title: Presuda Suda (deseto vijeće) od 12. travnja 2018.#Medtronic GmbH protiv Finanzamt Neuss.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Düsseldorf.#Zahtjev za prethodnu odluku – Uredba (EEZ) br. 2658/87 – Carinska unija i zajednička carinska tarifa – Tarifno razvrstavanje – Kombinirana nomenklatura – Podbrojevi 9021 10 10, 9021 10 90 i 9021 90 90 – Sustav za fiksaciju kralježnice – Provedbena uredba (EU) br. 1214/2014.#Predmet C-227/17.

text:
         PRESUDA SUDA (deseto vijeće)
      12. travnja 2018. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku – Uredba (EEZ) br. 2658/87 – Carinska unija i zajednička carinska tarifa – Tarifno razvrstavanje – Kombinirana nomenklatura – Podbrojevi 9021 10 10, 9021 10 90 i 9021 90 90 – Sustav za fiksaciju kralježnice – Provedbena uredba (EU) br. 1214/2014”
      U predmetu C‑227/17,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Finanzgericht Düsseldorf (Financijski sud u Düsseldorfu, Njemačka), odlukom od 19. travnja 2017., koju je Sud zaprimio 28. travnja 2017., u postupku

         Medtronic GmbH

      protiv

         Finanzamt Neuss,

      SUD (deseto vijeće),
      u sastavu: E. Levits, predsjednik vijeća, A. Borg Barthet (izvjestitelj) i F. Biltgen, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Wathelet,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               –

               za Medtronic GmbH, J. Meyer‑Burow, Rechtsanwalt, i N. Looks, porezna savjetnica,

               –

               za Europsku komisiju, M. Wasmeier i A. Caeiros, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku u biti se odnosi na tumačenje tarifnih podbrojeva 9021 10 10, 9021 10 90 i 9021 90 90 kombinirane nomenklature koja se nalazi u Prilogu I. Uredbi Vijeća (EZZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL 1987., L 256, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3.), kako je izmijenjena Provedbenom uredbom Komisije (EU) 2015/1754 od 6. listopada 2015. (SL 2015., L 285, str. 1.) (u daljnjem tekstu: KN).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između Medtronica GmbH i Finanzamta Neuss (Porezna uprava u Neussu, Njemačka) (u daljnjem tekstu: porezna uprava) povodom poreza na promet primjenjivog na isporuku sustava za fiksaciju kralježnice.

         Pravni okvir

            Konvencija o HS‑u

               3

               Harmonizirani sustav nazivlja i brojčanog označavanja robe (u daljnjem tekstu: HS) uspostavila je Svjetska carinska organizacija (WCO) Međunarodnom konvencijom o Harmoniziranom sustavu nazivlja i brojčanog označavanja robe sklopljenom u Bruxellesu 14. lipnja 1983. i prihvaćenom zajedno s Protokolom o njezinim izmjenama od 24. lipnja 1986. u ime Europske ekonomske zajednice Odlukom Vijeća 87/369/EEZ od 7. travnja 1987. (SL 1987., L 198, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 6., str. 5.; u daljnjem tekstu: Konvencija o HS‑u).

               4

               Na temelju članka 3. stavka 1. točke (a) Konvencije o HS‑u, svaka se ugovorna strana obvezuje uskladiti svoje tarifne i statističke nomenklature s HS‑om, koristiti se svim njegovim tarifnim brojevima i podbrojevima kao i pripadajućim brojčanim oznakama, bez dodavanja ili preinaka, i slijediti brojčani niz HS‑a. Istom se odredbom također nalaže ugovornim stranama obveza primijene općih pravila za tumačenje HS‑a kao i svih napomena za odsjeke, poglavlja i podbrojeve HS‑a i da ne preinačuju opseg njegovim odsjecima, poglavljima, brojevima i podbrojevima.

               5

               WCO dopušta, pod uvjetima određenima u članku 8. Konvencije o HS‑u, napomene s objašnjenjem i mišljenja o razvrstavanju koje donosi Odbor HS‑a.

               6

               Točka I. Napomena s objašnjenjem HS‑a u vezi s brojem 9021 tog sustava, naslovljena „Ortopedska pomagala”, sadržava sljedeći odlomak:
               „Ortopedska pomagala […] služe za:

                        –

                        sprečavanje ili korekciju tjelesnih deformacija; ili

                        –

                        podupiranje ili držanje dijelova tijela nakon bolesti, operacije ili ozljede.” [neslužbeni prijevod]

               7

               Točka II. tih napomena s objašnjenjem, naslovljena „Šine i druga pomagala za prijelome”, glasi:
               „Pomagala za prijelome služe za imobilizaciju pogođenih dijelova tijela (kako bi se ostvarilo ispružanje ili zaštita) ili za fiksiranje prijeloma. Također se koriste u liječenju uganuća i drugih povreda zglobova. […]
               […]
               Ako nije drukčije propisano u napomeni 1. (f) ovog poglavlja, također su obuhvaćeni ovim tarifnim brojem ploče, priključci i sl. koje kirurzi umeću u ljudsko tijelo kako bi dva dijela prelomljene kosti držali jedan do drugog ili za slično liječenje prijeloma.
               […]” [neslužbeni prijevod]

               8

               Na temelju točke V. tih napomena s objašnjenjem, skupini „drugi aparati koje se nosi ili ugrađuje u tijelo kako bi nadoknadili nedostatak ili invalidnost” osobito pripadaju:

                        „1.

                        Aparati namijenjeni pomoći u govoru osobama koje više ne mogu koristiti glasnice uslijed povrede ili kirurške intervencije. […]

                        2.

                        Aparati poput pacemakera, poput aparata za stimulaciju rada srčanih mišića, u slučaju njihova oštećenja. Ti se aparati […] ugrađuju ispod kože pacijenta. […] Ostali pacemakeri koriste se za stimulaciju drugih organa (pluća, rektum, mjehur itd.).

                        3.

                        Aparati koji pomažu u orijentaciji slijepcima. […]

                        4.

                        Aparati koji se ugrađuju u tijelo namijenjeni potpori ili zamjeni kemijske funkcije određenih organa (primjerice izlučivanje inzulina).” [neslužbeni prijevod]

            Pravo Unije

         KN

               9

               Carinsko razvrstavanje robe uvezene u Europsku uniju uređeno je KN‑om, koji se temelji na HS‑u.

               10

               KN je šest znamenki tarifnih brojeva i podbrojeva preuzeo iz HS‑a, dok su sedma i osma znamenka dio njegova vlastitog razvrstavanja.

               11

               Prvi dio KN‑a sadržava skup uvodnih odredaba. U tom dijelu, pod odsjekom I. koji se bavi općim pravilima, odjeljak A, naslovljen „Opća pravila za tumačenje [KN‑a]”, određuje:
               „Razvrstavanje robe u [KN] uređuju sljedeća načela.

                        1

                        Naslovi odsjeka, poglavlja i potpoglavlja služe samo za lakše snalaženje; za zakonske potrebe, razvrstavanje se vrši na temelju naziva tarifnih brojeva i svih odgovarajućih napomena uz odjeljke i poglavlja, te na temelju sljedećih pravila pod uvjetom da iz naziva tarifnih brojeva ili napomena ne proizlazi drukčije.

                  […]

                        3

                        Proizvode koje bi se, primjenom općeg pravila 2 (b) ili zbog bilo kojeg drugog razloga, na prvi pogled moglo razvrstati u dva ili više tarifnih brojeva, razvrstava se na sljedeći način:

                                 (a)

                                 tarifni broj koji sadržava najodređeniji opis ima prednost u odnosu na tarifne brojeve s općenitijim opisom. […]

                  […]

                        6

                        Za zakonske potrebe, razvrstavanje robe u podbrojeve tarifnog broja vrši se sukladno nazivu tih podbrojeva i svih odgovarajućih napomena za podbrojeve te, mutatis mutandis, u skladu s gore navedenim pravilima, podrazumijevajući da se može uspoređivati samo podbrojeve na istoj razini. U smislu ovog pravila, primjenjuju se i odgovarajuće napomene uz odsjeke i poglavlja, osim ako iz konteksta ne proizlazi drukčije.”

               12

               Drugi dio KN‑a podijeljen je na 21 odsjek. Odsjek XVIII., naslovljen „Optički, fotografski, kinematografski, mjerni, kontrolni, ispitni, medicinski ili kirurški instrumenti i aparati; satovi; glazbala; njihovi dijelovi i pribor”, sadržava poglavlja 90., 91. i 92. KN‑a. Poglavlje 90. naslovljeno „Optički, fotografski, kinematografski, mjerni, kontrolni, ispitni, medicinski ili kirurški instrumenti i aparati; njihovi dijelovi i pribor” odnosi se na tarifne brojeve 9001 do 9033 KN‑a.

               13

               Tarifni broj 9021 ima sljedeću strukturu:

                           9021

                           Ortopedska pomagala, uključujući štake, kirurške pojaseve i podveze; šine i druga pomagala za prijelome; umjetni dijelovi tijela; aparati za poboljšanje sluha i drugi aparati koje se nosi ili ugrađuje u tijelo kako bi nadoknadili nedostatak ili invalidnost:

                           9021 10

                           – ortopedska pomagala i pomagala za prijelome:

                           9021 10 10

                           – – ortopedska pomagala

                           9021 10 90

                           – – šine i ostala pomagala za prijelome

                           – umjetni zubi i zubne proteze:
                           […]

                           – ostali umjetni dijelovi tijela:
                           […]

                           9021 40 00

                           – aparati za poboljšanje sluha, osim dijelova i pribora

                           9021 50 00

                           – aparati za stimulaciju rada srčanih mišića, osim dijelova i pribora

                           9021 90

                           – ostalo:

                           9021 90 10

                           – – dijelovi i pribor aparata za poboljšanje sluha

                           9021 90 90

                           – – ostalo”

               14

               Napomena 2. poglavlja 90. KN‑a glasi:
               „Uzimajući u obzir prethodnu napomenu 1., dijelove i pribor za strojeve, aparate, instrumente ili proizvode iz ovog poglavlja razvrstava se prema sljedećim pravilima:

                        (a)

                        dijelove koji predstavljaju robu navedenu u bilo kojem tarifnom broju poglavlja 84, 85 ili 91 (osim one iz tarifnog broja 8487, 8548 ili 9033) u svim se slučajevima razvrstava u svoje odgovarajuće tarifne brojeve;

                        (b)

                        druge dijelove i pribor, prikladne za uporabu samo ili uglavnom za određenu vrstu stroja, instrumenta ili aparata ili pak za više strojeva, instrumenata ili aparata iz istog tarifnog broja (uključujući strojeve, instrumente ili aparate iz tarifnog broja 9010, 9013 ili 9031), razvrstava se s tim strojevima, instrumentima ili aparatima;

                  […]”

               15

               Napomena 3. poglavlja 90. KN‑a glasi kako slijedi:
               „Odredbe napomena 3. i 4. uz odsjek XVI primjenjuju se i na ovo poglavlje.”

               16

               Napomena 6. tog poglavlja glasi:
               „U smislu tarifnog broja 9021, pod pojmom ‚ortopedska pomagala’ podrazumijeva se pomagala za:

                        –

                        sprečavanje ili korekciju tjelesnih deformacija, ili

                        –

                        podupiranje ili držanje dijelova tijela nakon bolesti, operacije ili ozljede.

                  […]”

               17

               Napomena 3. odsjeka XVI. KN‑a glasi kako slijedi:
               „Ako iz konteksta ne proizlazi drukčije, složene (kombinirane) strojeve koji se sastoje od dvaju ili više strojeva spojenih zajedno u cjelinu i druge strojeve konstruirane za obavljanje dvaju ili više funkcija koje se nadopunjuju ili izmjenjuju, razvrstava se kao da se sastoje samo od one komponente ili kao da predstavljaju samo onaj stroj koji obavlja glavnu funkciju.”

               18

               Napomene s objašnjenjem KN‑a, u verziji koja je bila na snazi na dan nastanka činjenica u glavnom postupku (SL 2011., C 137, str. 1.), koje se odnose na tarifni broj 9021 KN‑a, predviđaju:
               „Za potrebe ovog tarifnog broja, pod pojmom ‚da bi nadoknadili nedostatak ili invalidnost’ podrazumijeva se jedino naprave koje stvarno zamjenjuju funkcije nedostajućeg ili invalidnog dijela tijela.
               Iz ovog se tarifnog broja isključuju naprave koje samo ublažuju efekt nedostatka ili invalidnosti.
               Ovaj tarifni broj također isključuje sredstva prepoznatljiva kao stoma pomagala (podbroj 3006 91 00).” [neslužbeni prijevod]

         Provedbena uredba (EU) br. 1214/2014

               19

               Provedbena uredba Komisije (EU) br. 1214/2014 od 11. studenoga 2014. o razvrstavanju određene robe u kombiniranu nomenklaturu (SL 2014., L 329, str. 8.) u prilogu sadržava tablicu koja se sastoji od triju stupaca, od kojih se u prvom navodi dotična roba, u drugom razvrstavanje te robe u KN, a treći se odnosi na obrazloženje razvrstavanja.

               20

               Iz tog priloga proizlazi da je oznakom 9021 10 90 KN‑a obuhvaćena roba koja odgovara sljedećem opisu:
               „Čvrsti cilindrični proizvod s navojima tzv. pangea vijak s dvojnim navojem (pangea dual core screw) napravljen od izuzetno tvrde slitine titana, dužine između 20 i 45 mm.
               Tijelo cijelom dužinom ima dvojni navoj i prijelaznu zonu promjene promjera jezgre. Ima konstantni vanjski promjer od 4,0 mm, sa samoureznim profilom i tupim vrhom s navojima.
               Proizvod ima višeaksijalnu (pokretnu) glavu u obliku slova „U” s unutarnjim navojima s mogućnošću nagiba oko svoje osi za 25° što omogućuje njezino namještanje.
               Proizvod ima specijalno ležište u kapi za pričvršćivanje šipke (isporučuje se zasebno) u glavi vijka.
               Proizvod odgovara normi ISO/TC 150 za kirurške implantate i namijenjen je za uporabu u traumatološkoj kirurgiji kao dio sustava za stražnju stabilizaciju kralješnice. Ugrađuje se posebnim alatima.
               Pri uvozu proizvod se ne isporučuje u steriliziranom pakiranju. Proizvod je označen brojem i stoga sljediv tijekom proizvodnje i distribucije.”

               21

               U stupcu koji se odnosi na obrazloženje razvrstavanja navodi se, među ostalim, da se potonje „utvrđuje u skladu s Općim pravilima 1. i 6. za tumačenje [KN‑a], napomenom [2. (b)] uz poglavlje 90. i tekstom oznaka KN 9021, 9021 10 i 9021 10 90.”

            Njemačko pravo

               22

               U članku 12. Umsatzsteuergesetza (Zakon o porezu na promet), u verziji koja se primjenjuje na činjenice u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: UStG), predviđeno je:
               „(1)   Stopa koja se primjenjuje na oporezive transakcije iznosi 19 % osnovice […]
               (2)   Stopa u smanjenom iznosu od 7 % primjenjuje se na sljedeće transakcije:

                        1.

                        isporuka, uvoz ili stjecanje unutar Zajednice robe iz Priloga 2., osim robe navedene u točki 49. (f) i točkama 53. i 54.; […]”

               23

               Točka 52. Priloga 2. UStG‑a glasi:

                           „Proteze, ortopedska pomagala i drugi aparati namijenjeni nadoknadi nedostatka ili invalidnosti, za ljudsku upotrebu, poput

                           (a) ortopedskih proteza, osim dijelova i pribora

                           podbroj 9021 31 00

                           (b) ortopedskih pomagala, uključujući štake, kao i medicinsko kirurško remenje i zavoje, osim dijelova i pribora

                           podbroj 9021 10

                           (c) proteza, osim dijelova i pribora

                           podbrojevi 9021 21, 9021 29 00 i 9021 39

                           d) aparata za poboljšanje sluha nagluhih osoba, aparata za stimulaciju rada srčanih mišića i drugih aparata namijenjenih nadoknadi nedostatka ili invalidnosti, koji se nose ili ugrađuju u tijelo, osim dijelova i pribora

                           podbrojevi 9021 40 00 i 9021 50 00 i podbroj 9021 90

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               24

               Medtronicova je glavna aktivnost isporuka bolnicama i liječnicima privatnicima sustava za fiksaciju kralježnice marke CD Horizon SOLERA, koji se među ostalim sastoje od:

                        –

                        monoaksijalnih vijaka od titana i multiaksijalnih vijaka od titana ili kobalt kroma/titana, različitih promjera i različitih duljina, koji su kodirani prema bojama, sa samoureznim navojem, uz odgovarajuću opremu za zavrtanje od titana,

                        –

                        cilindričnih poluga od različitih materijala (legure titana ili kobalt kroma), prethodno savinutih ili ravnih, promjera 4,75 mm, različitih duljina (između 30 mm i 500 mm),

                        –

                        ploča Crosslink CD Horizon X10 od titana, različitih duljina (fiksnih ili prilagodljivih), koje sadržavaju opremu za zavrtanje,

                        –

                        poluge kodirane prema bojama u četiri veličine i u različitim modelima od legura titana te

                        –

                        lateralne spojke od legura titana, promjera 4,75 mm.

               25

               U skladu s informacijama koje je dostavio sud koji je uputio zahtjev, ti sustavi za fiksaciju kralježnice trajno se ugrađuju u tijelo pacijenta i sastavljaju ovisno o potrebama svakog pacijenta.

               26

               Iz zahtjeva za prethodnu odluku također proizlazi da su ti sustavi namijenjeni liječenju degenerativnih bolesti intervertebralnih diskova, stenoze i dislokacije kralježaka ili neuspjelih ranijih spinalnih fuzija, tumora, skolioze i prijeloma kostiju.

               27

               Polazeći od neobvezujuće informacije o tarifama koja mu je dostavljena 19. lipnja 2013. i u skladu s kojom su sustavi za fiksaciju kralježnice koje dostavlja obuhvaćeni podbrojem 9021 90 90 KN‑a, Medtronic je u odnosu na svoje transakcije isporuka primijenio sniženu stopu poreza na promet iz članka 12. stavka 2. točke 1. UStG‑a.

               28

               Nakon dviju kontrola na licu mjesta, porezna uprava smatrala je da navedene sustave valja svrstati u podbroj 9021 10 90 KN‑a. Medtronic je to stajalište prihvatio i u svojoj prethodnoj prijavi za svibanj 2016. na svoje transakcije isporuke primijenio poreznu stopu iz članka 12. stavka 1. UStG‑a.

               29

               Međutim, Medtronic je protiv te prethodne prijave podnio tužbu Finanzgerichtu Düsseldorf (Financijski sud u Düsseldorfu, Njemačka), u kojoj tvrdi da predmetni sustavi spadaju pod podbroj 9021 90 90 KN‑a i da njihovu isporuku slijedom toga treba oporezivati sniženom poreznom stopom, u skladu s člankom 12. stavkom 2. točkom 1. UStG‑a. On smatra da su ti sustavi namijenjeni trajnom ostanku u tijelu pacijenta, dok pomagala i aparati za lomove iz podbroja 9021 10 90 KN‑a tamo ostaju samo privremeno. Medtronic nadalje ističe, s obzirom na to da se sustavi za fiksaciju kralježnice ne koriste samo za liječenje prijeloma, da bi ih bilo prikladnije svrstati u podbroj 9021 90 90 KN‑a.

               30

               S druge strane, porezna uprava tvrdi da su isporuke sustava za fiksaciju kralježnice podvrgnute stopi poreza na promet iz članka 12. stavka 1. UStG‑a. Naime, iz Provedbene uredbe br. 1214/2014 proizlazi da su takvi sustavi obuhvaćeni podbrojem 9021 10 90 KN‑a s obzirom na to da su multiaksijalni vijci od kojih su ti sustavi sastavljeni usporedivi s „pangea vijkom s dvojnim navojem” koji je u toj uredbi svrstan pod taj podbroj na temelju napomene 2. točke (b) poglavlja 90. KN‑a.

               31

               Budući da sumnja u razvrstavanje sustava za fiksaciju kralježnice o kojemu je riječ u glavnom postupku pod odgovarajući podbroj KN‑a, Finanzgericht Düsseldorf (Financijski sud u Düsseldorfu, Njemačka) odlučio je prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeće prethodno pitanje:
               „Treba li [KN] tumačiti na način da se sustavi za fiksaciju kralježnice pobliže opisani u odluci trebaju svrstati u podbroj 9021 90 90?”

         O prethodnom pitanju

               32

               Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita je li sustav za fiksaciju kralježnice, poput onog o kojemu je riječ u glavnom postupku, posebno sastavljen ovisno o potrebama pacijenta u čije se tijelo ugrađuje i namijenjen liječenju degenerativnih bolesti intervertebralnih diskova, stenoze i dislokacije kralježaka ili neuspjelih ranijih spinalnih fuzija, tumora, skolioze i prijeloma kostiju, obuhvaćen podbrojem 9021 90 90 KN‑a.

               33

               Najprije treba podsjetiti na to da je, kada je Sudu podnesen zahtjev za prethodnu odluku o tarifnom razvrstavanju, njegova uloga razjasniti nacionalnom sudu kriterije čija će provedba potonjem omogućiti da pravilno razvrsta u KN proizvode o kojima je riječ, a ne da sam provede to razvrstavanje, i to osobito zato što ne raspolaže svim informacijama koje su mu u tom smislu nužne. Stoga se čini da je nacionalni sud u boljem položaju da provede predmetno razvrstavanje (presuda od 9. veljače 2017., Madaus, C‑441/15, EU:C:2017:103, t. 35. i navedena sudska praksa).

               34

               Ustaljena je sudska praksa Suda da, u interesu pravne sigurnosti i jednostavnijeg nadzora, odlučujući uvjet za razvrstavanje robe u carinsku tarifu u načelu treba tražiti na temelju njezinih osobina i objektivnih svojstava kako su određeni tekstom tarifnog broja KN‑a i napomenama za odjeljke ili poglavlja (presuda od 26. svibnja 2016., Invamed Group i dr., C‑198/15, EU:C:2016:362, t. 18. i navedena sudska praksa).

               35

               U skladu s načelnim pravilima za tumačenje KN‑a, razvrstavanje robe u podbrojeve istog broja pravno je određeno u skladu s tekstom tih podbrojeva i napomena uz podbrojeve, odsjeke ili poglavlja, s obzirom na to da se smatra da tekst naslova odsjeka, poglavlja ili potpoglavlja ima samo indikativno značenje.

               36

               Sukladno ustaljenoj sudskoj praksi Suda, namjena proizvoda može predstavljati objektivan kriterij razvrstavanja pod uvjetom da je svojstvena tom proizvodu te se ta svojstvenost može ocijeniti s obzirom na njegove osobine i objektivna svojstva (presuda od 26. svibnja 2016., Invamed Group i dr., C‑198/15, EU:C:2016:362, t. 22. i navedena sudska praksa).

               37

               Nadalje, valja podsjetiti da napomene s objašnjenjem HS‑a, usprkos tomu što nemaju obvezujuću snagu, predstavljaju važne instrumente za osiguranje ujednačene primjene zajedničke carinske tarife i kao takve pružaju valjane elemente za svoje tumačenje. Isto vrijedi za napomene s objašnjenjem KN‑a (presuda od 12. lipnja 2014., Lukoyl Neftohim Burgas, C‑330/13, EU:C:2014:1757, t. 35. i navedena sudska praksa).

               38

               U skladu s tekstom broja 9021 KN‑a, on obuhvaća „ortopedska pomagala […] šine i druga pomagala za prijelome; umjetne dijelove tijela; aparate za poboljšanje sluha i ostale uređaje koje se nosi ili ugrađuje u tijelo kako bi nadoknadili nedostatak ili invalidnost.”

               39

               Kao što to proizlazi iz teksta tog broja, funkcija dotičnog pomagala ili uređaja odlučujuća je kako bi ga se svrstalo pod jedan od podbrojeva koji taj broj sadržava.

               40

               U tom pogledu, sud koji je uputio zahtjev ističe da sustavi za fiksaciju kralježnice o kojima je riječ u glavnom postupku, kako su opisani u točki 24. ove presude, ispunjavaju više funkcija. Naime, oni se koriste za liječenje prijeloma kostiju kao i degenerativnih bolesti intervertebralnih diskova, stenoze i dislokacije kralježaka ili neuspjelih ranijih spinalnih fuzija, tumora i skolioze.

               41

               Iz toga sud koji je uputio zahtjev zaključuje da ti sustavi, s obzirom na različite funkcije koje osiguravaju, a priori mogu biti obuhvaćeni podbrojem 9021 90 90 KN‑a kao drugi aparati koje se nosi ili ugrađuje u tijelo kako bi nadoknadili nedostatak ili invalidnost, ili podbrojem 9021 10 90 KN‑a kao šine i ostala pomagala za prijelome, ili čak podbrojem 9021 10 10 KN‑a kao ortopedska pomagala.

               42

               Kad je riječ, na prvom mjestu, o podbroju 9021 10 10 KN‑a, sud koji je uputio zahtjev smatra da nije nužno ispitati mogu li se sustavi za fiksaciju kralježnice o kojima je riječ u glavnom postupku kvalificirati kao ortopedska pomagala u smislu tog podbroja s obzirom na to da oni po svemu sudeći odgovaraju vrsti aparata opisanoj u podbroju 9021 90 90 KN‑a.

               43

               U tom pogledu ipak valja podsjetiti, kao što to proizlazi iz strukture broja 9021 i teksta podbroja 9021 90 90 KN‑a, da potonji ima rezidualno obilježje u odnosu na druge podbrojeve iste razine s obzirom na to da se odnosi na pomagala i aparate koji nisu obuhvaćeni nijednim drugim podbrojem broja 9021.

               44

               Stoga bi razvrstavanje u njega bilo moguće samo ako sustavi o kojima je riječ u glavnom postupku ne odgovaraju niti jednom drugom podbroju broja 9021 KN‑a (vidjeti u tom smislu presudu od 13. srpnja 2006., Uroplasty, C‑514/04, EU:C:2006:464, t. 56.).

               45

               U skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 33. ove presude, sud koji je uputio zahtjev stoga najprije treba ocijeniti mogu li se sustavi o kojima je riječ u glavnom postupku kvalificirati kao ortopedska pomagala u smislu podbroja 9021 10 10 KN‑a. U tu svrhu taj sud mora voditi računa o napomeni 6. uz poglavlje 90. KN‑a, u skladu s kojom ortopedska pomagala služe za sprečavanje ili korekciju tjelesnih deformacija ili za podupiranje ili držanje dijelova tijela nakon bolesti, operacije ili ozljede.

               46

               U tom bi pogledu pomagala i aparati namijenjeni liječenju degenerativnih bolesti intervertebralnih diskova, stenoze, dislokacije kralježaka i neuspjelih ranijih spinalnih fuzija, tumora ili skolioze mogli biti obuhvaćeni podbrojem 9021 10 10 KN‑a, međutim pod uvjetom da to provjeri sud koji je uputio zahtjev.

               47

               U tom kontekstu valja pojasniti da ni iz KN‑a ni iz napomena s objašnjenjem KN‑a ni iz napomena s objašnjenjem HS‑a ne proizlazi da je zakonodavac Unije imao namjeru isključiti iz tog podbroja pomagala ili aparate namijenjene ugradnji u ljudsko tijelo.

               48

               Kad je riječ, na drugom mjestu, o podbroju 9021 10 90 KN‑a, valja podsjetiti da je u napomenama s objašnjenjem HS‑a koje se odnose na broj 9021 propisano da „pomagala za prijelome služe za imobilizaciju pogođenih dijelova tijela (kako bi se ostvarilo ispružanje ili zaštita) ili za fiksiranje prijeloma” i pojašnjeno da se „[ta pomagala] također koriste u liječenju uganuća i drugih povreda zglobova”.

               49

               U tom pogledu najprije valja odbaciti argumentaciju Medtronica u skladu s kojom sustavi za fiksaciju kralježnice o kojima je riječ u glavnom postupku ne mogu biti obuhvaćeni tim podbrojem s obzirom na to da su, za razliku od pomagala i aparata za prijelome koji su njime obuhvaćeni, namijenjeni tomu da trajno ostanu u tijelu pacijenta.

               50

               Naime, valja utvrditi da ni iz teksta tog podbroja ni iz napomena s objašnjenjem KN‑a u vezi s brojem 9021 ne proizlazi da su njime obuhvaćeni samo pomagala i aparati za prijelome namijenjeni trajnom ostanku u tijelu pacijenta.

               51

               Iz toga proizlazi da pomagalo ili aparat za prijelome ne može biti isključen iz podbroja 9021 10 90 KN‑a samo zbog toga što je namijenjen trajnom ostanku u tijelu pacijenta.

               52

               Osim toga, sud koji je uputio zahtjev ističe da je liječenje prijeloma samo jedna od mnogih upotreba sustava za fiksaciju kralježnice o kojima je riječ u glavnom postupku i da tu upotrebu stoga ne treba smatrati njihovom glavnom funkcijom, na način da ne treba smatrati da su obuhvaćeni podbrojem 9021 10 90 KN‑a na temelju analogne primjene napomene 3. odsjeka XVI. KN‑a.

               53

               U skladu s tom napomenom, koja se na poglavlje 90. KN‑a primjenjuje na temelju napomene 3. tog poglavlja, s obzirom na to da ta pluralnost funkcija može dovesti do toga da su ti sustavi obuhvaćeni s više podbrojeva KN‑a, valja ih razvrstati „u skladu s glavnom funkcijom koja je obilježje cjeline”.

               54

               Proizlazi da se, kao što je to pravilno utvrdio sud koji je uputio zahtjev, sustavi za fiksaciju kralježnice o kojima je riječ u glavnom postupku ne mogu svrstati u podbroj 9021 10 90 KN‑a u slučaju da se utvrdi da nisu namijenjeni ponajprije liječenju prijeloma.

               55

               Nadalje, kada bi se razvrstavanje u podbroj 9021 10 10 KN‑a prihvatilo nakon provjere koju obavi sud koji je uputio zahtjev u skladu s točkom 46. ove presude, valjalo bi utvrditi jesu li ti sustavi ponajprije namijenjeni za ortopedsku upotrebu.

               56

               Međutim, sud koji je uputio zahtjev postavlja pitanje treba li možda sustave za fiksaciju kralježnice o kojima je riječ u glavnom postupku razvrstati u podbroj 9021 10 90 KN‑a zbog toga što te sustave djelomično čine multiaksijalni vijci koji se, u skladu s mišljenjem porezne uprave, mogu usporediti s pangea vijcima s dvojnim navojem iz priloga Provedbenoj uredbi br. 1214/2014 i koje porezna uprava razvrstava u taj podbroj.

               57

               U tom pogledu valja istaknuti da je točno da napomena 2. (b) poglavlja 90. KN‑a propisuje da: „druge dijelove i pribor, prikladne za uporabu samo ili uglavnom za određenu vrstu stroja, instrumenta ili aparata ili pak za više strojeva, instrumenata ili aparata iz istog tarifnog broja (uključujući strojeve, instrumente ili aparate iz tarifnog broja 9010, 9013 ili 9031), razvrstava se s tim strojevima, instrumentima ili aparatima.”

               58

               Međutim, čak i ako se pretpostavi da određeni elementi sustava za fiksaciju kralježnice o kojima je riječ u glavnom postupku odgovaraju opisu primjene iz priloga Provedbenoj uredbi br. 1214/2014, ti bi sustavi još ponajprije trebali biti namijenjeni korištenju u području traumatologije, a što treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev.

               59

               Usto valja podsjetiti da, iako analogna primjena propisa o razvrstavanju u proizvode analogne onima na koje se taj propis odnosi prednost daje koherentnom tumačenju KN‑a i jednakom postupanju u odnosu na gospodarske subjekte, takva analogna primjena nije nužna ni moguća ako je Sud u svojemu odgovoru na prethodno pitanje sudu koji je uputio zahtjev dostavio sve elemente nužne za razvrstavanje proizvoda u odgovarajući broj KN‑a (presuda od 26. travnja 2017., Stryker EMEA Supply Chain Services, C‑51/16, EU:C:2017:298, t. 61. i 62.).

               60

               Proizlazi da, ako bi sud koji je uputio zahtjev zaključio da sustavima za fiksaciju kralježnice o kojima je riječ u glavnom postupku, s obzirom na njihova objektivna obilježja i svojstva te uzimanjem u obzir upotrebe za koju su namijenjeni i upotrebe do koje konkretno dolazi (vidjeti u tom smislu presude od 4. ožujka 2015., Oliver Medical, C‑547/13, EU:C:2015:139, t. 51. i 52. i od 25. veljače 2016., G. E. Security, C‑143/15, EU:C:2016:115, t. 55.), glavna namjena nije liječenje prijeloma, ne bi trebalo uzimati u obzir Provedbenu uredbu br. 1214/2014 u svrhe njihova razvrstavanja u odgovarajući podbroj KN‑a.

               61

               Na trećem mjestu, valja podsjetiti da, u slučaju da sud koji je uputio zahtjev zaključi da sustavi za fiksaciju kralježnice o kojima je riječ u glavnom postupku nisu obuhvaćeni ni podbrojem 9021 10 10 ni podbrojem 9021 10 90, razvrstavanje tih sustava u rezidualni podbroj 9021 90 90 KN‑a podrazumijevalo bi da ti sustavi nisu namijenjeni samo ugradnji u tijelo nego i nadoknadi nedostatka ili invalidnosti, što treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev s obzirom na napomene s objašnjenjem KN‑a i HS‑a za broj 9021.

               62

               Na temelju napomena s objašnjenjem KN‑a u vezi s brojem 9021, samo pomagala koja doista preuzimaju ili zamjenjuju funkciju nedostatnog ili invalidnog dijela tijela mogu se smatrati namijenjenima nadoknadi nedostatka ili invalidnosti, pri čemu su iz te definicije isključena pomagala koja služe samo ublažavanju učinaka nedostatka ili invalidnosti.

               63

               Nadalje, valja istaknuti da se kao primjer pomagala namijenjenih nadoknadi nedostatka ili invalidnosti u napomenama s objašnjenjem HS‑a uz broj 9021 navode aparati namijenjeni pomoći u govoru osobama koje više ne mogu koristiti glasnice, aparati poput pacemakera, aparati za stimulaciju rada srčanih mišića, u slučaju njihova oštećenja, aparati koji pomažu u orijentaciji slijepcima ili aparati namijenjeni potpori ili zamjeni kemijske funkcije određenih organa, primjerice izlučivanju inzulina.

               64

               Kad je riječ o sustavima za fiksaciju kralježnice poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, sud koji je uputio zahtjev ovisno o slučaju mora identificirati nedostatni ili invalidni dio tijela kao i funkciju koju ti sustavi trebaju zamijeniti.

               65

               S obzirom na sva prethodna razmatranja, na prethodno pitanje valja odgovoriti da KN treba tumačiti na način da je razvrstavanje sustava za fiksaciju kralježnice poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku u podbroj 9021 90 90 KN‑a isključeno ako se ti sustavi mogu razvrstati u neki drugi podbroj broja 9021 KN‑a. Eventualno razvrstavanje tih sustava u podbroj 9021 10 10 ili podbroj 9021 10 90 KN‑a ovisi o njihovoj glavnoj funkciji, što treba utvrditi sud koji je uputio zahtjev uzimajući u obzir objektivna obilježja i svojstva takvih sustava kao i upotrebu kojoj su namijenjeni i njihovu konkretnu upotrebu.

         Troškovi

               66

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (deseto vijeće) odlučuje:

                     Kombiniranu nomenklaturu iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EZZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, kako je izmijenjena Provedbenom uredbom Komisije (EU) 2015/1754 od 6. listopada 2015., treba tumačiti na način da je razvrstavanje sustava za fiksaciju kralježnice poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku u podbroj 9021 90 90 kombinirane nomenklature isključeno ako se ti sustavi mogu razvrstati u neki drugi podbroj broja 9021 kombinirane nomenklature. Eventualno razvrstavanje tih sustava u podbroj 9021 10 10 ili podbroj 9021 10 90 kombinirane nomenklature ovisi o njihovoj glavnoj funkciji, što treba utvrditi sud koji je uputio zahtjev uzimajući u obzir objektivna obilježja i svojstva takvih sustava kao i upotrebu kojoj su namijenjeni i njihovu konkretnu upotrebu.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački


title: Presuda Suda (šesto vijeće) od 12. travnja 2018.#PPC Power a.s. protiv Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky i Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Krajský súd v Bratislave.#Zahtjev za prethodnu odluku – Okoliš – Direktiva 2003/87/EZ – Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova – Ciljevi – Besplatna raspodjela emisijskih jedinica – Nacionalni propis kojim se određuje da se na prenesene i neiskorištene emisijske jedinice plaća porez.#Predmet C-302/17.

text:
         PRESUDA SUDA (šesto vijeće)
      12. travnja 2018. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku – Okoliš – Direktiva 2003/87/EZ – Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova – Ciljevi – Besplatna raspodjela emisijskih jedinica – Nacionalni propis kojim se određuje da se na prenesene i neiskorištene emisijske jedinice plaća porez”
      U predmetu C‑302/17,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Krajský súd v Bratislave (Okružni sud u Bratislavi, Slovačka), odlukom od 15. veljače 2017., koju je Sud zaprimio 24. svibnja 2017., u postupku

         PPC Power a.s.

      protiv

         Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky,

         Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty,

      SUD (šesto vijeće),
      u sastavu: C. G. Fernlund, predsjednik vijeća, J.-C. Bonichot i E. Regan (izvjestitelj), suci,
      nezavisni odvjetnik: H. Saugmandsgaard Øe,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               –

               za PPC Power a.s., M. Škubla, advokát,

               –

               za slovačku vladu, M. Kianička, u svojstvu agenta,

               –

               za Europsku komisiju, J.-F. Brakeland, A. Tokár i A. C. Becker, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 1. Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 2003. o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61/EZ (SL 2003., L 275, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 9., str. 28.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Power a.s i Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty (Porezna uprava za određene porezne obveznike, Slovačka), u vezi s predujmom poreza na besplatno dodijeljene emisijske jedinice stakleničkih plinova koje nisu iskorištene ili su prenesene.

         Pravni okvir

            Pravo Unije

               3

               Uvodne izjave 5. i 20. Direktive 2003/87 predviđaju:

                        „(5)

                        Zajednica i njezine države članice dogovorile su se da zajednički ispune svoje obveze i smanje emisiju stakleničkih plinova uzrokovanih ljudskom djelatnošću prema Kyotskom protokolu, u skladu s Odlukom [Vijeća] 2002/358/EZ [od 25. travnja 2002. o odobravanju, u ime Europske zajednice, Kyotskog protokola uz Okvirnu konvenciju Ujedinjenih naroda o promjeni klime i zajedničkom ispunjavanju obveza koje iz njega proizlaze (SL 2002., L 130, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 16., str. 245.)]. Cilj je ove Direktive doprinijeti učinkovitijem ispunjavanju obveza Europske zajednice i njezinih država članica putem učinkovitog europskog tržišta emisijskim jedinicama stakleničkih plinova, uz najmanje moguće smanjivanje gospodarskog razvoja i zapošljavanja.

                  […]

                        (20)

                        Ova će Direktiva potaknuti korištenje energetski učinkovitijih tehnologija, uključujući istovremenu proizvodnju topline i električne energije, što znači manje emisija po jedinici, dok će buduća direktiva Europskog parlamenta i Vijeća o promicanju kogeneracije koja se temelji na potražnji korisne topline na unutarnjem energetskom tržištu, posebno promicati istovremenu proizvodnju topline i struje.”

               4

               Članak 1. te direktive, naslovljen „Predmet”, određuje:
               „Ova Direktiva utvrđuje sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice (dalje u tekstu ‚sustav Zajednice’) s ciljem promicanja smanjenja emisija stakleničkih plinova na način koji je učinkovit u troškovnom i gospodarskom smislu.”

               5

               Članak 3. te direktive, naslovljen „Definicije”, u točki (f) predviđa:
               „‚operater’ znači svaka osoba koja upravlja postrojenjem ili ga nadzire ili, ako to predviđaju nacionalni propisi, osoba kojoj je povjerena odlučujuća gospodarska ovlast nad tehničkim funkcioniranjem postrojenja”.

               6

               U skladu s člankom 10. te direktive, naslovljenim „Metoda raspodjele emisijskih jedinica”:
               „Za trogodišnje razdoblje koje počinje 1. siječnja 2005. države članice raspodjeljuju najmanje 95 % emisijskih jedinica besplatno. Za petogodišnje razdoblje koje počinje 1. siječnja 2008., države članice raspodjeljuju najmanje 90 % emisijskih jedinica besplatno.”

         Slovačko pravo

               7

               Zakonom br. 548/2010 izmijenjen je Zakon br. 595/2003 o porezu na prihod, uvođenjem novog imovinskog poreza koji se plaća na emisijske jedinice koje su poreznom obvezniku besplatno raspodijeljene na račun koji se vodi u registru emisijskih jedinica za 2011. i 2012.

               8

               Zakonom br. 548/2010 uveden je članak 51.b, naslovljen „Porez na emisijske jedinice”, koji je određivao:
               „(1)   Za potrebe poreza na emisijske jedinice primjenjuju se sljedeće definicije:

                        (a)

                        ‚porezni obveznik’ je osoba koja sudjeluje u sustavu trgovanja i obavlja djelatnosti na temelju posebne odredbe, ili koja je bila takav sudionik isključivo u dijelu predmetne kalendarske godine;

                        (b)

                        ‚registrirane emisijske jedinice’ su emisijske jedinice stakleničkih plinova koje su besplatno dodijeljene i registrirane na temelju posebnog propisa u korist poreznog obveznika za predmetnu kalendarsku godinu, što uključuje emisijske jedinice stečene od drugog poreznog obveznika na temelju kupnje poduzetnika ili njegova dijela, na temelju uloga u naravi poduzetnika ili dijela poduzetnika, na temelju spajanja ili podjele društava ili trgovačkih udruženja, koje je taj porezni obveznik stekao besplatno na temelju posebne odredbe u predmetnoj kalendarskoj godini;

                        (c)

                        ‚iskorištene emisijske jedinice’ su jedinice stakleničkih plinova i jedinice ovjerenog smanjenja emisija (CER) koje je porezni obveznik u predmetnoj kalendarskoj godini predao na temelju posebne odredbe;

                        (d)

                        ‚prenesene emisijske jedinice’ su jedinice stakleničkih plinova registrirane u korist poreznog obveznika za predmetnu kalendarsku godinu i koje je on na temelju posebnog propisa prenio u istoj kalendarskoj godini, osim emisijskih jedinica prenesenih drugom poreznom obvezniku na temelju prodaje poduzetnika ili njegova dijela, na temelju uloga u naravi poduzetnika ili dijela poduzetnika, na temelju spajanja ili podjele društava ili trgovačkih udruženja; nije dio prenesenih emisijskih jedinica prijenos radi osiguranja registriranih emisijskih jedinica u korist poreznog obveznika koji je dužnik i njihov prijenos u suprotnom smjeru u korist poreznog obveznika koji je vjerovnik ako je u predmetnoj kalendarskoj godini izvršen među istim osobama za iste količine i iste jedinice najkasnije do dana predaje emisijskih jedinica administratoru registra na temelju posebne odredbe;

                        (e)

                        ‚emisijske jedinice neiskorištene u predmetnoj kalendarskoj godini’ su emisijske jedinice registrirane za predmetnu kalendarsku godinu umanjene za emisijske jedinice iskorištene u predmetnoj kalendarskoj godini, za uštedu u iskorištenim emisijskim jedinicama izračunanu na temelju posebne odredbe i za emisijske jedinice prenesene u predmetnoj kalendarskoj godini; ne smatraju se neiskorištenim emisijskim jedinicama emisijske jedinice registrirane za predmetnu kalendarsku godinu koje su prenesene drugom poreznom obvezniku na temelju prodaje poduzetnika ili njegova dijela, na temelju uloga u naravi poduzetnika ili dijela poduzetnika, na temelju spajanja ili podjele društava ili trgovačkih udruženja.

                  (2)   Na emisijske jedinice registrirane tijekom 2011. i 2012. plaća se porez na emisijske jedinice.
               (3)   Porezna osnovica na emisijske jedinice utvrđuje se zbrajanjem umnoška emisijskih jedinica prenesenih svakog mjeseca kalendarske godine i prosječne tržišne cijene emisijskih jedinica za mjesec kalendarske godine koji prethodi onomu u kojem su one prenesene te umnoška neiskorištenih emisijskih jedinica i prosječne tržišne cijene emisijskih jedinica za predmetnu kalendarsku godinu.
               […]
               (5)   Stopa poreza na emisijske jedinice iznosi 80 % od porezne osnovice utvrđene na temelju stavaka 3. i 4.
               […]
               (8)   Porezni obveznik polugodišnje plaća predujam poreza na emisijske jedinice za 2011. do visine polovice procijenjenog iznosa poreza do 30. lipnja 2011. i do 31. prosinca 2011. Procijenjeni iznos poreza obračunava primjenom porezne stope propisane stavkom 5. na iznos koji odgovara umnošku prosječne tržišne cijene emisijskih jedinica u 2010. i emisijskih jedinica registriranih za 2011., umanjenih za stvarno iskorištene emisijske jedinice u 2010. i uštedu u iskorištenim emisijskim jedinicama izračunanu na temelju posebne odredbe.
               (9)   Porezni obveznik polugodišnje plaća predujam poreza na emisijske jedinice za 2012. do visine polovice poreznih obveza obračunanih u poreznoj prijavi poreza na emisijske jedinice podnesenoj za 2011. do 30. lipnja 2012. i do 31. prosinca 2012.
               […]
               (12)   Prosječne cijene emisijskih jedinica za svaki mjesec i svaku kalendarsku godinu objavljuje Ministarstvo financija Slovačke Republike na svojoj internetskoj stranici.”

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               9

               Slovačka Republika u svoj je pravni poredak uvela porez na emisijske jedinice s učinkom od 1. siječnja 2011. Osnovica za taj porez bila je ili vrijednost prenesenih emisijskih jedinica, to jest jedinica pripisanih poreznom obvezniku koje je potonji zatim prenio, ili vrijednost neiskorištenih jedinica, to jest jedinica koje nisu predane kako bi se pokrile stvarne emisije. Vrijednosti kako prenesenih tako i neiskorištenih emisijskih jedinica utvrđivale su se u skladu s prosječnom tržišnom cijenom emisijskih jedinica. Porez je u 2011. i 2012. ubiran po stopi od 80 %.

               10

               Taj je porez dospijevao sljedeće godine, ali su u predmetnoj poslovnoj godini dospijevala dva predujma koja su se obračunavala na temelju procijenjenog iznosa poreznih obveza.

               11

               Taj je porez ukinut 30. lipnja 2012.

               12

               Društvo PPC Power od Porezne uprave za određene porezne obveznike zahtijevalo je da predujam poreza koji se plaća za poslovnu godinu 2011. odredi u visini od nula eura. U prilog svojem zahtjevu tužitelj u glavnom postupku tvrdio je da je porezno tijelo bilo dužno ne primijeniti nacionalni propis zbog njegove neusklađenosti s pravom Unije.

               13

               Porezna uprava za određene porezne obveznike odbila je taj zahtjev i predujam poreza koji je društvo PPC Power dugovalo za prvo polugodište 2011. odredila u iznosu od 300000 eura. Društvo PPC Power platilo je taj iznos, ali je istodobno zahtijevalo njegov povrat obrazlažući to tvrdnjom da je oporezivanje emisijskih jedinica protivno pravu Unije. Porezna uprava za određene porezne obveznike odbila je taj zahtjev za povrat.

               14

               Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky (Ravnateljstvo Porezne uprave Slovačke Republike) zatim je, s jedne strane, odbilo žalbu tužitelja u glavnom postupku protiv odluke o odbijanju Porezne uprave za određene porezne obveznike. Drugom odlukom Porezna uprava za određene porezne obveznike društvu PPC Power naložila je da plati predujam poreza u iznosu od 300000 eura za drugo polugodište 2011.

               15

               Tužitelj u glavnom postupku potom je pred Krajským súdom u Bratislavi (Okružni sud u Bratislavi, Slovačka) podnio dvije tužbe, s jedne strane, protiv odluke Ravnateljstva Porezne uprave Slovačke Republike o odbijanju njegova zahtjeva za povrat predujma poreza za prvo polugodište 2011. i, s druge strane, protiv odluke Porezne uprave za određene porezne obveznike kojom se određuje iznos predujma poreza dospjelog za drugo polugodište 2011.

               16

               U tim je okolnostima Krajský súd v Bratislave (Okružni sud u Bratislavi) odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „Treba li ciljeve i načela iz Direktive 2003/87 […], a osobito, (i.) cilj smanjenja emisija na temelju tehničkog napretka (članak 1. i uvodne izjave 2. i 20.), (ii.) ciljeve očuvanja gospodarskog razvoja i cjelovitosti unutarnjeg tržišta, kao i tržišnog natjecanja (uvodne izjave 5. i 7.), (iii.) cilj koji se sastoji u tome da se zajamči smanjenje emisija stakleničkih plinova na način koji je učinkovit u troškovnom i gospodarskom smislu (članak 1.), načelo pravne sigurnosti za operatere iz članka 3. točke (f), u vezi s činjenicom da operateri imaju pravo, u smislu članka 9. [Direktive 2003/87], računati na to da se nacionalni plan raspodjele emisijskih jedinica neće mijenjati u razdoblju od barem 18 mjeseci prije početka relevantnog razdoblja (odnosno, za razdoblje od 2008. do 2012., najkasnije od 30. lipnja 2006.), (iv.) pravilo da se emisijske jedinice raspodjeljuje besplatno (članak 10.), (v.) pravo osoba iz drugog podstavka članka 13. stavka 3. [Direktive 2003/87] da im se izdaju zamjenske emisijske jedinice kao zamjenu za bilo koje emisijske jedinice, čiji su oni bili imatelji, a koje države članice [ni]su poništile u smislu prvog podstavka članka 13. stavka 3. [Direktive 2003/87], tumačiti na način da im se protivi nacionalno zakonodavstvo države članice kojim se operaterima iz članka 3. točke (f) Direktive, koji su porezni obveznici u toj državi članici, nameće obveza plaćanja posebnog poreza, kojem je, (i.) pravna osnova činjenica da se raspolaganje emisijskim jedinicama (u slučaju nekorištenja i prodaje) oporezuje neovisno o tome ostvaruje li operater dobit od toga, (ii.) kada su takve emisijske jedinice bile raspodijeljene tim operaterima na temelju nacionalnog plana raspodjele, koji je država članica podnijela Europskoj komisiji za razdoblje 2008. – 2012. u skladu s člankom 9. Direktive [2003/87] (to jest o takvom je planu obaviješćena Europska komisija i države članice u smislu članka 9. stavka 1. Direktive [2003/87] i Europska komisija ga nije odbila u smislu članka 9. stavka 3. Direktive [2003/87], i kojim se utvrđuje, u smislu članka 10. Direktive 2003/87, da će se za petogodišnje razdoblje počevši od 1. siječnja 2008., 100 % emisijskih jedinica dodijeliti besplatno, (iv.) kada je stopa tog poreza u visini od 80 % porezne osnovice za emisijske jedinice, za koju je određeno da je ona zbroj rezultatâ koji se dobiju zbrajanjem umnoška prenesenih (prodanih) emisijskih jedinica u svakom kalendarskom mjesecu s prosječnom tržišnom cijenom emisijskih jedinica iz kalendarskog mjeseca koji je prethodio mjesecu u kojem dolazi do njihovog prijenosa, i rezultata koji se dobije množenjem neiskorištenih emisijskih jedinica s prosječnom tržišnom cijenom emisijskih jedinica u predmetnoj kalendarskoj godini, i (v.) kada su prosječne tržišne cijene izračunane kao jednostavna aritmetička sredina cijena posljednje transakcije na burzi u danu (odnosno, kada porez ne ovisi o cijeni po kojoj su emisijske jedinice stvarno prodane)?”

         O prethodnom pitanju

               17

               Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li Direktivu 2003/87 tumačiti na način da joj se protivi nacionalni propis poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, kojim se u visini od 80 % svoje vrijednosti oporezuju besplatno raspodijeljene emisijske jedinice stakleničkih plinova koje su prodali ili koje nisu iskoristili poduzetnici na koje se primjenjuje sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova.

               18

               Kao što to proizlazi iz članka 1. Direktive 2003/87, njome se utvrđuje sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova s ciljem promicanja smanjenja emisija stakleničkih plinova na način koji je učinkovit u troškovnom i gospodarskom smislu.

               19

               Usto, u skladu s člankom 10. Direktive 2003/87, države članice raspodjeljuju najmanje 90 % emisijskih jedinica besplatno za petogodišnje razdoblje koje počinje 1. siječnja 2008.

               20

               Besplatna raspodjela emisijskih jedinica stakleničkih plinova predstavlja prijelaznu mjeru kojom se želio izbjeći gubitak konkurentnosti poduzetnika zbog uspostave sustava trgovanja emisijskim jedinicama (vidjeti u tom smislu presudu od 17. listopada 2013., Iberdrola i dr., C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 i C‑640/11, EU:C:2013:660, t. 45.).

               21

               Točno je da nijedna odredba Direktive 2003/87 ne ograničava izričito pravo država članica da donesu mjere koje bi mogle utjecati na gospodarske implikacije korištenja tim emisijskim jedinicama (vidjeti u tom smislu presude od 17. listopada 2013., Iberdrola i dr., C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 i C‑640/11, EU:C:2013:660, t. 28. i od 26. veljače 2015., ŠKO‑Energo, C‑43/14, EU:C:2015:120, t. 19.).

               22

               Stoga je Sud presudio da države članice načelno mogu uređivati način na koji se vrijednost emisijskih jedinica besplatno raspodijeljenih proizvođačima prenosi na potrošače (presude od 17. listopada 2013., Iberdrola i dr., C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 i C‑640/11, EU:C:2013:660, t. 29. i od 26. veljače 2015., ŠKO‑Energo, C‑43/14, EU:C:2015:120, t. 20.).

               23

               Međutim, donošenjem takvih mjera ne smiju se ugroziti ciljevi Direktive 2003/87 (presude od 17. listopada 2013., Iberdrola i dr., C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 i C‑640/11, EU:C:2013:660, t. 30. i od 26. veljače 2015., ŠKO‑Energo, C‑43/14, EU:C:2015:120, t. 21.).

               24

               S tim u vezi treba naglasiti da se Direktiva 2003/87, kako bi ostvarila svoj cilj smanjenja emisija stakleničkih plinova na način koji je učinkovit u troškovnom i gospodarskom smislu, temelji na gospodarskoj vrijednosti jedinica kako bi se poduzetnike potaknulo da smanje svoje emisije te se u tu svrhu njome uspostavlja sustav trgovanja emisijskim jedinicama. Poduzetnici se stoga smiju koristiti emisijskim jedinicama koje su im besplatno raspodijeljene ili ih prodati s obzirom na njihovu vrijednost na tržištu i dobit koju time mogu ostvariti (vidjeti u tom smislu presudu od 17. listopada 2013., Iberdrola i dr., C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 i C‑640/11, EU:C:2013:660, t. 47., 49. i 55.).

               25

               Stoga je za pravilno funkcioniranje tog sustava nužno da namet kojim država članica oporezuje gospodarsku vrijednost tih emisijskih jedinica ne dovodi do smanjenja poticaja za smanjenje stakleničkih plinova do te mjere da ga u potpunosti ukloni (vidjeti u tom smislu presudu od 17. listopada 2013., Iberdrola i dr., C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 i C‑640/11, EU:C:2013:660, t. 58.).

               26

               Iz spisa dostavljenog Sudu proizlazi da se slovačkim porezom o kojem je riječ u glavnom postupku po stopi od 80 % oporezuje vrijednost besplatno raspodijeljenih emisijskih jedinica stakleničkih plinova koje nisu iskorištene ili prodane.

               27

               Takvim poništavanjem gotovo cjelokupne gospodarske vrijednosti emisijskih jedinica tim se porezom ukidaju poticajni mehanizmi na kojima počiva sustav trgovanja emisijskim jedinicama te, slijedom toga, poništavaju poticaji za promicanje smanjenja emisija stakleničkih plinova. Takvim oduzimanjem 80 % gospodarske vrijednosti emisijskih jedinica poduzetnici gube gotovo svaki poticaj za ulaganje u mjere smanjenja svojih emisija zahvaljujući kojima mogu ostvariti dobit od prodaje svojih neiskorištenih emisijskih jedinica.

               28

               Stoga se mora utvrditi da je učinak tog oporezivanja neutralizacija načela besplatne raspodjele emisijskih jedinica stakleničkih plinova, predviđenog člankom 10. Direktive 2003/87, i ugrožavanje njezinih ciljeva.

               29

               Stoga na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da Direktivu 2003/87 treba tumačiti na način da joj se protivi nacionalni propis poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, kojim se u visini od 80 % svoje vrijednosti oporezuju besplatno raspodijeljene emisijske jedinice stakleničkih plinova koje su prodali ili koje nisu iskoristili poduzetnici na koje se primjenjuje sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova.

         Troškovi

               30

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenog, Sud (šesto vijeće) odlučuje:

                     Direktivu 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 2003. o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61/EZ treba tumačiti na način da joj se protivi nacionalni propis poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, kojim se u visini od 80 % svoje vrijednosti oporezuju besplatno raspodijeljene emisijske jedinice stakleničkih plinova koje su prodali ili koje nisu iskoristili poduzetnici na koje se primjenjuje sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: slovački


title: Presuda Suda (šesto vijeće) od 12. travnja 2018.#Fédération des entreprises de la beauté protiv Ministre des Affaires sociales, de la Santé et des Droits des femmes i dr.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État (Francuska).#Zahtjev za prethodnu odluku – Usklađivanje zakonodavstava – Kozmetički proizvodi – Uredba (EZ) br. 1223/2009 – Članak 10. stavak 2. – Ocjena sigurnosti kozmetičkog proizvoda – Osposobljenost ocjenjivača zaduženog za tu ocjenu – Priznavanje jednakovrijednosti osposobljavanja – Discipline slične farmaciji, toksikologiji ili medicini – Diskrecijska ovlast država članica.#Predmet C-13/17.

text:
         PRESUDA SUDA (šesto vijeće)
      12. travnja 2018. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku – Usklađivanje zakonodavstava – Kozmetički proizvodi – Uredba (EZ) br. 1223/2009 – Članak 10. stavak 2. – Procjena sigurnosti kozmetičkog proizvoda – Osposobljenost tog ocjenjivača – Priznavanje jednakovrijednosti osposobljenosti – Discipline slične farmaciji, toksikologiji ili medicini – Diskrecijska ovlast država članica”
      U predmetu C‑13/17,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Conseil d'État (Državno vijeće, Francuska), odlukom od 16. prosinca 2016., koju je Sud zaprimio 12. siječnja 2017., u postupku

         Fédération des entreprises de la beauté

      protiv

         Ministre des Affaires sociales, de la Santé et des Droits des femmes,

         Ministre de l’Éducation nationale, de l’Enseignement supérieur et de la Recherche,

         Ministre de l’Économie et des Finances, prije ministre de l’Économie, de l’Industrie et du Numérique,
      SUD (šesto vijeće),
      u sastavu: C. G. Fernlund (izvjestitelj), predsjednik vijeća, S. Rodin i E. Regan, suci,
      nezavisni odvjetnik: H. Saugmandsgaard Øe,
      tajnik: V. Giacobbo‑Peyronnel, administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 19. listopada 2017.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               –

               za Fédération des entreprises de la beauté, A. Bost i M. Ragot, odvjetnici,

               –

               za francusku vladu, D. Colas, J. Traband i B. Fodda kao i E. de Moustier, u svojstvu agenata,

               –

               za Europsku komisiju, O. Beynet i P. Mihaylova, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 14. prosinca 2017.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 10. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 1223/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. studenoga 2009. o kozmetičkim proizvodima (SL 2009., L 342, str. 59.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 27., str. 152).

               2

               Zahtjev je podnesen u okviru spora između, s jedne strane, Fédération des entreprises de la beauté (Udruženje poduzetnika u industriji ljepote) (u daljnjem tekstu: FEBEA) i, s druge strane, ministre des Affaires sociales, de la Santé et des Droits des femmes (ministar socijalne skrbi, zdravlja i prava žena), ministre de l’Éducation nationale, de l’Enseignement supérieur et de la Recherche (ministar obrazovanja, visokoškolskog obrazovanja i istraživanja) i ministre de l’Économie, de l’Industrie et du Numérique (ministar gospodarstva, industrije i digitalnog sektora), koji je postao ministre de l’Économie et des Finances (ministar gospodarstva i financija), u vezi s tužbom za poništenje odluke od 25. veljače 2015. koja se odnosi na stručnu osposobljenost ocjenjivača sigurnosti kozmetičkih proizvoda za zdravlje ljudi (JORF od 17. ožujka 2015., str. 4941.; u daljnjem tekstu: međuministarska odluka od 25. veljače 2015.).

         Pravni okvir

            Pravo Unije

               3

               U skladu s uvodnom izjavom 4. Uredbe br. 1223/2009., tom se uredbom „cjelovito usklađuju pravila u Zajednici radi uspostave zajedničkog tržišta kozmetičkih proizvoda i postizanja visoke razine zaštite zdravlja ljudi”.

               4

               U uvodnoj izjavi 19. te uredbe navodi se da podaci koji moraju biti dostupni nadležnim tijelima uključuju „posebno […] izvješće o sigurnosti kozmetičkog proizvoda kojim se potvrđuje da je izvršena ocjena sigurnosti”.

               5

               Njezinim se člankom 1., naslovljenim „Područje primjene i cilj”, predviđa da se tom „[u]redbom utvrđuju pravila koja mora ispuniti svaki kozmetički proizvod koji se stavlja na tržište kako bi se osigurali funkcioniranje zajedničkog tržišta i visoka razina zaštite zdravlja ljudi”.

               6

               Članak 10. iste uredbe, naslovljen „Procjena sigurnosti”, u stavcima 1. i 2. određuje:
               „1.   Kako bi dokazalo da kozmetički proizvod ispunjava odredbe članka 3., odgovorna osoba prije stavljanja kozmetičkog proizvoda na tržište osigurava da je kozmetički proizvod podvrgnut procjeni sigurnosti na temelju odgovarajućih podataka i da je izvješće o sigurnosti kozmetičkog proizvoda sastavljeno u skladu s Prilogom I.
               […]
               Komisija u uskoj suradnji sa svim sudionicima donosi zaštitne smjernice kako bi omogućila poduzećima, posebno malim i srednjim, da ispune zahtjeve iz Priloga I. Te se smjernice donose u skladu s regulatornim postupkom iz članka 32. stavka 2.
               2.   Procjenu sigurnosti kozmetičkog proizvoda, kako je utvrđeno u dijelu B. Priloga I., vrši osoba koja posjeduje diplomu ili neki drugi dokaz formalne osposobljenosti dobiven po završetku sveučilišnog teoretskog i praktičnog studija farmacije, toksikologije, medicine ili slične discipline, ili studija koji se u državi članici priznaje kao jednakovrijedan.”

               7

               Prilog I. Uredbi (EZ) br. 1223/2009 u vezi s „izvješćem o sigurnosti kozmetičkog proizvoda” propisuje „minimalne” podatke koje treba sadržavati to izvješće. Osobito, u točki 4. njegova dijela B naslovljenog „Ocjena sigurnosti kozmetičkog proizvoda”,navedeno je da to izvješće treba sadržavati, u rubrici „Vjerodostojnost ocjenjivača i odobrenje dijela B”, osobito „dokaz o osposobljenosti ocjenjivača sigurnosti”.

               8

               Ta je uredba uključena u Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru od 2. svibnja 1992. (SL 1994., L 1, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 106., str. 4.; u daljnjem tekstu: Sporazum o EGP‑u) Odlukom Zajedničkog odbora EGP‑a br. 49/2013 od 5. travnja 2013. o izmjeni Priloga II. (tehnički propisi, norme, ispitivanje i potvrđivanje) Sporazumu o EGP‑u (SL 2013., L 231., str. 23.).

               9

               Uvodna izjava 5. Provedbene odluke Komisije 2013/674/EU оd 25. studenoga 2013. o Smjernicama za primjenu Priloga I. Uredbi br. 1223/2009 (SL 2013., L 315, str. 82.) navodi:
               „Smjernice trebaju pružiti pomoć odgovornim osobama da postupaju u skladu sa svojim propisanim obvezama. Međutim, namjena im nije zamijeniti znanje i stručnost osposobljenog procjenitelja sigurnosti u skladu s člankom 10. stavkom 2. Uredbe (EZ) br. 1223/2009, koji treba ostati jedini stručnjak kojemu je dopušteno provesti procjenu sigurnosti kozmetičkog proizvoda kao što je opisano u dijelu B Priloga I.”

               10

               Smjernice za primjenu tog priloga I. navedene su u prilogu toj provedbenoj odluci (u daljnjem tekstu: Smjernice). Njihova točka 4.4., naslovljena „Dokazi o osposobljenosti procjenitelja te njegovo odobrenje iz dijela B”, propisuje:
               „Procjenitelj sigurnosti je stručnjak koji posjeduje potrebno znanje i stručnost za provedbu točne procjene sigurnosti kao što je prikazano u zahtjevima za osposobljenost u članku 10. stavku 2. Uredbe (EZ) br. 1223/2009. Cilj je ovog odjeljka izvješća o sigurnosti kozmetičkog proizvoda osigurati ispunjavanje tog zahtjeva te pružanje potrebnog dokaza.
               […]
               Osoba koja je stekla osposobljenost u trećoj zemlji može djelovati u svojstvu procjenitelja sigurnosti ako ima završen ‚studij koji dotična država članica priznaje kao jednakovrijedan [teoretskom i praktičnom sveučilišnom studiju farmacije, toksikologije, medicine ili slične discipline]’.
               Treba pružiti dokaz o osposobljenosti procjenitelja sigurnosti (primjerice presliku diplome te po potrebi dokaz o ekvivalentnosti) u skladu s člankom 10. Uredbe (EZ) br. 1223/2009.”

            Francusko pravo

               11

               U skladu s člankom L. 5131‑2 trećim stavkom code de la santé publique (Zakonik o javnom zdravlju), kako je izmijenjen s loi no 2014‑201, du 24 février 2014 (Zakon br. 2014‑201) (JORF od 25. veljače 2014., str. 3250., tekst br. 4), „osposobljeni ocjenjivači sigurnosti moraju imati završen sveučilišni studij naveden u članku 10. Uredbe [br. 1223/2009] ili jednakovrijednu osposobljenost s popisa koji su utvrdila ministarstva nadležna za zdravlje, industriju i visoko obrazovanje ili studij koji jedna država članica Europske unije priznaje kao jednakovrijedan”.

               12

               Cilj međuministarske odluke od 25. veljače 2015., u skladu s njezinim uvodnim odredbama, jest definirati „osposobljenosti koje se priznaju kao jednakovrijedne diplomama liječnika, farmaceuta i toksikologa koje se traže za ocjenjivača sigurnosti kozmetičkih proizvoda za zdravlje ljudi”.

               13

               Na temelju članka 1. te odluke, „popis osposobljenosti koje se priznaju kao jednakovrijedne sveučilišnim studijima predviđenima člankom 10. Uredbe [br. 1223/2009] i člankom L. 5131‑2 Zakonika o javnom zdravlju [, kako je izmijenjen Zakonom br. 2014‑201,] naveden je u prilogu”.

               14

               U prilogu toj odluci naveden je popis diploma kako slijedi:

                        „1.

                        Francuska državna diploma doktora veterinarske medicine, državna diploma veterinara ili diploma, certifikat ili dokaz koje izdaju druge članice Europske unije, države koje su stranke Sporazuma [o EGP‑u] ili Švicarska Konfederacija.

                        2.

                        Nacionalna diploma o francuskom doktoratu ili diploma, certifikat ili dokaz na razini koja je usporediva s francuskim doktoratom, dodijeljeni za poslove istraživanja u području toksikologije ili ekotoksikologije, a koje izdaju druge članice Europske unije, države koje su stranke Sporazuma [o EGP‑u] ili Švicarska Konfederacija.

                        3.

                        Nacionalna diploma francuskog diplomskog studija ili diploma, certifikat ili dokaz koje izdaju druge države članice Europske unije, države koje su stranke Sporazuma [o EGP‑u] ili Švicarska Konfederacija, a koje država koja ih izdaje priznaje kao razinu diplomskog studija (kojima se stječe 120 europskih ECTS bodova, nakon prvostupničke diplome kojom se stječe 180 ECTS bodova).
                        Tom se diplomom, certifikatom ili dokazom, k tomu, treba moći dokazati da je ostvareno najmanje 60 europskih ECTS bodova stečenih u području toksikologije ili ekotoksikologije i u području procjene rizika.

                        4.

                        Diploma poslijediplomskog studija (DEA) toksikologije ili ekotoksikologije.

                        5.

                        Diploma poslijediplomskog specijalističkog studija (DESS) toksikologije ili ekotoksikologije.”

               15

               Prema člancima L. 613‑3 i L. 613‑4 Zakonika o obrazovanju, svatko može „zatražiti priznavanje poslijediplomskoga studija koji je završio, osobito u inozemstvu” i takvo priznavanje „izvršava ocjenjivački sud čije članove određuje predsjednik sveučilišta ili voditelj ustanove za visoko obrazovanje ovisno o naravi zatraženog priznavanja.”

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               16

               FEBEA je profesionalna organizacija koja okuplja više od 300 poduzetnika koji posluju u kozmetičkom sektoru.

               17

               Ta organizacija je 4. rujna 2015. podnijela Conseilu d’État (Državno vijeće, Francuska), sudu koji je uputio zahtjev, tužbu za poništenje međuministarske odluke od 25. veljače 2015. i odluke ministre des Affaires sociales, de la Santé et des Droits des femmes (ministar socijalne skrbi, zdravlja i prava žena) od 10. srpnja 2015. kojom je odbijena njezina žalba u upravnom postupku protiv te odluke.

               18

               U prilog svojoj tužbi za poništenje FEBEA među ostalim tvrdi da se navedenom odlukom povrjeđuje članak 10. stavak 2. Uredbe br. 1223/2009, s jedne strane, u dijelu u kojem se tom odlukom određuju discipline koje se smatraju „sličnima” farmaciji, toksikologiji ili medicini, uključujući osobito ekotoksikologiju, dok se tom uredbom državama članicama ne dodjeljuje takva nadležnost te, s druge strane, u dijelu u kojem se tom odlukom priznaje jednakovrijednost osposobljenosti stečenih u Uniji, Europskom gospodarskom prostoru (EGP) ili Švicarskoj Konfederaciji, dok se priznavanje jednakovrijednosti osposobljenosti iz te odredbe može odnositi samo na diplome stečene u trećim zemljama.

               19

               Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, člankom 10. stavkom 2. Uredbe br. 1223/2009 državama članicama prepušta se priznavanje osposobljenosti koje smatraju „jednakovrijednim” sveučilišnim teoretskim i praktičnim studijima farmacije, toksikologije, medicine ili „slične discipline”, a koje mora posjedovati svaki ocjenjivač sigurnosti kozmetičkog proizvoda.

               20

               Taj sud ne isključuje mogućnost da, iako se pojam „osposobljenost koja se priznaje kao jednakovrijedna”, u smislu te odredbe, odnosi samo na osposobljenosti stečene u državama u kojima se ta uredba ne primjenjuje, kao što tvrdi FEBEA, potpunom provedbom te odredbe zahtijeva se, kako bi se omogućilo priznavanje jednakovrijednosti tih osposobljenosti, prethodno utvrđivanje sadržaja pojma „slične discipline”, u smislu te odredbe, kao i razina osposobljenosti koje su potrebne za ispunjenje zahtjeva iz navedene uredbe.

               21

               Taj sud također navodi da članci L. 613‑3 i L. 613‑4 Zakonika o obrazovanju omogućavaju priznavanje jednakovrijednosti između diplome koju je izdalo sveučilište ili ustanova za visoko obrazovanje u Francuskoj i osposobljenosti koja nije pružena u drugoj državi članici Unije, državi članici EGP‑a ili Švicarskoj Konfederaciji.

               22

               U tim je okolnostima Conseil d’État (Državno vijeće) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Odnosi li se priznavanje jednakovrijednosti osposobljenosti koje države članice mogu provesti primjenom [članka 10. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 1223/2009] samo na osposobljenosti stečene u trećim zemljama izvan Europske unije?

                        2.

                        Ovlašćuje li se odredbama [članka 10. stavka 2. te uredbe] država članica da odredi discipline koje se mogu smatrati ‚sličnima’ medicini, farmaciji ili toksikologiji i razine osposobljenosti kojima se ispunjavaju uvjeti iz navedene uredbe?

                        3.

                        U slučaju potvrdnog odgovora na drugo pitanje, prema kojim se kriterijima discipline mogu smatrati ‚sličnima’ medicini, farmaciji ili toksikologiji?”

         O prethodnim pitanjima

            Uvodne napomene

               23

               Valja podsjetiti da se, prema uvodnoj izjavi 4. Uredbe br. 1223/2009, njome nastoje cjelovito uskladiti pravila u Uniji radi uspostave unutarnjeg tržišta kozmetičkih proizvoda i postizanja visoke razine zaštite zdravlja ljudi. Člankom 1. te uredbe utvrđuju se pravila koja mora ispuniti svaki kozmetički proizvod koji se stavlja na tržište Unije. Stoga država članica kretanje kozmetičkih proizvoda ne može podvrgnuti dodatnim uvjetima (vidjeti, u tom smislu, presudu od 5. svibnja 1993., Komisija/Francuska, C‑246/91, EU:C:1993:174, t. 7.).

               24

               Radi osiguravanja te visoke razine zaštite, svaki kozmetički proizvod stavljen na tržište Unije mora biti siguran za zdravlje ljudi, a njegova se sigurnost mora procijeniti na temelju odgovarajućih podataka i mora se sastaviti izvješće o toj sigurnosti i uključiti u dokumentaciju s podacima o kozmetičkom proizvodu (presuda od 21. rujna 2016., European Federation for Cosmetic Ingredients, C‑592/14, EU:C:2016:703, t. 33.).

               25

               Iz toga slijedi da svako stavljanje kozmetičkog proizvoda na tržište Unije kao i njegovo slobodno kretanje na tom tržištu podrazumijevaju to da je procijenjena njegova sigurnost za zdravlje ljudi u skladu s posebnim uvjetima iz Uredbe br. 1223/2009.

               26

               U tom pogledu, članak 10. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 1223/2009 pobliže određuje kvalifikacije koje mora imati procjenitelj sigurnosti, navodeći da on mora posjedovati diplomu ili neki drugi „dokaz formalne osposobljenosti dobiven po završetku sveučilišnog teoretskog i praktičnog studija farmacije, toksikologije, medicine ili slične discipline” ili „studija koji se u državi članici priznaje kao jednakovrijedan”. Točka 4.4. Smjernica dodaje da ta osoba mora biti stručnjak koji posjeduje potrebno znanje i stručnost za provedbu točne procjene sigurnosti kozmetičkih proizvoda.

               27

               Iako Uredba br. 1223/2009 ne sadržava nikakav zahtjev u vezi s priznanjem jednakovrijednosti, u smislu te odredbe, iz točke 4.4. Smjernica proizlazi to da odgovorna osoba treba moći pružiti dokaz o osposobljenosti procjenitelja sigurnosti i, po potrebi, dokaz o ekvivalentnosti njegove diplome.

               28

               U ovom predmetu, radi definiranja osposobljenosti koje Republika Francuska treba priznati jednakovrijednima u smislu članka 10. stavka 2. Uredbe br. 1223/2009, ministri iz glavnog postupka donijeli su međuministarsku odluku od 25. veljače 2015. Osposobljenosti iz te odluke uključuju određeni broj francuskih diploma, osobito diplome iz veterine i studija ekotoksikologije kao i određene slične osposobljenosti stečene u drugim državama članicama.

               29

               Tri upućena prethodna pitanja treba razmotriti u tom kontekstu.

            Prvo pitanje

               30

               Sud koji je uputio zahtjev prvim pitanjem u biti pita treba li članak 10. stavak 2. Uredbe br. 1223/2009 tumačiti na način da se priznavanje jednakovrijednosti osposobljenosti iz te odredbe može odnositi samo na priznavanje osposobljenosti stečenih u trećim zemljama.

               31

               Iz samog teksta te odredbe proizlazi da se priznanje jednakovrijednosti osposobljenosti države članice, u smislu te odredbe, treba odnositi na osposobljenost koju se smatra jednakovrijednom završetku sveučilišnog teoretskog i praktičnog studija farmacije, toksikologije, medicine ili slične discipline.

               32

               Zakonodavac Unije je stoga podvrgnuo priznanje jednakovrijednosti iz članka 10. stavka 2. Uredbe br. 1223/2009 uvjetima koji se odnose na, s jedne strane, razinu osposobljenosti o kojoj je riječ, i s druge strane, na vrstu područja koja su predmet tih studija.

               33

               Kao što je nezavisni odvjetnik naveo u točki 31. svojeg mišljenja, tekstom te odredbe omogućuje se ne samo uzimanje u obzir velike raznovrsnosti prikladnih osposobljenosti koje već postoji već i njihova još uvijek mogućeg razvoja.

               34

               Treba usto utvrditi da članak 10. stavak 2. Uredbe br. 1223/2009 ne sadržava nikakvu naznaku u vezi s mjestom pribavljanja diploma ili dokazâ formalne osposobljenosti dobivenih po završetku sveučilišnog teoretskog i praktičnog studija ili osposobljenosti koje se priznaje kao jednakovrijedne njima.

               35

               Iz toga proizlazi da se mogu priznati kao jednakovrijedne takvim sveučilišnim studijima osposobljenosti stečene kako u trećoj zemlji tako i u državama članicama.

               36

               To tumačenje ne dovode u pitanje argumenti koje je s tim u vezi navela FEBEA, bez obzira na to odnose li se na pravila u Uniji u vezi s uzajamnim priznavanjem diploma stečenih u Uniji ili na točku 4.4. Smjernica, u mjeri u kojoj se to odnosi na osposobljenosti stečene u trećim zemljama.

               37

               Naime, kao prvo, istina je da je uzajamno priznavanje diploma stečenih u Uniji predmet usklađivanja na temelju članka 53. UFEU‑a. Međutim, iako je samo priznavanje diploma stečenih izvan Unije obuhvaćeno nadležnošću država članica, odnosno njihovom diskrecijskom ocjenom, ta okolnost ne utječe na tumačenje članka 10. stavka 2. Uredbe br. 1223/2009.

               38

               U tom pogledu treba podsjetiti da je cilj međusobnog priznanja diploma, certifikata ili dokaza iz članka 53. UFEU‑a osobito uvođenjem sustava koji, zbog usklađivanja pravila i kriterija za priznanje, obvezuje države članice da priznaju jednakovrijednost određenih diploma bez da od zainteresiranih osoba mogu zahtijevati ispunjavanje dodatnih uvjeta, olakšavanje slobodnog kretanja osoba (vidjeti, u tom smislu, presudu od 14. rujna 2000., Hocsman, C‑238/98, EU:C:2000:440, t. 31. do 34.).

               39

               Cilj Uredbe br. 1223/2009 sam po sebi nije uređivanje priznavanja diploma radi olakšavanja slobodnog kretanja osoba, nego „utvrđ[ivanje] pravila koja mora ispuniti svaki kozmetički proizvod koji se stavlja na tržište” u okviru slobodnog kretanja robe, kao što je navedeno u točki 23. ove presude.

               40

               Zakonodavac Unije je tom uredbom, stoga, u skladu s njezinom uvodnom izjavom 4., cjelovito uskladio pravila koja su na snazi u Uniji radi uspostave unutarnjeg tržišta kozmetičkih proizvoda i postizanja visoke razine zaštite zdravlja ljudi. S tim u vezi članak 10. stavak 2. navedene uredbe, u vezi s točkom 4.4. Smjernica, propisuje to da ocjenjivač sigurnosti kozmetičkog proizvoda mora posjedovati i odgovarajuću i dostatnu osposobljenost za izvršavanje te zadaće u svrhu potpune zaštite zdravlja ljudi. Stoga se proizvod čiju je sigurnost ocijenila osoba koja je stekla osposobljenosti iz te odredbe može u načelu slobodno prodavati u cijeloj Uniji.

               41

               S obzirom na njegov poseban i ograničen cilj, priznanje jednakovrijednosti, u smislu te odredbe, nije usmjereno na upotpunjavanje sustava uzajamnog priznanja diploma stečenih u Uniji.

               42

               Kao drugo, iako točka 4.4. Smjernica propisuje da osoba koja je stekla osposobljenost u trećoj zemlji može djelovati u svojstvu procjenitelja sigurnosti ako ima završen studij koji neka država članica priznaje kao jednakovrijedan teoretskom i praktičnom sveučilišnom studiju farmacije, toksikologije, medicine ili slične discipline, ta okolnost ne podrazumijeva to da se, s obzirom na sam tekst članka 10. stavka 2. Uredbe br. 1223/2009, za potrebe te uredbe kao jednakovrijedne referentnim diplomama mogu priznati samo osposobljenosti stečene u trećim državama.

               43

               Iz svega navedenoga slijedi da na prvo pitanje treba odgovoriti u smislu da članak 10. stavak 2. Uredbe br. 1223/2009 treba tumačiti na način da se priznavanje jednakovrijednosti osposobljenosti iz te odredbe može odnositi na priznavanje osposobljenosti drukčijih od onih stečenih u trećim zemljama.

            Drugo i treće pitanje

               44

               Svojim drugim i trećim pitanjem, koja treba ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 10. stavak 2. Uredbe br. 1223/2009 tumačiti na način da svakoj državi članici dodjeljuje nadležnost za određivanje disciplina koje se mogu smatrati „sličnima” farmaciji, toksikologiji ili medicini i razina osposobljenosti kojima se ispunjavaju uvjeti iz navedene uredbe i, u slučaju potvrdnog odgovora, u skladu s kojim kriterijima se te discipline mogu smatrati „sličnima” u smislu te odredbe.

               45

               Prije svega treba navesti da pojam „slične discipline” iz te odredbe nije pobliže određen u Uredbi br. 1223/2009.

               46

               Stoga je zakonodavac Unije za države članice namjeravao osigurati pridržavanje široke margine djelovanja, da bi osigurao mogućnost uzimanja u obzir postojeće velike raznovrsnosti prikladnih osposobljenosti kao i mogućnosti njihova razvoja i, s druge strane, uređivanje te margine djelovanja propisivanjem da se mogu priznati samo osposobljenosti u disciplinama analognima s farmacijom, toksikologijom i medicinom.

               47

               Iz toga slijedi da, radi primjene članka 10. stavka 2. Uredbe br. 1223/2009, svakoj državi članici treba dodijeliti određenu marginu prosudbe da bi, na vlastitu odgovornost, utvrdila slične discipline kao i potrebnu razinu osposobljenosti, pod uvjetom da poštuje odredbe i ciljeve te uredbe, osobito cilj zaštite zdravlja ljudi.

               48

               U tom pogledu, treba utvrditi da, radi osiguravanja visoke razine zaštite zdravlja ljudi, procjenu sigurnosti kozmetičkog proizvoda trebaju provoditi samo osobe koje mogu dokazati da imaju kvalifikacije nužne za njezino osiguravanje. Stoga, države članice ne mogu priznati a da pritom ne prekorače granice margine prosudbe koju imaju na temelju članka 10. stavka 2. Uredbe br. 1223/2009, osposobljenosti koje nude iste relevantne kvalifikacije kao i prikladne osposobljenosti u području farmacije, toksikologije ili medicine.

               49

               Osobito, iz teksta te odredbe proizlazi da kvalifikacije koje treba imati osoba zadužena za procjenu sigurnosti treba steći u okviru teoretskog studija, a zatim u okviru praktične primjene.

               50

               U dijelu koji se odnosi na pitanje može li se određena disciplina smatrati „sličnom” farmaciji, toksikologiji ili medicini treba utvrditi da, kao što je naveo nezavisni odvjetnik u točkama 65. i 66. svojeg mišljenja, s jedne strane, to da države članice trebaju provjeriti dijele li međusobno zajedničku osnovu znanstvenih spoznaja koje se čine nužnima za procjenu sigurnosti kozmetičkih proizvoda s najvećom mogućom sigurnošću, ne samo u pogledu tvari od kojih se sastoje potonji proizvodi, nego i u pogledu gotovog proizvoda i, s druge strane, da se cilj jamčenja visoke razine zaštite zdravlja ljudi može u potpunosti postići samo ako su tom zajedničkom osnovom istodobno obuhvaćena znanja o čovjeku i njegovim bolestima kao i o tvarima koje se upotrebljavaju u proizvodnji kozmetičkih proizvoda te o njihovim fizičkim i kemijskim svojstvima.

               51

               Stoga, s obzirom na sva prethodna razmatranja, na drugo i treće pitanje treba odgovoriti u smislu da članak 10. stavak 2. Uredbe br. 1223/2009 treba tumačiti na način da svakoj državi članici dodjeljuje nadležnost za određivanje disciplina koje se mogu smatrati ‚sličnima’ farmaciji, toksikologiji ili medicini i razina osposobljenosti kojima se ispunjavaju uvjeti iz navedene uredbe, pod uvjetom da poštuje ciljeve utvrđene navedenom uredbom koji se sastoje od toga da se osobito jamči da ocjenjivač sigurnosti kozmetičkih proizvoda posjeduje osposobljenost koja mu omogućava osiguravanje visoke razine zaštite zdravlja ljudi.

         Troškovi

               52

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (šesto vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Članak 10. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 1223/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. studenoga 2009. o kozmetičkim proizvodima treba tumačiti na način da se priznavanje jednakovrijednosti osposobljenosti iz te odredbe može odnositi na priznavanje osposobljenosti drukčijih od onih stečenih u trećim zemljama.

                           2.

                           Članak 10. stavak 2. Uredbe br. 1223/2009 treba tumačiti na način da svakoj državi članici dodjeljuje nadležnost za određivanje disciplina koje se mogu smatrati „sličnima” farmaciji, toksikologiji ili medicini i razina osposobljenosti kojima se ispunjavaju uvjeti iz navedene uredbe, pod uvjetom da poštuje ciljeve utvrđene navedenom uredbom koji se sastoje od toga da se osobito jamči da ocjenjivač sigurnosti kozmetičkih proizvoda posjeduje osposobljenost koja mu omogućava osiguravanje visoke razine zaštite zdravlja ljudi.

                           Fernlund

                           Rodin

                           Regan

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 12. travnja 2018.

                           Tajnik
                           A. Calot Escobar

                           Predsjednik šestog vijeća
                           C. G. Fernlund

            (
            *1
         )	Jezik postupka: francuski