojeg klijenta isplanirao letove?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: predmet C-220/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. ožujka 2019. uputio Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Španjolska) — Promociones Oliva Park S. L. protiv Tribunal Económico Administrativo Regional (TEAR) de la Comunidad Valenciana

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. ožujka 2019. uputio Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Španjolska) — Promociones Oliva Park S. L. protiv Tribunal Económico Administrativo Regional (TEAR) de la Comunidad Valenciana
      (predmet C-220/19)
      (2019/C 213/06)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Promociones Oliva Park S. L.

         Tuženik: Tribunal Económico Administrativo Regional (TEAR) de la Comunidad Valenciana

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 1. stavak 2. Direktive 2008/118 (1) tumačiti na način da mu se protivi formalno izravni porez poput IVPEE-a [porez na vrijednost proizvodnje električne energije] koji je, s obzirom na svoju pravu prirodu, neizravni porez bez posebne namjene, s isključivom svrhom ubiranja poreznih prihoda, a da se pritom njegovoj kvalifikaciji u nacionalnom pravu ne može dati prednost pred tumačenjem prava Unije koje je uređeno vlastitim ciljevima tog pravnog poretka i provodi se s obzirom na objektivna obilježja oporezivanja?

                  2.

                  Je li osnovna svrha IVPEE-a, unatoč njegovoj kvalifikaciji kao poreza za zaštitu okoliša, u biti ubiranje poreznih prihoda tako da se njime na isti način oporezuju djelatnosti proizvodnje i uključivanja električne energije u elektroenergetski sustav neovisno o njezinu intenzitetu i utjecaju na okoliš, čime se povređuje članak 1., članak 3. stavci 1. i 2. i članak 3. stavak 3. točka (a), u vezi s člankom 2. točkom (k) Direktive 2009/28/EZ (2)?

                  3.

                  Protivi li se IVPEE načelima slobodnog tržišnog natjecanja i promicanja energije iz obnovljivih izvora, s obzirom na to da se njime jednako porezno tretira energija iz neobnovljivih i obnovljivih izvora, pri čemu se potonji diskriminiraju te se time povređuje program potpore predviđen člankom 2. točkom (k) i povezanim odredbama Direktive 2009/28?

                  4.

                  Naposljetku, protivi li se IVPEE navedenom načelu slobodnog tržišnog natjecanja i člancima 32., 33. i 34. (poglavlje VIII., Organizacija pristupa sustavu) Direktive 2009/72 (3) jer se njime omogućuje pozitivna diskriminacija stranih proizvođača električne energije na štetu španjolskih proizvođača, čime se narušava unutarnje tržište električnom energijom i pristup mreži?

         (1)  Direktiva Vijeća 2008/118/EZ od 16. prosinca 2008. o općim aranžmanima za trošarine i o stavljanju izvan snage Direktive 92/12/EEZ (SL 2009., L 9, str. 12.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 192.)

         (2)  Direktive 2009/28/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora te o izmjeni i kasnijem stavljanju izvan snage direktiva 2001/77/EZ i 2003/30/EZ (SL 2009., L 140, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 11., str. 39.)

         (3)  Direktiva 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ (SL 2009., L 211, str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.)


title: predmet C-227/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. ožujka 2019. uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — DX

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. ožujka 2019. uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — DX
      (predmet C-227/19)
      (2019/C 213/07)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: DX

         Druga stranka u žalbenom postupku: Bürgermeister der Stadt Graz

         Intervenijent: Finanzpolizei

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 56. UFEU-a, Direktivu 96/71/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 1996. o upućivanju radnika u okviru pružanja usluga (1) i Direktivu 2014/67/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. provedbi Direktive 96/71/EZ (2) tumačiti na način da im se protivi nacionalna odredba kojom su predviđene izrazito visoke novčane kazne, a osobito visoki najniži iznosi novčanih kazni, koje mogu biti izrečene kumulativno za svakog dotičnog radnika, za povrede formalnih obveza u slučaju korištenja prekogranične radne snage, kao što je propust da se stave na raspolaganje isprave o plaći ili propust prijave Središnjem koordinacijskom uredu (prijave ZKO)?

                  2.

                  Ako na odgovor na prvo pitanje već ne bude potvrdan:
                  Treba li članak 56. UFEU-a, Direktivu 96/71/EZ i Direktivu 2014/67/EU tumačiti na način da im se protivi izricanje kumulativnih novčanih kazni bez apsolutnog najvišeg iznosa za povrede formalnih obveza u slučaju korištenja prekogranične radne snage?

         (1)  SL 1997., L 18, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 5., str. 127.)

         (2)  Direktiva 2014/67/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o provedbi Direktive 96/71/EZ o upućivanju radnika u okviru pružanja usluga i izmjeni Uredbe (EU) br. 1024/2012 o administrativnoj suradnji putem Informacijskog sustava unutarnjeg tržišta (SL 2014., L 159, str. 11.)


title: predmet C-245/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. ožujka 2019. uputio Cour administrative (Luksemburg) — État du Grand-duché de Luxembourg protiv B

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. ožujka 2019. uputio Cour administrative (Luksemburg) — État du Grand-duché de Luxembourg protiv B
      (predmet C-245/19)
      (2019/C 213/08)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour administrative

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: État du Grand-duché de Luxembourg

         Druga stranka u žalbenom postupku: B

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članke 7. i 8. te članak 52. stavak 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, eventualno u vezi s člankom 47. navedene Povelje, tumačiti na način da im je protivno nacionalno zakonodavstvo države članice kojim se, u okviru postupovnog režima u području razmjene informacija na zahtjev koji je osobito uspostavljen radi provedbe Direktive Vijeća 2011/16/EU od 15. veljače 2011. o administrativnoj suradnji u području oporezivanja i stavljanju izvan snage Direktive 77/799/EEZ (1), isključuje mogućnost da treća osoba koja posjeduje informacije podnese bilo kakvo pravno sredstvo, osobito sudsko, protiv odluke kojom joj nadležno tijelo te države članice nalaže da mu dostavi informacije kako bi postupilo po zahtjevu za razmjenu informacija koji je podnijela druga država članica?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, treba li članak 1. stavak 1. i članak 5. Direktive 2011/16 tumačiti, prema potrebi s obzirom na promjenu tumačenja članka 26. predloška porezne konvencije OECD-a, na način da zahtjev za razmjenu, zajedno s nalogom nadležnog tijela države članice koja prima zahtjev i po njemu postupa, ispunjavaju kriterij nepostojanja očitog nedostatka predvidive relevantnosti s obzirom na to da država članica koja podnosi zahtjev navodi identitet dotičnog poreznog obveznika, razdoblje na koje se odnosi istraga države članice koja podnosi zahtjev i identitet osobe koja posjeduje odnosne informacije, tražeći pritom informacije o ugovorima te povezanim neodređenim računima i plaćanjima koji su utvrđeni kriterijima koji se odnose, kao prvo, na činjenicu da ih je sklopila identificirana osoba koja posjeduje informacije, kao drugo, na njihovu primjenjivost tijekom godina oporezivanja na koje se odnosi istraga tijelâ države koja podnosi zahtjev i, kao treće, na njihovu povezanost s identificiranim dotičnim poreznim obveznikom?

         (1)  JO 2011, L 64, p. 1.


title: predmet C-246/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. ožujka 2019. uputio Cour administrative (Luksemburg) — État du Grand-duché de Luxembourg protiv B, C, D, F.C.

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. ožujka 2019. uputio Cour administrative (Luksemburg) — État du Grand-duché de Luxembourg protiv B, C, D, F.C.
      (predmet C-246/19)
      (2019/C 213/09)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour administrative

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: État du Grand-duché de Luxembourg

         Tuženici: B, C, D, F.C.

         Druga stranka: A

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članke 7. i 8. te članak 52. stavak 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, eventualno u vezi s člankom 47. navedene Povelje, tumačiti na način da im je protivno nacionalno zakonodavstvo države članice kojim se, u okviru postupovnog režima u području razmjene informacija na zahtjev koji je osobito uspostavljen radi provedbe Direktive Vijeća 2011/16/EU od 15. veljače 2011. o administrativnoj suradnji u području oporezivanja i stavljanju izvan snage Direktive 77/799/EEZ (1), isključuje mogućnost da treća osoba koja posjeduje informacije podnese bilo kakvo pravno sredstvo, osobito sudsko, protiv odluke kojom joj nadležno tijelo te države članice nalaže da mu dostavi informacije kako bi postupilo po zahtjevu za razmjenu informacija koji je podnijela druga država članica?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, treba li članak 1. stavak 1. i članak 5. Direktive 2011/16 tumačiti, prema potrebi s obzirom na promjenu tumačenja članka 26. predloška porezne konvencije OECD-a, na način da zahtjev za razmjenu, zajedno s nalogom nadležnog tijela države članice koja prima zahtjev i po njemu postupa, ispunjavaju kriterij nepostojanja očitog nedostatka predvidive relevantnosti s obzirom na to da država članica koja podnosi zahtjev navodi identitet dotičnog poreznog obveznika, razdoblje na koje se odnosi istraga države članice koja podnosi zahtjev i identitet osobe koja posjeduje odnosne informacije, tražeći pritom informacije o ugovorima te povezanim neodređenim računima i plaćanjima koji su utvrđeni kriterijima koji se odnose, kao prvo, na činjenicu da ih je sklopila identificirana osoba koja posjeduje informacije, kao drugo, na njihovu primjenjivost tijekom godina oporezivanja na koje se odnosi istraga tijelâ države koja podnosi zahtjev i, kao treće, na njihovu povezanost s identificiranim dotičnim poreznim obveznikom?

         (1)  JO 2011, L 64, p. 1.


title: predmet C-248/19: Tužba podnesena 20. ožujka 2019. — Europska komisija protiv Republike Cipar

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/10

      Tužba podnesena 20. ožujka 2019. — Europska komisija protiv Republike Cipar
      (predmet C-248/19)
      (2019/C 213/10)
      Jezik postupka: grčki

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: D. Triantafyllou i E. Manhaeve)

         Tuženik: Republika Cipar

         Tužbeni zahtjev

                  —

                  Tužitelj traži od Suda da utvrdi da

                              —

                              time što nije osigurala kanalizacijsku mrežu za 31 aglomeraciju (Aradippou, Ipsonas, Dali, Varoklini, Deryneia, Sotira, Xylofagou, Pervolia, Kolossi, Poli Chrysochous, Leivadia, Dromolaxia, Pera Chorio-Nisou, Liopetri, Avgorou, Paliometocho, Kiti, Frenaros, Ormideia, Kokkinotrimithia, Trachoni, Episkopi, Xylotympou, Pano Polemidia, Pyla, Lympia, Parekklisia, Kakopetria, Achna, Meneou e Pyrgos), kako je inače predviđeno člankom 3. i Prilogom I. točkom A Direktive [91/271/EEZ], i

                              —

                              time što nije osigurala da u tim aglomeracijama komunalne otpadne vode koje se ulijevaju u kanalizacijske mreže, prije ispuštanja budu podvrgnute sekundarnom pročišćavanju ili ekvivalentnom pročišćavanju, kako je inače predviđeno člancima 4., 10. i 15. te Prilogom I. točaka B i D Direktive [91/271/EEZ],
                              Republika Cipar nije ispunila svoje obveze prema člancima 3., 4., 10. i 15. i Prilogu I. Direktivi 91/271/EEZ (1) o pročišćavanju komunalnih otpadnih voda;
                              te da

                              —

                              Republici Cipar naloži snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

                  1.

                  Uslijed nepostojanja integrirane i funkcionalne kanalizacijske mreže, Republika Cipar nije poštovala krajnji rok 31. prosinca 2012., utvrđen Direktivom 91/271/EEZ o pročišćavanju komunalnih otpadnih voda (kako je produljen Ugovorom o pristupanju Republike Cipar Europskoj uniji), u pogledu prikupljanja (članak 3.), a slijedom toga i sekundarnog pročišćavanja otpadnih voda (članak 4.), kao i infrastrukture i nadzora nad tim pročišćavanjem (članci 10. i 15.), u četiri aglomeracije s populacijskim ekvivalentom višim od 10 000.

                  2.

                  Uslijed nepostojanja integrirane i funkcionalne kanalizacijske mreže, Republika Cipar nije poštovala krajnji rok 31. prosinca 2012., utvrđen Direktivom 91/271/EEZ o pročišćavanju komunalnih otpadnih voda (kako je produljen Ugovorom o pristupanju Republike Cipar Europskoj uniji), u pogledu prikupljanja (članak 3.), a slijedom toga i sekundarnog pročišćavanja otpadnih voda (članak 4.), kao i infrastrukture i nadzora nad tim pročišćavanjem (članci 10. i 15.), u 27 aglomeracija s populacijskim ekvivalentom između 2000 i 10 000.

         (1)  Direktiva Vijeća 91/271/EEZ od 21. svibnja 1991. o pročišćavanju komunalnih otpadnih voda (SL 1991., L 135, str. 40.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 5.)


title: predmet C-256/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. ožujka 2019. uputio Verwaltungsgerichts Wien (Austrija) — S.A.D. Maler und Anstreicher OG

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/11

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. ožujka 2019. uputio Verwaltungsgerichts Wien (Austrija) — S.A.D. Maler und Anstreicher OG
      (predmet C-256/19)
      (2019/C 213/11)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Wien

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: S.A.D. Maler und Anstreicher OG

         Tuženo tijelo: Magistrat der Stadt Wien

         Druga stranka postupka: Bauarbeiter Urlaubs- und Abfertigungskasse

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a u vezi s člankom 47. Povelje, kao i načelo učinkovitosti, barem u pogledu nacionalnog pravnog poretka koji u svrhu osiguranja neovisnosti i nepristranosti sudova u svojem ustavu ima utvrđeno temeljno pravo na dodjelu predmeta sucima prema fiksnom rasporedu poslova koji je unaprijed određen u skladu s općim pravilima, tumačiti na način da zakonodavac mora osigurati da je to temeljnim pravom dano jamstvo učinkovito, a ne samo teoretsko?

                              1 a)

                              Dodatno pitanje: u slučaju niječnog odgovora na 1. pitanje:
                              Nalaže li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a u vezi s člankom 47. Povelje, kao i načelo učinkovitosti, u nacionalnom pravnom poretku koji u Ustavu ima utvrđeno temeljno pravo fiksnog rasporeda poslova, ikakve jamstvene obveze zakonodavca, i ako da, koje?

                              1 b)

                              Dodatno pitanje: u slučaju potvrdnog odgovora na 1. pitanje:

                                          1b - 1)

                                          Nalaže li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a u vezi s člankom 47. Povelje, kao i načelo učinkovitosti, barem u pogledu nacionalnog pravnog poretka koje u ustavu ima utvrđeno temeljno pravo na fiksni raspored poslova, nepoštovanje naloga, odnosno radnje koja se odnosi na dodjelu predmeta sucu, a koju je poduzelo tijelo koje prema zakonu za taj nalog, odnosno tu radnju, nije nadležno?

                                          1b - 2)

                                          Nalaže li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a u vezi s člankom 47. Povelje, kao i načelo učinkovitosti, barem u pogledu nacionalnog pravnog poretka koji u ustavu ima utvrđeno temeljno pravo na fiksni raspored poslova da se prema internom sudskom poslovniku tijelu koje se bavi dodjelom predmeta može priznati, ako uopće, samo već unaprijed određeno usko diskrecijsko pravo u pogledu odluke o dodjeli predmeta?

                  2.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a u vezi s člankom 47. Povelje, kao i načelo učinkovitosti, barem u pogledu nacionalnog pravnog poretka koji u svrhu osiguranja neovisnosti i nepristranosti sudova u svojem ustavu ima utvrđeno temeljno pravo na dodjelu predmeta sucima prema fiksnom rasporedu poslova koji je unaprijed određen u skladu s općim pravilima, tumačiti na način da se sucu koji, s jedne strane, sumnja u zakonitost internog sudskog rasporeda poslova odnosno, s druge strane, u zakonitost interne sudske odluke kojom treba provesti interni sudski raspored poslova, a koja se neposredno odnosi na rad tog suca (osobito odluka o dodjeli predmeta), u pogledu te sumnje mora omogućiti podnošenje pravnog lijeka (koji tog suca ne tereti, a osobito ne financijski) drugom sudu koji je u cijelosti ovlašten za preispitivanje zakonitosti pravnog akta koji se smatra protuzakonitim?
                  U slučaju niječnog odgovora: Postoje li neki drugi zahtjevi koje zakonodavac mora jamčiti, a koji osiguravaju da se sucu omogući postizanje zakonitosti to jest pridržavanja zakonskih zahtjeva koji se na njega odnose i koji nalažu poštovanje zakonskih (posebno internih sudskih) pravila o dodjeli predmeta?

                  3.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a u vezi s člankom 47. Povelje, kao i načelo učinkovitosti, barem u pogledu nacionalnog pravnog poretka koji u svrhu osiguranja neovisnosti i nepristranosti sudova u svojem ustavu ima utvrđeno temeljno pravo na dodjelu predmeta sucima prema fiksnom rasporedu poslova koji je unaprijed određen u skladu s općim pravilima, tumačiti na način da se stranci u postupku koja, s jedne strane, sumnja u zakonitost odredbe internog sudskog rasporeda poslova koja prethodi rješavanju njezina predmeta odnosno, s druge strane, u zakonitost dodjele tog predmeta određenom sucu, još prije donošenja sudske odluke u pogledu te sumnje mora omogućiti podnošenje pravnog lijeka (koji tu stranku pretjerano financijski ne tereti) drugom sudu koji je u cijelosti ovlašten za preispitivanje zakonitosti pravnog akta koji se smatra protuzakonitim?
                  U slučaju niječnog odgovora: Postoje li neki drugi zahtjevi koje zakonodavac mora jamčiti, a koji osiguravaju da se stranci još prije donošenja sudske odluke omogući da se poštuje njezino temeljno pravo na „zakonskog suca”?

                  4.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a u vezi s člankom 47. Povelje, kao i načelo učinkovitosti, barem u pogledu nacionalnog pravnog poretka koji u svrhu osiguranja neovisnosti i nepristranosti sudova u svojem ustavu ima utvrđeno temeljno pravo na dodjelu predmeta sucima prema fiksnom rasporedu poslova koji je unaprijed određen u skladu s općim pravilima, tumačiti na način da su sudski interni raspored poslova i interno sudsko dokumentiranje zaprimljenih predmeta tako transparentno i razumljivo formirani da sudac, odnosno stranka, bez posebnog truda mogu preispitati sukladnost konkretne dodjele predmeta sucu, odnosno određenom sudskom vijeću, s odredbama internog sudskog rasporeda poslova?
                  U slučaju niječnog odgovora: Postoje li neki drugi zahtjevi koje zakonodavac mora jamčiti, a koji osiguravaju da se sucu, odnosno stranci omogući pribavljanje saznanja o zakonitosti određene dodjele predmeta?

                  5.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a u vezi s člankom 47. Povelje, kao i načelo učinkovitosti, barem u pogledu nacionalnog pravnog poretka koji u svrhu osiguranja neovisnosti i nepristranosti sudova u svojem ustavu ima utvrđeno temeljno pravo na dodjelu predmeta sucima prema fiksnom rasporedu poslova koji unaprijed određen u skladu s općim pravilima, tumačiti na način da se strankama i sucu u sudskom postupku bez njihova posebnog djelovanja mora omogućiti da sadržajno razumiju odredbe o rasporedu poslova, kao i da stranke te sudac u postupku na taj način moraju imati mogućnost preispitati zakonitost izvršene dodjele predmeta sucu, odnosno određenom sudskom vijeću?
                  U slučaju niječnog odgovora: Postoje li neki drugi zahtjevi koje zakonodavac mora jamčiti, a koji osiguravaju da se sucu, odnosno stranci omogući pribavljanje saznanja o zakonitosti određene dodjele predmeta?

                  6.

                  Koje radnje mora poduzeti sudac s obzirom na njegovu obvezu da u skladu s pravom Unije poštuje tim pravom propisane postupovne zahtjeve, ako se taj sudac (izvansudskim ili internim sudskim) pravnim aktom koji se ne može osporavati obvezuje na poduzimanje radnje kojoj se pravo Unije protivi i kojom se krše prava stranaka?


title: predmet C-284/19 P: Žalba koju je 3. travnja 2019. podnio Andrew Clarke protiv rješenja Općeg suda (peto vijeće) od 25. ožujka 2019. u predmetu T-731/18: Clarke protiv Komisije

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/13

      Žalba koju je 3. travnja 2019. podnio Andrew Clarke protiv rješenja Općeg suda (peto vijeće) od 25. ožujka 2019. u predmetu T-731/18: Clarke protiv Komisije
      (predmet C-284/19 P)
      (2019/C 213/12)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Andrew Clarke (zastupnik: E. Lock, Solicitor)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  vrati zahtjev Općem sudu na razmatranje uzimajući u obzir utvrđenja Suda;

                  —

                  naloži da najkasnije do 12. travnja 2019. (ili do drugog datuma do kojeg se može produžiti razdoblje iz članka 50. UFEU-a)

                              a)

                              Opći sud uzme u razmatranje taj zahtjev prema rasporedu i na takav način da o njemu može donijeti svoju konačnu odluku;

                              b)

                              kao privremenu mjeru, Komisija dostavi Ujedinjenoj Kraljevini obrazloženo mišljenje u kojem će navesti svoje stajalište o povredama prava Unije koje proizlaze iz dopisa koji je uputila žalitelju 25. listopada 2018.;

                  —

                  odredi da stranke, po potrebi, mogu podnijeti zahtjev Općem sudu za daljnje upute;

                  —

                  Komisiji naloži snošenje žaliteljevih troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog svojoj žalbi žalitelj ističe jedan žalbeni razlog:
      Opći je sud u svojem rješenju od 25. ožujka 2019. pogrešno protumačio žaliteljev zahtjev iz tužbe, pogrešno je utvrdio da on nema osnova za svoju tužbu i da nije nadležan za usvajanje njegova zahtjeva.
      Žalitelj nije zahtijevao da Komisija pokrene postupak zbog povrede prava protiv Ujedinjene Kraljevine (u daljnjem tekstu: UK). Tražilo se poništenje dviju odluka Komisije, jednu od kojih je Opći sud pogrešno razmotrio. Usto, sudska praksa na koju se poziva Sud ili ne podupire zaključke za koje se citira ili je nevažna. Žalitelj ima pravo tražiti poništenje tih odluka s obzirom na to da su bile njemu upućene i/ili se odnose izravno i osobno na njega. Nadalje, podredno, žalitelj ima pravo tražiti donošenje rješenja sukladno članku 265. UFEU-a na temelju toga što Komisija nije dostavila obrazloženo mišljenje UK-u sukladno obvezi na takvo postupanje iz prvog dijela članka 258. UFEU-a, uzimajući u obzir njezino prešutno prihvaćanje u drugoj od tih odluka da će razmotriti je li UK povrijedila pravo Unije temeljem svojih diskrecijskih ovlasti iz drugog dijela članka 258. Prethodno navedeno temelji se na tome da bi obrazloženo mišljenje također trebalo biti upućeno žalitelju i/ili bi se odnosilo izravno i osobno na njega. Nadalje, žalitelj ima pravo tražiti izdavanje sudskog naloga i privremenih mjera što se tiče njegova zahtjeva sukladno članku 265. UFEU-a.


title: predmet C-290/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. travnja 2019. uputio Krajský súd v Trnave (Slovačka) — RN protiv Home Credit Slovakia a.s.

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/14

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. travnja 2019. uputio Krajský súd v Trnave (Slovačka) — RN protiv Home Credit Slovakia a.s.
      (predmet C-290/19)
      (2019/C 213/13)
      Jezik postupka: slovački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Krajský súd v Trnave

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: RN

         Tuženik: Home Credit Slovakia a.s.

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 10. stavak 1. točku (g) Direktive 2008/48/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ, tumačiti na način da ugovor o potrošačkom kreditu ispunjava zahtjev predviđen u toj odredbi u slučaju kad efektivna kamatna stopa u njemu nije navedena kao točan postotak nego u rasponu između dvije vrijednosti (od — do)?

         (1)  SL 2008., L 133, str. 66.


title: predmet C-298/19: Tužba podnesena 11. travnja 2019. — Europska komisija protiv Helenske Republike

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/15

      Tužba podnesena 11. travnja 2019. — Europska komisija protiv Helenske Republike
      (predmet C-298/19)
      (2019/C 213/14)
      Jezik postupka: grčki

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: M. Konstantinidis i E. Manhaeve, agenti)

         Tuženik: Helenska Republika

         Tužbeni zahtjev

      Komisija traži od Suda da

                  —

                  utvrdi da Helenska Republika, propustivši poduzeti sve potrebne mjere za izvršenje presude Suda od 23. travnja 2015. u predmetu C-149/14, Komisija/Helenska Republika (1), nije ispunila obveze koje ima na temelju članka 260. stavka 1. UFEU-a;

                  —

                  Helenskoj Republici naloži plaćanje predložene novčane kazne u iznosu od 23 753,25 eura za svaki dan kašnjenja s izvršenjem presude donesene u predmetu C-149/14, od dana donošenja presude u navedenom predmetu do dana izvršenja presude donesene u tom predmetu;

                  —

                  Helenskoj Republici naloži plaćanje paušalnog iznosa od 2639,25 eura po danu, od dana donošenja presude u predmetu C-149/14 do dana kad bude donesena presuda u ovom predmetu ili dana izvršenja presude iz predmeta C-149/14 ako se to dogodi ranije, a u slučaju da navedeni iznos od njega nije veći, da naloži plaćanje paušalnog iznosa od najmanje 1 310 000 eura;

                  —

                  Helenskoj Republici naloži snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

                  1.

                  Prema članku 260. stavku 1. UFEU-a, Helenska Republika dužna je poduzeti potrebne mjere kako bi postupila u skladu s presudom Suda u predmetu C-149/14. Međutim, Helenska Republika nije poduzela sve potrebne mjere kako bi postupila u skladu s izrekom te presude. Konkretno, Helenska Republika nije utvrdila programe djelovanja za osjetljiva područja na kojima postoje površinski i podzemni vodeni tokovi koji su onečišćeni nitratima iz poljoprivrednih izvora. Komisija je stoga odlučila podnijeti tužbu Sudu.

                  2.

                  Komisija svojom tužbom od Suda traži da Helenskoj Republici naloži plaćanje paušalnog iznosa od 2639,25 eura po danu i novčane kazne u iznosu od 23 753,25 eura po danu. Visina paušalnog iznosa i novčane kazne izračunati su uzimajući u obzir težinu i trajanje povrede, kao i odvraćajući učinak, ovisno o financijskoj sposobnosti te države članice.

         (1)  EU:C:2015:264


title: predmet C-306/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. travnja 2019. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) — Milis Energy SpA protiv Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/18

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. travnja 2019. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) — Milis Energy SpA protiv Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE
      (predmet C-306/19)
      (2019/C 213/17)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Milis Energy SpA

         Tuženici: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE

         Prethodno pitanje

      Protivi li se pravu Europske unije primjena nacionalne odredbe poput odredbe članka 26. stavaka 2. i 3. Uredbe sa zakonskom snagom br. 91/2014, pretvorene u Zakon 116/2014, kojom se znatno smanjuje ili odgađa isplata poticaja već dodijeljenih zakonom i definiranih na temelju odgovarajućih ugovora koje su proizvođači fotonaponske električne energije sklopili s društvom Gestore dei Servizi Energetici S.p.A., društvom u javnom vlasništvu nadležnim za to područje? Konkretno, je li ta nacionalna odredba u skladu s općim načelima prava Europske unije, odnosno načelima legitimnih očekivanja, pravne sigurnosti, lojalne suradnje i korisnog učinka, člancima 16. i 17. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, Direktivom br. 2009/28/EZ (1) i njome predviđenim pravilima o sustavima potpore, te člankom 216. stavkom 2. UFEU-a, osobito u vezi s Ugovorom o Europskoj energetskoj povelji?

         (1)  Direktiva 2009/28/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora te o izmjeni i kasnijem stavljanju izvan snage direktiva 2001/77/EZ i 2003/30/EZ (SL 2009., L 140, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 11., str. 39.)


title: predmet C-337/19 P: Žalba koju je 24. travnja 2019. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (sedmo prošireno vijeće) od 14. veljače 2019. u spojenim predmetima T-131/16 i T-263/16, Belgija i Magnetrol International protiv Komisije

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/20

      Žalba koju je 24. travnja 2019. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (sedmo prošireno vijeće) od 14. veljače 2019. u spojenim predmetima T-131/16 i T-263/16, Belgija i Magnetrol International protiv Komisije
      (predmet C-337/19 P)
      (2019/C 213/19)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: P.J. Loewenthal, F. Tomat, agenti)

         Druge stranke u postupku: Kraljevina Belgija, Magnetrol International, Irska

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda (sedmo prošireno vijeće) od 14. veljače 2019. u spojenim predmetima T-131/16 i T-263/16 Belgium i Magnetrol International protiv Komisije EU:T:2019:91 u dijelu u kojem je njome utvrđeno da je u Odluci Komisije (EU) 2016/1699 (1) оd 11. siječnja 2016. o programu državnih potpora u pogledu izuzeća od oporezivanja viška dobiti SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) koji je provela Belgija, sustav „viška dobiti” pogrešno kvalificiran kao program u smislu članka 1. stavka (d) Uredbe 2015/1589 (2);

                  —

                  vrati predmet Općem sudu na razmatranje razloga koji ranije nisu bili predmet ocjene, i

                  —

                  naknadno odluči o troškovima prvostupanjskog i žalbenog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je zaključio da je praksu prethodnih poreznih mišljenja o „višku dobiti”, koju je Belgija provodila između 2004. i 2014. bilo pogrešno kvalificirati kao program u smislu članka 1. točke (d) Uredbe 2015/1589.
      Opći sud pogrešno je protumačio prvi uvjet iz članka 1. točke (d) i iskrivio značenje uvodnih izjava 94. do 110. pobijane odluke time što je zaključio da je Komisija smatrala da samo zakonodavni akti navedeni u uvodnoj izjavi 99. čine temelj sustava oporezivanja „viška dobiti”.
      Opći sud pogrešno je protumačio drugi uvjet iz članka 1. točke (d) i iskrivio značenje uvodnih izjava 100. do 108. pobijane odluke time što je zaključio da je za odobrenje izuzeća od oporezivanja „viška dobiti” potrebno usvojiti dodatne provedbene mjere.
      Opći sud pogrešno je protumačio treći uvjet iz članka 1. točke (d) i iskrivio značenje uvodnih izjava 66., 102., 103., 109., 139. i 140. pobijane odluke time što je zaključio da je potrebno usvojiti dodatne provedbene mjere u svrhu određivanja korisnika izuzeća od oporezivanja „viška dobiti”.
      Konačno, Opći sud nije uzeo u obzir ratio legis članka 1. točke (d) time što je zaključio da je Komisija pogrešno kvalificirala sustav „viška dobiti” kao program u smislu te odredbe.

         (1)  SL 2016., L 260, str. 61.

         (2)  Uredba Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9. i ispravak SL 2017., L 186, str. 17.)


title: predmet C- 349/19 P: Žalba koju je 29. travnja 2019. podnio Almashreq Investment Fund protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 28. veljače 2019. u predmetu T-415/16, Almashreq Investment Fund protiv Vijeća

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/22

      Žalba koju je 29. travnja 2019. podnio Almashreq Investment Fund protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 28. veljače 2019. u predmetu T-415/16, Almashreq Investment Fund protiv Vijeća
      (predmet C- 349/19 P)
      (2019/C 213/21)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Almashreq Investment Fund (zastupnik: E. Ruchat, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Vijeće Europske unije

         Žalbeni zahtjev

                  —

                  proglasiti ovu žalbu dopuštenom i osnovanom;

                  —

                  posljedično, ukinuti presudu od 28. veljače 2019. (T-415/16).

            i, odlučujući na temelju novih odredbi:

                  —

                  poništiti Odluku (ZVSP) 2016/850 od 27. svibnja 2016. (1) i njezine naknadne provedbene akte, u dijelu u kojem se odnose na žalitelja;

                  —

                  naložiti Vijeću snošenje troškova ovog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog svojoj žalbi, žalitelj navodi tri žalbena razloga.
      Prvi žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava koju je Opći sud počinio time što je povrijedio žaliteljevo pravo iz članka 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima da bude saslušan prije donošenja novih mjera ograničavanja.
      Drugi žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava i na iskrivljavanju činjenica koje je Opći sud počinio time što nije uzeo u obzir članke koje je žalitelj podnio u prilog svojoj tužbi za poništenje kako bi dokazao da ne podupire sirijski režim.
      Treći žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava koju je Opći sud počinio time što nije smatrao nezakonitima odredbe 27. i 28. Odluke 2013/255/ZVSP u skladu s kojima pripadnost obitelji Al-Assad ili obitelji Makhlouf čini samostalan kriterij koji opravdava nametanje sankcije, istodobno prebacujući teret dokazivanja.

         (1)  Odluka Vijeća (ZVSP) 2016/850 od 27. svibnja 2016. o izmjeni Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL 2016., L 141, str. 125.).


title: predmet C- 350/19 P: Žalba koju je 29. travnja 2019. podnio Souruh SA protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 28. veljače 2019. u predmetu T-440/16, Souruh protiv Vijeća

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/23

      Žalba koju je 29. travnja 2019. podnio Souruh SA protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 28. veljače 2019. u predmetu T-440/16, Souruh protiv Vijeća
      (predmet C- 350/19 P)
      (2019/C 213/22)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Souruh SA (zastupnik: E. Ruchat, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Vijeće Europske unije

         Žalbeni zahtjev

                  —

                  proglasiti ovu žalbu dopuštenom i osnovanom;

                  —

                  posljedično, ukinuti presudu od 28. veljače 2019. (T-440/16).

            i, odlučujući na temelju novih odredbi:

                  —

                  poništiti Odluku (ZVSP) 2016/850 od 27. svibnja 2016. (1) i njezine naknadne provedbene akte, u dijelu u kojem se odnose na žalitelja;

                  —

                  naložiti Vijeću snošenje troškova ovog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog svojoj žalbi, žalitelj navodi tri žalbena razloga.
      Prvi žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava koju je Opći sud počinio time što je povrijedio žaliteljevo pravo iz članka 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima da bude saslušan prije donošenja novih mjera ograničavanja.
      Drugi žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava i na iskrivljavanju činjenica koje je Opći sud počinio time što nije uzeo u obzir članke koje je žalitelj podnio u prilog svojoj tužbi za poništenje kako bi dokazao da ne podupire sirijski režim.
      Treći žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava koju je Opći sud počinio time što nije smatrao nezakonitima odredbe 27. i 28. Odluke 2013/255/ZVSP u skladu s kojima pripadnost obitelji Al-Assad ili obitelji Makhlouf čini samostalan kriterij koji opravdava nametanje sankcije, istodobno prebacujući teret dokazivanja.

         (1)  Odluka Vijeća (ZVSP) 2016/850 od 27. svibnja 2016. o izmjeni Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL 2016., L 141, str. 125.).


title: predmet C-371/19: Tužba podnesena 10. svibnja 2019. — Europska komisija protiv Savezne Republike Njemačke

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/24

      Tužba podnesena 10. svibnja 2019. — Europska komisija protiv Savezne Republike Njemačke
      (predmet C-371/19)
      (2019/C 213/23)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: J. Jokubauskaitė i R. Pethke, punomoćnici)

         Tuženik: Savezna Republika Njemačka

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je Savezna republika Njemačka povrijedila obveze koje ima na temelju članaka 170. i 171. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1) i članka 5. Direktive Vijeća 2008/9/EZ od 12. veljače 2008. o utvrđivanju detaljnih pravila za povrat poreza na dodanu vrijednost, predviđenih u Direktivi 2006/112/EZ, poreznim obveznicima koji nemaju poslovni nastan u državi članici povrata, već u drugoj državi članici (2) time što sustavno odbija zahtijevati podatke koji nedostaju u zahtjevu za povrat poreza na dodanu vrijednost i umjesto toga izravno odbija zahtjeve za povrat u tim slučajevima ako se takvi podaci mogu dostaviti samo još nakon zaključnog roka od 30. rujna;

                  —

                  naloži Saveznoj Republici Njemačkoj snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Europska komisija temelji svoju tužbu na sljedeća tri tužbena razloga:

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog — povreda načela neutralnosti poreza na dodanu vrijednost
                  Savezna Republika Njemačka povrijedila je načelo neutralnosti poreza na dodanu vrijednost utvrđeno u člancima 170. i 171. Direktive 2006/112 i članku 5. Direktive 2008/9, prema kojem u slučaju stjecanja robe i primanja usluga treba uslijediti odbitak poreza na dodanu vrijednost koji je plaćen u prethodnim fazama u korist poreznog obveznika.
                  Načelo neutralnosti poreza na dodanu vrijednost zahtijeva prihvaćanje svakog zahtjeva za povrat čije su materijalne pretpostavke ispunjene. U slučaju dvojbi o postojanju materijalnih pretpostavki za povrat, zahtjevi za povrat u skladu s člankom5. u vezi s člankom 21. podstavkom 1. prvom rečenicom Direktive 2008/9 mogu se odbiti samo ako zahtjevi za informacije države članice povrata u skladu s člankom 20. te direktive nisu bili uspješni.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog — povreda načela praktične djelotvornosti zahtjeva za povrat poreza na dodanu vrijednost
                  Tumačenje članka 20. stavka 1. Direktive 2008/9 koje zastupa Savezna Republika Njemačka otežava djelotvorno ostvarivanje zahtjeva za povrat poreza na dodanu vrijednost poreznog obveznika koji nema poslovni nastan u državi članici povrata. Upravna praksa njemačkih poreznih tijela time povređuje prava tih poreznih obveznika iz članaka 170. i 171. Direktive 2006/112 i članka 5. Direktive 2008/9.
                  Praktična djelotvornost Direktiva 2006/112 i 2008/9 zahtijeva provedbu prava na povrat poreza na dodanu vrijednost koja postoje u materijalnom smislu kako bi se na najbolji mogući način poštovalo načelo neutralnosti. Odredbe su usmjerene na potpuni odbitak poreza na dodanu vrijednost koji je plaćen u prethodnim fazama prilikom stjecanja robe i primanja usluga te se njima i u slučajevima prekograničnih transakcija u najboljoj mogućoj mjeri nastoje postići jednaki uvjeti tržišnog natjecanja za sve porezne obveznike. Pritom se trebaju poduzeti sve prikladne upravne mjere propisane u direktivi koji služe provedbi zahtjeva za povrat poreza na dodanu vrijednost.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog — povreda načela zaštite legitimnih očekivanja
                  Sustavnim odbijanjem Savezne Republike Njemačke da zahtijeva dodatne podatke i dokaze u skladu s člankom 20. stavkom 1. Direktive 2008/9 povređuje se načelo zaštite legitimnih očekivanja. Nakon zaprimanja potvrde o primitku zahtjeva za povrat, svaki porezni obveznik trebao bi se moći pouzdati u to da će se njegov zahtjev obraditi u skladu s odredbama te direktive. Ako se to ne dogodi, povređuju se njegova legitimna očekivanja o obradi u skladu sa zakonom.

         (1)  SL 2006., L 347, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)

         (2)  SL 2008., L 44, str. 23. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 275.)


title: predmet T-748/16: Presuda Općeg suda od 2. svibnja 2019. — QH protiv Parlamenta („Javna služba — Privremeno osoblje — Članak 24. Pravilnika o osoblju — Zahtjev za pomoć — Članak 12.a Pravilnika o osoblju — Uznemiravanje — Odluka o odbijanju zahtjeva za pomoć — Načela objektivnosti i nepristranosti — Pravo na dobru upravu — Pravo na saslušanje”)

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/26

      Presuda Općeg suda od 2. svibnja 2019. — QH protiv Parlamenta
      (predmet T-748/16) (1)

      („Javna služba - Privremeno osoblje - Članak 24. Pravilnika o osoblju - Zahtjev za pomoć - Članak 12.a Pravilnika o osoblju - Uznemiravanje - Odluka o odbijanju zahtjeva za pomoć - Načela objektivnosti i nepristranosti - Pravo na dobru upravu - Pravo na saslušanje”)
      (2019/C 213/24)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: QH (zastupnici: u početku N. Lhoëst i S. Michiels, zatim N. Lhoëst, odvjetnici)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: M. Ecker i Í. Ní Riagáin Düro, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a, s jedne strane, za poništenje odluke Parlamenta od 26. siječnja 2016. kojom je tijelo nadležno za sklapanje ugovora o radu te institucije odbilo zahtjev za pomoć koji je tužitelj podnio 11. prosinca 2014., kao i odluke od 12. srpnja 2016. kojom je tijelo nadležno za sklapanje ugovora o radu odbilo tužiteljev prigovor i, s druge strane, za naknadu štete koju je navodno pretrpio zbog nezakonitosti koje je to tijelo počinilo pri ispitivanju tog zahtjeva za pomoć.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se odluka Europskog parlamenta od 26. siječnja 2016. kojom se odbija zahtjev za pomoć koji je podnio QH, kako je potvrđena odlukom od 12. srpnja 2016. kojom se odbija prigovor.

                  2.

                     U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                     Svaka stranka snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 22, 23. 1. 2017.


title: predmet T-49/17: Presuda Općeg suda od 7. svibnja 2019. — Španjolska protiv Komisije („EFJP i EPFRR” — Izdaci isključeni iz financiranja — Financijski ispravci — Pojam „proizvođač” — Ulaganja ostvarena izvan objekata organizacije proizvođača — Provjere prije odobrenja operativnog programa — Kontrola u odobravanju izdataka — Jedinstveni financijski ispravak — Paušalni financijski ispravak — Proporcionalnost — Obveza obrazlaganja)

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/27

      Presuda Općeg suda od 7. svibnja 2019. — Španjolska protiv Komisije
      (predmet T-49/17) (1)

      („EFJP i EPFRR” - Izdaci isključeni iz financiranja - Financijski ispravci - Pojam „proizvođač” - Ulaganja ostvarena izvan objekata organizacije proizvođača - Provjere prije odobrenja operativnog programa - Kontrola u odobravanju izdataka - Jedinstveni financijski ispravak - Paušalni financijski ispravak - Proporcionalnost - Obveza obrazlaganja)
      (2019/C 213/25)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Kraljevina Španjolska (zastupnici: u početku V. Ester Casas, abogado del Estado, zatim S. Jiménez García, agent)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: A. Lewis i M. Morales Puerta, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži djelomično poništenje Provedbene odluke Komisije (EU) 2016/2018 od 15. studenoga 2016. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL 2016., L 312, str. 26.).

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Kraljevini Španjolskoj nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 95, 27. 3. 2017.


title: predmet T-239/17: Presuda Općeg suda od 7. svibnja 2019. — Njemačka protiv Komisije („EFJP i EPFRR — Izdaci isključeni iz financiranja — Izdaci koje je izvršila Njemačka — Paušalni financijski ispravak primijenjen zbog nedovoljne učestalosti ključnih kontrola — Godišnja obveza izračuna i knjiženja kamata — Članci 31. i 32. Uredbe (EZ) br. 1290/2005 — Članak 6. točka (h) Uredbe (EZ) br. 885/2006 — Obveza obrazlaganja — Proporcionalnost”)

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/28

      Presuda Općeg suda od 7. svibnja 2019. — Njemačka protiv Komisije
      (predmet T-239/17) (1)

      („EFJP i EPFRR - Izdaci isključeni iz financiranja - Izdaci koje je izvršila Njemačka - Paušalni financijski ispravak primijenjen zbog nedovoljne učestalosti ključnih kontrola - Godišnja obveza izračuna i knjiženja kamata - Članci 31. i 32. Uredbe (EZ) br. 1290/2005 - Članak 6. točka (h) Uredbe (EZ) br. 885/2006 - Obveza obrazlaganja - Proporcionalnost”)
      (2019/C 213/27)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: D. Klebs i T. Henze, a zatim D. Klebs, agenti)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: D. Triantafyllou i M. Zalewski, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a radi djelomičnog poništenja Provedbene odluke Komisije (EU) 2017/264 od 14. veljače 2017. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL 2017., L 39, str. 12.), u dijelu u kojem se odnosi na Saveznu Republiku Njemačku.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Saveznoj Republici Njemačkoj nalaže se snošenje vlastitih troškova i troškova Europske komisije.

         (1)  SL C 195, 19. 6. 2017.


title: predmet T-737/17: Presuda Općeg suda od 30. travnja 2019. — Wattiau protiv Parlamenta („Javna služba — Socijalna sigurnost — ZSZO — Naknada troškova liječenja — Sporazum o određivanju pristojbi za bolničko liječenje osiguranika ZSZO-a sklopljen između Unije, Luksemburga i Udruženja luksemburških bolnica — Prigovor nezakonitosti — Načelo zabrane diskriminacije na temelju državljanstva — Članak 18. stavak 1. UFEU-a — Članci 20. i 21. Povelje o temeljnim pravima — Članak 39. Zajedničkih pravila o zdravstvenom osiguranju za dužnosnike”)

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/29

      Presuda Općeg suda od 30. travnja 2019. — Wattiau protiv Parlamenta
      (predmet T-737/17) (1)

      („Javna služba - Socijalna sigurnost - ZSZO - Naknada troškova liječenja - Sporazum o određivanju pristojbi za bolničko liječenje osiguranika ZSZO-a sklopljen između Unije, Luksemburga i Udruženja luksemburških bolnica - Prigovor nezakonitosti - Načelo zabrane diskriminacije na temelju državljanstva - Članak 18. stavak 1. UFEU-a - Članci 20. i 21. Povelje o temeljnim pravima - Članak 39. Zajedničkih pravila o zdravstvenom osiguranju za dužnosnike”)
      (2019/C 213/28)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Francis Wattiau (Bridel, Luksemburg) (zastupnici: S. Orlandi i T. Martin, odvjetnici)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: M. Rantala i J. Van Pottelberge, agenti)

         Intervenijent u potporu tužitelju: Association des seniors de la fonction publique européenne (SFPE) (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: S. Orlandi i T. Martin, odvjetnici)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a kojim se traži poništenje, s jedne strane, odluke Ureda za isplatu Zajedničkog sustava zdravstvenog osiguranja Europske unije u Luksemburgu, kao što proizlazi iz uplatnice br. 244 od 25. siječnja 2017., kojom se tužitelju nalaže plaćanje iznosa od 843,01 eura i, s druge strane, odluke glavnog tajnika Parlamenta u svojstvu tijela za imenovanje od 2. kolovoza 2017., kojom je potvrđena ta odluka.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se odluka Ureda za isplatu Zajedničkog sustava zdravstvenog osiguranja u Luksemburgu, kao što proizlazi iz uplatnice br. 244 od 25. siječnja 2017. kojom je Francisu Wattiauu naloženo plaćanje iznosa od 843,01 eura, koji odgovara iznosu od 15 % računa za zdravstvene usluge od 30. svibnja 2016.

                  2.

                     Europski parlament će, osim vlastitih, snositi i troškove F. Wattiaua.

                  3.

                     Association des seniors de la fonction publique européenne (SFPE) snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 32, 29. 1. 2018.


title: predmet T-136/18: Presuda Općeg suda od 30. travnja 2019. — Kuota International protiv EUIPO-a — Sintema Sport (K) („Žig Europske unije — Postupak za proglašenje žiga ništavim — Figurativni žig Europske unije K — Apsolutni razlog za ništavost — Zla vjera — Članak 59. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) br. 2017/1001”)

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/30

      Presuda Općeg suda od 30. travnja 2019. — Kuota International protiv EUIPO-a — Sintema Sport (K)
      (predmet T-136/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak za proglašenje žiga ništavim - Figurativni žig Europske unije K - Apsolutni razlog za ništavost - Zla vjera - Članak 59. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) br. 2017/1001”)
      (2019/C 213/29)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Kuota International Corp. Ltd (Road Town, Britanski Djevičanski Otoci) (zastupnik: C. Herissay Ducamp, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: V. Ruzek, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Sintema Sport Srl (Albiate, Italija)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 15. prosinca 2017. (predmet R 3111/2014-1), koja se odnosi na postupak za proglašavanje žiga ništavim između društava Kuota International i Sintema Sport.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se odluka prvog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 15. prosinca 2017. (predmet R 3111/2014-1).

                  2.

                     U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                     EUIPO-u se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 166, 14. 5. 2018.


title: predmeti T-152/18 do T-155/18: Presuda Općeg suda od 7. svibnja 2019. — Sona Nutrition protiv EUIPO-a — Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijave figurativnih žigova Europske unije SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA — Raniji nacionalni verbalni žig MULTIPLUS — Relativni razlog za odbijanje — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) br. 2017/1001”)

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/31

      Presuda Općeg suda od 7. svibnja 2019. — Sona Nutrition protiv EUIPO-a — Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)
      (predmeti T-152/18 do T-155/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijave figurativnih žigova Europske unije SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA - Raniji nacionalni verbalni žig MULTIPLUS - Relativni razlog za odbijanje - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) br. 2017/1001”)
      (2019/C 213/30)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Sona Nutrition Ltd (Dublin, Irska) (zastupnici: A. von Mühlendahl i H. Hartwig, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: D. Gája, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Solgar Holdings, Inc. (Ronkonkoma, New York, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: K. Neefs i S. Cubitt, odvjetnici)

         Predmet

      Tužbe podnesene protiv odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 20. prosinca 2017. (predmeti R 1319/2017-4, R 1321/2017-4, R 1322/2017-4 i R 1323/2017-4), u vezi s postupkom povodom prigovora između društava Sona Nutrition i Solgar Holdings.

         Izreka

                  1.

                     Predmeti T 152/18 do T 155/18 spajaju se u svrhu presude.

                  2.

                     Poništavaju se odluke četvrtog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 20. prosinca 2017. (predmeti R 1319/2017-4, R 1321/2017-4, R 1322/2017-4 i R 1323/2017-4).

                  3.

                     EUIPO i društvo Solgar Holdings, Inc., snosit će vlastite troškove kao i, svaki od njih, polovicu troškova društva Sona Nutrition Ltd.

         (1)  SL C 152, 30. 4. 2018.


title: predmet T-214/18: Presuda Općeg suda od 30. travnja 2019. — Briois protiv Parlamenta („Povlastice i imuniteti — Zastupnik u Europskom parlamentu — Odluka o ukidanju parlamentarnog imuniteta — Veza s funkcijama parlamentarnog zastupnika — Jednako postupanje — Načelo dobre uprave — Prava obrane — Izvanugovorna odgovornost”)

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/32

      Presuda Općeg suda od 30. travnja 2019. — Briois protiv Parlamenta
      (predmet T-214/18) (1)

      („Povlastice i imuniteti - Zastupnik u Europskom parlamentu - Odluka o ukidanju parlamentarnog imuniteta - Veza s funkcijama parlamentarnog zastupnika - Jednako postupanje - Načelo dobre uprave - Prava obrane - Izvanugovorna odgovornost”)
      (2019/C 213/31)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Steeve Briois (Hénin-Beaumont, Francuska) (zastupnik: F. Wagner, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: N. Görlitz i S. Alonso de León, agenti)

         Predmet

      S jedne strane, zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje odluke Parlamenta P8_TA(2018)0020 od 6. veljače 2018. o ukidanju tužiteljeva parlamentarnog imuniteta i, s druge strane, zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a za naknadu štete koju je tužitelj navodno pretrpio.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Steeve Briois snosit će vlastite troškove, kao i troškove koje zahtijeva Europski parlament.

         (1)  SL C 211, 18. 6. 2018.


title: predmet T-407/18: Presuda Općeg suda od 7. svibnja 2019. — WP protiv EUIPO-a („Javna služba — Privremeno osoblje — Ugovor na određeno vrijeme — Odluka o neproduljenju — Očita pogreška u ocjeni — Dužnost brižnog postupanja — Jednako postupanje — Pravilo o podudarnosti između tužbe i žalbe”)

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/33

      Presuda Općeg suda od 7. svibnja 2019. — WP protiv EUIPO-a
      (predmet T-407/18) (1)

      („Javna služba - Privremeno osoblje - Ugovor na određeno vrijeme - Odluka o neproduljenju - Očita pogreška u ocjeni - Dužnost brižnog postupanja - Jednako postupanje - Pravilo o podudarnosti između tužbe i žalbe”)
      (2019/C 213/33)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: WP (zastupnik: H. Tettenborn, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: A. Lukošiūtė i K. Tóth, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a za poništenje odluke EUIPO-a od 6. listopada 2017. kojom se tužitelju odbija drugo produljenje ugovora člana privremenog osoblja.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     WP-u se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 319, 10. 9. 2018.


title: predmet T-381/18: Rješenje Općeg suda od 29. travnja 2019. — Engel protiv EUIPO-a — F. Engel (ENGEL) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Povlačenje prigovora — Obustava postupka”)

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/36

      Rješenje Općeg suda od 29. travnja 2019. — Engel protiv EUIPO-a — F. Engel (ENGEL)
      (predmet T-381/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Povlačenje prigovora - Obustava postupka”)
      (2019/C 213/37)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Engel GmbH (Pfullingen, Njemačka) (zastupnik: C. Pfitzer, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: D. Gája i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: F. Engel K/S (Haderslev, Danska) (zastupnik: L. Elmgaard Sørensen, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 26. ožujka 2018. (predmet R 1423/2017-2), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između F. Engela i društva Engel.

         Izreka

                  1.

                     Postupak se obustavlja.

                  2.

                     Društvu Engel GmbH i F. Engelu K/S nalaže se snošenje vlastitih troškova, a društvu Engel GmbH nalaže se snošenje troškova Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO).

         (1)  SL C 276, 6. 8. 2018.


title: predmet T-495/18: Rješenje Općeg suda od 29. travnja 2019. — Dermatest protiv EUIPO-a (DERMATEST) („Žig Europske unije — Prijava verbalnog žiga Europske unije DERMATEST — Odbijanje registracije — Povlačenje prijave za registraciju — Obustava postupka”)

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/37

      Rješenje Općeg suda od 29. travnja 2019. — Dermatest protiv EUIPO-a (DERMATEST)
      (predmet T-495/18) (1)

      („Žig Europske unije - Prijava verbalnog žiga Europske unije DERMATEST - Odbijanje registracije - Povlačenje prijave za registraciju - Obustava postupka”)
      (2019/C 213/38)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Dermatest Gesellschaft für allergologische Forschung u. Vertrieb von Körperpflegemitteln mbH (Münster, Njemačka) (zastupnici: J. Bühling i D. Graetsch, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: W. Schramek, D. Hanf i D. Walicka, agenti)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 12. lipnja 2018. (predmet R 426/2018-4), koja se odnosi na prijavu za registraciju verbalnog znaka DERMATEST kao žiga Europske unije.

         Izreka

                  1.

                     Postupak se obustavlja.

                  2.

                     Društvu Dermatest Gesellschaft für allergologische Forschung u. Vertrieb von Körperpflegemitteln mbH nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 352, 1. 10. 2018.


title: predmet T-530/18: Rješenje Općeg suda od 30. travnja 2019. — Rumunjska protiv Komisije („Tužba za poništenje — EFJP i EPFRR — Provedbena odluka Komisije — Dostava adresatu — Objava odluke u Službenom listu Europske unije — Rok za tužbu — Dan od kojega rok počinje teći — Nepravodobnost — Nedopuštenost”)

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/37

      Rješenje Općeg suda od 30. travnja 2019. — Rumunjska protiv Komisije
      (predmet T-530/18) (1)

      („Tužba za poništenje - EFJP i EPFRR - Provedbena odluka Komisije - Dostava adresatu - Objava odluke u Službenom listu Europske unije - Rok za tužbu - Dan od kojega rok počinje teći - Nepravodobnost - Nedopuštenost”)
      (2019/C 213/39)
      Jezik postupka: rumunjski

         Stranke

         Tužitelj: Rumunjska (zastupnici: C.-R. Canțăr, E. Gane, C.-M. Florescu i O.-C. Ichim, agenti)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J Aquilina i L. Radu Bouyon, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za djelomično poništenje Provedbene odluke Komisije (EU) 2018/873 od 13. lipnja 2018. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL, 2018., L 152, str. 29.) u dijelu u kojem se njome isključuju određeni troškovi nastali Rumunjskoj.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

                  2.

                     Rumunjskoj se nalaže snošenje, osim vlastitih troškova, i troškova Europske komisije.

         (1)  SL C 408, 12. 11. 2018.