title: Presuda Općeg suda (treće vijeće) od 24. lipnja 2015.#GHC Gerling, Holz & Co. Handels GmbH protiv Europske komisije.#Okoliš – Zaštita ozonskog omotača – Fluorirani staklenički plinovi – Uredba (EU) br. 517/2014 – Stavljanje fluorougljikovodika na tržište – Određivanje referentne vrijednosti – Dodjela kvota – Obveza obrazlaganja – Metoda izračuna.#Predmet T-847/14.

text:
               Stranke
               Osnova
               Operativni dio

            Stranke
            U predmetu T‑847/14,
            GHC Gerling, Holz & Co. Handels GmbH,  sa sjedištem u Hamburgu (Njemačka), koji zastupa D. Lang, odvjetnik,
            tužitelj,
            protiv
            Europske komisije,  koju zastupaju C. Hermes i K. Mifsud‑Bonnici, u svojstvu agenata,
            tuženika,
            povodom zahtjeva za poništenje Provedbene odluke Komisije 2014/774/EU od 31. listopada 2014. o utvrđivanju, u skladu s Uredbom (EU) br. 517/2014 Europskog parlamenta i Vijeća o fluoriranim stakleničkim plinovima, referentnih vrijednosti za razdoblje od 1. siječnja 2015. do 31. prosinca 2017. za svakog proizvođača ili uvoznika koji je izvijestio o stavljanju fluorougljikovodika na tržište na temelju Uredbe (EZ) br. 842/2006 Europskog parlamenta i Vijeća (SL L 318, str. 28.), u dijelu u kojem se ta odluka odnosi na tužitelja,
            OPĆI SUD (treće vijeće),
            u sastavu: S. Papasavvas (izvjestitelj), predsjednik, N. J. Forwood i E. Bieliūnas, suci,
            tajnik: K. Andová, administratorica,
            uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 8. svibnja 2015.,
            donosi sljedeću
            Presudu

            Osnova
            Okolnosti spora
            1. Fluorougljikovodici (FUV‑i) su kategorija fluoriranih stakleničkih plinova koji se osobito koriste u sustavima za hlađenje i klimatizaciju, aerosolima i proizvodnji izolacijskih pjena.
            2. Tužitelj, GHC Gerling, Holz & Co. Handels GmbH, njemačko je društvo koje posluje u sektoru posebnih plinova. On ne proizvodi FUV nego ga uvozi iz trećih zemalja i država članica te ga potom prodaje uglavnom društvima sa sjedištem u Europskoj uniji.
            3. U okviru suzbijanja emisija stakleničkih plinova Europski parlament i Vijeće Europske unije donijeli su Uredbu (EU) br. 517/2014 od 16. travnja 2014. o fluoriranim stakleničkim plinovima i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 842/2006 (SL L 150, str. 195.).
            4. Utvrđeno je da je postupno smanjenje količina fluorougljikovodika koje se mogu stavljati na tržište najučinkovitiji i najekonomičniji način dugoročnog smanjenja emisija tih tvari.
            5. Radi provedbe tog postupnog smanjenja Uredbom br. 517/2014 predviđeno je da Europska komisija određuje maksimalnu količinu FUV‑a koja se može stavljati na tržište Unije, referentnu vrijednost za svakog proizvođača ili svakog uvoznika koja se temelji na godišnjem prosjeku prijavljenih količina FUV‑a koje je proizvođač ili uvoznik stavio na tržište od 2009. do 2012. (u daljnjem tekstu: referentna vrijednost) i kvotu FUV‑a (u daljnjem tekstu: kvota) koja će biti odobrena za stavljanje na tržište, počevši od 2015.
            6. Komisija je 31. listopada 2014. donijela Provedbenu odluku 2014/774/EU o utvrđivanju, u skladu s Uredbom br. 517/2014, referentnih vrijednosti za razdoblje od 1. siječnja 2015. do 31. prosinca 2017. za svakog proizvođača ili uvoznika koji je izvijestio o stavljanju FUV‑a na tržište na temelju Uredbe (EZ) br. 842/2006 Europskog parlamenta i Vijeća (SL L 318, str. 28., u daljnjem tekstu: pobijana odluka).
            7. Članak 1. pobijane odluke glasi kako slijedi:
            „Članak 1.
            Određivanje referentnih vrijednosti
            U svrhu dodjele kvota, referentne vrijednosti za svakog uvoznika i proizvođača utvrđene su u Prilogu ovoj odluci i izračunane na temelju podataka dostavljenih u skladu s Uredbom (EZ) br. 842/2006 tako što se od godišnjeg prosjeka količina [FUV‑a] (u velikim količinama) stavljenih na tržište Unije u razdoblju od 2009. do 2012. oduzmu ukupne količine [FUV‑a] (u velikim količinama) obuhvaćene iznimkama iz članka 15. stavka 2. točaka (a) do (e) Uredbe (EU) br. 517/2014 za to razdoblje, ako su podaci dostupni.
            Godišnji prosjek velikih količina plinova stavljenih na tržište Unije iz ovog članka izračunan je tako što se od ukupnih količina proizvedenih [FUV‑a] (u velikim količinama) uvezenih na tržište Unije oduzmu ukupne količine [FUV‑a] (u velikim količinama) izvezene s tržišta Unije, uzevši u obzir stanje zaliha plina na kraju godine.“
            8. U Prilogu pobijanoj odluci tužitelju se određuje referentna vrijednost od [ povjerljivo ](1) tona ekvivalenta ugljikovog dioksida (CO 2 ) te mu se za 2015. dodjeljuje kvota od [ povjerljivo ] tona ekvivalenta CO 2 .
            9. U navedenom prilogu također je navedena formula koja se koristi za utvrđivanje referentne vrijednosti, pri čemu ta formula sadržava, među ostalim, varijablu povezanu s godišnjim variranjem zaliha FUV‑a.
            10. Porukom elektroničke pošte od 5. studenoga 2014. tužitelj je od Komisije zatražio da mu obrazloži zašto je godišnje variranje zaliha FUV‑a uzeto u obzir za izračun referentne vrijednosti.
            11. Porukom elektroničke pošte od istog dana Komisija je odgovorila navodeći, među ostalim, da je referentna vrijednost bila utvrđena na temelju podataka dostavljenih u skladu s Uredbom (EZ) br. 842/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. svibnja 2006. o određenim fluoriranim stakleničkim plinovima (SL L 161, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 9., str. 60.).
            12. Porukom elektroničke pošte također od istog dana tužitelj je reagirao navodeći da i dalje ne razumije razlog zbog kojeg je godišnje variranje zaliha FUV‑a uzeto u obzir za izračun referentne vrijednosti te ističući da je prema njegovu stajalištu to variranje utjecalo na izračun navedene vrijednosti na njegovu štetu.
            13. Porukom elektroničke pošte od 6. studenoga 2014. Komisija je tužitelju odgovorila podsjećajući da količine FUV‑a stavljene na tržište mora izračunati na temelju dostupnih podataka kojima se ne pravi razlika između različitih vrsta zaliha i njihovih izvora te da stoga koristi formulu kojom se sa zalihama postupa neovisno o njihovu stanju. Ta je formula dostavljena dotičnim poduzetnicima i protiv nje nitko, uključujući tužitelja, nije podnio prigovor.
            14. Zastupnik tužitelja je 12. prosinca 2014. zatražio od Komisije da izmijeni pobijanu odluku.
            15. Komisija je 16. prosinca 2014. tužiteljevom zastupniku navela da će odgovoriti što je prije moguće, ali da se mora prethodno pravno savjetovati.
            Postupak i zahtjevi stranaka
            16. Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 30. prosinca 2014. tužitelj je pokrenuo ovaj postupak.
            17. Zasebnim aktom, podnesenim istog dana, tužitelj je zatražio da se o toj tužbi odlučuje u ubrzanom postupku u skladu s člankom 76.a Poslovnika Općeg suda.
            18. Odlukom od 23. siječnja 2015. Opći sud (treće vijeće) prihvatio je taj zahtjev.
            19. Na temelju izvještaja suca izvjestitelja Opći sud (treće vijeće) odlučio je otvoriti usmeni dio postupka i u okviru mjera upravljanja postupkom predviđenih u članku 64. Poslovnika postaviti strankama pitanja u pisanom obliku. One su odgovorile na ta pitanja u za to određenim rokovima.
            20. Aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 21. travnja 2015. tužitelj je podnio zahtjev za određivanje mjera upravljanja postupkom tražeći od Općeg suda da, među ostalim, naloži podnošenje dokumenata. Komisija je u određenim rokovima podnijela svoje očitovanje o tom zahtjevu za određivanje mjera upravljanja postupkom.
            21. Na raspravi održanoj 8. svibnja 2014. stranke su saslušane prilikom svojih izlaganja i prilikom davanja odgovora na usmena pitanja koja je postavio Opći sud.
            22. Nakon rasprave tužitelj je podnio dokument o kojemu se Komisija očitovala u za to određenom roku.
            23. Usmeni dio postupka zaključen je 12. svibnja 2015.
            24. Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
            – poništi pobijanu odluku i kvotu koja mu je dodijeljena za 2015. za stavljanje FUV‑a na tržište u dijelu u kojem je utvrđena preniska referentna vrijednost i dodijeljena preniska kvota;
            – naloži Komisiji snošenje troškova.
            25. Komisija od Općeg suda zahtijeva da:
            – odbije tužbu;
            – naloži tužitelju snošenje troškova.
            Pravo
            26. U prilog svojoj tužbi tužitelj ističe tri tužbena razloga koja se temelje, prvo, na povredi Uredbe br. 517/2014, drugo, na povredi načela jednakog postupanja i, treće, na povredi obveze obrazlaganja.
            27. Prije svega valja ispitati treći tužbeni razlog.
            Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja
            28. Tužitelj smatra da pobijana odluka ne poštuje zahtjeve članka 296. UFEU‑a. Naime, s jedne strane, pobijanom se odlukom ne daje nikakav razlog kojim bi se opravdala okolnost da je u obzir uzeto godišnje variranje zaliha. S druge strane, čak i uzevši u obzir godišnje variranje zaliha, nije moguće shvatiti kako je izračunana referentna vrijednost koja mu je određena jer taj izračun nije obrazložen. Izračuni izneseni u prilogu tužbi doveli bi osim toga do referentne vrijednosti različite od referentne vrijednosti koju je utvrdila Komisija.
            29. Komisija smatra da pobijana odluka poštuje zahtjeve članka 296. UFEU‑a. S jedne strane, ona osporava da u pobijanoj odluci nisu navedeni razlozi kojima se obrazlaže zašto je godišnje variranje zaliha uzeto u obzir. Naime, to uzimanje u obzir proizlazi iz članka 16. stavka 1. Uredbe br. 517/2014, a njegov kontekst je naveden u uvodnoj izjavi 5. pobijane odluke. S druge strane, ona pobija argument prema kojem je izračun referentne vrijednosti nerazumljiv. Naime, u članku 1. drugom stavku pobijane odluke obrazlaže se korištena metoda te je navedena vrijednost pravilno utvrđena. Nasuprot tomu, izračuni koji se nalaze u prilogu tužbi su pogrešni.
            30. U tom pogledu valja podsjetiti da u skladu s ustaljenom sudskom praksom obrazloženje koje zahtijeva članak 296. UFEU‑a mora biti prilagođeno naravi akta o kojem je riječ te na jasan i nedvosmislen način pokazati razmišljanje institucije, autora akta, tako da se zainteresiranim osobama omogući upoznavanje s razlozima za poduzetu mjeru i da se sudu Unije omogući njegov nadzor (vidjeti presudu od 24. studenoga 2005., Italija/Komisija, C‑138/03, C‑324/03 i C‑431/03, Zb., EU:C:2005:714, t. 54. i navedenu sudsku praksu).
            31. Taj se zahtjev treba ocjenjivati prema okolnostima slučaja, uključujući sadržaj akta, prirodu navedenih razloga i interes koji za dobivanje objašnjenja mogu imati adresati akta ili druge osobe na koje se on izravno i pojedinačno odnosi. U obrazloženju nije potrebno podrobno navoditi sve činjenične i pravne okolnosti s obzirom na to da se pitanje ispunjava li obrazloženje akta zahtjeve iz članka 296. UFEU‑a mora ocjenjivati ne samo u odnosu na svoju formulaciju već i na kontekst i na sva pravna pravila kojima se uređuje predmetno pravno područje (vidjeti presudu Italija/Komisija, t. 30. supra , EU:C:2005:714, t. 55. i navedenu sudsku praksu).
            32. Iz sudske prakse također proizlazi da se provedbenim aktom ispunjava obveza obrazlaganja ako se njime izričito upućuje na odredbe uredbe na kojima se on zasniva te time omogućava prepoznavanje kriterija na temelju kojih je donesen (vidjeti presudu od 20. rujna 2012., Poljska/Komisija, T‑333/09, EU:T:2012:449, t. 88. i navedenu sudsku praksu).
            33. U ovom slučaju valja uvodno istaknuti da je pobijana odluka provedbena odluka koja se temelji na Uredbi br. 517/2014 i kojom se, kako osobito proizlazi iz njezine drugonavedene pravne osnove, upućuje na članak 16. stavak 1. te uredbe, kojim je predviđeno da Komisija do 31. listopada 2014. određuje, putem provedbenih akata, za svakog proizvođača ili uvoznika koji je prijavio podatke u skladu s člankom 6. Uredbe br. 842/2006 referentnu vrijednost koja se temelji na godišnjem prosjeku prijavljenih količina FUV‑a koje je proizvođač ili uvoznik stavio na tržište od 2009. do 2012. (u daljnjem tekstu: referentno razdoblje).
            34. Valja potom istaknuti da se u uvodnoj izjavi 4. pobijane odluke navodi da se referentne vrijednosti izračunavaju na temelju raspoloživih podataka o godišnjem prosjeku količina FUV‑a o čijem su stavljanju na tržište od 2009. do 2012. izvijestili proizvođači ili uvoznici, ne uključujući količine FUV‑a koje su u istom razdoblju bile namijenjene za upotrebe iz članka 15. stavka 2. Uredbe br. 517/2014.
            35. U članku 1. prvom stavku pobijane odluke navodi se također da su u svrhu dodjele kvota referentne vrijednosti za svakog uvoznika i proizvođača utvrđene u prilogu toj odluci i izračunane na temelju podataka dostavljenih u skladu s Uredbom br. 842/2006 tako što se od godišnjeg prosjeka količina FUV‑a u velikim količinama stavljenih na tržište Unije u referentnom razdoblju oduzmu ukupne količine FUV‑a u velikim količinama obuhvaćene iznimkama iz članka 15. stavka 2. točaka (a) do (e) Uredbe (EU) br. 517/2014 za to razdoblje, ako su podaci dostupni.
            36. Člankom 1. drugim stavkom pobijane odluke pojašnjava se da je godišnji prosjek velikih količina plinova stavljenih na tržište Unije izračunan tako što se od ukupnih godišnjih količina FUV‑a u velikim količinama proizvedenih i uvezenih na tržište Unije oduzmu ukupne količine FUV‑a u velikim količinama izvezene s tržišta Unije, uzevši u obzir stanje zaliha plina na kraju godine.
            37. U pogledu priloga pobijanoj odluci, u njemu se navodi da se referentna vrijednost (RV) izračunava prema sljedećoj formuli: RV = prosjek [2009. – 2012.] (POM – EX), dok se razlika (POM – EX) utvrđuje na godišnjoj osnovi, a zatim kao prosjek za predmetno razdoblje od četiri godine. Pojašnjeno je da vrijednost POM odgovara plinovima stavljenima na tržište u velikim količinama (izračunanima prema sljedećoj formuli: P + I – E + Δs, pri čemu P odgovara proizvodnji, I uvozu, E izravnom izvozu, a Δs razlici u zalihama na kraju godine, tj. zalihe 1. siječnja 20XX. – zalihe 31. prosinca 20XX.), dok EX odgovara plinovima u velikim količinama koji su obuhvaćeni izuzećima u skladu s člankom 15. stavkom 2. točkama (a) do (e) Uredbe, na temelju raspoloživih podataka.
            38. Stoga s obzirom na prethodno izneseno treba na prvom mjestu zaključiti da je pobijana odluka u dovoljnoj mjeri obrazložena u pogledu definicije referentne vrijednosti i metodologije koju je Komisija uspostavila za njezino utvrđivanje. One, naime, vrlo jasno i nedvojbeno proizlaze iz navedene odluke. Stoga tužitelj pogrešno smatra da izračun referentne vrijednosti koja mu je određena nije bio obrazložen.
            39. Na drugom mjestu, što se tiče uzimanja u obzir godišnjeg variranja zaliha kod određivanja referentne vrijednosti, treba zaključiti da iz pobijane odluke proizlazi da je godišnji prosjek velikih količina plinova stavljenih na tržište Unije Komisija izračunala tako što je od ukupnih godišnjih količina FUV‑a u velikim količinama proizvedenih i uvezenih na tržište Unije oduzela ukupne količine FUV‑a u velikim količinama izvezene s tržišta Unije, uzevši u obzir godišnje variranje zaliha. Međutim, ni pobijana odluka ni sama Uredba br. 517/2014 na koju ta odluka upućuje ne sadržava obrazloženje u pogledu posebnog uzimanja u obzir potonje varijable. U tom se pogledu ne može smatrati da upućivanje u članku 1. pobijane odluke na „[podatke] [dostavljene] u skladu s Uredbom […] br. 842/2006“ predstavlja obrazloženje u vezi s uzimanjem u obzir predmetne varijable. Naime, iako to upućivanje omogućava da se navede izvor podataka korištenih u okviru izračuna referentne vrijednosti, iz njega ne proizlaze posebni razlozi za uvođenje godišnjeg variranja zaliha u navedeni izračun. Međutim, s obzirom na to da definicija referentne vrijednosti i metodologija koju je Komisija uspostavila za njezino određivanje u dovoljnoj mjeri proizlaze iz pobijane odluke, od Komisije se ne može zahtijevati da navede posebne razloge zbog kojih navedena metodologija obuhvaća posebnu varijablu, ne utječući međutim na nadzor suda Unije je li uzimanje u obzir te varijable osnovano kod definicije referentne vrijednosti. Usto, razmjena pismena između Komisije i tužitelja nakon donošenja pobijane odluke, ali prije podnošenja ove tužbe, posebno se odnosila na to pitanje, pri čemu se Komisija osobito izjasnila o pitanju uzimanja u obzir godišnjeg variranja zaliha tako da je tužitelj bio u mogućnosti shvatiti razloge tog uzimanja u obzir i osporiti osnovanost u okviru navedene tužbe, a kao što proizlazi iz ispitivanja prvog tužbenog razloga.
            40. Naposljetku, što se tiče argumenta koji se u bitnome odnosi na to da bi čak i uzimanjem u obzir godišnjeg variranja zaliha rezultat izračuna prema formuli iznesenoj u pobijanoj odluci bio drukčiji, treba zaključiti da se on ne odnosi na obrazloženje pobijane odluke, nego na njezinu osnovanost, tako da ga u okviru ovog tužbenog razloga treba odbiti kao bespredmetan.
            41. Iz prethodno navedenog proizlazi da treći tužbeni razlog treba odbiti.
            Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi Uredbe br. 517/2014
            42. Tužitelj smatra da je Komisija povrijedila Uredbu br. 517/2014 jer je radi izračuna referentne vrijednosti koja mu je određena pogrešno uzela u obzir godišnje variranje zaliha FUV‑a, iako je u obzir smjela uzeti samo količine FUV‑a koje su stvarno stavljene na tržište, a koje u ovom slučaju odgovaraju razlici između uvezenih i izvezenih količina FUV‑a. U prilog svojoj tvrdnji, prema kojoj ništa ne opravdava uzimanje u obzir navedenog variranja, on se oslanja na tekst navedene uredbe kao i na njezino povijesno, sustavno i teleološko tumačenje. Tužitelj smatra da uzimanje u obzir tog variranja za uvoznike i izvoznike koji kao i on nisu ni proizvođači ni korisnici nema veze s količinama stvarno stavljenima na tržište, kao što proizlazi iz primjera situacija koje je iznio. Tim je uzimanjem u obzir u ovom slučaju smanjena referentna vrijednost koja je tužitelju određena i koja bi trebala iznositi minimalno [ povjerljivo ] tona ekvivalenta CO 2 , a ne [ povjerljivo ] tona ekvivalenta CO 2  kao što to utvrdila Komisija.
            43. Komisija smatra da je metoda izračuna referentne vrijednosti, koja je uspostavljena i primijenjena u pobijanoj odluci, u skladu s Uredbom br. 517/2014. Naime, ta se vrijednost mora zasnivati, s jedne strane, na količinama stavljenima na tržište tijekom referentnog razdoblja u smislu članka 2. točke 10. Uredbe br. 517/2014 te, s druge strane, na količinama za koje je proizvođač ili uvoznik prijavio da su stavljene na tržište na temelju članka 6. Uredbe br. 842/2006. Međutim, podaci dostavljeni u skladu s potonjom uredbom ne odražavaju precizno količine stavljene na tržište jer se dostupni podaci odnose samo na proizvodnju, uvoz, izvoz i razliku u zalihama. U tim uvjetima zakonodavac je Komisiji dao široku marginu prosudbe u svrhu izračuna referentne vrijednosti predvidjevši da se ona temelji na dostavljenim podacima. Metoda utvrđena člankom 1. drugim stavkom pobijane odluke u skladu je s tim zahtjevima kao i s tekstom, kontekstom, smislom i svrhom članka 16. stavka 1. Uredbe br. 517/2014. Naposljetku, primjeri situacija koje je tužitelj naveo zasnivaju se na pogrešnim izračunima.
            44. U tom pogledu mora se istaknuti da je cilj Uredbe br. 517/2014, kao što proizlazi iz njezinih uvodnih izjava 13. i 14., postupno smanjenje količina FUV‑a koje se mogu stavljati na tržište Unije radi dugoročnog smanjenja njihovih emisija.
            45. U tom pogledu je Uredbom br. 517/2014 predviđeno da Komisija dodjeljuje kvotu za stavljanje FUV‑a na tržište za svakog proizvođača i uvoznika, prethodno utvrdivši referentnu vrijednost.
            46. Kao što proizlazi iz članka 16. stavka 1. Uredbe br. 517/2014, ta se referentna vrijednost temelji na godišnjem prosjeku prijavljenih količina FUV‑a koje je proizvođač ili uvoznik, koji je prijavio podatke u skladu s člankom 6. Uredbe br. 842/2006, stavio na tržište tijekom referentnog razdoblja, uz iznimku određenih količina FUV‑a za uporabu iz članka 15. stavka 2. Uredbe br. 517/2014.
            47. Prilogom V. Uredbi br. 517/2014 potvrđuje se da se referentna vrijednost temelji na količinama FUV‑a koje je proizvođač i uvoznik stavio na tržište Unije tijekom referentnog razdoblja, isključujući količine FUV‑a za uporabu iz članka 15. stavka 2. te uredbe tijekom istog razdoblja, na temelju raspoloživih podataka.
            48. Proizlazi da je Uredbom br. 517/2014 predviđeno da je referentna vrijednost određena proizvođaču ili uvozniku povezana, s jedne strane, s količinama FUV‑a stavljenima na tržište tijekom referentnog razdoblja, te, s druge strane, s količinama koje su obuhvaćene iznimkama iz članka 15. stavka 2. navedene uredbe.
            49. Prema tome, predvidjevši u svojem članku 1. prvom stavku da su referentne vrijednosti za svakog uvoznika i proizvođača izračunane na temelju podataka dostavljenih u skladu s Uredbom br. 842/2006 tako što se od godišnjeg prosjeka količina FUV‑a stavljenih na tržište Unije u referentnom razdoblju oduzmu ukupne količine FUV‑a obuhvaćene iznimkama iz članka 15. stavka 2. točaka (a) do (e) Uredbe br. 517/2014 za to isto razdoblje, ako su podaci dostupni, pobijana odluka u bitnome preuzima iste kriterije koji su utvrđeni Uredbom 517/2014 u svrhu izračuna referentne vrijednosti.
            50. U ovom slučaju tužitelj osporava to što je Komisija u okviru izračuna referentne vrijednosti koja mu je određena, odnosno konkretno izračunana količina FUV‑a koje je on stavio na tržište tijekom referentnog razdoblja, uzela u obzir godišnje variranje zaliha FUV‑a, to jest vrijednost Δs koja se nalazi u formuli iznesenoj u prilogu pobijanoj odluci.
            51. U tom pogledu valja zapravo istaknuti, kao što to proizlazi iz članka 1. drugog stavka te priloga pobijanoj odluci, da su količine FUV‑a koje su proizvođači ili uvoznici stavili na tržište tijekom referentnog razdoblja bile izračunane zbrajanjem proizvedenih količina, uvezenih količina i godišnjeg variranja zaliha te oduzimanjem izvezenih količina.
            52. Međutim, s jedne strane, kao što to tužitelj ističe, nijednom odredbom Uredbe br. 517/2014 nije izričito predviđeno da godišnje variranje zaliha predstavlja podatak koji se mora uzeti u obzir radi određivanja referentne vrijednosti.
            53. S druge strane, nije dokazano da godišnje variranje zaliha predstavlja relevantan kriterij za određivanje količina FUV‑a „stavljenih na tržište“ u smislu članka 2. točke 10. Uredbe br. 517/2014, a osobito u slučaju poduzetnika koji, kao i tužitelj, ne proizvode niti koriste FUV te ga samo uvoze da bi ga potom preprodali ili izvezli izvan Unije.
            54. U tom pogledu valja na prvom mjestu utvrditi da se člankom 2. točkom 10. Uredbe br. 517/2014 „stavljanje na tržište“ definira kao prva isporuka ili prvo stavljanje na raspolaganje drugoj strani unutar Unije, bilo uz naknadu bilo besplatno, ili uporaba za vlastiti račun u slučaju proizvođača te uključuje carinsku izjavu za puštanje u slobodan promet u Uniji. U skladu pak s člankom 129. Uredbe (EZ) br. 450/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o Carinskom zakoniku Zajednice (Modernizirani carinski zakonik) (SL L 145, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 245.) puštanje u slobodan promet sastoji se od naplate svih dospjelih uvoznih carina, naplate, po potrebi, ostalih nameta, kako se predviđa prema odgovarajućim važećim odredbama koje se odnose na naplatu tih nameta, primjene mjera trgovinske politike i zabrana i ograničenja ako ih nije trebalo primijeniti u ranijoj fazi te ispunjavanja drugih formalnosti koje se navode u vezi s uvozom robe. Njime se robi koja nije roba Zajednice daje carinski status robe Zajednice. U tom kontekstu valja istaknuti da su u odgovoru na pitanje koje je Opći sud postavio na raspravi stranke suglasno prihvatile da je pojam puštanje u slobodan promet iz članka 2. točke 10. Uredbe br. 517/2014 istovjetan pojmu iz članka 129. Uredbe br. 450/2008. Proizlazi da se količine FUV‑a koje je tužitelj uvezao i koje odgovaraju uvjetima utvrđenima člankom 129. Uredbe br. 450/2008 moraju smatrati puštenima u slobodan promet te stoga „stavljenima na tržište“ u smislu članka 2. točke 10. Uredbe br. 517/2014.
            55. Kao drugo, valja pojasniti da iz članka 2. točke 10. Uredbe br. 517/2014 ne proizlazi niti se može zaključiti da su količine FUV‑a, da bi se smatrale „stavljenima na tržište“, morale osim toga biti predmet stvarne prodaje tako da bi bile isključene količine puštene u slobodan promet koje su stavljene na zalihe i još nisu prodane. Nijednom drugom odredbom Uredbe br. 517/2014 ne može se usto poduprijeti takvo tumačenje navedenog članka. Štoviše, ni Komisija to ne tvrdi.
            56. Kao treće, mora se istaknuti, kako to tvrdi i Komisija, da Uredba br. 842/2006 i Uredba br. 517/2014 ne sadržavaju istu definiciju pojma „stavljanja na tržište“. Naime, iako je navedena definicija općenito istovjetna, te se dvije uredbe ipak razlikuju po tome što se prva poziva na „uvoz u carinski teritorij Zajednice“, a druga na „puštanje u slobodan promet u Uniji“. Prema tome, dok se na temelju Uredbe br. 842/2006 ukupne uvezene količine FUV‑a smatraju stavljenima na tržište, na temelju Uredbe br. 517/2014 stavljenima na tržište smatraju se samo količine FUV‑a koje su uvezene i puštene u slobodan promet.
            57. Osim toga, valja priznati da se u Prilogu V. Uredbi br. 517/2014, čiji je cilj precizirati izračun referentne vrijednosti, navodi da se on temelji na količinama FUV‑a koje su proizvođači i uvoznici stavili na tržište Unije tijekom referentnog razdoblja ili razdoblja dodjele „na temelju raspoloživih podataka“. Ti su podaci, kao što proizlazi iz razmatranja cijele Uredbe br. 517/2014, oni koji su dostavljeni na temelju članka 6. Uredbe br. 842/2006 i to u obliku koji je propisan Uredbom Komisije (EZ) br. 1493/2007 od 17. prosinca 2007. o utvrđivanju, u skladu s Uredbom (EZ) br. 842/2006 Europskog parlamenta i Vijeća, obrasca za izvješća koja podnose proizvođači, uvoznici i izvoznici određenih fluoriranih stakleničkih plinova (SL L 322, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 9., str. 131.).
            58. Međutim, količine FUV‑a koje su uvezene i puštene u slobodan promet te koje se u skladu s člankom 2. točkom 10. Uredbe br. 517/2014 moraju smatrati stavljenima na tržište ne nalaze se među tim podacima jer su na toj osnovi dostavljeni samo podaci o proizvedenim, uvezenim i izvezenim količinama te o količinama na zalihama.
            59. Međutim, okolnost da je Prilogom V. Uredbi br. 517/2014 predviđeno da izračun referentne vrijednost mora biti napravljen „na temelju raspoloživih podataka“ i da je u članku 16. stavku 1. spomenute uredbe navedeno da se ta vrijednost „temelji na godišnjem prosjeku prijavljenih količina FUV‑a koje je proizvođač ili uvoznik stavio na tržište“ ne može značiti da se izračun referentne vrijednosti nužno morao napraviti samo na temelju podataka dostavljenih na osnovi članka 6. Uredbe br. 842/2006.
            60. Naime, prije svega ni u jednoj odredbi Uredbe br. 517/2014 izričito se ne navodi da se izračun referentne vrijednosti morao napraviti samo na temelju podataka dostavljenih na osnovi članka 6. Uredbe br. 842/2006 niti da su se svi ti podaci nužno morali koristiti u svrhu navedenog izračuna.
            61. Zatim, nijednom odredbom Uredbe br. 517/2014 nije predviđeno da Komisija ne može, ako se pokaže nužnim, zahtijevati dodatne podatke od dotičnih poduzetnika. Komisija je osim toga navela na raspravi da Uredba br. 517/2014 ne sadržava izričitu zabranu u tom pogledu. Isto tako, pod pretpostavkom, kao što Komisija smatra, da je zakonodavac odustao od ex post  prikupljanja podataka u vezi s referentnim razdobljem, to ne bi podrazumijevalo zabranu Komisiji da prikuplja takve podatke, ako se pokažu potrebnim radi utvrđivanja količina FUV‑a stavljenih na tržište. Osim toga nije dokazano da bi s obzirom na smanjeni broj dotičnih poduzetnika to podrazumijevalo značajne administrativne troškove, odgođeni početak mehanizma ili posebnu opasnost manipulacije, kao što to Komisija shvaća. U svakom slučaju i kao što proizlazi iz priloga poruci elektroničke pošte od 19. svibnja 2014. koju je Komisija dostavila kao odgovor na pisano pitanje Općeg suda, valja primijetiti da je ta institucija pozvala dotične poduzetnike da joj u kontekstu određivanja referentne vrijednosti dostave određene podatke, a osobito one o proizvedenim ili uvezenim količinama FUV‑a u svrhe navedene u članku 15. stavku 2. Uredbe br. 517/2014, a koji nisu prethodno dostavljeni te stoga nisu bili raspoloživi. Objašnjenja koja je u tom pogledu Komisija dala na raspravi ne dopuštaju zaključak da nije bilo moguće od navedenih poduzetnika također zahtijevati dostavu podataka u vezi s količinama FUV‑a koje su uvezene i puštene u slobodan promet i o kojima, kao i o količinama FUV‑a proizvedenima ili uvezenima u svrhe navedene u članku 15. stavku 2. Uredbe br. 517/2014, podaci nisu dostavljeni na temelju Uredbe br. 842/2006. Time se stoga potvrđuje ne samo to da Komisiji nije bilo ni zabranjeno ni nemoguće da u slučaju potrebe prikupi ex post  podatke koji nisu raspoloživi, nego također da je to zapravo bio slučaj. Osim toga, mora se pojasniti da se navedenim poduzetnicima nikako ne može prigovoriti to što oni sami nisu tijekom referentnog razdoblja dostavili podatke koje Komisija nije zahtijevala na temelju Uredbe br. 842/2006, a koji su se tek naknadno pokazali relevantnima.
            62. Naposljetku, Uredba br. 517/2014 mora se tumačiti na način da Komisija smije napraviti izračun referentne vrijednosti na temelju prijavljenih (članak 16. stavak 1.) ili raspoloživih podataka (Prilog V.) samo u mjeri u kojoj su oni relevantni u svrhu utvrđivanja navedene vrijednosti. Naime, cilj navedene uredbe je postupno smanjenje količina FUV‑a koje su „stavljene na tržište“ Unije. Bilo bi, međutim, suprotno tom cilju da se predmetni izračun temelji na podacima koji nemaju objektivnu vezu s količinama FUV‑a koje su „stavljene na tržište“ Unije tijekom referentnog razdoblja i na kojima se kao što proizlazi iz Uredbe br. 517/2014 moraju temeljiti referentne vrijednosti i naposljetku dodijeljene kvote za stavljanje na tržište.
            63. S jedne strane proizlazi da ne bi bilo u skladu s ciljem koji se nastoji ostvariti Uredbom br. 517/2014 da se u okviru izračuna referentne vrijednosti koriste irelevantni podaci u svrhu utvrđivanja količina FUV‑a stavljenih na tržište, osobito samo zbog toga što se radi o „raspoloživim podacima“. Okolnost da su količine na zalihama bile prijavljene ne znači nužno da su uzete u obzir iako nisu bile relevantne u svrhu utvrđivanja količina FUV‑a stavljenih na tržište. Stoga je iz istih razloga irelevantna okolnost, na koju se Komisija poziva, da je u uvodnoj izjavi 5. pobijane odluke navedeno da određivanje referentne vrijednosti ovisi o ograničenjima u pogledu dostavljenih podataka u skladu s člankom 6. Uredbe br. 842/2006. S druge strane proizlazi da se ne može prihvatiti da je neraspoloživost relevantnih podataka u svrhu izračuna referentne vrijednosti imala za posljedicu to da referentna vrijednost ne odgovara količinama FUV‑a stavljenima na tržište, kao što se zahtijeva člankom 16. stavkom 1. i Prilogom V. Uredbi br. 517/2014. Komisija priznaje da je zakonodavac bio svjestan da je nemoguće na temelju podataka dostavljenih u skladu s Uredbom br. 842/2005 precizno utvrditi količine stavljene na tržište u smislu Uredbe br. 517/2014. Stoga je na Komisiji da se obrati dotičnim poduzetnicima u svrhu prikupljanja relevantnih podataka koji nedostaju.
            64. U pogledu navodne margine prosudbe koju je Komisija navela i koju joj je zakonodavac dao u svrhu izračuna referentne vrijednosti, njome se toj instituciji nikako ne može dopustiti da usvoji metodu izračuna koja dovodi do toga da se referentne vrijednosti ne temelje na količinama FUV‑a koje su stavljene na tržište, u skladu s Uredbom br. 517/2014.
            65. U svakom slučaju Komisija nije dokazala da bi se u slučaju kao što je ovaj uzimanjem u obzir godišnjeg variranja zaliha omogućilo da se količine FUV‑a stavljene na tržište u smislu članka 2. točke 10. Uredbe br. 517/2014 utvrde na temelju podataka prikupljenih na osnovi članka 6. Uredbe br. 842/2006, i to barem točnije nego u slučaju njezina neuzimanja u obzir.
            66. Naime, Komisija nije iznijela nijedan element koji bi omogućio zaključak da bi se u situaciji poduzetnika koji uvozi FUV, ali ga ne proizvodi, uzimanjem u obzir godišnjeg variranja zaliha mogle, zajedno s uvezenim i izvezenim količinama, utvrditi količine koje su bile stavljene na tržište, u skladu s člankom 2. točkom 10. Uredbe br. 517/2014. Tako nijedan element ne upućuje na to da bi u slučaju uvoza FUV‑a variranje zaliha stajalo u bilo kakvoj vezi s količinama FUV‑a koje su puštene u slobodan promet i time stavljene na tržište u smislu članka 2. točke 10. navedene uredbe. Stoga ništa ne dopušta zaključak da uzimanje u obzir navedenog variranja doprinosi točnijem utvrđivanju količina FUV‑a koje je uvoznik stavio na tržište od onog kod kojeg to variranje ne bi bilo uzeto u obzir.
            67. Na ta razmatranja ne utječe ni argument Komisije prema kojem bi uzimanje u obzir uvoza bez korektiva koji predstavlja usporedba zaliha dovelo do toga da se obuhvate sve uvezene količine, a ne samo one puštene u slobodan promet, ni argument prema kojem je za postizanje cilja Uredbe br. 517/2014 potrebno uzeti u obzir kretanje zaliha. Naime, točno je doduše da uvezene količine ne omogućavaju kao takve da se utvrde količine koje je uvoznik stavio na tržište jer se samo one uvezene količine FUV‑a koje su puštene u slobodan promet mogu smatrati stavljenima na tržište u smislu članka 2. točke 10. Uredbe br. 517/2014. Međutim, ostaje činjenica da Komisija nije u dovoljnoj mjeri pokazala da bi uzimanje u obzir godišnjeg variranja zaliha omogućilo da se, kao što to zahtijeva cilj navedene uredbe, utvrdi količina FUV‑a koju je na tržište stavio poduzetnik koji se kao i tužitelj ograničava na uvoz i izvoz FUV‑a.
            68. Usto valja primijeti da je u ovom slučaju u odgovoru na pisano pitanje Općeg suda tužitelj tvrdio da su sve količine FUV‑a koje su uvezene tijekom referentnog razdoblja bile puštene u slobodan promet. Na raspravi je Komisija navela da ne osporava tu tvrdnju. Stoga količine FUV‑a koje je tužitelj, za kojeg je nesporno da ne proizvodi takve plinove, stavio na tržište u smislu članka 2. točke 10. Uredbe br. 517/2014 odgovaraju upravo razlici između uvezenih količina FUV‑a i time puštenih u slobodan promet te izvezenih količina FUV‑a. Uzimanjem u obzir podatka povezanog s godišnjim variranjem zaliha Komisija je utvrdila referentnu vrijednost koja ne odgovara točno količinama koje je tužitelj stavio na tržište.
            69. Iz svega prethodno iznesenog proizlazi da je pobijanom odlukom povrijeđena Uredba br. 517/2014 time što je u obzir uzeto godišnje variranje zaliha u svrhu izračuna referentne vrijednosti određene tužitelju te da Komisija pogrešno tvrdi da je metoda koju je odabrala u skladu sa zahtjevima navedene uredbe.
            70. Stoga valja prihvatiti prvi tužbeni razlog i poništiti pobijanu odluku u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja a da nije potrebno ispitivati drugi tužbeni razlog niti prihvaćati tužiteljev zahtjev za određivanje mjere upravljanja postupkom.
            Troškovi
            71. U skladu s člankom 87. stavkom 2. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
            72. Budući da Komisija nije uspjela u postupku, treba joj naložiti snošenje troškova sukladno tužiteljevom zahtjevu.
            (1) .
            (1)  	Povjerljivi podaci su skriveni.

            Operativni dio
            Slijedom navedenoga,
            OPĆI SUD (treće vijeće)
            proglašava i presuđuje:
            1. Poništava se Provedbena odluka Komisije 2014/774/EU od 31. listopada 2014. o utvrđivanju, u skladu s Uredbom (EU) br. 517/2014 Europskog parlamenta i Vijeća o fluoriranim stakleničkim plinovima, referentnih vrijednosti za razdoblje od 1. siječnja 2015. do 31. prosinca 2017. za svakog proizvođača ili uvoznika koji je izvijestio o stavljanju fluorougljikovodika na tržište na temelju Uredbe (EZ) br. 842/2006 Europskog parlamenta i Vijeća, u dijelu u kojem se ta odluka odnosi na GHC Gerling, Holz & Co. Handels GmbH.
            2. Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova.


PRESUDA SLUŽBENIČKOG SUDA EUROPSKE UNIJE (prvo vijeće) od 12. prosinca 2013.#BV protiv Europske komisije.#Javna služba – Imenovanje – Kandidati koji su uključeni u popise uspješnih kandidata za natječaje za koje je obavijest objavljena prije stupanja na snagu novog pravilnika – Razvrstavanje u razred – Načelo jednakog postupanja – Diskriminacija na temelju dobi – Slobodno kretanje osoba.#Predmet F‑133/11.


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 19. siječnja 1988. # The Queen protiv H. M. Customs and Excise ex parte Imperial Tobacco Ltd. # Zahtjev za prethodnu odluku: High Court of Justice, Queen's Bench Division - Ujedinjena Kraljevina. # Zajednička carinska tarifa. # Predmet 141/86.


Presuda Suda (treće vijeće) od 2012. studeni 15.#Bericap Záródástechnikai bt protiv Plastinnova 2000 kft.#Zahtjev za prethodnu odluku podnesena po Fővárosi Törvényszék (anciennement Fővárosi Bíróság).#Predmet C-180/11.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 12. svibnja 2016.#Red Lemon Inc. protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije ABTRONIC – Raniji verbalni žig Europske unije TRONIC – Relativni razlog za odbijanje – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Minimalni svojstveni razlikovni karakter ranijeg žiga – Vjerojatnost dovođenja u zabludu.#Predmet T-775/14.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 2012. listopad 04.#Europska komisija protiv Republika Austrija.#Predmet C-75/11.


Presuda Prvostupanjskog suda (prvo vijeće) od 5. listopada 2004. # Richard J. Eagle i dr. protiv Komisije Europskih zajednica. # Jednako postupanje - Članak 152. EZAE-a. # Predmet T-144/02.


Presuda Suda (veliko vijeće) od 17. travnja 2007.#A.G.M.-COS.MET Srl protiv Suomen valtio i Tarmo Lehtinen.#Zahtjev za prethodnu odluku: Tampereen käräjäoikeus - Finska.#Direktiva 98/37/EZ - Mjere s istovrsnim učinkom.#Predmet C-470/03.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 21. travnja 2010. # Peek & Cloppenburg i van Graaf GmbH & Co. KG protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora. # Predmet T-361/08.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 16. rujna 2013.#Nynäs Petroleum AB i Nynas Petróleo, SA protiv Europske komisije.#Tržišno natjecanje –Zabranjeni sporazumi – Španjolsko tržište asfaltnog bitumena – Odluka kojom je utvrđena povreda članka 81. UEZ-a – Godišnji sporazumi o podjeli tržišta i usklađivanju cijena – Dokaz o sudjelovanju u zabranjenom sporazumu– Izračun iznosa novčane kazne.#Predmet T-482/07.


title: Presuda Suda (deveto vijeće) od 26. svibnja 2016.#GD European Land Systems – Steyr GmbH protiv Zollamt Eisenstadt Flughafen Wien.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgerichtshof.#Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednička carinska tarifa – Razvrstavanje robe – Uredba (EEZ) br. 2658/87 – Kombinirana nomenklatura – Tarifni broj 8710 i tarifni podbroj 9305 91 00 – Napomena 3. uz odsjek XVII. i napomena 1. točka (c) uz poglavlje 93. – Tenkovi i ostala oklopna borbena motorna vozila – Vojno oružje – Razvrstavanje kupolnog sustava.#Predmet C-262/15.

text:
         PRESUDA SUDA (deveto vijeće)
      26. svibnja 2016. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednička carinska tarifa — Razvrstavanje robe — Uredba (EEZ) br. 2658/87 — Kombinirana nomenklatura — Tarifni broj 8710 i tarifni podbroj 9305 91 00 — Napomena 3. uz odsjek XVII. i napomena 1. točka (c) uz poglavlje 93. — Tenkovi i ostala oklopna borbena motorna vozila — Vojno oružje — Razvrstavanje kupolnog sustava“
      U predmetu C‑262/15,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Verwaltungsgerichtshof (Visoki upravni sud, Austrija), odlukom od 19. svibnja 2015., koju je Sud zaprimio 1. lipnja 2015., u postupku

         GD European Land Systems – Steyr GmbH

      protiv

         Zollamt Eisenstadt Flughafen Wien,

      SUD (deveto vijeće),
      u sastavu: C. Lycourgos (izvjestitelj), predsjednik vijeća, E. Juhász i K. Jürimäe, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Campos Sánchez‑Bordona,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za GD European Land Systems – Steyr GmbH, P. Csoklich i R. Schneider, Rechtsanwälte,

               —

               za Europsku komisiju, A. Caeiros i B.-R. Killmann, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje napomene 3. uz odsjek XVII. i napomene 1. točke (c) uz poglavlje 93. Kombinirane nomenklature koja je sadržana u Prilogu I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL 1987., L 256, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3.), u verziji koja proizlazi iz Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 1001/2013 od 4. listopada 2013. (SL 2013., L 290, str. 1.) (u daljnjem tekstu: KN).

               2

               Taj zahtjev podnesen je u okviru spora između društva GD European Land Systems – Steyr (u daljnjem tekstu: GD) i Zollamta Eisenstadt Flughafen Wien (Carinski ured Eisenstadt Zračna luka Beč, Austrija) (u daljnjem tekstu: Carinski ured), o razvrstavanju kupolnog sustava (oružana stanica Multi Gun Turret System) unutar KN‑a.

         Pravni okvir

         KN

               3

               Carinsko razvrstavanje robe uvezene u Europsku uniju uređeno je KN‑om.

               4

               Članak 12. stavak 1. Uredbe br. 2658/87, kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 254/2000 od 31. siječnja 2000. (SL L 2000., 28, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 216.), propisuje da Europska komisija svake godine Uredbom reproducira cjelokupnu verziju KN‑a, zajedno s odgovarajućim autonomnim i konvencionalnim carinskim stopama, kako proizlazi iz mjera koje je usvojilo Vijeće Europske unije ili Komisija. Navedena uredba objavljuje se najkasnije do 31. listopada u Službenom listu Europske unije i primjenjuje se od 1. siječnja sljedeće godine. Iz spisa podnesenog Sudu proizlazi da je verzija koja se primjenjuje na činjenice u glavnom postupku ona koja je vezana uz 2014., izdana u Uredbi br. 1001/2013.

               5

               Prvi dio KN‑a, koji se odnosi na „Uvodne odredbe”, sadržava odsjek I., posvećen „Općim pravilima”, čiji odjeljak A, naslovljen „Opća pravila za tumačenje kombinirane nomenklature”, osobito određuje:
               „Razvrstavanje robe u [KN] uređuju sljedeća načela.

                        1.

                        Naslovi odsjeka, poglavlja i potpoglavlja služe samo za lakše snalaženje; za zakonske potrebe, razvrstavanje se vrši na temelju naziva tarifnih brojeva i svih odgovarajućih napomena uz odsjeke i poglavlja, te na temelju sljedećih pravila pod uvjetom da iz naziva tarifnih brojeva ili napomena ne proizlazi drukčije.

                  [...]”

               6

               Drugi dio KN‑a, naslovljen „Popis carinskih stopa”, sadržava odsjek XVII., naslovljen „Vozila, zrakoplovi, plovila i pridružena prijevozna oprema”, čija napomena 2. točka (ij) i napomena 3. glase kako slijedi:

                        „2.

                        Pod pojmom ‚dijelovi’ i ‚dijelovi i pribor’ ne podrazumijeva se sljedeće proizvode, čak i ako je prepoznatljivo da su namijenjeni za robu iz ovog odsjeka:

                  [...]

                        (ij)

                        oružje (poglavlje 93);

                  [...]

                        3.

                        Pod pojmom ‚dijelovi i pribor’ u poglavljima 86. do 88. podrazumijeva se samo one dijelove i pribor koji su prikladni za uporabu isključivo ili uglavnom s proizvodima iz tih poglavlja. Dio ili pribor koji odgovara nazivu iz dvaju ili više tarifnih brojeva tih poglavlja, razvrstava se u onaj tarifni broj koji odgovara osnovnoj uporabi tog dijela ili pribora.”

               7

               Odsjek XVII. KN‑a sadržava poglavlje 87., naslovljeno „Vozila, osim željezničkih ili tramvajskih vozila, njihovi dijelovi i pribor”, koje sadržava tarifni broj 8710. Ta odredba glasi kako slijedi:„8710 00 00Tenkovi i ostala oklopna borbena motorna vozila, neovisno jesu li opremljena naoružanjem ili ne, i njihovi dijelovi”

               8

               Odsjek XIX. drugog dijela KN‑a, naslovljen „Oružje i streljivo; njihovi dijelovi i pribor”, sadržava poglavlje 93., također naslovljeno „Oružje i streljivo; njihovi dijelovi i pribor”, čija napomena 1. točka (c) određuje:

                        „1.

                        Ovo poglavlje ne obuhvaća:

                  [...]

                        (c)

                        oklopna borbena vozila (tarifni broj 8710);

                  [...]”

               9

               To poglavlje 93. sadržava tarifne brojeve 9301 do 9305 KN‑a:

                           „9301
                           [...]

                           Vojno oružje, osim revolvera, pištolja i oružja iz tarifnog broja 9307

                           9302 00 00

                           Revolveri i pištolji, osim onih iz tarifnog broja 9303 ili 9304

                           9303

                           Ostalo vatreno oružje i slične naprave koje djeluju paljenjem eksplozivnog punjenja [...]:

                           [...]
                           9304 00 00

                           [...]
                           Ostalo oružje (na primjer opružne, zračne ili plinske puške i pištolji, pendreci), osim onog iz tarifnog broja 9307

                           9305

                           Dijelovi i pribor za proizvode iz tarifnih brojeva 9301 do 9304

                           [...]
                           9305 20 00
                           9305 9100
                           9305 9900

                           [...]
                           za sačmarice ili kuglare iz tarifnog broja 9303
                           – ostalo:
                           za vojno oružje iz tarifnog broja 9301
                           – ostalo:”

         Uredba (EEZ) br. 2913/92

               10

               Članak 12. stavci 1. i 2. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice (SL 1992., L 302, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 110.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 82/97 Europskog parlamenta i Vijeća od 19. prosinca 1996. (SL 1997., L 17. str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 17., str. 80.), glasi:
               „1.   Na temelju pisanog zahtjeva, carinska tijela izdaju obvezujuće tarifne informacije ili obvezujuće informacije o podrijetlu, djelujući u skladu s postupkom Odbora.
               2.   Obvezujuća tarifna informacija ili obvezujuća informacija o podrijetlu obvezuju carinska tijela prema osobi kojoj je dana informacija, samo u odnosu na razvrstavanje u carinsku tarifu ili utvrđivanje podrijetla robe.
               Obvezujuća tarifna informacija ili obvezujuća informacija o podrijetlu obvezuju carinska tijela samo za robu za koju se carinske formalnosti obavljaju nakon datuma izdavanja mišljenja.”

         Napomene s objašnjenjem harmoniziranog sustava nazivlja i brojčanog označivanja

               11

               Vijeće za carinsku suradnju, koje je postalo Svjetska carinska organizacija (WCO), osnovano je konvencijom o osnivanju tog vijeća, zaključenom u Bruxellesu 15. prosinca 1950. Harmonizirani sustav nazivlja i brojčanog označavanja robe (u daljnjem tekstu: HS), koji je izradio WCO, uspostavljen je Međunarodnom konvencijom o Harmoniziranom sustavu nazivlja i brojčanog označavanja robe, sklopljenom u Bruxellesu 14. lipnja 1983. i prihvaćenom zajedno s Protokolom o njezinim izmjenama od 24. lipnja 1986. u ime Europske ekonomske zajednice Odlukom Vijeća 87/369/EEZ od 7. travnja 1987. (SL 1987., L 198, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 6., str. 3.). Prvih šest znamenki tarifnih brojeva i podbrojeva KN je preuzeo iz HS‑a. Jedino sedma i osma znamenka, koje čine pododjeljke, dio su njegova vlastitog razvrstavanja.

               12

               Napomene s objašnjenjem HS‑a izrađene su unutar WCO‑a u skladu s odredbama navedene konvencije.

               13

               Napomene s objašnjenjem o tarifnom broju 8710 HS‑a određuju:
               „Ovaj tarifni broj obuhvaća, s jedne strane, borbene tenkove i druga oklopna borbena vozila, neovisno jesu li opremljena naoružanjem ili ne, i, s druge strane, njihove dijelove.
               Borbeni tenkovi ili tenkovi su oklopna vozila s gusjenicama, opremljena različitim napadačkim oružjem (topovima, strojnicama, bacačima plamena itd.) koje je uobičajeno smješteno u okretnoj kupoli. [...]
               Dijelovi
               Ovaj tarifni broj obuhvaća i dijelove gore navedenih oklopnih vozila ako ti dijelovi ispunjavaju sljedeća dva uvjeta:

                        1.

                        Prepoznatljivi su kao isključivo ili uglavnom namijenjeni za navedena vozila.

                        2.

                        Nisu isključeni na temelju napomena Odsjeka XVII. (vidjeti opća razmatranja toga odsjeka).

                  U te dijelove ulaze:

                        1)

                        šasije oklopnih vozila i njihovih dijelova (kupole, oklopljena vrata i poklopci itd.).

                  [...]”

               14

               Napomene s objašnjenjem o tarifnom broju 9305 HS‑a glase:
               „U dijelove i pribor tog tarifnog broja ulaze:

                        1.

                        Dijelovi vojnog oružja poput cijevi (u što ulaze njihovi ulošci), kočni mehanizmi i poklopci za topove svih vrsta, kupole, postolja, stativi i druge posebne podloge za topove, strojnice, puškostrojnice itd., s mehanizmom ili bez mehanizma za ciljanje i punjenje.

                  [...]”

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               15

               GD je društvo s ograničenom odgovornošću koje je dio vojnoindustrijskog koncerna aktivnog na svjetskoj razini i proizvodi, među ostalim, tenkove. Dana 25. veljače 2014. to društvo prijavilo je Carinskom uredu robu označenu kao kupolni sustav za tenkove radi njezina puštanja u slobodan promet u Uniji.

               16

               Carinski ured odobrio je puštanje te robe u slobodan promet, a zatim je obavijestio GD o stopi uvoznih carina koje na nju treba platiti, i to 1,7 %, koja proizlazi iz razvrstavanja navedene robe u tarifni broj 8710 KN‑a. Naime, Carinski ured smatrao je da je dotična roba „tenkovska kupola koja je već prepoznatljiva kao dio koji se isključivo ili većinom ugrađuje u tenkove”. Prema sudu koji je uputio zahtjev, ta obavijest treba se smatrati odlukom u području carinskog prava.

               17

               GD je 11. ožujka podnio pritužbu protiv obavijesti Carinskog ureda zahtijevajući razvrstavanje robe o kojoj je riječ u glavnom postupku u tarifni podbroj 9305 91 00 KN‑a, koji odgovara „vojnom oružju”, a što znači carinsku uvoznu stopu od 0 %. Nakon što je Carinski ured odbio njegovu pritužbu, GD je podnio tužbu pred Bundesfinanzgerichtom (Savezni financijski sud, Austrija).

               18

               GD je tom sudu dostavio obvezujuću tarifnu informaciju koju je 11. travnja 2014. izdao Hauptzollamt Hannover (Glavni carinski ured u Hannoveru, Njemačka), a kojom se, prema njegovu mišljenju, roba istovrsna onoj o kojoj je riječ u predmetu u glavnom postupku razvrstava u tarifni podbroj 9305 91 00 KN‑a.

               19

               Opis robe o kojoj je riječ u glavnom postupku nalazi se u tarifnoj informaciji, a sud koji je uputio zahtjev prenosi ga u zahtjevu za prethodnu odluku. Taj opis glasi kako slijedi:
               „[…] riječ je o kombinaciji različitih tehničkih elemenata koji su u bitnome integrirani u jednu konstrukciju koja sliči kupoli, a izrađena je od neplemenitog metala. Kupolni sustav čini osnovu oružane stanice te je u bitnome opremljen podsustavima i sastavnim dijelovima koji su nabrojeni u daljnjem tekstu: električni pogoni, kružna stabilizacija, optički i elektronički uređaji za prikaz, u što ulaze monitori i uređaji za upravljanje za posadu (topnik, zapovjednik), sustav [navođenja vatre], nekoliko senzora, spremnici streljiva i naprave za punjenje oružja streljivom. Sustav je izrađen tako da se u njega mogu ugraditi automatski top i strojnica (ta dva vojna oružja nisu predmet ove obvezujuće tarifne informacije). Zajedničkim djelovanjem navedenih podsustava posadi se omogućava da se koristi topom i strojnicom, a time i da ciljano puca. Kupolni sustav postavlja se na krov morskih i kopnenih prijevoznih sustava u rotirajućoj poziciji ili se koristi i u stacionarnim objektima.”

               20

               Dana 29. listopada 2014. Bundesfinanzgericht (Savezni financijski sud) odbio je žalbu društva GD. Taj je sud kupolni sustav o kojem je riječ razvrstao, kao dio tenka, u tarifni broj 8710 KN‑a te je naveo da tarifna informacija koju je dao Glavni carinski ured u Hannoveru ne može imati retroaktivni učinak.

               21

               GD je protiv odluke Bundesfinanzgerichta (Savezni financijski sud) kojom se odbija njegova tužba podnio žalbu pred Verwaltungsgerichtshofom (Visoki upravni sud, Austrija). Potonji sud navodi da je, prema mišljenju Bundesfinanzgerichta (Savezni financijski sud), roba obuhvaćena obvezujućom tarifnom informacijom koju je izdao Glavni carinski ured u Hannoveru i koju je dostavio GD ista kao i ona o kojoj je riječ u glavnom postupku. Ipak, on smatra da se ta carinska obavijest ne bi smjela primjenjivati u ovom slučaju jer je prijava od 25. veljače 2014. prethodila donošenju navedene carinske obavijesti 11. travnja 2014.

               22

               Sud koji je uputio zahtjev pojašnjava da je roba o kojoj je riječ u glavnom postupku bila ugrađena na vozilo koje bi trebalo razvrstati u tarifni broj 8710 KN‑a kao tenk ili kao samopogonsko oklopno vozilo. Međutim, postoji proturječje između objašnjenja koja se odnose na tarifni broj 8710 HS‑a, a prema kojima u taj tarifni broj ulaze „[š]asije oklopnih vozila i njihovih dijelova (kupole, oklopljena vrata i poklopci, itd.)”, i onih koja se odnose na tarifni broj 9305 HS‑a, iz kojih proizlazi da u taj tarifni broj ulaze dijelovi vojnog oružja, poput, među ostalim, kupola, strojnica i puškostrojnica.

               23

               Osim toga, taj se sud pita o tumačenju koje treba dati napomeni 3. odsjeka XVII. KN‑a, koja propisuje da su jedino dijelovi koji su isključivo ili uglavnom namijenjeni za proizvode koji ulaze u poglavlja 86. do 88. KN‑a, među ostalim, tarifni broj 8710 KN‑a, „dijelovi”, u smislu tih poglavlja.

               24

               U tim je okolnostima Verwaltungsgerichtshof (Visoki upravni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Obuhvaća li iznimka iz napomene 1. točke (c) uz poglavlje 93. KN‑a, u verziji koja se primjenjuje na činjenice u ovom predmetu, izrazom ‚oklopna borbena vozila (tarifni broj 8710)’ i ‚njihove dijelove’?

                        2.

                        Treba li napomenu 3. uz odsjek XVII. KN‑a tumačiti na način da ‚oružanu stanicu (tenkovsku kupolu)’ koja se može upotrijebiti na oklopnim borbenim vozilima ili ‚pokretnim morskim prijevoznim sustavima’ ili i na stacionarnim objektima treba razvrstati u tarifni broj 8710 kao dio oklopnog borbenog vozila jer proizvođač oklopnih borbenih vozila tu oružanu stanicu uvozi radi proizvodnje ili sklapanja oklopnih borbenih vozila i stvarno je u tu svrhu i upotrebljava?”

         O prethodnim pitanjima

               25

               Svojim pitanjima, koja treba ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li KN tumačiti na način da kupolni sustav poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku ulazi u tarifni broj 8710 ili u tarifni podbroj 9305 91 00 KN‑a, uzimajući u obzir činjenicu da je uvezen za proizvodnju ili sklapanje tenka i da će zatim biti upotrijebljen u tu svrhu.

               26

               Prema mišljenju toga suda, ako bi se takav sustav trebao smatrati dijelom tenka, trebalo bi ga razvrstati u tarifni broj 8710 KN‑a, koji upravo obuhvaća „tenkove i ostala oklopna borbena motorna vozila, neovisno jesu li opremljena naoružanjem ili ne, i njihove dijelove”. Ako bi, nasuprot tomu, taj sustav trebalo smatrati dijelom ili priborom vojnog oružja, ulazio bi u tarifni podbroj 9305 91 00, koji posebno obuhvaća te dijelove ili taj pribor vojnog oružja.

               27

               Treba podsjetiti na to da, kada je Sudu podnesen zahtjev za prethodnu odluku o tarifnom razvrstavanju, njegova je uloga nacionalnom sudu razjasniti kriterije čija će provedba potonjem omogućiti da ispravno razvrsta u KN proizvode o kojima je riječ, a ne da sam provede to razvrstavanje, i to osobito zato što ne raspolaže svim informacijama koje su mu u tom smislu nužne (presude od 7. studenoga 2002., Lohmann i Medi Bayreuth, C‑260/00 do C‑263/00, EU:C:2002:637, t. 26. kao i od 22. studenoga 2012., Digitalnet i dr., C‑320/11, C‑330/11, C‑382/11 i C‑383/11, EU:C:2012:745, t. 61.).

               28

               Sud je osim toga presudio da Opća pravila za tumačenje KN‑a predviđaju da je razvrstavanje roba određeno prema pojmovima brojeva i bilješki odsjeka ili poglavlja, sadržaju naslova odsjeka, poglavlja ili potpoglavlja, za koje se smatra da imaju samo indikativnu vrijednost (presude od 12. lipnja 2014., Lukoyl Neftohim Burgas, C‑330/13, EU:C:2014:1757, t. 33. i od 11. lipnja 2015., Baby Dan, C‑272/14, EU:C:2015:388, t. 25.).

               29

               Iz ustaljene sudske prakse također proizlazi da se, u interesu pravne sigurnosti i olakšavanja kontrole, ključan kriterij za tarifno razvrstavanje robe načelno mora tražiti u osobinama i objektivnim svojstvima robe, određenima sadržajem broja KN‑a i napomenama odsjeka ili poglavlja (vidjeti osobito presude od 16. veljače 2006., Proxxon, C‑500/04, EU:C:2006:111, t. 21. i od 5. ožujka 2015., Vario Tek, C‑178/14, EU:C:2015:152, t. 21. i navedenu sudsku praksu).

               30

               U ovom slučaju treba utvrditi da se, s jedne strane, prema napomeni 2. točki (ij) odsjeka XVII. KN‑a, koja se, među ostalim, odnosi na tarifni broj 8710 KN‑a, oružje koje ulazi u poglavlje 93. KN‑a ne smatra „dijelovima” ili „priborom” vozila, zrakoplova, plovila i pridružene prijevozne opreme obuhvaćene tim odsjekom, iako je prepoznatljivo kao namijenjeno za ta vozila, zrakoplove, plovila i pridruženu prijevoznu opremu. S druge strane, napomena 1. točka (c) poglavlja 93. KN‑a izričito isključuje iz tog poglavlja oklopna borbena vozila koja ulaze u tarifni broj 8710 KN‑a.

               31

               Budući da potonji tarifni broj navodi i dijelove tenka, to isključenje ne obuhvaća nužno samo tenkove nego i njihove dijelove. Stoga treba odrediti može li se kupolni sustav o kojem je riječ u glavnom postupku smatrati „dijelom” tenka u smislu tarifnog broja 8710 KN‑a. Naime, ako bi to bio slučaj, taj sustav ne bi mogao biti oružje u smislu tarifnog broja 9301 KN‑a i stoga ne bi smio ulaziti u isključenje propisano napomenom 2. točkom (ij) odsjeka XVII. KN‑a.

               32

               Iz napomene 3. odsjeka XVII. KN‑a proizlazi da se kupolni sustav poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku ne može smatrati „dijelom” ili „priborom” tenka u smislu tarifnog broja 8710 KN‑a jer je namijenjen „isključivo” ili „uglavnom” za tenk.

               33

               Sud koji je uputio zahtjev u tom pogledu pita je li krajnja uporaba kupolnog sustava jedan od odlučujućih elemenata za odgovor na pitanje treba li taj sustav smatrati dijelom koji je „isključivo” ili „uglavnom” namijenjen za tenk.

               34

               Treba podsjetiti na to da namjena navedenog kupolnog sustava –„isključiva” ili „uglavnom” – mora biti ispitana u trenutku carinjenja ili, slijedom toga, tijekom ispitivanja zahtjeva za stavljanje te robe u slobodan promet (vidjeti u tom smislu presudu od 23. travnja 2015., ALKA, C‑635/13, EU:C:2015:268, t. 37.).

               35

               Iz toga slijedi da okolnost da je kupolni sustav bio uvezen radi proizvodnje ili sklapanja tenkova i da je potom bio zaista korišten u tu svrhu, iako je mogla predstavljati element koji treba uzeti u obzir, ne znači nužno da je taj sustav „isključivo” ili „uglavnom” namijenjen za navedene tenkove, u smislu napomene 3. uz odsjek XVII. KN‑a ili Napomena s objašnjenjem koje se odnose na tarifni broj 8710 HS‑a.

               36

               Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da se kupolni sustav o kojem je riječ u glavnom postupku može postaviti na krov morskih i kopnenih prijevoznih sustava u rotirajućoj poziciji ili biti korišten i u stacionarnim objektima. Iz toga slijedi da se ne može smatrati da je taj kupolni sustav dio koji je „isključivo” namijenjen za tenk.

               37

               U tim je okolnostima na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri je li, u pogledu svojih karakteristika i objektivnih svojstava, taj kupolni sustav „uglavnom” namijenjen za tenk. Ako to jest slučaj, treba biti razvrstan u tarifni broj 8710 a da pritom njegova krajnja uporaba nije odlučujuća u tom pogledu.

               38

               Ako bi iz tog ispitivanja proizišlo da to nije slučaj, na sudu koji je uputio zahtjev je da ispita može li se kupolni sustav o kojem je riječ u glavnom postupku, a koji, prema elementima koje je navedeni sud dostavio, nije „vojno oružje”, ipak smatrati „dijelom” ili „priborom” takvog oružja u smislu tarifnog podbroja 9305 91 00 KN‑a.

               39

               Sud je u tom pogledu već presudio da u vezi s dijelovima i priborom strojeva pojam „dijelovi” podrazumijeva postojanje cjeline za čije su funkcioniranje oni nužni, a pojam „pribor” obuhvaća zamjenjive dijelove koji omogućavaju prilagodbu aparata određenom radnom zadatku ili proširenje njegovih mogućnosti ili dodatno osiguravanje izvođenja neke posebne operacije u vezi s njegovom glavnom funkcijom. Kako bi se jamčila dosljedna i ujednačena primjena Zajedničke carinske tarife, te definicije pojmova moraju se moći primijeniti na tarifni broj 9305 KN‑a i osobito njegov tarifni podbroj 9305 9100 (vidjeti analogijom presudu od 4. ožujka 2015., Oliver Medical, C‑547/13, EU:C:2015:139, t. 69. i navedenu sudsku praksu).

               40

               Međutim, treba podsjetiti da se, prema opisu kupolnog sustava o kojem je riječ u glavnom postupku što ga je dao sud koji je uputio zahtjev, taj sustav može smatrati „dijelom” ili „priborom” vojnog oružja, poput topa ili strojnice, u smislu tarifnog podbroja 9305 9100 KN‑a. Naime, iz odluke kojom se upućuje zahtjev proizlazi da se na navedeni sustav mogu postaviti automatski top i strojnica. Taj kupolni sustav osnova je oružane stanice i u bitnome je opremljen s nekoliko podsustava i sastavnih dijelova, među ostalim, električnim pogonima, optičkim i elektroničkim uređajima za prikaz, u što ulaze monitori i uređaji za upravljanje za posadu (topnik, zapovjednik), sustavom navođenog oružja, nekoliko spremnika streljiva i napravama za punjenje oružja streljivom, kojima se toj posadi omogućava da se koristi topom i strojnicom i, slijedom toga, da ciljano puca. Isti kupolni sustav omogućava ugrađivanje automatskog topa i strojnice.

               41

               Dakle, u pogledu njegovih objektivnih karakteristika, ako bi se pokazalo da kupolni sustav o kojem je riječ u glavnom postupku nije uglavnom namijenjen za tenk, trebalo bi smatrati da je „dio” vojnog oružja, u dijelu u kojem bi se pokazao nužnim za funkcioniranje topa ili strojnice koja se u njega ugrađuje ili barem „priborom” takvog vojnog oružja, time što omogućava da se potonji prilagodi posebnoj uporabi ili da mu se omoguće dodatne funkcionalnosti.

               42

               Ta ocjena potvrđena je napomenom s objašnjenjem koja se odnosi na tarifni broj 9305 HS‑a, prema kojoj u taj tarifni broj ulaze dijelovi vojnog oružja, kao što su, osobito, „cijevi (u što ulaze njihovi ulošci), kočni mehanizmi i poklopci za topove svih vrsta, kupole, postolja, stativi i druge posebne podloge za topove, strojnice, puškostrojnice itd., s mehanizmom ili bez mehanizma za ciljanje i punjenje”. Stoga iz te napomene s objašnjenjem u vezi s napomenom s objašnjenjem koja se odnosi na tarifni podbroj 8710 HS‑a proizlazi da su kupole, kada nisu dio šasije oklopnih vozila, dijelovi „vojnog oružja” jer služe potpori funkcije ili uporabi tog oružja.

               43

               U tim bi okolnostima kupolni sustav o kojem je riječ u glavnom postupku trebao biti razvrstan u tarifni podbroj 9305 9100 KN‑a.

               44

               S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljena pitanja valja odgovoriti tako da KN treba tumačiti na način da kupolni sustav poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, a koji je uvezen radi proizvodnje tenkova i potom zaista bio korišten u tu svrhu, ulazi u tarifni broj 8710 KN‑a ako je „uglavnom” namijenjen za tenk, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri vodeći računa o karakteristikama i objektivnim svojstvima tog kupolnog sustava, a da pritom njegova krajnja uporaba u konkretnom slučaju nije odlučujuća za njegovo razvrstavanje. Ako to nije slučaj, navedeni kupolni sustav kao dio ili pribor „vojnog oružja” treba razvrstati u tarifni podbroj 9305 9100 KN‑a.

         Troškovi

               45

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (deveto vijeće) odlučuje:

                     Kombiniranu nomenklaturu iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, u verziji iz Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 1001/2013 od 4. listopada 2013., treba tumačiti na način da kupolni sustav poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, a koji je uvezen radi proizvodnje tenkova i potom zaista bio korišten u tu svrhu, ulazi u tarifni broj 8710 KN‑a ako je „uglavnom” namijenjen za tenk, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri vodeći računa o karakteristikama i objektivnim svojstvima tog kupolnog sustava, a da pritom njegova krajnja uporaba u konkretnom slučaju nije odlučujuća za njegovo razvrstavanje. Ako to nije slučaj, navedeni kupolni sustav kao dio ili pribor „vojnog oružja” treba razvrstati u tarifni podbroj 9305 9100 navedene kombinirane nomenklature.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački


Presuda Općeg suda (treće vijeće) od 2012. lipanj 27.#Berning & Söhne GmbH & Co. KG protiv Europska komisija.#Predmet T-445/07.


Presuda Suda (šesto vijeće) od 16. siječnja 1997. # Unità Socio-Sanitaria Locale nº 47 di Biella (USSL) protiv Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL). # Zahtjev za prethodnu odluku: Pretura circondariale di Biella - Italija. # Predmet C-134/95.


Presuda Suda (veliko vijeće) od 9. lipnja 2009.#Komisija Europskih zajednica protiv Savezne Republike Njemačke.#Povreda obveze države članice - Direktiva 92/50/EEZ.#Predmet C-480/06.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 14. siječnja 2016.#Zitro IP Sàrl protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni).#Žig Zajednice – Prijava figurativnog žiga Zajednice TRIPLE BONUS – Apsolutni razlog za odbijanje – Opisni karakter – Članak 7. stavak 1. točka (c) i stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-318/15.