title: predmet C-240/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. ožujka 2019. uputio Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Ourense (Španjolska) — FA protiv Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

text:
               15.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 238/5

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. ožujka 2019. uputio Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Ourense (Španjolska) — FA protiv Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)
      (predmet C-240/19)
      (2019/C 238/07)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Ourense

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: FA

         Tuženik: Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Ako nacionalna odredba poput članka 2. stavka 2. točke (a) Orden TAS 2865/2003 [(Odluka ministra 2865/2003)] propisuje da se osoba, kako bi pristupila dobrovoljnom ili izbornom produženom osiguranju, morala iz njega odjaviti: mora li se ona odjaviti iz španjolskog sustava socijalne sigurnosti ili, naprotiv, na temelju načela jednakog postupanja utvrđenog u članku 5. točki (b) Uredbe 883/2004 (1), španjolsko nadležno tijelo mora uzeti u obzir odjavu iz sličnog sustava socijalne sigurnosti druge države članice, kao da je riječ o španjolskom sustavu?

                  2.

                  Ako nacionalna odredba poput članka 3. stavka 3. Orden TAS 2865/2003 [(Odluka ministra 2865/2003)] propisuje da je osoba morala uplaćivati doprinose tijekom određenog razdoblja kako bi pristupila dobrovoljnom ili izbornom produženom osiguranju: je li se na nju moralo primjenjivati španjolsko zakonodavstvo u nekom trenutku u prošlosti ili, u skladu s člankom 6. Uredbe 883/2004, nadležno španjolsko tijelo treba uzeti u obzir razdoblja uplaćivanja doprinosa izvršena prema zakonodavstvu druge države članice, kao da je riječ o doprinosima uplaćivanima u Španjolskoj?

         (1)  Uredba (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (SL 2004., L 166, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 160.)


title: predmet C-268/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. ožujka 2019. uputio Juzgado de Primera Instancia no 7 de Orense (Španjolska) — UP protiv Banco Pastor S. A. U.

text:
               15.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 238/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. ožujka 2019. uputio Juzgado de Primera Instancia no 7 de Orense (Španjolska) — UP protiv Banco Pastor S. A. U.
      (predmet C-268/19)
      (2019/C 238/08)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de Primera Instancia no 7 de Orense

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: UP

         Tuženik: Banco Pastor S. A. U.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li načelo prema kojem nepoštene ugovorne odredbe ne obvezuju potrošača, a koje je sadržano u članku 6. stavku 1. Direktive 93/13 (1), tumačiti na način da mu se protivi valjanost sporazuma o izmjeni nepoštene ugovorne odredbe koji je sklopljen između potrošača i prodavatelja robe ili pružatelja usluga kada (a) u trenutku sklapanja tog sporazuma nepoštena ugovorna odredba nije bila proglašena ništetnom niti je bila utvrđena njezina nevaljanost, a ni potrošač nije bio obaviješten o mogućnosti eventualnog proglašenja njezine nepoštenosti, te (b) navedeni sporazum nema svojstvo nagodbe? Je li u takvoj situaciji za valjanost navedenog sporazuma bitno to da je potrošač pregovarao o sadržaju izmjene?

                  2.

                  Treba li članak 3. stavak 1. i članak 4. Direktive 93/13 tumačiti na način da se ugovornom odredbom predviđenom u sporazumu sklopljenom između potrošača i prodavatelja robe ili pružatelja usluga kojom se mijenja prethodna nepoštena ugovorna odredba zahtijeva to, a kako bi se smatrala transparentnom, da je u trenutku sklapanja tog sporazuma potrošač bio obaviješten o nepoštenosti prvotne ugovorne odredbe odnosno, ovisno o slučaju, o mogućnosti utvrđenja njezine nepoštenosti? Je li u svakom slučaju isključen nadzor nepoštenosti nove ugovorne odredbe s obzirom na to da se o njoj pregovaralo pojedinačno?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: predmet C-269/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. ožujka 2019. uputio Curtea de Apel Cluj (Rumunjska) — Banca B. SA protiv A.A.A.

text:
               15.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 238/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. ožujka 2019. uputio Curtea de Apel Cluj (Rumunjska) — Banca B. SA protiv A.A.A.
      (predmet C-269/19)
      (2019/C 238/09)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Cluj

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Banca B. SA

         Druga stranka u žalbenom postupku: A.A.A.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 6. stavak 1. Direktive 93/13/EEZ (1) tumačiti na način da na temelju njega nacionalni sud može, nakon što utvrdi da je nepoštena odredba ugovora o kreditu s fiksnom kamatnom stopom određenom za prvu godinu i promjenjivom kamatnom stopom za sljedeće godine, koja se tom odredbom određuje u skladu s „fiksnom maržom i referentnom kamatnom stopom koje banka primjenjuje na temelju netransparentnih kriterija”, prilagoditi ugovor o kreditu s obzirom na činjenične elemente sadržane u njemu utvrđivanjem načina izračuna promjenjive kamate na temelju transparentnih referentnih vrijednosti (LIBOR/EURIBOR) i fiksne bankovne marže kako bi se osigurala bolja zaštita potrošača?

                  2.

                  Ako odgovor na to pitanje bude negativan, treba li članak 6. stavak 1. Direktive 93/13/EEZ tumačiti na način da na temelju njega nacionalni sud može, nakon što utvrdi da je nepoštena određena odredba poput one prethodno navedene, primijeniti u okviru sudskog postupka fiksnu kamatnu stopu utvrđenu u skladu s fiksnom maržom koja je određena za drugu godinu izvršenja ugovora ili fiksnom kamatnom stopom određenom za prvu godinu?

                  3.

                  Ako odgovor na to pitanje bude negativan, treba li članak 6. stavak 1. Direktive 93/13/EEZ i načelo djelotvornosti tumačiti na način da im se protivi to da nacionalni sud, nakon što utvrdi da je nepoštena određena odredba poput one prethodno navedene, uputi stranke na pregovore kako bi odredile novu kamatnu stopu, bez utvrđivanja referentnih vrijednosti?

                  4.

                  Ako odgovor na to pitanje bude negativan, koji su mogući pravni lijekovi za zaštitu potrošača u skladu s odredbama članka 6. stavka 1. Direktive 93/13/EEZ?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: predmet C-283/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. travnja 2019. uputio Amtsgericht Hannover (Njemačka) — EUflight.de GmbH protiv TUIfly GmbH

text:
               15.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 238/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. travnja 2019. uputio Amtsgericht Hannover (Njemačka) — EUflight.de GmbH protiv TUIfly GmbH
      (predmet C-283/19)
      (2019/C 238/10)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Hannover

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: EUflight.de GmbH

         Tuženik: TUIfly GmbH
      Predmet je rješenjem predsjednika Suda od 23.svibnja 2019. brisan iz upisnika Suda.


title: predmet T-257/19: Tužba podnesena 15. travnja 2019. — Al Zoubi protiv Vijeća

text:
               15.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 238/19

      Tužba podnesena 15. travnja 2019. — Al Zoubi protiv Vijeća
      (predmet T-257/19)
      (2019/C 238/24)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Khaldoun Al Zoubi (Damask, Sirija) (zastupnik: L. Cloquet, odvjetnik)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Provedbenu odluku Vijeća (ZVSP) 2019/87 od 21. siječnja 2019. (1), u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja;

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2019/85 od 21. siječnja 2019. (2), u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja, i

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe šest tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je tuženik počinio očitu pogrešku u ocjeni time što je utvrdio da tužitelj podupire sirijski režim i od njega ostvaruje koristi, iako je takvo stajalište očito neosnovano.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi općeg načela proporcionalnosti i na činjenici da mjere koje su donesene pobijanim aktima imaju takve učinke da se same po sebi trebaju smatrati neproporcionalnima. Gospodarske posljedice sankcija poduzetih protiv tužitelja pogubne su i neproporcionalne u usporedbi s ciljevima koji se trebaju ostvariti pobijanim aktima.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na neproporcionalnoj povredi prava na vlasništvo i prava na rad, jer se spornim mjerama tužitelja sprečava u mirnom uživanju njegova vlasništva i njegove gospodarske slobode protivno Prvom dodatnom protokolu Konvenciji za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na zlouporabi ovlasti. Pobijani akti doneseni su u svrhu postizanja ciljeva koji su različiti od onih u njima navedenih, odnosno nisu usmjereni protiv režima, nego protiv samog tužitelja, zbog razloga koji mu nisu poznati i stoga sadržavaju zlouporabu ovlasti.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja propisane člankom 296. stavkom 2. UFEU-a. Obrazloženje pobijanih akata zapravo je čisto formalno i tuženik ga vjerojatno nije razmotrio.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi pravâ na obranu i prava na pošteno suđenje. Tužitelju prije donošenja pobijanih mjera ograničavanja nikada nije omogućeno saslušanje i on stoga nije mogao pravilno ostvariti svoja prava na obranu, uključujući pravo na pošteno suđenje koje osobito jamče članak 6. stavak 3. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i članak 48. stavak 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.

         (1)  Provedbena odluka Vijeća (ZVSP) 2019/87 od 21. siječnja 2019. o provedbi Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL 2019., L 18I, str. 13.).

         (2)  Provedbena Uredba Vijeća (EU) 2019/85 od 21. siječnja 2019. o provedbi Uredbe (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji (SL 2019., L 18I, str. 4.).


title: predmet T-309/19: Tužba podnesena 20. svibnja 2019. — BRF Singapore Foods protiv EUIPO-a — Tipiak (Sadia)

text:
               22.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 246/32

      Tužba podnesena 20. svibnja 2019. — BRF Singapore Foods protiv EUIPO-a — Tipiak (Sadia)
      (predmet T-309/19)
      (2019/C 246/34)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: BRF Singapore Foods Pte Ltd (Singapore, Singapur) (zastupnik: C. Mateu, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Tipiak (Saint-Aignan de Grand Lieu, Francuska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije Sadia u crnoj i bijeloj boji — prijava za registraciju br. 12 084 356

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 19. ožujka 2019. u predmetu R 1834/2018-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži Tipiaku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda općih načela prava Europske unije u pogledu dobre uprave i jednakog postupanja;

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 94. stavka 1. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: predmet T-335/19: Tužba podnesena 3. lipnja 2019. — Cantieri del Mediterraneo protiv Komisije

text:
               22.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 246/45

      Tužba podnesena 3. lipnja 2019. — Cantieri del Mediterraneo protiv Komisije
      (predmet T-335/19)
      (2019/C 246/47)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Cantieri del Mediterraneo SpA (Napulj, Italija) (zastupnici: F. Munari i L. Calzolari, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

                  —

                  Tužitelj zahtijeva poništenje sporne odluke na temelju članka 263. i sljedećih UFEU-a.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Ova tužba podnesena je protiv odluke Komisije od 20. rujna 2018., br. C(2018)6037 final, o državnoj potpori SA.36112 (2016/C) (ex 2015/NN) koju je provela Italija u korist Autorità Portuale di Napoli (Lučka uprava Napulj) i Cantieri del Mediterraneo S.p.A. (u daljnjem tekstu: Odluka).
      U prilog tužbi, tužitelj navodi devet tužbenih razloga.

                  1.

                  Povreda članaka 41., 47. i 48. UFEU-a i načela dobre uprave, jednakog postupanja, nediskriminacije kao i načela kontradiktornosti i zbog nedostatka obrazloženja povreda članka 296. UFEU-a.

                              —

                              Tužitelj u tom smislu ističe da je Odluka donesena u postupku u kojem CAMED-u nije bilo zajamčeno pravo na obranu te da nije saslušan na raspravi za razliku od podnositelja prijave; te da je

                              —

                              Odluka donesena u postupku u kojemu nije bila zajamčena jednakost postupanja prema podnositelju prijave i korisniku navodne potpore („jednakost oružja”).

                  2.

                  Povreda načela dobre uprave, pravne sigurnosti, sudske zaštite zbog nezakonitog ukidanja obustave postupka iz 2006. vezanog za istu mjeru koja je ovom Odlukom kvalificirana kao potpora nakon više od 10 godina.

                              —

                              Tužitelj u tom smislu ističe da je Odluka trebala utvrditi nezakonitost ukidanja odluke o obustavi iz 2006. vezano za istu državnu mjeru i da je trebalo smatrati kako se obustavom sprječava utvrđivanje prirode potpore i neusklađenosti, te da je

                              —

                              u Odluci trebalo navesti da odluka o obustavi pretpostavlja Komisijino utvrđivanje zakonitosti kontrolirane mjere i, stoga, sprječava Komisiju u donošenju druge odluke koja pruža drukčiju kvalifikaciju iste materije nakon više od 10 godina.

                  3.

                  Povreda članka 107. UFEU-a zbog pogrešnog tumačenja pojma državne potpore u dijelu u kojem je Odlukom Autorità Portuale di Napoli (Lučka uprava Napulj) (u daljnjem tekstu: APN) kvalificirana kao poduzeće.

                              —

                              Tužitelj u tom smislu ističe da je Odluka trebala isključiti prirodu poduzeća APN-a na temelju uloge dodijeljene na temelju Zakona br. 84/1994 svim lučkim upravama kao javnim tijelima koja predstavljaju državu na području talijanskih luka, kojima su povjereni zadaci regulacije i upravljanja svom državnom imovinom u isključivom vlasništvu države u isključivom javnom interesu, da je

                              —

                              Odluka trebala isključiti da APN obavlja „gospodarsku djelatnost” jer Zakon br. 84/1994 zabranjuje stavljanje roba i usluga na tržište, u stvarnosti nepostojeće, i da je

                              —

                              Odluka trebala prepoznati poreznu prirodu pristojbe za javni prostor u talijanskom pravnom poretku i njenu ex lege predodređenost.

                  4.

                  Povreda članka 345. UFEU-a, članaka 3.,7. i 121. UFEU-a, brojnih načela prava Europske unije (jednakost postupanja), kao i zloupotreba ovlasti.

                              —

                              Tužitelj u tom smislu ističe da je Odluka trebala navesti da je mogućnost obavljanja održavanja ovlast iz prava vlasništva i da Ugovor štiti pravo država članica na održavanje javnog vlasništva imovine i (uz ostalo) lučke infrastrukture i jamči upotrebu svima onima koji imaju pravo na to; da

                              —

                              Odluka ne može primjenjivati ista pravila na održavanje lučke infrastrukture i na pristojbe za korištenje lučkih područja na „horizontalan” i nerazuman način na slučajeve koji međusobno nisu usporedivi: značajne razlike karakteristične za modele upravljanja lukama u Uniji sprječavaju da se izgradnja nove infrastrukture u isključivom privatnom vlasništvu i održavanje državne imovine države članice koja upravlja njome putem javne uprave tretiraju na isti način. Takav pristup je u suprotnosti s načelom jednakosti postupanja; i da

                              —

                              Odluka ne može težiti usklađivanju različitih organizacijskih modela luka u Uniji putem neselektivne i nerazumne primjene članka 107. UFEU-a.

                  5.

                  Povreda članka 107. UFEU-a zbog pogrešnog tumačenja pojma povoljniji položaj.

                              —

                              Tužitelj u tom smislu ističe da Odluka treba navesti da mjera ne ublažava troškove ni APN-a ni CAMED-a, s obzirom na to da niti jedno poduzeće uobičajeno ne snosi (pogotovo ne u cijelosti) troškove restauracije nekretnina kojima nije (i ne može postati) vlasnik, s obzirom na to da je u Italiji državna imovina (u svim talijanskim lukama) isključivo u vlasništvu države; i da

                              —

                              Odluka treba navesti da je državna infrastruktura dodijeljena CAMED-u na temelju transparentnog i konkurentnog javnog postupka, okončanog nakon što se APN obvezao restaurirati državna dobra o kojima je riječ. U postupku dodjeljivanja tih dobara CAMED-u, mogućnost stjecanja tih dobara je ponuđena svim potencijalno zainteresiranim subjektima; provođenje javnog postupka jamči poštovanje kriterija tržišnih subjekata, isključivši svaku prednost poduzeća ponuditelja.

                  6.

                  Povreda članka 107. UFEU-a, načela dobre uprave, CAMED-ovog prava na obranu i nedostatno obrazloženje zbog pogrešnog tumačenja selektivnosti.

                              —

                              Tužitelj u tom smislu ističe da Odluka ne može kvalificirati mjeru kao ad hoc potporu i ne može izostaviti izvršenje tzv. „testa selektivnosti” za opće mjere; da

                              —

                              Odluka treba isključiti selektivnost mjere u odnosu na APN jer su sve druge lučke uprave koristile identična javna financiranja za održavanje svih državnih infrastruktura koje spadaju u mjesnu nadležnost; i da

                              —

                              Odluka treba isključiti selektivnost mjere u odnosu na CAMED jer su sva druga poduzeća koja posluju u talijanskim lukama (ne samo u Napulju i ne samo u sektoru brodogradnje) podvrgnute istim pravilima i, stoga, plaćaju istu pristojbu kao CAMED za infrastrukturu izgrađenu i restauriranu javnim sredstvima.

                  7.

                  Povreda članka 3 UEU-a i članka 7. UFEU-a. Povreda članaka 116. i 117. UFEU-a. Zloupotreba ovlasti. Prigovor nenadležnosti zbog navoda Komisije o osporavanju porezne prirode i iznosa državnih pristojbi.

                              —

                              Tužitelj u tom slučaju ističe da Odluka ne može na temelju članka 107. UFEU-a osporavati iznos državnih pristojbi koji se primjenjuje u Talijanskoj Državi na poduzeća koncesionare i da navodna neusklađenost s tržišnim vrijednostima, s obzirom na to da je u talijanskom pravnom poretku državna pristojba zakonom određena naknada, ne pregovara se s pojedinim državnim koncesionarom, a porezni režimi spadaju pod isključivu nadležnost država članica.

                  8.

                  Povreda članka 107. UFEU-a zbog nepostojanja narušavanja tržišnog natjecanja i štete tržištu. Nedostatak obrazloženja.

                              —

                              Tužitelj u tom smislu ističe da Odluka ne može pretpostavljati postojanje dvaju različitih i kumulativnih uvjeta; i da

                              —

                              Odluka treba isključiti postojanje uvjeta jer APN ne djeluje na bilo kojem tržištu i nema konkurenciju, a CAMED nije iskoristio mjeru koja je samo jedna od bezbrojnih mjera za provedbu općeg plana za koji su zainteresirane sva poduzeća koje posluju u bilo kojoj talijanskoj luci (uključujući Napulj), a ne samo u sektoru brodogradnje.

                  9.

                  Povreda Članka 107. stavaka 2. i 3. UFEU-a.

                              —

                              Tužitelj u tom smislu ističe da je Odluka trebala primijeniti članak 107. stavak 2. UFEU-a jer je održavanjem obnovljena šteta uzrokovana bombardiranjem tijekom Drugog svjetskog rata i potresom iz 1980.; i da je

                              —

                              Odluka trebala primijeniti članak 107. stavak 3. točke (a) i (c) UFEU-a jer (i.) se Luka Napulj nalazi u nepovoljnoj regiji i (ii) javno financiranje lučkih infrastruktura je cilj u općem interesu, tim više uzevši u obzir da je iznos financiranja niži od pragova za prijavu (potpora) predviđenih u u GBER-u.


title: predmet T-343/19: Tužba podnesena 7. lipnja 2019. — Conlance protiv EUIPO-a — LG Electronics (SONANCE)

text:
               22.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 246/48

      Tužba podnesena 7. lipnja 2019. — Conlance protiv EUIPO-a — LG Electronics (SONANCE)
      (predmet T-343/19)
      (2019/C 246/48)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Conlance GmbH (Augsburg, Njemačka) (zastupnik: A. Hayn)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: LG Electronics, Inc. (Seoul, Južna Koreja)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave: druga stranka pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije SONANCE — prijava za registraciju br. 14 589 907

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 5. travnja 2019. u predmetu R 1085/2018-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  poništi odluku odjela za prigovore EUIPO-a od 15. svibnja 2018. u predmetu B 2 660 572„Conlance GmbH./. LG ELECTRNICS INC.”;

                  —

                  prihvati prigovor br. B 2 660 572„Conlance GmbH./. LG ELECTRNICS INC.” za svu predmetnu robu;

                  —

                  odbije prijavu žiga Europske unije „SONANCE”, br. UM 14 589 907;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova, uključujući i troškove nastale u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a.

            U slučaju da se intervenijent u postupak uključi u potporu tuženiku:

                  —

                  naloži intervenijentu snošenje troškova, uključujući i troškove nastale u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: predmet T-420/18: Rješenje Općeg suda od 6. lipnja 2019. — JPMorgan Chase i dr. protiv Komisije

text:
               22.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 246/49

      Rješenje Općeg suda od 6. lipnja 2019. — JPMorgan Chase i dr. protiv Komisije
      (predmet T-420/18) (1)

      (2019/C 246/49)
      Jezik postupka: engleski
      Predsjednik drugog vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 341, 24. 9. 2018.


title: predmet T-426/18: Rješenje Općeg suda od 22. svibnja 2019. — Bizbike i Hartmobile protiv Komisije

text:
               22.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 246/49

      Rješenje Općeg suda od 22. svibnja 2019. — Bizbike i Hartmobile protiv Komisije
      (predmet T-426/18) (1)

      (2019/C 246/50)
      Jezik postupka: engleski
      Predsjednik devetog vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 341, 24. 9. 2018.


title: predmet T-398/18: Presuda Općeg suda od 13. lipnja 2019. — Pielczyk protiv EUIPO-a — Thalgo TCH (DERMÆPIL SUGAR EPIL SYSTEM) („Žig Europske unije — Postupak za proglašavanje žiga ništavim — Figurativni žig Europske unije DERMÆPIL sugar epil system — Raniji nacionalni figurativni žig dermépil — Relativni razlog za odbijanje — Stvarna uporaba žiga — Članak 57. stavci 2. i 3. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 64. stavci 2. i 3. Uredbe (EU) 2017/1001) — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Članak 53. stavak 1. točka (a) Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 60. stavak 1. točka (a) Uredbe 2017/1001) u vezi s člankom 8. stavkom 1. točkom (b) navedene uredbe (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe 2017/1001) — Usporedba proizvoda”)

text:
               5.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 263/47

      Presuda Općeg suda od 13. lipnja 2019. — Pielczyk protiv EUIPO-a — Thalgo TCH (DERMÆPIL SUGAR EPIL SYSTEM)
      (predmet T-398/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak za proglašavanje žiga ništavim - Figurativni žig Europske unije DERMÆPIL sugar epil system - Raniji nacionalni figurativni žig dermépil - Relativni razlog za odbijanje - Stvarna uporaba žiga - Članak 57. stavci 2. i 3. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 64. stavci 2. i 3. Uredbe (EU) 2017/1001) - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 53. stavak 1. točka (a) Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 60. stavak 1. točka (a) Uredbe 2017/1001) u vezi s člankom 8. stavkom 1. točkom (b) navedene uredbe (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe 2017/1001) - Usporedba proizvoda”)
      (2019/C 263/54)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Radoslaw Pielczyk (Klijndijk, Nizozemska) (zastupnik: K. Kielar, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: H. O’Neill i K. Kompari, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Thalgo TCH (Roquebrune-sur-Argens, Francuska) (zastupnik: C. Bercial Arias, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 13. travnja 2018. (spojeni predmeti R 979/2017-4 i R 1070/2017-4), koja se odnosi na postupak za proglašavanje žiga ništavim između društva Thalgo TCH i R. Pielczyka.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Radoslawu Pielczyku nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 285, 13. 8. 2018.


title: predmet T-449/18: Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — Ortlieb Sportartikel protiv EUIPO-a (Prikaz osmerokuta) (Žig Europske unije — Prijava figurativnog žiga Europske unije koji prikazuje osmerokut — Apsolutni razlog za odbijanje — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)

text:
               5.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 263/48

      Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — Ortlieb Sportartikel protiv EUIPO-a (Prikaz osmerokuta)
      (predmet T-449/18) (1)

      (Žig Europske unije - Prijava figurativnog žiga Europske unije koji prikazuje osmerokut - Apsolutni razlog za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)
      (2019/C 263/55)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Ortlieb Sportartikel GmbH (Heilsbronn, Njemačka) (zastupnici: A. Wulff i K. Schmidt-Hern, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: M. Fischer, u svojstvu agenta)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 27. travnja 2018. (predmet R 1634/2017-1), koja se odnosi na prijavu za registraciju figurativnog znaka koji prikazuje osmerokut kao žiga Europske unije.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Nalaže se društvu Ortlieb Sportartikel GmbH snošenje troškova.

         (1)  SL C 311, 3. 9. 2018.


title: predmet T-151/18: Tužba podnesena 24. lipnja 2019. — VK protiv Vijeća

text:
               5.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 263/49

      Tužba podnesena 24. lipnja 2019. — VK protiv Vijeća
      (predmet T-151/18)
      (2019/C 263/56)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: VK (zastupnik: K. Lara, odvjetnik)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2018/141 od 29. siječnja 2018. o izmjeni Odluke 2011/72/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv određenih osoba i subjekata s obzirom na stanje u Tunisu (SL 2018., L 25, str. 38.) i Odluku Vijeća (ZVSP) 2019/135 od 28. siječnja 2019. o izmjeni Odluke Vijeća 2011/72/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv određenih osoba i subjekata s obzirom na stanje u Tunisu (SL 2019., L 25, str. 23.) u dijelu u kojem se te odluke odnose na tužitelja;

                  —

                  naloži Vijeću snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog temelji se na povredi članaka 31., 46. i 55. Konvencije Ujedinjenih naroda protiv korupcije. U tom pogledu tužitelj tvrdi da se, u skladu s tim odredbama, privremena mjera zamrzavanja i konfiskacije mora temeljiti ili na odluci države stranke ili na izjavi o relevantnim činjenicama iste te države stranke uz opis zatraženih radnji. Međutim, prema njegovu mišljenju, mjere ograničavanja su naložene i produljene bez makar i kratke izjave o činjenicama koje se tužitelju stavljaju na teret. Štoviše, Tunis ne traži održavanje pobijanih mjera ograničavanja na snazi.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog temelji se na očitoj pogrešci u ocjeni Vijeća jer je smatralo da nije dužno uzeti u obzir dokaze koje je tužitelj dostavio i argumente koje je on iznio niti je htjelo napraviti dodatne provjere pri tuniškim tijelima, iako su navedeni dokazi i argumenti takve prirode da mogu potaknuti legitimne sumnje o pouzdanosti dostavljenih podataka.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog temelji se na zlouporabi ovlasti koju je počinilo Vijeće jer pomaže tuniškim tijelima čiji je jedini cilj opravdati nepravednu i nezakonitu pljačku tužiteljevih dobara, a da se tužitelj pritom nije mogao braniti ni podnijeti pravni lijek.


title: predmet T-317/19: Tužba podnesena 23. svibnja 2019. — AMVAC Netherlands protiv Komisije

text:
               5.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 263/50

      Tužba podnesena 23. svibnja 2019. — AMVAC Netherlands protiv Komisije
      (predmet T-317/19)
      (2019/C 263/57)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: AMVAC Netherlands BV (Amsterdam, Nizozemska) (zastupnici: C. Mereu, M. Grunchard i S. Englebert, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Komisije (EU) 2019/344 od 28. veljače 2019. (1);

                  —

                  naloži tuženiku snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je pobijana uredba donesena na temelju očite pogreške u ocjeni.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je pobijana uredba posljedica postupka tijekom kojeg nisu poštovana tužiteljeva prava obrane.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je pobijana uredba donesena u suprotnosti s načelom pravne sigurnosti.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je pobijana uredba donesena u suprotnosti s načelom proporcionalnosti.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je pobijana uredba donesena u suprotnosti s načelom opreznosti.

         (1)  Provedbena uredba Komisije (EU) 2019/344 od 28. veljače 2019. neproduljenju odobrenja aktivne tvari etoprofos u skladu s Uredbom (EZ) br. 1107/2009 Europskog parlamenta i Vijeća o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja i o izmjeni Priloga Provedbenoj uredbi Komisije (EU) br. 540/2011 (SL 2019., L 62, str. 7.)


title: predmet C-221/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. ožujka 2019. uputio Vorabentscheidungsersuchen des Sąd Okręgowy w Gdańsku (Poljska) — kazneni postupak protiv AV

text:
               19.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 280/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. ožujka 2019. uputio Vorabentscheidungsersuchen des Sąd Okręgowy w Gdańsku (Poljska) — kazneni postupak protiv AV
      (predmet C-221/19)
      (2019/C 280/22)
      Jezik postupka: poljski.

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Gdańsku

         Stranke glavnog postupka

      AV

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 3. stavak 3. Okvirne odluke vijeća 2008/675/PUP (1) od 24. srpnja 2008. o poštovanju presuda među državama članicama Europske unije u novom kaznenom postupku kojim se određuje da poštovanje prethodnih presuda koje su donesene u drugim državama članicama, sukladno stavku 1., nema takav učinak da prethodne presude ili odluke prilikom njihovog izvršenja od strane države članice u kojoj se vodi novi postupak smiju biti izmijenjene, ukinute ili ponovno razmatrane tumačiti na način da se ometanjem u smislu te odredbe ne smatra samo to da se presudom kojom se izriče jedinstvena kazna obuhvaća kazna izrečena presudom koja je donesena u državi Europske unije, nego i to da se tom presudom obuhvaća kazna koja je preuzeta radi izvršenja u drugoj državi Europske unije i presuda koja je donesena u toj državi, u okviru presude kojom se izriče jedinstvena kazna;

                  2.

                  Je li s obzirom na odredbe Okvirne odluke Vijeća 2008/909/PUP (2) od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršenja u Europskoj Uniji, koje se odnose na načela egzekvature utvrđena u [njezinu] članku 8. stavcima 2. do 4. i članku 19. stavcima 1. i 2., kojima se određuje da amnestiju ili pomilovanje mogu odobriti i država članica izdavateljica naloga i država članica izvršiteljica naloga (stavak 1.); samo država članica izdavateljica naloga može odlučiti o zamolbama za reviziju presude kojom se izriče kazna koja se treba izvršiti na temelju ove Okvirne odluke (stavak 2.), i članku 17. [prvoj] rečenici stavka 1. kojom se određuje da se izvršenje kazne uređuje pravom države članice izvršiteljice naloga, moguće donošenje presude kojom se izriče jedinstvena kazna koja bi obuhvaćala kazne izrečene presudom donesenom u državi Europske unije i preuzetom radi izvršenja u drugoj državi Europske unije i presude donesene u toj državi, u okviru presude kojom se izriče jedinstvena kazna.

         (1)  SL 2008, L 220, str. 32.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 130.

         (2)  SL 2008, L 327, str. 27.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 111.


title: predmet T-542/17: Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — EIB protiv Sirije („Arbitražna klauzula — Ugovor o zajmu ‚Port of Tartous’ br. 22057 — Neispunjenje ugovora — Povrat predujmljenih iznosa — Zatezne kamate — Postupak zbog ogluhe”)

text:
               19.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 280/34

      Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — EIB protiv Sirije
      (predmet T-542/17) (1)

      („Arbitražna klauzula - Ugovor o zajmu ‚Port of Tartous’ br. 22057 - Neispunjenje ugovora - Povrat predujmljenih iznosa - Zatezne kamate - Postupak zbog ogluhe”)
      (2019/C 280/49)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Europska investicijska banka (zastupnici: P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones i J. Shirran, a zatim F. Oxangoiti Briones, J. Klein i J. Shirran, agenti, uz asistenciju D. Artsa, odvjetnika i T. Cuswortha, solicitor)

         Tuženik: Sirijska Arapska Republika

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 272. UFEU-a kojim se traži da se Sirijskoj Arapskoj Republici naloži povrat iznosa koji se duguju u okviru ugovora o zajmu „Port of Tartous” br. 22057, uvećanih za zatezne kamate.

         Izreka

                  1.

                     Sirijskoj Arapskoj Republici nalaže se da Europskoj uniji, koju zastupa Europska investicijska banka (EIB), vrati iznos od 20 609 429,45 eura.

                  2.

                     Zatezne kamate obračunavat će se primjenom metode iz članka 3. stavka 2. ugovora o zajmu „Port of Tartous” br. 22057 zaključenog između EIB-a i Sirijske Arapske Republike 22. svibnja 2003. i izmijenjenog 17. svibnja 2006., 21. svibnja 2007. i 10. srpnja 2008. na iznose glavnice i na ugovorne kamate od 9. kolovoza 2017. do isplate.

                  3.

                     Tužba se u preostalom dijelu odbija.

                  4.

                     Sirijskoj Arapskoj Republici nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 369, 30. 10. 2017.


title: predmet T-543/17: Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — EIB protiv Sirije („Arbitražna klauzula — Ugovor o zajmu ‚Syrian Healthcare’ br. 21595 — Neispunjenje ugovora — Povrat predujmljenih iznosa — Zatezne kamate — Postupak zbog ogluhe”)

text:
               19.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 280/35

      Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — EIB protiv Sirije
      (predmet T-543/17) (1)

      („Arbitražna klauzula - Ugovor o zajmu ‚Syrian Healthcare’ br. 21595 - Neispunjenje ugovora - Povrat predujmljenih iznosa - Zatezne kamate - Postupak zbog ogluhe”)
      (2019/C 280/50)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Europska investicijska banka (zastupnici: u početku P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones i J. Shirran, a zatim F. Oxangoiti Briones, J. Klein i J. Shirran, agenti, uz asistenciju D. Artsa, odvjetnika, i T. Cuswortha, solicitora)

         Tuženik: Sirijska Arapska Republika

         Predmet

      Tužba na temelju članka 272. UFEU-a kojom se traži da se Sirijskoj Arapskoj Republici naloži plaćanje iznosa koje duguje s osnova ugovora o zajmu „Syrian Healthcare” br. 21595, uvećanih za zatezne kamate.

         Izreka

                  1.

                     Sirijskoj Arapskoj Republici nalaže se platiti Europskoj uniji, koju zastupa Europska investicijska banka (EIB), iznose od 62 646 209,04 eura i 3 582 381,15 američkih dolara (USD).

                  2.

                     Navedeni iznosi uvećavaju se za zatezne kamate, obračunate na način predviđen člankom 3, stavkom 2, Ugovora o zajmu „Syrian Healthcare” br. 21595, zaključenog između EIB-a i Sirijske Arapske Republike 15. lipnja 2002. izmijenjenog 17. listopada i 29. studenoga 2007., na iznose glavnog potraživanja i ugovornih kamata, od 9. kolovoza 2017. do dana isplate.

                  3.

                     Tužba se u preostalom dijelu odbija.

                  4.

                     Sirijskoj Arapskoj Republici nalaže se snošenje troškova postupka.

         (1)  SL C 369, 30. 10. 2017.


title: predmet T-588/17: Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — EIB protiv Sirije („Arbitražna klauzula — Ugovor o zajmu ‚Euphrates Drainage and Irrigation’ br. 80211 — Neispunjenje ugovora — Povrat predujmljenih iznosa — Zatezne kamate — Postupak zbog ogluhe”)

text:
               19.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 280/36

      Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — EIB protiv Sirije
      (predmet T-588/17) (1)

      („Arbitražna klauzula - Ugovor o zajmu ‚Euphrates Drainage and Irrigation’ br. 80211 - Neispunjenje ugovora - Povrat predujmljenih iznosa - Zatezne kamate - Postupak zbog ogluhe”)
      (2019/C 280/51)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Europska investicijska banka (zastupnici: P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones i J. Shirran, a zatim F. Oxangoiti Briones, J. Klein i J. Shirran, agenti, uz asistenciju D. Artsa, odvjetnika i T. Cuswortha, solicitor)

         Tuženik: Sirijska Arapska Republika

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 272. UFEU-a kojim se traži da se Sirijskoj Arapskoj Republici naloži povrat iznosa koji se duguju u okviru ugovora o zajmu „Euphrates Drainage and Irrigation” br. 80211, uvećanih za zatezne kamate.

         Izreka

                  1.

                     Sirijskoj Arapskoj Republici nalaže se da Europskoj uniji, koju zastupa Europska investicijska banka (EIB), vrati iznos od 2 184 271,58 eura.

                  2.

                     Zatezne kamate obračunavat će se na iznose glavnice i na ugovorne kamate po godišnjoj stopi 3,5 % od 25. kolovoza 2017. do isplate.

                  3.

                     Tužba se u preostalom dijelu odbija.

                  4.

                     Sirijskoj Arapskoj Republici nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 369, 30. 10. 2017.


title: predmet T-589/17: Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — EIB protiv Sirije („Arbitražna klauzula — Ugovor o zajmu,Aleppo — Tall Kojak Road Project’ br. 60136 — Neispunjenje ugovora — Povrat predujmljenih iznosa — Zatezne kamate — Postupak zbog ogluhe”)

text:
               19.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 280/37

      Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — EIB protiv Sirije
      (predmet T-589/17) (1)

      („Arbitražna klauzula - Ugovor o zajmu,Aleppo - Tall Kojak Road Project’ br. 60136 - Neispunjenje ugovora - Povrat predujmljenih iznosa - Zatezne kamate - Postupak zbog ogluhe”)
      (2019/C 280/52)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Europska investicijska banka (zastupnici: u početku P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones i J. Shirran, zatim F. Oxangoiti Briones, J. Klein i J. Shirran, agenti, uz asistenciju D. Artsa, odvjetnika, i T. Cuswortha, solicitora)

         Tuženik: Sirijska Arapska Republika

         Predmet

      Tužba podnesena na temelju članka 272. UFEU-a kojom se traži da se Sirijskoj Arapskoj Republici naloži plaćanje iznosa koje duguje s osnova ugovora o zajmu „Aleppo — Tall Kojak Road Project” br. 60136, uvećanih za zatezne kamate.

         Izreka

                  1.

                     Sirijskoj Arapskoj Republici nalaže se platiti Europskoj investicijskoj banci (EIB) iznos od 820 451,25 eura.

                  2.

                     Navedeni iznos uvećava se za zatezne kamate na glavno potraživanje po godišnjoj stopi od 3,5 %, od 25. kolovoza 2017. do dana isplate.

                  3.

                     Tužba se u preostalom dijelu odbija.

                  4.

                     Sirijskoj Arapskoj Republici nalaže se snošenje troškova postupka.

         (1)  SL C 369, 30. 10. 2017.


title: predmet C-594/19 P: Žalba koju je 2. kolovoza 2019. podnio Deutsche Lufthansa AG protiv rješenja Općeg suda (četvrto vijeće) od 17. svibnja 2019. u predmetu T-764/15, Deutsche Lufthansa AG protiv Europske komisije

text:
               23.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 319/28

      Žalba koju je 2. kolovoza 2019. podnio Deutsche Lufthansa AG protiv rješenja Općeg suda (četvrto vijeće) od 17. svibnja 2019. u predmetu T-764/15, Deutsche Lufthansa AG protiv Europske komisije
      (predmet C-594/19 P)
      (2019/C 319/29)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Deutsche Lufthansa AG (zastupnik: A. Martin-Ehlers, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Land Rheinland-Pfalz

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da

                  —

                  ukine rješenje Općeg suda od 17. svibnja 2019. u predmetu T-764/15;

                  —

                  prihvati zahtjev podnesen u prvostupanjskom postupku i poništi temeljnu Odluku Komisije SA.32833 od 1. listopada 2014. (1);

                  —

                  podredno, vrati predmet na odlučivanje Općem sudu, i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj u svojoj žalbi u biti ističe sljedeće žalbene razloge:

                  —

                  Već u skladu s presudom Montessori (2) tužitelj ima procesnu legitimaciju za podnošenje tužbe. To je zato što je odobravanje kredita iz zajedničkog računa u visini od 45 milijuna eura u korist društva Flughafen Frankfurt-Hahn GmbH program potpore. Nadalje, dokazano je da je sredstva iz tog kredita dobilo društvo Ryanair.

                  —

                  Ako bi se trebala primijeniti takozvana presuda Mory (3) podredno bi trebalo primijeniti prvu alternativu. Komisija nije uzela u obzir bitne činjenične elemente i dodatne pogodnosti. Zbog povrede tužiteljevih postupovnih prava ne može se smatrati da je Komisija provela zakonit istražni postupak. U tom slučaju također postoji osobni utjecaj na tužitelja te on ima procesnu legitimaciju za podnošenje tužbe.

                  —

                  Podredno također treba smatrati da je tužba dopuštena ako treba primijeniti drugu alternativu takozvane presude Mory, prema kojoj tužitelj mora dokazati da potpore bitno utječu na njegov položaj na tržištu. Naime, u tom slučaju primjenjuje se prebacivanje tereta dokazivanja, te barem smanjenje tereta dokazivanja u korist tužitelja jer je Komisija proizvoljno zanemarila činjenično stanje koje joj je bilo poznato i koje je presudno za donošenje odluke. Samo podredno valja utvrditi da je tužitelj zaista dokazao takav bitan utjecaj. Drukčija pravna ocjena Općeg suda prekoračuje sudsku praksu Suda te se temelji na pogrešnom pravnom shvaćanju relevantnog tržišta. U tom kontekstu Opći sud iskrivljava i skraćuje tužiteljeve navode o činjenicama, mijenja sadržaj pobijane odluke te krši pravila o teretu dokazivanja.

         (1)  Odluka Komisije (EU) 2016/788 od 1. listopada 2014. o državnoj potpori SA.32833 (11/C) (ex 11/NN) koju je provela Njemačka u vezi s instrumentima za financiranje zračne luke Frankfurt Hahn koji su uspostavljeni u razdoblju od 2009. do 2011. (SL 2016., L 134, str. 1.)

         (2)  Presuda Suda od 6. studenoga 2018., Scuola Elementare Maria Montessori Srl i dr. (C-622/16 P do C-624/16 P, EU:C:2018:873)

         (3)  Presuda Suda od 17. rujna 2015., Mory SA i dr./Komisija (C-33/14 P, EU:C:2015:609)


title: predmet T-516/19: Tužba podnesena 19. srpnja 2019. — VDV eTicket Service protiv Komisije i INEA-e

text:
               23.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 319/29

      Tužba podnesena 19. srpnja 2019. — VDV eTicket Service protiv Komisije i INEA-e
      (predmet T-516/19)
      (2019/C 319/30)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: VDV eTicket Service GmbH & Co. KG (Köln, Njemačka) (zastupnik: A. Bartosch, odvjetnik)

         Tuženici: Europska komisija i Izvršna agencija za inovacije i mreže (INEA)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi, u skladu s člankom 272. UFEU-a, da je nezakonito nepriznavanje troškova u iznosu od 407 443,04 eura u dopisu koji je predmet tužbe,

                  —

                  podredno, poništi pobijanu odluku u skladu s člankom 263. četvrtim stavkom UFEU-a,

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba je usmjerena protiv Odluke Izvršne agencije za inovacije i mreže (INEA) ARES(2019)3151305 od 13. svibnja 2019., u dijelu u kojem se njome određuje da su tužiteljevi troškovi u iznosu od 407 443,04 eura u okviru Horizon 2020 Framework Programme — Project: 636126 — European Travellers Club neprihvatljivi.
      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog: zlouporaba prava jer su tuženici nužno morali znati da je riječ o pogrešnoj raspodjeli troškova

                              —

                              Tuženici su zloupotrijebili prava jer, s jedne strane, nisu priznali određene troškove podugovaranja koji su nastali tužitelju i jer su, s druge strane, morali na temelju niza dokumenata zaključiti da su tužiteljevi troškovi podugovaranja bili znatno veći nego što je bilo navedeno u Prilogu 2. predmetnog Grant Agreementa.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog: povreda načela legitimnih očekivanja

                              —

                              Tuženici su zbog istih razloga koji su navedeni u okviru prvog tužbenog razloga povrijedili i načelo zaštite legitimnih očekivanja.


title: predmet C-452/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. lipnja 2019. uputio Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španjolska) — YV protiv Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/13

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. lipnja 2019. uputio Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španjolska) — YV protiv Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.
      (predmet C-452/19)
      (2019/C 328/14)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: YV

         Tuženik: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li, radi očuvanja zaštite potrošača i korisnika i poštovanja sudske prakse koja je razvija, u skladu s pravom Unije, Direktivom Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (1), a osobito njezinim člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1., to što Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) u svojim presudama 44 do 49 od 23. siječnja 2019. kao nedvosmislen kriterij određuje da je u potrošačkim ugovorima o hipotekarnom kreditu nepoštena ona odredba o kojoj se nije pregovaralo i kojom se određuje da sve troškove ugovaranja hipotekarnog kredita treba snositi korisnik kredita, uz raspodjelu različitih iznosa uključenih u navedenu nepoštenu odredbu koja je proglašena ništavom, između banke kao pružatelja usluge i potrošača kao korisnika kredita, kako bi se ograničio povrat neopravdano plaćenih iznosa primjenom nacionalnog zakonodavstva?
                  Je li, radi očuvanja zaštite potrošača i korisnika i poštovanja sudske prakse koja je razvija, u skladu s pravom Unije, Direktivom Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima, a osobito njezinim člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1., to što Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) logički tumači odredbu koja je ništava zbog svoje nepoštenosti ako njezino ukidanje i učinci ne utječu na mogućnost daljnjeg postojanja ugovora o kreditu osiguranog hipotekom?

                  2.

                  Nadalje, a u vezi s člankom 394. LEC-a kojim se utvrđuje objektivni kriterij uspjeha u pogledu postupovnih troškova, treba li smatrati da, ako se poništi nepoštena odredba o troškovima, ali su učinci navedene ništavosti ograničeni samo na gore navedenu raspodjelu troškova, to povrjeđuje načela djelotvornosti i načela neobvezatnosti prava Europske unije ako su djelomično prihvaćeni tužbeni zahtjevi i može li se tumačiti da time dolazi do obrnutog odvraćajućeg učinka te posljedičnog nepostojanja zaštite legitimnih interesa potrošačâ i korisnika?

         (1)  SL 1993., L 95, str. 29. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: predmet T-406/15: Presuda Općeg suda od 2. srpnja 2019. — Mahmoudian protiv Vijeća („Izvanugovorna odgovornost — Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja poduzete protiv Islamske Republike Irana — Zamrzavanje financijskih sredstava — Ograničavanje ulaska na državna područja država članica — Naknada štete navodno pretrpljene slijedom uvrštenja i zadržavanja tužiteljeva imena na popisima osoba i subjekata na koje se primjenjuju mjere ograničavanja — Imovinska šteta — Neimovinska šteta”)

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/36

      Presuda Općeg suda od 2. srpnja 2019. — Mahmoudian protiv Vijeća
      (predmet T-406/15) (1)

      („Izvanugovorna odgovornost - Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja poduzete protiv Islamske Republike Irana - Zamrzavanje financijskih sredstava - Ograničavanje ulaska na državna područja država članica - Naknada štete navodno pretrpljene slijedom uvrštenja i zadržavanja tužiteljeva imena na popisima osoba i subjekata na koje se primjenjuju mjere ograničavanja - Imovinska šteta - Neimovinska šteta”)
      (2019/C 328/38)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Fereydoun Mahmoudian (Teheran, Iran) (zastupnici: A. Bahrami i N. Korogiannakis, odvjetnici)

         Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: R. Liudvinaviciute-Cordeiro i M. Bishop, agenti)

         Intervenijent u potporu tuženiku: Europska komisija (zastupnici: A. Aresu i D. Gauci, a zatim A. Aresu i R. Tricot, agenti)

         Predmet

      Zahtjev koji se temelji na članku 268. UFEU-a za naknadu štete koju je tužitelj navodno pretrpio slijedom donošenja Odluke Vijeća 2010/413/ZVSP od 26. srpnja 2010. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Zajedničkog stajališta 2007/140/ZVSP (SL 2010., L 195, str. 39.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 3., str. 220.), Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 668/2010 od 26. srpnja 2010 o provedbi članka 7. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 423/2007 o mjerama ograničavanja protiv Irana (SL 2010., L 195, str. 25.), Odluke Vijeća 2010/644/ZVSP od 25. listopada 2010 o izmjeni Odluke 2010/413 (SL 2010., L 281, str. 81.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 3., str. 255.), i Uredbe Vijeća (EU) br. 961/2010 od 25. listopada 2010. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 423/2007 (SL 2010., L 281, str. 1.), kojima je tužiteljevo ime uvršteno i zadržano na popisima osoba i subjekata na koje se primjenjuju mjere ograničavanja.

         Izreka

                  1.

                     Vijeću Europske unije nalaže se da Fereydounu Mahmoudianu isplati naknadu od 71 000 eura na temelju pretrpljene neimovinske štete.

                  2.

                     U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                     Fereydoun Mahmoudian, Vijeće i Komisija snosit će svaki svoje troškove.

         (1)  SL C 337, 12. 10. 2015.


title: predmet T-522/15: Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2019. — CCPL i dr. protiv Komisije („Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Tržište maloprodajnog pakiranja za hranu — Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a — Pripisivanje protupravnog ponašanja — Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni iz 2006. — Vrijednost prodaje — Gornja granica novčane kazne — Proporcionalnost — Jednako postupanje — Sposobnost plaćanja”)

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/37

      Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2019. — CCPL i dr. protiv Komisije
      (predmet T-522/15) (1)

      („Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Tržište maloprodajnog pakiranja za hranu - Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a - Pripisivanje protupravnog ponašanja - Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni iz 2006. - Vrijednost prodaje - Gornja granica novčane kazne - Proporcionalnost - Jednako postupanje - Sposobnost plaćanja”)
      (2019/C 328/39)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelji: CCPL — Consorzio Cooperative di Produzione e Lavoro SC (Reggio Emilia, Italija), Coopbox group SpA (Reggio Emilia), Poliemme Srl (Reggio Emilia), Coopbox Hispania, SL (Lorca, Španjolska), Coopbox Eastern s. r. o. (Nové Mesto nad Váhom, Slovačka) (zastupnici: S. Bariatti i E. Cucchiara, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: F. Jimeno Fernández, A. Biolan i P. Rossi, a zatim F. Jimeno Fernandez, P. Rossi i L. Malferrari, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se, kao glavnim zahtjevom, traži djelomično poništenje Odluke Europske komisije br. C(2015) 4336 final od 24. lipnja 2015. u vezi s postupkom na temelju članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u (predmet AT.39563 — Maloprodajna pakiranja za hranu), i podredno, smanjenje iznosa novčanih kazni izrečenih tužiteljima.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se članak 2. stavak 1. točke (f) i (g), članak 2. stavak 2. točke (d) i (e) te članak 2. stavak 4. točke (c) i (d) Odluke Europske komisije br. C(2015) 4336 final od 24. lipnja 2015. u vezi s postupkom na temelju članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u (predmet AT.39563 — Maloprodajna pakiranja za hranu).

                  2.

                     Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite.

         (1)  SL C 354, 26. 10. 2015.


title: predmet T-894/16: Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2019. — Air France protiv Komisije („Tužba za poništenje — Državne potpore — Mjere koje je Francuska poduzela u korist Zračne luke Marseille Provence i zračnih prijevoznika korisnika zračne luke — Odluka kojom se potpora proglašava spojivom s unutarnjim tržištem — Subvencije za ulaganje — Različite naknade zračnih luka koje se primjenjuju na domaće i međunarodne letove — Smanjene naknade zračnih luka s ciljem poticanja uvođenja letova s novog terminala Marseille-Provence 2 — Nepostojanje osobnog utjecaja — Nepostojanje bitnog utjecaja na konkurentnost — Nedopuštenost”)

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/40

      Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2019. — Air France protiv Komisije
      (predmet T-894/16) (1)

      („Tužba za poništenje - Državne potpore - Mjere koje je Francuska poduzela u korist Zračne luke Marseille Provence i zračnih prijevoznika korisnika zračne luke - Odluka kojom se potpora proglašava spojivom s unutarnjim tržištem - Subvencije za ulaganje - Različite naknade zračnih luka koje se primjenjuju na domaće i međunarodne letove - Smanjene naknade zračnih luka s ciljem poticanja uvođenja letova s novog terminala Marseille-Provence 2 - Nepostojanje osobnog utjecaja - Nepostojanje bitnog utjecaja na konkurentnost - Nedopuštenost”)
      (2019/C 328/43)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Société Air France (Tremblay-en-France, Francuska) (zastupnik: R. Sermier, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: S. Noë, C. Giolito i C. Georgieva-Kecsmar, agenti)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: Aéroport Marseille Provence SA (Marignane, Francuska) (zastupnik: A. Lepièce, odvjetnik), Ryanair DAC, ranije RyanairLtd (Dublin, Irska) i Airport Marketing Services Ltd (Dublin) (zastupnici: E. Vahida i I.-G. Metaxas-Maranghidis, odvjetnici)

         Predmet

      Zahtjev koji se temelji na članku 263. UFEU-a i kojim se zahtijeva poništenje Odluke Komisije (EU) 2016/1698 od 20. veljače 2014. o mjerama SA.22932 (11/C) (ex NN 37/07) koje je Francuska poduzela u korist Zračne luke Marseille Provence i zračnih prijevoznika korisnika Zračne luke (SL 2016., L 260. str. 1.).

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

                  2.

                     Društvo Air France snosit će vlastite troškove kao i troškove Europske komisije.

                  3.

                     Ryanair DAC, Airport Marketing Services Ltd i Zračna luka Marseille Provence SA snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 46, 13. 2. 2017.


title: predmet T-291/17: Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2019. — Transdev i dr. protiv Komisije („Državne potpore — Program potpora koje je Francuska provela između 1994. i 2008. — Subvencije za ulaganje koje je dodijelila regija Île-de-France — Odluka o proglašavanju programa potpora spojivim s unutarnjim tržištem — Pojmovi ‚postojeće potpore’ i ‚nove potpore’ — Članak 107. UFEU-a — Članak 1. točka (b) podtočke i. i v. Uredbe (EU) 2015/1589 — Rok zastare — Članak 17. Uredbe 2015/1589 — Obveza obrazlaganja”)

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/41

      Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2019. — Transdev i dr. protiv Komisije
      (predmet T-291/17) (1)

      („Državne potpore - Program potpora koje je Francuska provela između 1994. i 2008. - Subvencije za ulaganje koje je dodijelila regija Île-de-France - Odluka o proglašavanju programa potpora spojivim s unutarnjim tržištem — Pojmovi ‚postojeće potpore’ i ‚nove potpore’ - Članak 107. UFEU-a - Članak 1. točka (b) podtočke i. i v. Uredbe (EU) 2015/1589 - Rok zastare - Članak 17. Uredbe 2015/1589 - Obveza obrazlaganja”)
      (2019/C 328/44)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: Transdev (Issy-les-Moulineaux, Francuska), Transdev Île de France (Issy-les-Moulineaux), Transports rapides automobiles (TRA) (Villepinte, Francuska) (zastupnik: F. Salat-Baroux, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: L. Armati, C. Georgieva-Kecsmar i T. Maxian Rusche, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za djelomično poništenje Odluke Komisije (EU) 2017/1470 оd 2. veljače 2017. o programima potpore SA.26763 2014/C (ex 2012/NN) koje je Francuska provela u korist poduzeća autobusnog prijevoza u regiji Île-de-France (SL 2017., L 209, str. 24.).

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društva Transdev, Transdev Île de France i Transports rapides automobiles (TRA) snosit će, osim vlastitih troškova, i troškove Europske komisije.

         (1)  SL C 231, 17. 7. 2017.


title: predmet T-292/17: Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2019. — Région Île-de-France protiv Komisije („Državne potpore — Program potpora koje je Francuska provela između 1994. i 2008. — Subvencije za ulaganje koje je dodijelila regija Île-de-France — Odluka o proglašavanju programa potpora spojivim s unutarnjim tržištem — Prednost — Selektivnost — Članak 107. stavak 1. UFEU-a — Obveza obrazlaganja — Pojam ‚postojeće potpore’ i ‚nove potpore’ — Članak 108. UFEU-a — Članak 1. točka (b) podtočke i. i v. Uredbe (EU) 2015/1589”)

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/42

      Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2019. — Région Île-de-France protiv Komisije
      (predmet T-292/17) (1)

      („Državne potpore - Program potpora koje je Francuska provela između 1994. i 2008. - Subvencije za ulaganje koje je dodijelila regija Île-de-France - Odluka o proglašavanju programa potpora spojivim s unutarnjim tržištem - Prednost - Selektivnost - Članak 107. stavak 1. UFEU-a - Obveza obrazlaganja - Pojam ‚postojeće potpore’ i ‚nove potpore’ - Članak 108. UFEU-a - Članak 1. točka (b) podtočke i. i v. Uredbe (EU) 2015/1589”)
      (2019/C 328/45)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Région Île-de-France (Francuska) (zastupnik: J.-P. Hordies, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: L. Armati, C. Georgieva-Kecsmar i T. Maxian Rusche, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za djelomično poništenje Odluke Komisije (EU) 2017/1470 оd 2. veljače 2017. o programima potpore SA.26763 2014/C (ex 2012/NN) koje je Francuska provela u korist poduzeća autobusnog prijevoza u regiji Île-de-France (SL 2017., L 209, str. 24.).

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Regija Île-de-France snosit će vlastite troškove, kao i troškove Europske komisije.

         (1)  SL C 231, 17. 7. 2017.


title: predmet T-309/17: Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2019. — Optile protiv Komisije („Državne potpore — Program potpora koje je Francuska provela između 1994. i 2008. — Subvencije za ulaganje koje je dodijelila regija Île-de-France — Odluka o proglašavanju programa potpora spojivim s unutarnjim tržištem — Pojmovi ‚postojeće potpore’ i ‚nove potpore’ — Članak 107. UFEU-a — Članak 1. točka (b) podtočke i. i v. Uredbe (EU) 2015/1589 — Rok zastare — Članak 17. Uredbe 2015/1589”)

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/43

      Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2019. — Optile protiv Komisije
      (predmet T-309/17) (1)

      („Državne potpore - Program potpora koje je Francuska provela između 1994. i 2008. - Subvencije za ulaganje koje je dodijelila regija Île-de-France - Odluka o proglašavanju programa potpora spojivim s unutarnjim tržištem — Pojmovi ‚postojeće potpore’ i ‚nove potpore’ - Članak 107. UFEU-a - Članak 1. točka (b) podtočke i. i v. Uredbe (EU) 2015/1589 - Rok zastare - Članak 17. Uredbe 2015/1589”)
      (2019/C 328/46)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Organisation professionnelle des transports d’Île de France (Optile) (Pariz, Francuska) (zastupnici: F. Thiriez i M. Dangibeaud, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: L. Armati, C. Georgieva-Kecsmar i T. Maxian Rusche, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za djelomično poništenje Odluke Komisije (EU) 2017/1470 оd 2. veljače 2017. o programima potpore SA.26763 2014/C (ex 2012/NN) koje je Francuska provela u korist poduzeća autobusnog prijevoza u regiji Île-de-France (SL 2017., L 209, str. 24.).

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Organisation professionnelle des transports d’Île de France (Optile) snosit će vlastite troškove, kao i troškove Europske komisije.

         (1)  SL C 249, 31. 7. 2017.


title: predmet T-331/17: Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2019. — Steifer protiv EGSO-a („Javna služba — Dužnosnici — Mirovine — Mirovinska prava stečena prije stupanja u službu Unije — Prijenos u sustav Unije — Dodavanje radnog staža — Povrat iznosa mirovinskih prava koja nisu uzeta u obzir u sustavu izračuna godina mirovinskog staža Unije — Nepostojanje novih i bitnih činjenica — Nepostojanje ispričive zablude — Odgovornost — Nedopuštenost”)

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/44

      Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2019. — Steifer protiv EGSO-a
      (predmet T-331/17) (1)

      („Javna služba - Dužnosnici - Mirovine - Mirovinska prava stečena prije stupanja u službu Unije - Prijenos u sustav Unije - Dodavanje radnog staža - Povrat iznosa mirovinskih prava koja nisu uzeta u obzir u sustavu izračuna godina mirovinskog staža Unije - Nepostojanje novih i bitnih činjenica - Nepostojanje ispričive zablude - Odgovornost - Nedopuštenost”)
      (2019/C 328/48)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Guy Steifer (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: M.-A. Lucas i M. Bertha, odvjetnici)

         Tuženik: Europski gospodarski i socijalni odbor (zastupnici: M. Pascua Mateo, K. Gambino i L. Camarena Januzec, agenti, uz asistenciju M. Troncoso Ferrer i F.-M. Hislaire, odvjetnika)

         Predmet

      Zahtjev koji se temelji na članku 270. UFEU-a i kojim se traži, kao prvo, poništenje odluke Direktora ljudskih i financijskih resursa EGSO-a od 21. listopada 2002. kojom je odbijen tužiteljev zahtjev od 2. listopada 2002. za naknadu nepriznatog dijela njegovih prava na belgijsku mirovinu prenesenih u sustav mirovinskog osiguranja Europske unije, uvećanog za zatezne kamate, i Odluke navedenog direktora br. 360/03 A od 15. prosinca 2003. kojom se utvrđuju njegova mirovinska prava; kao drugo, da se CESE-u naloži da mu vrati iznos zaostalih iznosa koje Office national des pensions isplaćuje CESE-u od 1. siječnja 2004. na temelju prijenosa njegovih mirovinskih prava i, mjesečno, navedene zaostale iznose koji će se isplaćivati u budućnosti i, kao treće, naknada štete koju je tužitelj navodno pretrpio zbog jednog od razloga te odluke kojom ga je taj direktor pogrešno obavijestio da nema pravo na belgijsku mirovinu.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

                  2.

                     Guyu Steiferu nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 231, 17. 7. 2017.


title: predmet T-738/17: Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2019. — STIF-IDF protiv Komisije („Državne potpore — Program potpora koje je Francuska nezakonito provela između 1994. i 2008. — Subvencije za ulaganje koje je dodijelio STIF-IDF — Odluka o proglašavanju programa potpora spojivim s unutarnjim tržištem — Prednost — Naknada troškova koji su svojstveni izvršavanju obveze javne službe — Članak 107. stavak 1. UFEU-a — Obveza obrazlaganja”)

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/45

      Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2019. — STIF-IDF protiv Komisije
      (predmet T-738/17) (1)

      („Državne potpore - Program potpora koje je Francuska nezakonito provela između 1994. i 2008. - Subvencije za ulaganje koje je dodijelio STIF-IDF - Odluka o proglašavanju programa potpora spojivim s unutarnjim tržištem - Prednost - Naknada troškova koji su svojstveni izvršavanju obveze javne službe - Članak 107. stavak 1. UFEU-a - Obveza obrazlaganja”)
      (2019/C 328/49)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Syndicat Transport Île de France (STIF-IDF) (Pariz, Francuska) (zastupnici: B. Le Bret i C. Rydzynski, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: L. Armati, C. Georgieva-Kecsmar i T. Maxian Rusche, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za djelomično poništenje Odluke Komisije (EU) 2017/1470 оd 2. veljače 2017. o programima potpore SA.26763 2014/C (ex 2012/NN) koje je Francuska provela u korist poduzeća autobusnog prijevoza u regiji Île-de-France (SL 2017., L 209, str. 24.).

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Syndicat Transport Île de France (STIF-IDF) snosit će vlastite troškove, kao i troškove Europske komisije.

         (1)  SL C 22, 22. 1. 2018.


title: predmet T-53/18: Presuda Općeg suda od 9. srpnja 2019. — Njemačka protiv Komisije („Usklađivanje zakonodavstava — Uredba (EU) br. 305/2011 — Uredba (EU) br. 1025/2012 — Građevni proizvodi — Usklađene norme EN 13341:2005 + A1:2011 i EN 12285-2:2005 — Obveza obrazlaganja”)

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/46

      Presuda Općeg suda od 9. srpnja 2019. — Njemačka protiv Komisije
      (predmet T-53/18) (1)

      („Usklađivanje zakonodavstava - Uredba (EU) br. 305/2011 - Uredba (EU) br. 1025/2012 - Građevni proizvodi - Usklađene norme EN 13341:2005 + A1:2011 i EN 12285-2:2005 - Obveza obrazlaganja”)
      (2019/C 328/50)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: T. Henze i J. Möller, a zatim J. Möller, agenti, uz asistenciju M. Winkelmüllera, F. van Schewicka i M. Kottmanna, odvjetnika)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: C. Hermes i A. Sipos, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži, kao prvo, poništenje Odluke Komisije (EU) 2017/1995 od 6. studenoga 2017. o zadržavanju u Službenom listu Europske unije upućivanja na usklađenu normu EN 13341:2005 + A1:2011 o nepomičnim termoplastičnim spremnicima za nadzemno skladištenje lož ulja za domaćinstvo, kerozinskog i dizelskog goriva u skladu s Uredbom (EU) br. 305/2011 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2017., L 288, str. 36.), i, kao drugo, Odluke Komisije (EU) 2017/1996 od 6. studenoga 2017. o zadržavanju u Službenom listu Europske unije upućivanja na usklađenu normu EN 12285:-2:2005 o čeličnim spremnicima izrađenima u radionici u skladu s Uredbom (EU) br. 305/2011 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2017., L 288, str. 39.).

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Savezna Republika Njemačka snosit će vlastite troškove kao i troškove Europske komisije.

         (1)  SL C 112, 26. 3. 2018.


title: predmet T-95/18: Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2019. — Gollnisch protiv Parlamenta („Pravilnik o isplati troškova i naknada zastupnicima Europskog parlamenta — Naknada za parlamentarnu pomoć — Povrat nepravilno isplaćenih iznosa — Žalba — Tužba za poništenje — Dopuštenost — Prava obrane — Obveza obrazlaganja — Pogreška koja se tiče činjenica”)

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/46

      Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2019. — Gollnisch protiv Parlamenta
      (predmet T-95/18) (1)

      („Pravilnik o isplati troškova i naknada zastupnicima Europskog parlamenta - Naknada za parlamentarnu pomoć - Povrat nepravilno isplaćenih iznosa - Žalba - Tužba za poništenje - Dopuštenost - Prava obrane - Obveza obrazlaganja - Pogreška koja se tiče činjenica”)
      (2019/C 328/51)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Bruno Gollnisch (Villiers-le-Mahieu, Francuska) (zastupnik: B. Bonnefoy-Claudet, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: S. Seyr i M. Ecker, agenti)

         Intervenijent u potporu tuženiku: Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Bauer, R. Meyer i A. Jensen, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke glavnog tajnika Parlamenta od 1. srpnja 2016. o tužiteljevu povratu nepravilno isplaćenog iznosa od 275 984,23 eura na ime parlamentarne pomoći i pripadajuće obavijesti o dugovanju od 5. srpnja 2016. i Odluke Ureda Europskog parlamenta od 23. listopada 2017. kojom se potvrđuje odluka kvestora od 14. ožujka 2017. o odbijanju žalbe protiv odluke od 1. srpnja 2016.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Bruno Gollnisch će, osim vlastitih, snositi i troškove Europskog parlamenta

                  3.

                     Vijeće Europske unije snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 142, 23. 4. 2018.


title: predmet T-274/18: Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2019. — Klimenko protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Ukrajini — Zamrzavanje financijskih sredstava — Popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuje zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora — Zadržavanje tužiteljeva imena na popisu — Obveza Vijeća da provjeri je li odluka tijela treće države donesena uz poštovanje pravâ obrane i prava na djelotvornu sudsku zaštitu”)

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/47

      Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2019. — Klimenko protiv Vijeća
      (predmet T-274/18) (1)

      („Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Ukrajini - Zamrzavanje financijskih sredstava - Popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuje zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora - Zadržavanje tužiteljeva imena na popisu - Obveza Vijeća da provjeri je li odluka tijela treće države donesena uz poštovanje pravâ obrane i prava na djelotvornu sudsku zaštitu”)
      (2019/C 328/52)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Oleksandr Viktorovič Klimenko (Moskva, Rusija) (zastupnik: M. Phelippeau, odvjetnik)

         Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: A. Vitro i P. Mahnič, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje Odluke Vijeća (ZVSP) 2018/333 od 5. ožujka 2018. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2018., L 63, str. 48.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2018/326 od 5. ožujka 2018. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2018., L 63., str. 5.) u dijelu u kojem je tužiteljevo ime zadržano na popisu osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuju te mjere ograničavanja.

         Izreka

                  1.

                     Poništavaju se Odluka Vijeća (ZVSP) 2018/333 od 5. ožujka 2018. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini i Provedbena uredba Vijeća (EU) 2018/326 od 5. ožujka 2018. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini u dijelu u kojem je ime Oleksandra Viktoroviča Klimenka zadržano na popisu osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuju te mjere ograničavanja.

                  2.

                     Vijeće Europske unije snosit će troškove.

         (1)  SL C 249, 16. 7. 2018.


title: predmet T-285/18: Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2019. — Pšonka protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Ukrajini — Zamrzavanje financijskih sredstava — Popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuje zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora — Zadržavanje tužiteljeva imena na popisu — Obveza Vijeća da provjeri je li odluka tijela treće države donesena uz poštovanje pravâ obrane i prava na djelotvornu sudsku zaštitu”)

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/48

      Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2019. — Pšonka protiv Vijeća
      (predmet T-285/18) (1)

      („Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Ukrajini - Zamrzavanje financijskih sredstava - Popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuje zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora - Zadržavanje tužiteljeva imena na popisu - Obveza Vijeća da provjeri je li odluka tijela treće države donesena uz poštovanje pravâ obrane i prava na djelotvornu sudsku zaštitu”)
      (2019/C 328/53)
      Jezik postupka: češki

         Stranke

         Tužitelj: Viktor Pavlovič Pšonka (Kijev, Ukrajina) (zastupnik: M. Mleziva, odvjetnik)

         Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: V. Piessevaux i R. Pekař, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje Odluke Vijeća (ZVSP) 2018/333 od 5. ožujka 2018. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2018., L 63, str. 48.), i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2018/326 od 5. ožujka 2018. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2018., L 63, str. 5.), u dijelu u kojem je tužiteljevo ime zadržano na popisu osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuju te mjere ograničavanja.

         Izreka

                  1.

                     Poništavaju se Odluka Vijeća (ZVSP) 2018/333 od 5. ožujka 2018. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini, i Provedbena uredbe Vijeća (EU) 2018/326 od 5. ožujka 2018. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini, u dijelu u kojem je ime Viktora Pavloviča Pšonke zadržano na popisu osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuju te mjere ograničavanja.

                  2.

                     Vijeću Europske unije nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 249, 16. 7. 2018.


title: predmet T-349/18: Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2019. — Hauzenberger protiv EUIPO-a (TurboPerformance) („Žig Europske unije — Prijava figurativnog žiga Europske unije TurboPerformance — Apsolutni razlog za odbijanje — Opisni karakter — Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/50

      Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2019. — Hauzenberger protiv EUIPO-a (TurboPerformance)
      (predmet T-349/18) (1)

      („Žig Europske unije - Prijava figurativnog žiga Europske unije TurboPerformance - Apsolutni razlog za odbijanje - Opisni karakter - Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2019/C 328/55)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Andreas Hauzenberger (Sinzing, Njemačka) (zastupnik: B. Bittner, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: M. Eberl i D. Hanf, agenti)

         Predmet

      Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 5. travnja 2018. (predmet R 2206/2017-4), koja se odnosi na prijavu za registraciju figurativnog znaka TurboPerformance kao žiga Europske unije.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Andreasu Hauzenbergeru nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 259, 23. 7. 2018.


title: predmet T-397/18: Presuda Općeg suda od 9. srpnja 2019. — Hugo's Hotel protiv EUIPO-a — H'ugo's (HUGO’S BURGER Bar) (Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Europske unije HUGO’S BURGER Bar — Raniji verbalni žig Europske unije H’ugo’s — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/50

      Presuda Općeg suda od 9. srpnja 2019. — Hugo's Hotel protiv EUIPO-a — H'ugo's (HUGO’S BURGER Bar)
      (predmet T-397/18) (1)

      (Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije HUGO’S BURGER Bar - Raniji verbalni žig Europske unije H’ugo’s - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)
      (2019/C 328/56)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Hugo's Hotel Ltd (St. Julians, Malta) (zastupnik: R. Sladden, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: E. Śliwińska i J. Ivanauska, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: H'ugo's GmbH (München, Njemačka)

         Predmet

      Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 2. svibnja 2018. (predmet R 1879/2017-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između H’ugo’s i Hugo’s Hotel.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu Hugo’s Hotel Ltd nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 301, 27. 8. 2018.


title: predmet T-482/18: Presuda Općeg suda od 9. srpnja 2019. — XF protiv Komisije („Javna služba — Dužnosnici — Primici od rada — Naknada za nastanjenje — Privremena promjena mjesta rada — Promjena boravišta”)

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/51

      Presuda Općeg suda od 9. srpnja 2019. — XF protiv Komisije
      (predmet T-482/18) (1)

      („Javna služba - Dužnosnici - Primici od rada - Naknada za nastanjenje - Privremena promjena mjesta rada - Promjena boravišta”)
      (2019/C 328/57)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: XF (zastupnik: J.-N. Louis, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: T. Bohr i D. Milanowska, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a radi poništenja odluke Ureda Europske komisije za upravljanje individualnim materijalnim pravima i njihovu isplatu (PMO) od 2. listopada 2017. o odbijanju naknade za nastanjenje tužitelju prilikom njegova premještaja i preuzimanja dužnosti u sjedištu Europske službe za vanjsko djelovanje (ESVD) u Bruxellesu (Belgija).

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Osobi XF nalaže se snošenje vlastitih troškova kao i troškova Europske komisije.

         (1)  SL C 364, 8. 10. 2018.


title: predmet T-158/18: Rješenje Općeg suda od 9. srpnja 2019. — Scaloni i Figini protiv Komisije („Tužba za naknadu štete — Sanacija kreditnih institucija i investicijskih društava — Direktiva 2014/59/EU i Uredba (EU)br. 806/2014 — Državne potpore — Povreda formalnih zahtjeva — Članak 76. točka (d) Poslovnika — Očita nedopuštenost”)

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/52

      Rješenje Općeg suda od 9. srpnja 2019. — Scaloni i Figini protiv Komisije
      (predmet T-158/18) (1)

      („Tužba za naknadu štete - Sanacija kreditnih institucija i investicijskih društava - Direktiva 2014/59/EU i Uredba (EU)br. 806/2014 - Državne potpore - Povreda formalnih zahtjeva - Članak 76. točka (d) Poslovnika - Očita nedopuštenost”)
      (2019/C 328/59)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelji: Mario Scaloni (Ancona, Italija) i Ennio Figini (Chiaravalle, Italija) (zastupnik: P. Putti, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: D. Recchia, A. Steiblytė i K.-P. Wojcik, agenti)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: Europski parlament (zastupnici: L. Visaggio i M. Sammut, agenti), Vijeće Europske unije (zastupnici: E. Rebasti i J. Bauerschmidt, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a kojim se traži naknada imovinske štete koju su tužitelji navodno pretrpjeli zbog toga što je Komisija odbila odobriti Talijanskoj Republici uspostavu državne potpore u korist Bance delle Marche.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbacuje.

                  2.

                     Mariju Scaloniju i Enniju Figiniju nalaže se snošenje vlastitih troškova i troškova Europske komisije.

                  3.

                     Europski parlament i Vijeće Europske unije snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 152, 30. 4. 2018.


title: predmet T-544/18: Rješenje Općeg suda od 5. srpnja 2019. — ArcelorMittal Bremen protiv Komisije (Okoliš — Direktiva 2003/87/EZ — Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova — Uredba (EU) br. 389/2013 — Prijelazna pravila za usklađenu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica — Obavijest o izmjeni nacionalne tablice dodjele koja se tiče Njemačke u razdoblju od 2013. do 2020. — Zahtjev za izmjenu nacionalne tablice dodjele evidentirane u Dnevniku transakcija Europske unije — Tužba zbog propuštanja — Uputa Komisije dana tijekom postupka središnjem administratoru — Prestanak postojanja predmeta spora — Obustava postupka)

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/53

      Rješenje Općeg suda od 5. srpnja 2019. — ArcelorMittal Bremen protiv Komisije
      (predmet T-544/18) (1)

      (Okoliš - Direktiva 2003/87/EZ - Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova - Uredba (EU) br. 389/2013 - Prijelazna pravila za usklađenu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica - Obavijest o izmjeni nacionalne tablice dodjele koja se tiče Njemačke u razdoblju od 2013. do 2020. - Zahtjev za izmjenu nacionalne tablice dodjele evidentirane u Dnevniku transakcija Europske unije - Tužba zbog propuštanja - Uputa Komisije dana tijekom postupka središnjem administratoru - Prestanak postojanja predmeta spora - Obustava postupka)
      (2019/C 328/60)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: ArcelorMittal Bremen GmbH (Bremen, Njemačka) (zastupnici: S. Altenschmidt i D. Jacob, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J.-F. Brakeland i A. Becker, agenti)

         Predmet

      Primarno, zahtjev na temelju članka 265. UFEU-a kojim se traži utvrđivanje da je Komisija nezakonito propustila dati uputu središnjem administratoru da unese u nacionalnu tablicu dodjele, evidentiranu u Dnevniku transakcija Europske unije (EUTL), izmjenu koju je 8. veljače 2018. priopćila Savezna Republika Njemačka i koja se tiče tužiteljevih postrojenja i, podredno, zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a, kojim se traži poništenje navodne odluke, koju je Komisija donijela 31. kolovoza 2018., koja se odnosi na tužiteljevu opomenu od 14. svibnja 2018.

         Izreka

                  1.

                     Obustavlja se postupak po tužbi.

                  2.

                     Odbija se zahtjev za „opomenu” predstavnika Europske komisije zbog toga što su podnijeli netočne podatke pred Općim sudom i povrijedili svoju procesnu obvezu podnošenja podneska koji je u skladu sa stvarnim stanjem.

                  3.

                     Obustavlja se postupak po zahtjevu za intervenciju Savezne Republike Njemačke.

                  4.

                     Komisiji se nalaže snošenje vlastitih troškova, kao i troškova društva ArcelorMittal Bremen GmbH.

                  5.

                     Savezna Republika Njemačka snosit će vlastite troškove vezane za zahtjev za intervenciju.

         (1)  SL C 399, 5. 11. 2018.


title: Predmet T-654/16: Presuda Općeg suda od 11. rujna 2018. – Foshan Lihua Ceramic protiv Komisije („Damping — Uvoz keramičkih pločica podrijetlom iz Kine — Članak 11. stavci 3. i 5. i članak 17. Uredbe (EZ) br. 1225/2009 (koji je postao članak 11. stavci 3. i 5. i članak 17. Uredbe (EU) 2016/1036) — Odbijanje zahtjeva za djelomičnu privremenu reviziju ograničenu na damping konačne antidampinške pristojbe uvedene Provedbenom uredbom (EU) br. 917/2011 — Trajno promijenjene okolnosti — Odabir uzorka — Pojedinačno ispitivanje — Nepostojanje suradnje u ispitnom postupku koji je doveo do donošenja konačnih mjera”)

text:
               22.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 381/20

      Presuda Općeg suda od 11. rujna 2018. – Foshan Lihua Ceramic protiv Komisije
      (Predmet T-654/16) (1)

      ((„Damping - Uvoz keramičkih pločica podrijetlom iz Kine - Članak 11. stavci 3. i 5. i članak 17. Uredbe (EZ) br. 1225/2009 (koji je postao članak 11. stavci 3. i 5. i članak 17. Uredbe (EU) 2016/1036) - Odbijanje zahtjeva za djelomičnu privremenu reviziju ograničenu na damping konačne antidampinške pristojbe uvedene Provedbenom uredbom (EU) br. 917/2011 - Trajno promijenjene okolnosti - Odabir uzorka - Pojedinačno ispitivanje - Nepostojanje suradnje u ispitnom postupku koji je doveo do donošenja konačnih mjera”))
      (2018/C 381/22)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Foshan Lihua Ceramic Co. Ltd (Foshan City, Kina) (zastupnici: B. Spinoit i D. Philippe, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: M. França, T. Maxian Rusche, N. Kuplewatzky i A. Demeneix, agenti)

         Predmet

      Zahtjev koji se temelji na članku 263. UFEU-a kojim se traži poništenje Provedbene odluke Komisije C(2016) 2136 od 11. srpnja 2016. kojom se odbija zahtjev za djelomičnu privremenu reviziju ograničenu na dampinške aspekte s obzirom na konačne antidampinške mjere uvedene na uvoz keramičkih pločica podrijetlom iz Narodne Republike Kine Provedbenom uredbom Vijeća (EU) br. 917/2011 od 12. rujna 2011.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Foshan Lihua Ceramic Co. Ltd nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 428 od 21. 11. 2016.