title: Predmet C-115/15: Presuda Suda (prvo vijeće) od 30. lipnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – Ujedinjena Kraljevina) – Secretary of State for the Home Department protiv NA (Zahtjev za prethodnu odluku — Članci 20. i 21. UFEU-a — Direktiva 2004/38/EZ — Članak 13. stavak 2. prvi podstavak točka (c) — Uredba (EEZ) br. 1612/68 — Članak 12. — Pravo boravka članova obitelji građanina Unije — Brak između građanina Unije i državljanina treće države — Nasilje u obitelji — Razvod koji je uslijedio nakon odlaska građanina Unije — Zadržavanje prava boravka državljanina treće države koji ima pravo na čuvanje i odgoj zajedničke djece koja su građani Unije)

text:
               12.9.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 335/14

         Presuda Suda (prvo vijeće) od 30. lipnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – Ujedinjena Kraljevina) – Secretary of State for the Home Department protiv NA
   (Predmet C-115/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Članci 20. i 21. UFEU-a - Direktiva 2004/38/EZ - Članak 13. stavak 2. prvi podstavak točka (c) - Uredba (EEZ) br. 1612/68 - Članak 12. - Pravo boravka članova obitelji građanina Unije - Brak između građanina Unije i državljanina treće države - Nasilje u obitelji - Razvod koji je uslijedio nakon odlaska građanina Unije - Zadržavanje prava boravka državljanina treće države koji ima pravo na čuvanje i odgoj zajedničke djece koja su građani Unije))
   (2016/C 335/18)
   Jezik postupka: engleski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Secretary of State for the Home Department

      Tuženik: NA

      uz sudjelovanje: Aire Centre

      Izreka

               1.

               Članak 13. stavak 2. prvi podstavak točku (c) Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji na slobodno kretanje i [boravak] na području države članice, kojom se izmjenjuje Uredba (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktive 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ, treba tumačiti na način da državljanin treće države koji se razveo od građanina Unije od kojeg je pretrpio obiteljsko nasilje tijekom braka ne može imati pravo na zadržavanje prava boravka u toj državi članici domaćinu na temelju te odredbe kada je razvod uslijedio nakon odlaska iz te države članice bračnog druga koji je građanin Unije.

               2.

               Članak 12. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 1612/68 od 15. listopada 1968. o slobodi kretanja radnika unutar Zajednice treba tumačiti na način da dijete i roditelj državljanin treće države koji ima samostalno pravo na njegovo čuvanje i odgoj imaju pravo boravka u državi članici domaćinu na temelju te odredbe u situaciji poput one u glavnom postupku, u kojoj je drugi roditelj građanin Unije i radio je u toj državi članici, ali je prestao u njoj boraviti prije nego što je dijete ondje započelo školovanje.

               3.

               Članak 20. UFEU-a treba tumačiti na način da ne daje pravo boravka u državi članici domaćinu ni maloljetnom građaninu Unije koji od rođenja boravi u toj državi članici čije državljanstvo nema ni roditelju, državljaninu treće države, koji ima samostalno pravo na čuvanje i odgoj tog maloljetnika, kada oni imaju pravo boravka u toj državi članici na temelju odredbe sekundarnog prava Unije.

               4.

               Članak 21. UFEU-a treba tumačiti na način da navedenom maloljetnom građaninu Unije daje pravo boravka u državi članici domaćinu ako ispunjava uvjete navedene u članku 7. stavku 1. Direktive 2004/38, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri. Ako je to slučaj, ta ista odredba omogućava roditelju koji faktično ostvaruje pravo na čuvanje i odgoj tog građanina Unije da s njime boravi u državi članici domaćinu.

      (1)  SL C 171, 26. 5. 2015.


title: Predmet T-79/13: Presuda Općeg suda od 7. listopada 2015. – Accorinti i dr. protiv ESB-a („Izvanugovorna odgovornost — Ekonomska i monetarna politika — ESB — Nacionalne središnje banke — Restrukturiranje grčkog javnog duga — Program kupnje vrijednosnih papira — Sporazum o razmjeni vrijednosnih papira isključivo u korist središnjih banaka Eurosustava — Uključivanje privatnog sektora — Klauzule kolektivnog djelovanja — Poboljšanje kreditne kvalitete u obliku programa otkupa radi poboljšanja kvalitete vrijednosnih papira kao jamstava — Privatni vjerovnici — Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima — Legitimno očekivanje — Jednako postupanje — Odgovornost na temelju zakonitog normativnog akta — Neuobičajena i specifična šteta”)

text:
               30.11.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 398/33

         Presuda Općeg suda od 7. listopada 2015. – Accorinti i dr. protiv ESB-a
   (Predmet T-79/13) (1)

   ((„Izvanugovorna odgovornost - Ekonomska i monetarna politika - ESB - Nacionalne središnje banke - Restrukturiranje grčkog javnog duga - Program kupnje vrijednosnih papira - Sporazum o razmjeni vrijednosnih papira isključivo u korist središnjih banaka Eurosustava - Uključivanje privatnog sektora - Klauzule kolektivnog djelovanja - Poboljšanje kreditne kvalitete u obliku programa otkupa radi poboljšanja kvalitete vrijednosnih papira kao jamstava - Privatni vjerovnici - Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima - Legitimno očekivanje - Jednako postupanje - Odgovornost na temelju zakonitog normativnog akta - Neuobičajena i specifična šteta”))
   (2015/C 398/42)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelji: Alessandro Accorinti (Nichelino, Italija) i 214 drugih tužitelja čija su imena navedena u prilogu presudi (zastupnici: S. Sutti, R. Spelta i G. Sanna, odvjetnici)

      Tuženik: Europska središnja banka (ESB) (zastupnici: S. Bening i P. Papapaschalis, a zatim P. Senkovic i P. Papapaschalis, i naposljetku P. Senkovic, agenti, uz asistenciju E. Castellanija, B. Kaisera i T. Lübbiga, odvjetnika)

      Predmet

   Tužba za naknadu štete koju su tužitelji pretrpjeli nakon što je, među ostalim, ESB donio Odluku 2012/153/EU od 5. ožujka 2012. o prihvatljivosti utrživih dužničkih instrumenata koje izdaje ili za koje u potpunosti jamči Helenska Republika u okviru ponude za zamjenu obveznica Helenske republike (SL L 77, str. 19.) kao i drugih ESB-ovih mjera u vezi s restrukturiranjem grčkog javnog duga.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Alessandru Accorintiju i drugim tužiteljima čija su imena navedena u prilogu nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 101, 6. 4. 2013.


title: Predmet F-23/12 i F-30/12: Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 16. rujna 2013. — Glantenay i dr. protiv Komisije (Javna služba — Opći natječaj — Obavijest o natječaju EPSO/AD/204/10 — Odabir na temelju kvalifikacija — Isključenje kandidata bez stvarne provjere njihovih akademskih kvalifikacija i profesionalnog iskustva)

text:
               8.3.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 71/31

      Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 16. rujna 2013. — Glantenay i dr. protiv Komisije
      (Predmet F-23/12 i F-30/12) (1)

      (Javna služba - Opći natječaj - Obavijest o natječaju EPSO/AD/204/10 - Odabir na temelju kvalifikacija - Isključenje kandidata bez stvarne provjere njihovih akademskih kvalifikacija i profesionalnog iskustva)
      (2014/C 71/59)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: Jérôme Glantenay i dr. (Bruxelles, Belgija) (zastupnik: C. Mourato, odvjetnik)

         Tužitelj: Marco Cecchetto (Rovigo, Italija) (zastupnik: C. Mourato, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J. Currall i G. Gattinara, agenti)

         Predmet

      Zahtjev za poništenje odluke odbora za odabir općeg natječaja EPSO/AD/204/10 kojom se tužiteljima nije dozvolio pristup sljedećem stadiju natječaja.

         Izreka presude

                  1.

                  Poništavaju se odluke odbora za odabir općeg natječaja EPSO/AD/204/10 kojima se iz postupka natječaja isključuju kandidature D. Bonagurija, M. Cecchetta, A. Gecsea, J. Glantenaya, B. Gorgola, A. Kalameesa, K. Skrobicha, I. Venckunaite i M. Załęske bez provjere istih u okviru drugog stadija odabira na temelju kvalifikacija predviđenih u obavijesti o natječaju.

                  2.

                  U ostalom dijelu tužbe u predmetima F-23/12 i F-30/12 se odbijaju.

                  3.

                  Europska komisija snosit će devet desetina svojih troškova te troškove D. Bonagurija, M. Cecchetta, A. Gecsea, J. Glantenaya, B. Gorgola, A. Kalameesa, K. Skrobicha, I. Venckunaite i M. Załęske.

                  4.

                  I. Cruceru će, osim vlastitih, snositi i jednu desetinu troškova Europske komisije.

         (1)  SL C 138, 12.5.2012., str. 35; SL C 138, 12.5.2012., str. 36.


title: Predmet T-292/15: Tužba podnesena 3. lipnja 2015. – Vakakis protiv Komisije

text:
               7.9.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 294/73

         Tužba podnesena 3. lipnja 2015. – Vakakis protiv Komisije
   (Predmet T-292/15)
   (2015/C 294/88)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Vakakis International – Symvouloi gia Agrotiki Anaptixi AE (Atena, Grčka) (zastupnici: B. O’Connor, S. Gubel i E. Bertolotto, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               na temelju članka 340. UFEU-a naloži Komisiji da naknadi cjelokupnu štetu koju je tužitelj pretrpio zbog njezina protupravnog postupanja tijekom predmetnog postupka javne nabave, uključujući:

                           —

                           troškove sudjelovanja u cjelokupnom postupku javne nabave;

                           —

                           troškove osporavanja zakonitosti postupka javne nabave;

                           —

                           izmaklu dobit;

                           —

                           gubitak prilike.

               —

               naloži Komisiji snošenje troškova ove tužbe.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, u okviru kojeg se navodi da je Komisija povrijedila načela jednakog postupanja, dobre uprave i legitimnih očekivanja koja su kodificirana Uredbom Vijeća br. 1605/2002 (u daljnjem tekstu: Financijska uredba)F i Praktičnim vodičem kroz procedure ugovaranja pomoći EU trećim zemljama (u daljnjem tekstu: PRAG) time što nije primjereno nadzirala postupak javne nabave i bez odgode provela istragu povodom pritužbe koju je podnio Vakakis te dostavila potpune informacije o provedenoj istrazi;

               2.

               Drugi tužbeni razlog, u okviru kojeg se navodi da je tužitelj pretrpio štetu koja je posljedica Komisijina lošeg upravljanja i odluke o dodjeli ugovora Agriconsultingu.

               3.

               Treći žalbeni razlog, u okviru kojeg se navodi je tužitelj pretrpio štetu koja je posljedica Komisijina lošeg upravljanja te se navodi povreda općih Unijinih načela jednakog postupanja, dobre uprave i legitimnih očekivanja kao i povreda članka 94. Financijske uredbe i odjeljka 2.3.6. PRAG-a.


title: Predmet T-669/15: Rješenje Općeg suda od 12. listopada 2016. – Lysoform Dr. Hans Rosemann i dr. protiv ECHA-e („Tužba za poništenje — Uključivanje kao dobavljača aktivne tvari na popis propisan člankom 95. Uredbe (EU) br. 528/2012 — Nepostojanje izravnog utjecaja — Nedopuštenost”)

text:
               5.12.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 454/27

      Rješenje Općeg suda od 12. listopada 2016. – Lysoform Dr. Hans Rosemann i dr. protiv ECHA-e
      (Predmet T-669/15) (1)

      ((„Tužba za poništenje - Uključivanje kao dobavljača aktivne tvari na popis propisan člankom 95. Uredbe (EU) br. 528/2012 - Nepostojanje izravnog utjecaja - Nedopuštenost”))
      (2016/C 454/48)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH (Berlin, Njemačka), Ecolab Deutschland GmbH (Monheim, Njemačka), Schülke & Mayr GmbH (Norderstedt, Njemačka) i Diversey Europe Operations BV (Amsterdam, Nizozemska) (zastupnici: K. Van Maldegem, M. Grunchard i P. Sellar, odvjetnici)

         Tuženik: Europska agencija za kemikalije (zastupnici: M. Heikkilä i C. Buchanan, agenti, uz asistenciju P. Oliver)

         Predmet

      Zahtjev koji se temelji na članku 263. UFEU-a za poništenje Odluke ECHA-e od 16. srpnja 2015. o uključivanju BASF SE, sa sjedištem u Njemačkoj, kao dobavljača aktivne tvari na popis iz članka 95. stavka 1. Uredbe (EU) br. 528/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2012. o stavljanju na raspolaganje na tržištu i uporabi biocidnih proizvoda (SL 2012., L 167, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 49., str. 181.).

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

                  2.

                  Obustavlja se postupak o zahtjevima za intervenciju Oxea GmbH i BASF SE.

                  3.

                  Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH, Ecolab Deutschland GmbH, Schülke & Mayr GmbH i Diversey Europe Operations BV nalaže se snošenje vlastitih troškova kao i troškova Europske agencije za kemikalije (ECHA) osim onih koji su u vezi sa zahtjevima za intervenciju.

                  4.

                  Lysoform Dr. Hans Rosemann, Ecolab Deutschland, Schülke & Mayr, Diversey Europe Operations, ECHA, Oxea i BASF snose vlastite troškove u vezi sa zahtjevima za intervenciju.

         (1)  SL C 48, 8. 2. 2016.


title: Predmet C-416/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. srpnja 2016. uputio Tribunal Judicial da Comarca de Faro (Portugal) – Luís Manuel Piscarreta Ricardo protiv Portimão Urbis, E.M., S.A. u likvidaciji i dr.

text:
               17.10.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 383/4

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. srpnja 2016. uputio Tribunal Judicial da Comarca de Faro (Portugal) – Luís Manuel Piscarreta Ricardo protiv Portimão Urbis, E.M., S.A. u likvidaciji i dr.
   (Predmet C-416/16)
   (2016/C 383/05)
   Jezik postupka: portugalski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Judicial da Comarca de Faro

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Luís Manuel Piscarreta Ricardo

      Tuženici: Portimão Urbis, E.M., S.A. u likvidaciji, Município de Portimão, EMARP – Empresa Municipal de Águas e Resíduos de Portimão, E.M., S.A.

      Prethodna pitanja

               1.

               Primjenjuje li se članak 1. Direktive Vijeća 2001/23/EZ od 12. ožujka 2001. (1), a osobito njegov [stavak 1.] točka (b), na situaciju kao što je to ona u ovom slučaju, u kojoj se odobrenjem izvršnog općinskog tijela likvidira općinsko poduzeće (čiji je jedini dioničar bila općina), a djelatnosti koje je obavljalo to poduzeće djelomično je preuzela općina a djelomično drugo općinsko poduzeće (čiji je društveni cilj promijenjen u tu svrhu – i koja je također u potpunom vlasništvu općine)? Odnosno, može li se u tim okolnostima smatrati da je nastupio prijenos pogona u smislu navedene direktive?

               2.

               Treba li se smatrati da je zaposlenik koji u stvarnosti ne pruža svoje usluge (osobito zbog prekida svojeg ugovora o radu) obuhvaćen pojmom „zaposlenik” u smislu članka 2. stavka 1. točke (d) Direktive 2001/23/EZ pa su, posljedično, prava i obveze koje proizlaze iz ugovora o radu prenesena na preuzimatelja na temelju članka 3. stavka 1. navedene direktive?

               3.

               Je li dopuštena i treba li se smatrati da je u skladu s pravom Unije uspostava ograničenja u odnosu na prijenos zaposlenika, osobito s obzirom na vrstu ili trajanje radnog odnosa u okviru prijenosa pogona, kao što su to osobito ograničenja iz članka 62. stavaka 5., 6. i 11. RJAEL-a? (2)

      (1)  Direktiva Vijeća 2001/23/EZ od 12. ožujka 2001. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na zaštitu prava zaposlenika kod prijenosa poduzeća, pogona ili dijelova poduzeća ili pogona (SL 2001., L 82, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 151.)

      (2)  Pravno uređenje lokalne poduzetničke djelatnosti i udjela koji drže lokalne uprave


title: Predmet C-134/13: Presuda Suda (peto vijeće) od 12. veljače 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Ujedinjena Kraljevina) – Raytek GmbH, Fluke Europe BV protiv Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs (Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednička carinska tarifa — Tarifno razvrstavanje — Kombinirana nomenklatura — Infracrvene termalne kamere)

text:
               13.4.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 118/3

         Presuda Suda (peto vijeće) od 12. veljače 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Ujedinjena Kraljevina) – Raytek GmbH, Fluke Europe BV protiv Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
   (Predmet C-134/13) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednička carinska tarifa - Tarifno razvrstavanje - Kombinirana nomenklatura - Infracrvene termalne kamere))
   (2015/C 118/03)
   Jezik postupka: engleski

      Sud koji je uputio zahtjev

   First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Raytek GmbH, Fluke Europe BV

      Tuženik: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      Izreka

   Ispitivanje prethodnog pitanja nije pokazalo nikakav element koji bi mogao utjecati na valjanost Uredbe Komisije (EU) br. 314/2011 od 30. ožujka 2011. o razvrstavanju određene robe u kombiniranu nomenklaturu.

      (1)  SL C 141, 18.5.2013.


title: Predmet T-732/16: Tužba podnesena 20. listopada 2016. – Valencia Club de Fútbol protiv Komisije

text:
               5.12.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 454/31

      Tužba podnesena 20. listopada 2016. – Valencia Club de Fútbol protiv Komisije
      (Predmet T-732/16)
      (2016/C 454/54)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Valencia Club de Fútbol, SAD (Valencia, Španjolska) (zastupnici: J. R. García-Gallardo Gil-Fournier i A. Guerrero Righetto, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Europske Komisije od 4. srpnja 2016. o državnoj potpori SA.36387 (2013/C) (ex 2013/CP), koju je Španjolska dodijelila Valencia Club de Fútbol, S.A.D. (i drugim nogometnim klubovima), osobito mjere 1 i 4, koje se odnose na Valencia CF.

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe osam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni tri od četiri kriterija na temelju kojih se jamstvo smatra državnom potporom. S tim u vezi tužitelj tvrdi da je Komisija pogriješila kad je smatrala da se Valencia FC nalazi u financijskim poteškoćama jer se oslanjala na nepotpune informacije i nije vodila računa o poslovnom modelu karakterističnom za nogometne klubove, oslanjajući se na knjigovodstvenu vrijednost igrača, a ne na njihovu stvarnu tržišnu vrijednost i ne uzimajući u obzir plan održivosti koji se u svakom trenutku temeljio na realnim pretpostavkama. Kao drugo, Komisija je pogriješila kad je smatrala da jamstvo pokriva više od 80 % kredita i, kao treće, pogriješila je prilikom procjene opće kamatne stope kredita u odnosu na tržišnu cijenu.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji je istaknut podredno, a temelji se na postojanju očitih pogrešaka koje Komisija počinila time što je primijenila test spojivosti na četiri od šest kriterija iz svojih Smjernica o sanaciji i restrukturiranju, odnosno: ponovnu uspostavu dugoročne održivosti, izbjegavanje neopravdanog narušavanja tržišnog natjecanja putem protučinidbi, načelo ograničenja potpore na najmanju razinu i načelo jednokratne dodjele.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na pogrešci koju je Komisija počinila prilikom ocjene značajne vrijednosti ponuđene protučinidbe; konkretno, založnog prava na dionicama kao i dodatnih jamstava koja je dodijelio Fundación Valencia al Instituto Valenciano de Finanzas.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na pogrešci u procjeni glavnice i kamata u navodnoj potpori koju treba vratiti, s obzirom na to da je Komisija pogrešno zaključila da referentne stope ostaju iste tijekom trajanja mjera koje je također pogrešno procijenila.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti, s obzirom na to da su iznosi čije vraćanje nalaže Komisija neproporcionalni u odnosu na one koji su već plaćeni.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na Komisijinoj pogrešci u ocjeni time što zajmodavca nije smatrala korisnikom niti je vodila računa o postojanju novog vlasnika kluba.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela nediskriminacije jer je Komisija jednako ocijenila situacije klubova nad kojima je provodila istragu, iako su one potpuno različite.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela obrazlaganja akata.


title: Predmet T-445/12: Presuda Općeg suda od 26. rujna 2014. – Koscher + Würtz protiv OHIM-a – Kirchner & Wilhelm (KW SURGICAL INSTRUMENTS) („Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska zajednica — Figurativni žig KW SURGICAL INSTRUMENTS — Raniji nacionalni verbalni žig Ka We — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Postupak povodom žalbe — Opseg ispitivanja koje je izvršilo žalbeno vijeće — Dokaz stvarne uporabe ranijeg žiga — Tužba podnesena odjelu za prigovore — Odbijanje registracije prijavljenoga žiga bez prethodnog ispitivanja stvarne uporabe ranijeg žiga — Pogreška koja se tiče prava — Ovlast izmjene”)

text:
               10.11.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 395/39

      Presuda Općeg suda od 26. rujna 2014. – Koscher + Würtz protiv OHIM-a – Kirchner & Wilhelm (KW SURGICAL INSTRUMENTS)
      (Predmet T-445/12) (1)

      ((„Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora - Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska zajednica - Figurativni žig KW SURGICAL INSTRUMENTS - Raniji nacionalni verbalni žig Ka We - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Postupak povodom žalbe - Opseg ispitivanja koje je izvršilo žalbeno vijeće - Dokaz stvarne uporabe ranijeg žiga - Tužba podnesena odjelu za prigovore - Odbijanje registracije prijavljenoga žiga bez prethodnog ispitivanja stvarne uporabe ranijeg žiga - Pogreška koja se tiče prava - Ovlast izmjene”))
      (2014/C 395/47)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Koscher + Würtz GmbH (Spaichingen, Njemačka) (zastupnici: P. Mes, C. Graf von der Groeben, G. Rother, J. Bühling, A. Verhauwen, J. Künzel, D. Jestaedt, M. Bergermann, J. Vogtmeier i A. Kramer, odvjetnici)

         Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: A. Schifko, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Kirchner & Wilhelm GmbH + Co. (Asperg, Njemačka) (zastupnik: J. Dönch, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća OHIM-a od 6. kolovoza 2012. (predmet R 1675/2011-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između Kirchner & Wilhelm GmbH + Co. i Koscher + Würtz GmbH.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se odluka četvrtog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) od 6. kolovoza 2012. (predmet R 1675/2011-4) u vezi s postupkom povodom prigovora među društvom Kirchner & Wilhelm GmbH + Co. i društvom Koscher + Würtz GmbH

                  2.

                  U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                  OHIM će snositi vlastite troškove kao i polovicu troškova društva Koscher + Würtz pred žalbenim vijećem i Općim sudom.

                  4.

                  Društvo Koscher + Würtz će snositi polovicu vlastitih troškova pred žalbenim vijećem i Općim sudom.

         (1)  SL C 379, 8.12.2012.


title: Predmet T-670/16: Tužba podnesena 16. rujna 2016. – Digital Rights Ireland protiv Komisije

text:
               7.11.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 410/26

         Tužba podnesena 16. rujna 2016. – Digital Rights Ireland protiv Komisije
   (Predmet T-670/16)
   (2016/C 410/37)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Digital Rights Ireland Ltd (Bennettsbridge, Irska) (zastupnik: E. McGarr, Solicitor)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               utvrdi da je tužba dopuštena;

               —

               utvrdi da je Provedbena odluka Komisije (EU) 2016/1250 оd 12. srpnja 2016. o primjerenosti zaštite u okviru europsko-američkog sustava zaštite privatnosti u skladu s Direktivom 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, Komisijina očita pogreška u ocijeni jer određuje da je u Sjedinjenim Američkim Državama primjerena razina zaštite za osobne podatke u skladu s Direktivom 95/46/EZ (1);

               —

               utvrdi da je pobijana odluka ništava i naloži njezino poništenje u vezi s primjerenošću zaštite koju pruža europsko-američki sustav za zaštitu privatnosti;

               —

               naloži Komisiji snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe deset tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, kojim se ističe da pobijana odluka nije u skladu s člankom 25. stavkom 6. Direktive 95/46, u vezi s člancima 7., 8. i 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, kojim se ističe da pobijana odluka nije u skladu s člankom 25. stavkom 6. Direktive 95/46, u vezi s člancima 7., 8. i 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i presudom Suda Europske unije u predmetu C-362/14, Schrems.

               3.

               Treći tužbeni razlog, kojim se ističe da „načela zaštite privatnosti” i/ili službene (američke) „izjave i obveze” iz Priloga I., III. do VII. pobijanoj odluci ne predstavljaju „međunarodne obveze” u smislu članka 25. stavka 6. Direktive 95/46.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, kojim se ističe da su odredbe Foreign Intelligence Surveillance Act of 1978 Amendments Act of 2008 (u daljnjem tekstu: FISA Amendments Act of 2008) zakonodavstvo koje omogućava tijelima javne vlasti široki pristup sadržaju elektroničke komunikacije te da stoga nisu u skladu s člankom 7. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.

               5.

               Peti tužbeni razlog, kojim se ističe da su odredbe FISA Amendments Act of 2008 zakonodavstvo koje tijelima javne vlasti omogućava tajni široki pristup sadržaju elektroničke komunikacije te da stoga nisu u skladu s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.

               6.

               Šesti tužbeni razlog, kojim se ističe da pobijana odluka, zbog toga što njome nisu u potpunosti prenesene odredbi Direktive 95/46 (osobito odredbe članka 28. stavka 3.), prima facie ne jamči na odgovarajući način građanima građanima Europske unije ostvarivanje njihovih prava u skladu s pravom EU-a pri prenošenju njihovih podataka u Sjedinjene Američke Države.

               7.

               Sedmi tužbeni razlog, kojim se ističe da pobijana odluka nije u skladu s člankom 7. i 8. i člankom 52. stavkom 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.

               8.

               Osmi tužbeni razlog, kojim se ističe da je pobijana odluka, u mjeri u kojoj dopušta ili, alternativno, ne pruža ili nije pružila zaštitu od neselektivnog pristupa stranih tijela kaznenog progona elektroničkoj komunikaciji, nevaljana zbog povrede prava na privatnost, pravila o zaštiti podataka, slobode izražavanja i slobode udruživanja i okupljanja, kako su propisani Poveljom Europske unije o temeljnim pravima i općim načelima prava EU-a.

               9.

               Deveti tužbeni razlog, kojim se ističe da pobijana odluka, u mjeri u kojoj omogućava ili, alternativno, ne pruža ili nije pružila zaštitu od neselektivnog pristupa stranih tijela kaznenog progona elektroničkoj komunikaciji, i ne stavlja na raspolaganje primjerena pravna sredstva građanima EU-a čijim se osobnim podacima pristupa na taj način, uskraćuje pojedincima pravo na djelotvoran pravni lijek i pravo na dobro upravljanje, suprotno Povelji Europske unije o temeljnim pravima i općim načelima prava EU-a.

               10.

               Deseti tužbeni razlog, kojim se ističe da time što nije potpuno prenijela prava iz Direktive 95/46 (osobito u člancima 14. i 15.), pobijana odluka, prima facie, ne jamči na odgovarajući način građanima Europske unije ostvarivanje njihovih prava u skladu s pravom EU-a pri prenošenju njihovih podataka u Sjedinjene Američke Države.

      (1)  Direktiva 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka (SL 1995., L 281, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 7. str. 88.)


title: Predmet T-470/15: Rješenje Općeg suda od 14. rujna 2016. – Cham protiv Vijeća

text:
               7.11.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 410/34

         Rješenje Općeg suda od 14. rujna 2016. – Cham protiv Vijeća
   (Predmet T-470/15) (1)

   (2016/C 410/56)
   Jezik postupka: francuski
   Predsjednik sedmog vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 337, 12. 10. 2015.


title: Predmet C-450/14 P: Žalba koju je 26. rujna 2014. podnio Koinonia tis Pliroforias Anoichti stis Eidikes Anagkes – Isotis protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) donesene 16. srpnja 2014. u predmetu T-59/11, Isotis protiv Komisije

text:
               10.11.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 395/29

      Žalba koju je 26. rujna 2014. podnio Koinonia tis Pliroforias Anoichti stis Eidikes Anagkes – Isotis protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) donesene 16. srpnja 2014. u predmetu T-59/11, Isotis protiv Komisije
      (Predmet C-450/14 P)
      (2014/C 395/34)
      Jezik postupka: grčki

         Stranke

         Žalitelj: Koinonia tis Pliroforias Anoichtì stis Eidikes Anagkes – Isotis (zastupnik: S. Skliris, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

                  —

                  Poništiti u cijelosti presudu Općeg suda Europske unije od 16. lipnja 2014., predmet T-59/11, Koinonia tis Pliroforias Anoichti stis Edikes Anagkes – Isotis protiv Europske komisije,

                  —

                  prihvatiti u cijelosti žalbu,

                  —

                  odbiti u cijelosti protuzahtjev Komisije,

                  —

                  naložiti Komisiji snošenje svih troškova žalbenog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

                  1.

                  Pogrešna primjena članka 1315. belgijskog Građanskog zakonika u odnosu na teret dokazivanja

                              —

                              To što je tužba odbijena ne znači automatski da je dokazana činjenična osnova protuzahtjeva. Na Komisiji je teret dokazivanja za njezin protuzahtjev.

                  2.

                  Pogrešno obrazloženje u dijelu koji se odnosi na osnovanost protuzahtjeva

                              —

                              Nije dano obrazloženje u odnosu na zaključak o osnovanosti protuzahtjeva Komisije.

                              —

                              Obrazloženje je proturječno jer je kao jedini dokazni element prihvaćeno izvješće o reviziji koje je bilo osporeno, te to je bila činjenica koju je trebalo utvrditi.

                  3.

                  Pogreška koja se tiče prava jer nisu primijenjena načela međunarodne revizije

                              —

                              Nisu primijenjena načela međunarodne revizije što predstavlja povredu nacionalnog računovodstvenog zakonodavstva i povredu pravila prema kojem se sporni ugovori tumače sukladno zajedničkoj volji stranaka (članak 1156. belgijskog Građanskog zakonika) i sukladno načelu dobre vjere [članak 1134. točka (c) belgijskog Građanskog zakonika].

                  4.

                  Pogrešno tumačenje načela ravnopravnosti stranaka

                              —

                              Načelo ravnopravnosti stranaka ne preklapa se s načelom kontradiktornosti.

                  5.

                  Pogrešno tumačenje i primjena načela dobre vjere i povreda prava obrane zbog jezika postupka

                              —

                              Pravilno tumačenje načela dobre vjere zahtjeva da se ugovorne odredbe tumače u skladu s Poveljom Europske unije o temeljnim pravima i temeljnim načelom prava Unije koji se odnosi na poštivanje prava obrane.

                  6.

                  Pogrešno tumačenje spornih ugovornih uvjeta, pogrešna primjena helenskog prava i neprihvaćanje navoda koji se odnosi na osnovanost zahtjeva

                              —

                              Sukladno članku II., 19.1. Ugovora FP6, članku II.16.Ugovora e-Ten i članka II. 20.1. Ugovora CIP, mogu se podvrgnuti kontroli samo knjiženi troškovi i prihodi (receipts) koji se odnose na provedbu spornih radnji, ne i drugi dokumenti.

                              —

                              Povreda načela koji proizlazi iz sudske prakse o samostalnosti pojma financijskog razdoblja u helenskom pravu, u području računovodstvenog i poreznog prava.

                              —

                              Opći sud nije uzeo u obzir i nije ocijenio navode koji se tiču osnovanosti zahtjeva iz točke 61. i 64. tužbe.

                  7.

                  Pogrešno tumačenje spornih ugovornih uvjeta, nerazmatranje navoda koji se tiču osnovanosti zahtjeva i iskrivljenje sadržaja dokumenata

                              —

                              Pogrešno tumačenje i primjena pojma „overall statement of accounts” protivno dobroj vjeri, helenskom pravu te pojmu „receipts” protivno izričitim ugovornim uvjetima.

                              —

                              Opći sud nije uzeo u obzir i nije ocijenio navod žalitelja koji se tiče osnovanosti u odnosu na knjiženje prijevremenog plaćanja usluge Access e-Gov u poslovnim knjigama prije zaključenja ugovora in loco.

                              —

                              Iskrivljenje sadržaja priloga A3, A6, A9, A11, A14 i A17 tužbi.

                  8.

                  Nepotpuno obrazloženje, povreda prava koji se primjenjuje na sporne ugovore i iskrivljenje sadržaja dokumenta

                              —

                              Nepotpuno obrazloženje (točke 127. i 129.) i proturječno obrazloženje (točke 128. i 129.).

                              —

                              Povreda načela dobre vjere, načela međunarodne revizije i helenskog prava u području računovodstva (točka 127.).

                              —

                              Iskrivljenje sadržaja priloga B101 kojeg je dostavila Komisija.

                  9.

                  Ispitivanje neistaknutog tužbenog razloga i neispitivanje istaknutog tužbenog razloga

                              —

                              Opći je sud ispitao tužbeni razlog kojeg tužitelj nije istaknuo (točka 165.) te nije dao ocjenu u odnosu na tužbeni razlog kojeg je tužitelj istaknuo (točke 88., 89., 91. tužbe).


title: Predmet C-292/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. lipnja 2015. uputio Vergabekammer Südbayern (Njemačka) – Hörmann Reisen GmbH protiv Stadt Augsburg, Landkreis Augsburg

text:
               7.9.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 294/33

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. lipnja 2015. uputio Vergabekammer Südbayern (Njemačka) – Hörmann Reisen GmbH protiv Stadt Augsburg, Landkreis Augsburg
   (Predmet C-292/15)
   (2015/C 294/41)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Vergabekammer Südbayern

      Stranke glavnog postupka

      Podnositelj zahtjeva: Hörmann Reisen GmbH

      Druge stranke u postupku: Stadt Augsburg, Landkreis Augsburg

      Prethodna pitanja

               1.

               Primjenjuju li se u postupku javne nabave na temelju članka 5. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 1370/2007 (1) u vezi s Direktivom 2004/18/EZ (2) odnosno Direktivom 2014/24/EU (3) načelno samo odredbe tih direktiva tako da se ne smiju primjenjivati odredbe u Uredbi (EZ) br. 1370/2007 koje odstupaju od navedenih direktiva?

               2.

               Određuje li se dopuštenost sklapanja podugovora kod postupka nabave na temelju članka 5. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 1370/2007 u vezi s Direktivom 2004/18/EG odnosno 2014/24/EU stoga isključivo prema pravilima koja je o Direktivi 2004/18/EZ razvio Sud i prema odredbi članka 63. stavka 2. Direktive 2014/24/EU ili javni naručitelj može odstupajući od toga i kod takvog postupka nabave u skladu s člankom 4. stavkom 7. Uredbe (EZ) br. 1370/2007 za ponuditelje propisati postotak usluga koje moraju pružiti oni sâmi (s obzirom na broj prijeđenih kilometara po voznom redu)?

               3.

               Može li u slučaju da se na postupke javne nabave na temelju članka 5. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 1370/2007 u vezi s Direktivom 2004/18/EZ odnosno 2014/24/EU primjenjuje članak 4. stavak 7. Uredbe (EZ) br. 1370/2007 javni naručitelj s obzirom na uvodnu izjavu 19. Uredbe (EZ) br. 1370/2007 slobodno odlučiti o postotku usluga koje ponuditelji moraju pružiti sâmi tako da može biti opravdan zahtjev naručitelja da ponuditelji sami moraju pružiti 70 % usluga s obzirom broj prijeđenih kilometara?

      (1)  Uredba (EZ) br. 1370/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2007. o uslugama javnog željezničkog i cestovnog prijevoza putnika i stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 1191/69 i (EEZ) br. 1107/70, SL. L 315, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 13., str. 96.)

      (2)  Direktiva 2004/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama, SL L 134, str. 114. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 156.)

      (3)  Direktiva 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ, SL L 94, str. 65.


title: Predmet T-67/11: Presuda Općeg suda od 16. prosinca 2015. – Martinair Holland protiv Komisije („Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Europsko tržište zračnog teretnog prometa — Sporazumi i usklađena djelovanja u odnosu na nekoliko sastavnih dijelova cijena usluga zračnog teretnog prometa (uvođenje dodanih pristojbi za gorivo i sigurnost, odbijanje plaćanja provizije na dodatne pristojbe) — Članak 101. UFEU-a, članak 53. Sporazuma o EGP-u i članak 8. Sporazuma između Zajednice i Švicarske o zračnom prometu — Obveza obrazlaganja”)

text:
               8.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 48/41

         Presuda Općeg suda od 16. prosinca 2015. – Martinair Holland protiv Komisije
   (Predmet T-67/11) (1)

   ((„Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Europsko tržište zračnog teretnog prometa - Sporazumi i usklađena djelovanja u odnosu na nekoliko sastavnih dijelova cijena usluga zračnog teretnog prometa (uvođenje dodanih pristojbi za gorivo i sigurnost, odbijanje plaćanja provizije na dodatne pristojbe) - Članak 101. UFEU-a, članak 53. Sporazuma o EGP-u i članak 8. Sporazuma između Zajednice i Švicarske o zračnom prometu - Obveza obrazlaganja”))
   (2016/C 048/45)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Martinair Holland NV (Haarlemmermeer, Nizozemska) (zastupnik: R. Wesseling, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: S. Noë, N. von Lingen i C. Giolito, zatim S. Noë, C. Giolito i A. Dawes, agenti, uz asistenciju B. Dohertya, barrister)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje odluke Komisije C (2010) 7694 final od 9. studenog 2010. u vezi s postupkom primjene članka 101. UFEU-a, članka 53. Sporazuma o EGP-u i članka 8. Sporazuma između Europske zajednice i Švicarske konfederacije o zračnom prometu (predmet COMP/39258 – Zračni teretni promet), u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja, ili barem poništenje članka 5. točke (b) te odluke u dijelu u kojem potonjem nameće novčanu kaznu ili njezino smanjenje.

      Izreka

               1.

               Poništava se odluka Komisije C (2010) 7694 final od 9. studenoga 2010. u vezi s postupkom primjene članka 101. UFEU-a, članka 53. Sporazuma o EGP-u i članka 8. Sporazuma između Europske zajednice i Švicarske konfederacije o zračnom prometu (predmet COMP/39258 – Zračni teretni promet), u dijelu u kojem se odnosi na Martinair Holland NV.

               2.

               Europskoj komisiji nalaže se snošenje vlastitih troškova kao i troškova društva Martinair Holland.

      (1)  SL C 95, 26. 3. 2011.


title: Predmet C-674/15 P: Žalba koju je 15. prosinca 2015. podnio The Tea Board protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 2. listopada 2015. u predmetu T-625/13, The Tea Board protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

text:
               21.3.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 106/13

         Žalba koju je 15. prosinca 2015. podnio The Tea Board protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 2. listopada 2015. u predmetu T-625/13, The Tea Board protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)
   (Predmet C-674/15 P)
   (2016/C 106/16)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: The Tea Board (zastupnici: M.C. Maier, A. Nordemann, Rechtsanwälte)

      Druge stranke u postupku: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni), Delta Lingerie

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               ukine pobijanu odluku Općeg suda od 2. listopada 2015. u predmetu T-625/13 jer je Opći sud odbio tužbu u vezi sa sljedećim uslugama obuhvaćenima žigom prijavljenim za razrede 35 i 38:

                  Poslovne konzultacije u vezi s osnivanjem i radom prodavaonica na veliko i središnjih agencija za kupovanje na veliko i za potrebe oglašavanja; promicanje prodaje (za treće osobe), oglašavanje, vođenje komercijalnih poslova, komercijalna administracija, reklamiranje on-line na informatičkoj mreži, razdioba reklamnih oglasa (brošure, letci, besplatne novine, uzorci), usluge pretplate na novine za treće osobe; pružanje poslovnih informacija ili upiti; organizacija događaja i izložbi u komercijalne ili reklamne svrhe, vođenje poslova oglašavanja, iznajmljivanje reklamnih prostora, reklamiranje putem radija i televizije, sponzoriranje reklamiranja. (Razred 35)

                  Telekomunikacije, prijenos poruka i slika putem računala, usluge interaktivnog prijenosa televizijskih emisija u vezi s prezentacijom proizvoda, komunikacije pomoću računalnih terminala, komunikacija (prijenos poruka) na otvorenom i zatvorenom world wide webu. (Razred 38)

               —

               ako je potrebno, vrati predmet na ponovno odlučivanje Općem sudu,

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

               1.

               Žalbom se traži djelomično ukidanje presude Općeg suda u predmetu T-625/13 od 2. listopada 2015. jer je Opći sud odbio tužbu u odnosu na usluge obuhvaćene spornim žigom iz razreda 35 i 38.

               2.

               Žalba se temelji na dva žalbena razloga: povredi članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe o žigu (1) i povredi članka 8. stavka 5. Uredbe o žigu.

               3.

               Žalitelj smatra da osnovna funkcija zajedničkih žigova Zajednice iz članka 66. stavka 2. Uredbe o žigu, koji se sastoje u oznaci koja služi naznačivanju zemljopisnog podrijetla uključenih proizvoda, nije da oni služe kao oznaka trgovinskog podrijetla već samo da jamče zajedničko podrijetlo proizvoda i usluga koji se nude i prodaju pod tim žigom, odnosno da proizvodi potječu od poduzetnika koji se nalazi u zemljopisnoj regiji određenoj kao zajednički žig Zajednice i koji ima pravo koristiti zajednički žig Zajednice.

               4.

               Stoga prema mišljenju žalitelja treba zaključiti da se u okviru članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe o žigu zemljopisno podrijetlo mora uzeti u obzir kao važan čimbenik – bilo pri procjeni sličnosti predmetnih proizvoda i/ili usluga i/ili pri provođenju opće procjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu.

               5.

               Stoga pri usporedbi proizvoda i/ili usluga ranijeg zajedničkog žiga Zajednice prema članku 66. stavku 2. Uredbe o žigu, koji se sastoji od oznake zemljopisnog podrijetla, s onima individualnog žiga Zajednice, prema mišljenju žalitelja nije odlučno jesu li proizvodi ili usluge slični s obzirom na njihovu vrstu, svrhu, krajnje korisnike i/ili prodajne kanale. Umjesto toga treba ispitati jesu li predmetni proizvodi i/ili usluge istog podrijetla.

               6.

               Žaliteljevo tumačenje članka 66. stavka 2. Uredbe o žigu proizlazi iz

                           1)

                           unutarnje logike Uredbe br. 207/2009, osobito činjenice da

                                       i.

                                       članak 66. stavak 2. Uredbe o žigu predstavlja iznimku u Uredbi br. 207/2009 jer se, prema članku 7. stavku 1. točki (c) Uredbe o žigu, žigovi koji se sastoje isključivo od oznaka ili podataka koji u trgovini mogu služiti za označivanje zemljopisnog podrijetla proizvoda ili pružanja usluga neće registrirati,

                                       ii.

                                       u skladu s člankom 67. stavkom 2. Uredbe o žigu, propisima kojima se uređuje uporaba zajedničkog žiga mora se dopustiti svakoj osobi čiji proizvodi ili usluge potječu iz određenog zemljopisnog područja da postane članicom udruge koja je nositelj žiga, i stoga zajednički žig Zajednice koji se sastoji od oznake zemljopisnog podrijetla nikada ne omogućuje razlikovanje proizvoda ili usluga članova udruge koja je nositelj žiga od onoga drugih poduzetnika.

                           2)

                           tumačenja te odredbe u vezi s Uredbom br. 1151/2012 (2) i u vezi sa Sporazumom o trgovinskim aspektima prava intelektualnoga vlasništva, prema kojem se oznakama zemljopisnog podrijetla treba pružiti visok stupanj zaštite, i prema kojem treba zabraniti prezentaciju proizvoda kojom se označava ili daje naslutiti da je predmetni proizvod podrijetlom iz određenog zemljopisnog područja različitog od pravog mjesta podrijetla, na način da postoji vjerojatnost da će dovesti javnost u zabludu u vezi sa zemljopisnim podrijetlom proizvoda.

               7.

               Žalitelj smatra da se svojstva koja je Opći sud utvrdio u vezi sa žigom DARJEELING mogu također primijeniti na usluge poput poslovnih konzultacija ili telekomunikacijskih usluga, i da u tom pogledu mogu pojačati snagu privlačnosti predmetnog žiga. Žalitelj u nastavku ističe da Opći sud u svojoj presudi nije obrazložio razloge u vezi s pitanjem zašto se svojstva žiga DARJEELING ne mogu primijeniti na proizvode iz razreda 35 i 38, što je samo po sebi pogreška koja se tiče prava.

      (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice

      SL L 78, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., sv. 1., str. 226.)

      (2)  Uredba (EU) br. 1151/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. studenoga 2012. o sustavima kvalitete za poljoprivredne i prehrambene proizvode

      SL L 343, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., sv. 25., str. 31.)


title: Predmet T-105/17: Tužba podnesena 17. veljače 2017. – HSBC Holdings i drugi protiv Komisije

text:
               10.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/46

         Tužba podnesena 17. veljače 2017. – HSBC Holdings i drugi protiv Komisije
   (Predmet T-105/17)
   (2017/C 112/65)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: HSBC Holdings plc (London, Ujedinjena Kraljevina), HSBC Bank plc (London), HSBC France (Pariz, Francuska) (zastupnici: K. Bacon, QC, D. Bailey, Barrister, M. Simpson, Solicitor, Y. Anselin i C. Angeli, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               poništi članak 1. Odluke Europske komisije od 7. prosinca 2016., dostavljene 9. prosinca 2016., u predmetu AT.39914 – Euro Interest Rate Derivatives – C(2016) 8530 final (u daljnjem tekstu: pobijana odluka);

               —

               podredno, poništi članak 1. točku (b) pobijane odluke;

               —

               također podredno, djelomično poništi članak 1. točku (b) pobijane odluke u dijelu u kojem navodi da su tužitelji počinili jedinstvenu i trajnu povredu;

               —

               poništi članak 2. točku (b) pobijane odluke;

               —

               podredno, bitno smanji novčanu kaznu koja je tužiteljima određena člankom 2. točkom (b) sporne odluke na iznos koji Opći sud smatra prikladnim i

               —

               naloži Komisiji plaćanje troškova ili, podredno, prikladnog dijela troškova tužiteljâ.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe šest tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog koji se temelji na tome da je tuženik pogrešno zaključio da su tužitelji bili uključeni u aktivnost koja ima za cilj ograničenje i/ili narušavanje tržišnog natjecanja u smislu članka 101. stavka 1. UFEU-a.

               2.

               Drugi tužbeni razlog koji se temelji na tome da je tuženik počinio pogrešku koja se tiče prava i činjenica i/ili da je nedovoljno obrazložio utvrđenje da je postupanje iz pobijane odluke imalo jedan ekonomski cilj usmjeren na narušavanje tržišnog natjecanja. Slijedom navedenog, tuženikovo utvrđenje postojanja jedinstvene i trajne potvrde u osnovi je pogrešno.

               3.

               Treći tužbeni razlog koji se temelji na tome da tuženikova utvrđenja o tome da su tužitelji namjerno doprinijeli postojanju jedinstvene i trajne povrede, opisane u pobijanoj odluci, sadržavaju očite pogreške u ocjeni i/ili ne sadržavaju obrazloženja.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog koji se temelji na tome da tuženikova utvrđenja o tome da su tužitelji trebali biti svjesni postupanja drugih navodnih sudionika u jedinstvenoj i trajnoj povredi sadržava očite pogreške u ocjeni i/ili ne sadržavaju obrazloženja.

               5.

               Peti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je tuženik povrijedio bitne procesne pretpostavke u postupku donošenja pobijane odluke. Osobito, tuženik je odabirom višestupanjskog postupka povrijedio tužiteljeva prava obrane, načelo pretpostavke nedužnosti i načelo dobre uprave.

               6.

               Šesti tužbeni razlog koji se podredno temelji na tome da je tuženik pogrešno izračunao novčanu kaznu određenu tužiteljima i da je takva novčana kazna neopravdana i neproporcionalna.


title: Predmet T-30/16: Tužba podnesena 26. siječnja 2016. – M.I. Industries protiv OHIM-a – Natural Instinct (Natural Instinct Dog and Cat food as nature intended)

text:
               21.3.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 106/40

         Tužba podnesena 26. siječnja 2016. – M.I. Industries protiv OHIM-a – Natural Instinct (Natural Instinct Dog and Cat food as nature intended)
   (Predmet T-30/16)
   (2016/C 106/47)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: M.I. Industries, Inc. (Lincoln, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: T. Elias, barrister, B. Cookson, solicitor)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Natural Instinct Ltd (Camberley, Ujedinjena Kraljevina)

      Podaci o postupku pred OHIM-om

      Podnositelj prijave: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Zajednice s verbalnim elementom „Natural Instinct Dog and Cat food as nature intended” – prijava za registraciju br. 11 438 074

      Postupak pred OHIM-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća OHIM-a od 26. studenoga 2015. u predmetu R 2944/2014-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               prihvati tužiteljev prigovor br. B 002 181 272 i odbije NIL-ovu prijavu za registraciju br. 11 438 074; podredno, utvrdi da je tužitelj dokazao stvarnu upotrebu svojih žigova Zajednice br. 5 208 418 i br. 5 208 201 u svrhu prigovora br. B 002 181 272, i vrati predmet petom žalbenom vijeću na odlučivanje o pitanjima proizašlim u odnosu na svaki od tih žigova na temelju članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe o žigu zajednice; podredno tomu, vrati predmet petom žalbenom vijeću u cijelosti;

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova tužitelja u okviru ove tužbe.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 42. stavka 2. Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda pravila 22. stavaka 3. i 4. Uredbe br. 2868/95;

               —

               povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 75. Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet T-653/15: Tužba podnesena 13. studenoga 2015. – Mulvad protiv Parlamenta

text:
               8.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 48/66

         Tužba podnesena 13. studenoga 2015. – Mulvad protiv Parlamenta
   (Predmet T-653/15)
   (2016/C 048/74)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Nils Mulvad (Risskov, Danska) (zastupnik: N. Pirc Musar, odvjetnik)

      Tuženik: Europski parlament

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku A(2015)8732 C Europskog parlamenta od 14. rujna 2015. o odbijanju ponovnog zahtjeva tužitelja za pristup određenim dokumentima u vezi s informacijama o putnim troškovima, dnevnicama, naknadama za opće izdatke i troškovima za osoblje zastupnika Europskog parlamenta;

               —

               naloži Parlamentu snošenje troškova tužitelja u skladu s člancima 134. i 140. Poslovnika Općeg suda, uključujući troškove intervenijenata.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog temelji se na povredi članka 4. stavka 1. točke (b) Uredbe 1049/2001 (1) u vezi s člankom 8. točkom (b) Uredbe 45/2001 (2), s obzirom na to da zatraženi osobni podaci nisu zaštićeni na temelju zakonodavstva Zajednice.

               2.

               Drugi tužbeni razlog temelji se na povredi članka 4. stavka 1. točke (b) Uredbe 1049/2001 u vezi s člankom 8. točkom (b) Uredbe 45/2001, s obzirom na to da je pristup zatraženim informacijama odbijen iako su uvjeti za njihovo otkrivanje ispunjeni.

               3.

               Treći tužbeni razlog temelji se na povredi opće obveze ispitivanja svakog pojedinačnog dokumenta, koja proizlazi iz članaka 2. i 4. Uredbe 1049/2001 povezanih s člankom 6. stavkom 3. Uredbe 1049/2001.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog temelji se na povredi članka 4. stavka 6. Uredbe 1049/2001, jer odbijanje djelomičnog pristupa nije opravdano.

               5.

               Peti tužbeni razlog temelji se na povredi obveze obrazlaganja kako je to propisano člankom 7. stavkom 1. i člankom 8. stavkom 1. Uredbe 1049/2001, jer se Parlament nije osvrnuo na sve tužiteljeve argumente.

      (1)  Uredba (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.).

      (2)  Uredba (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i VIjeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom kretanju takvih podataka (SL L 8, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 34., str. 6.).


title: Predmet T-472/14: Tužba podnesena 25. lipnja 2014. – Joyería Tous protiv Komisije

text:
               11.8.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 261/47

         Tužba podnesena 25. lipnja 2014. – Joyería Tous protiv Komisije
   (Predmet T-472/14)
   2014/C 261/74
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Joyería Tous, SA (Lleida, Španjolska) (zastupnici: J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero i A. Lamadrid de Pablo, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi osporavanu odluku u mjeri u kojoj Komisija skup mjera, koje prema njoj sačinjavaju takozvani španjolski sustav financijskog leasinga, kvalificira kao novu državnu potporu nespojivu s unutarnjim tržištem;

               —

               podredno, poništi članke 1. i 4. pobijane odluke kojima se ulagači u AIE-ove (gospodarska interesna udruženja) utvrđuju kao korisnici navodnih potpora i isključivi adresati naloga za povrat;

               —

               podredno, poništi članak 4. pobijane odluke u mjeri u kojoj se njime nalaže povrat navodnih potpora;

               —

               poništi članak 4. pobijane odluke u mjeri u kojoj se u njemu izjašnjava o zakonitosti privatnih ugovora između ulagača i drugih pravnih subjekata, i

               —

               naloži Komisiji snošenje troškova ovog postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Tužbeni razlozi i glavni argumenti istovjetni su onima u predmetu T-700/13, Bankia protiv Komisije.


title: Predmet C-40/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. siječnja 2017. uputio Oberlandesgericht Düsseldorf (Njemačka) – Fashion ID GmbH & Co.KG protiv Verbraucherzentrale NRW eV

text:
               10.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/22

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. siječnja 2017. uputio Oberlandesgericht Düsseldorf (Njemačka) – Fashion ID GmbH & Co.KG protiv Verbraucherzentrale NRW eV
   (Predmet C-40/17)
   (2017/C 112/32)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Fashion ID GmbH & Co.KG

      Tuženik: Verbraucherzentrale NRW eV

      Druga stranka u postupku: Facebook Ireland Limited, Landesbeauftragte für Datenschutz und Informationsfreiheit Nordrhein-Westfalen

      Prethodna pitanja

               1.

               Protivi li se uređenju u člancima 22., 23. i 24. Direktive 95/46/EZ od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka (1) nacionalni propis koji, pored ovlasti intervencije koje imaju tijela za zaštitu osobnih podataka i mogućnosti pravnih lijekova dotičnih osoba, u slučajevima povrede ovlašćuju neprofitna udruženja za zaštitu interesa potrošača da pokrenu postupak protiv osobe koja je počinila povredu?
               U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje:

               2.

               Je li u slučaju kao što je ovaj, u kojem je netko uključio programski kod u svoju internetsku stranicu, zbog kojeg korisnikov preglednik zahtijeva sadržaj od treće osobe i u tu svrhu prosljeđuje osobne podatke trećoj osobi, onaj tko je unio podatke „nadzornik” u smislu članka 2. točke (d) Direktive 95/46/EZ od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka, kada on sam ne može utjecati na tu obradu podataka?

               3.

               U slučaju negativnog odgovora na drugo pitanje: treba li članak 2. točku (d) Direktive 95/46/EZ o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka tumačiti na način da iscrpno uređuje odgovornost na način da se protivi građanskopravnim zahtjevima protiv treće osobe koja, iako nije „nadzornik”, ipak uzrokuje postupak obrade, a da na to nema utjecaja?

               4.

               Čiji „zakoniti interes” treba uzeti u obzir prilikom odvagivanja prema članku 7. točki (f) Direktive 95/46/EZ u okolnostima kao u predmetnom slučaju? Interes uključivanja sadržaja trećih osoba ili interes trećih osoba?

               5.

               Kome se mora dati suglasnost iz članka 7. točke (a) i članka 2. točke (h) Direktive 95/46/EZ u okolnostima kao u predmetnom slučaju?

               6.

               Odnosi li se obveza davanja podataka iz članka 10. Direktive 95/46/EZ u situaciji kao u predmetnom slučaju i na upravitelja internetske stranice, koji je uključio sadržaj treće osobe i tako prouzročio postupak obrade osobnih podataka od strane treće osobe?

      (1)  SL L 281, str. 31. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 7., str. 88.)


title: Predmet T-285/14: Rješenje Općeg suda od 22. svibnja 2015. – Wirtschaftsvereinigung Stahl i dr. protiv Komisije („Državne potpore — Mjere koje je donijela Njemačka u korist električne energije iz obnovljivih izvora energije i poduzetnika s velikom potrošnjom električne energije — Postupak o pokretanju postupka iz članka 108. stavka 2. UFEU-a — Donošenje konačne odluke nakon podnošenja tužbe — Obustava postupka — Tužba za poništenje — Zahtjev za preinaku tužbenog zahtjeva — Nepostojanje novog elementa — Nedopuštenost”)

text:
               27.7.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 245/18

         Rješenje Općeg suda od 22. svibnja 2015. – Wirtschaftsvereinigung Stahl i dr. protiv Komisije
   (Predmet T-285/14) (1)

   ((„Državne potpore - Mjere koje je donijela Njemačka u korist električne energije iz obnovljivih izvora energije i poduzetnika s velikom potrošnjom električne energije - Postupak o pokretanju postupka iz članka 108. stavka 2. UFEU-a - Donošenje konačne odluke nakon podnošenja tužbe - Obustava postupka - Tužba za poništenje - Zahtjev za preinaku tužbenog zahtjeva - Nepostojanje novog elementa - Nedopuštenost”))
   (2015/C 245/21)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelji: Wirtschaftsvereinigung Stahl (Düsseldorf, Njemačka) i drugi tužitelji čija su imena navedena u prilogu rješenju (zastupnici: A. Reuter, C. Arhold, N. Wimmer, F.-A. Wesche, K. Kindereit, R. Busch, A. Hohler i T. Woltering, a zatim A. Reuter, C. Bürger, T. Christner i G. Müllejans, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: T. Maxian Rusche i R. Sauer, agenti, uz asistenciju C. von Donata i G. Quardta, odvjetnika)

      Predmet

   Zahtjev za djelomičnim poništenjem odluke Komisije C (2013) 4424 final od 18. prosinca 2013. o pokretanju postupka iz članka 108. stavka 2. UFEU-a u odnosu na mjere koje je donijela Savezna Republika Njemačka u korist električne energije iz obnovljivih izvora energije i velikih potrošača električne energije [Državna potpora SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN)].

      Izreka

               1.

               Obustavlja se postupak povodom ove tužbe.

               2.

               Zahtjev da se tužbeni zahtjev preinači tako da se odnosi na odluku Komisije C (2014) 8786 final od 25. studenoga 2014. o državnoj potpori SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN) koju je donijela Savezna Republika Njemačka u korist električne energije iz obnovljivih izvora energije i velikih potrošača električne energije odbacuje se kao nedopušten.

               3.

               Obustavlja se postupak povodom zahtjeva za intervenciju Nadzornog tijela EFTA-e.

               4.

               Wirtschaftsvereinigung Stahl i drugi tužitelji čija su imena navedena u prilogu snosit će vlastite troškove i troškove Europske komisije.

               5.

               Nadzorno tijelo EFTA-e snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 223, 14. 7. 2014.


title: Predmet T-178/14: Rješenje Općeg suda od 9. lipnja 2015. – Friedrich Wilhelms-Hütte Eisenguss protiv Komisije („Državne potpore — Mjere koje je usvojila Njemačka u korist električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije i poduzeća velikih potrošača električne energije — Odluka o pokretanju postupka iz članka 108. stavka 2. UFEU-a — Donošenje konačne odluke nakon podnošenja tužbe — Obustava postupka”)

text:
               7.9.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 294/55

         Rješenje Općeg suda od 9. lipnja 2015. – Friedrich Wilhelms-Hütte Eisenguss protiv Komisije
   (Predmet T-178/14) (1)

   ((„Državne potpore - Mjere koje je usvojila Njemačka u korist električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije i poduzeća velikih potrošača električne energije - Odluka o pokretanju postupka iz članka 108. stavka 2. UFEU-a - Donošenje konačne odluke nakon podnošenja tužbe - Obustava postupka”))
   (2015/C 294/66)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Friedrich Wilhelms-Hütte Eisenguss GmbH (Mülheim-an-der Ruhr, Njemačka) (zastupnici: H. Höfler, C. Kahle i V. Winkler, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: T. Maxian Rusche i R. Suaer, agenti, uz asistenciju C. Rennera, odvjetnika)

      Intervenijent u potporu tuženiku: Nadzorno tijelo EFTA-e (zastupnici: X. Lewis, M. Schneider i J. Kaasin, zatim X. Lewis, M. Schneider, M. Moustakali i C. Perrin, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za djelomično poništenje Odluke Komisije C (2013) 4424 final od 18. prosinca 2013. o pokretanju postupka predviđenog u članku 108. stavku 2. UFEU-a u vezi s mjerama koje je usvojila Savezna Republika Njemačka u korist električne energije iz obnovljivih izvora kao i velikih potrošača energije (Državna potpora SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN)).

      Izreka

               1.

               Obustavlja se postupak po tužbi.

               2.

               Obustavlja se postupak po zahtjevima za intervenciju koje su podnijeli Flachglas Torgau GmbH i Saint-Gobain Isover G+H AG, Kronotex GmbH & Co. KG i Kronoply GmbH, Bayer MaterialScience AG, Sabic Polyolefine GmbH, Ineos Manufacturing Deutschland GmbH, Ineos Phenol GmbH i Ineos Vinyls Deutschland GmbH, kao i Advansa GmbH, Akzo Nobel Industrial Chemicals GmbH, Aurubis AG, CBW Chemie GmbH, CFB Chemische Fabrik Brunsbüttel GmbH & Co. KG, Clariant Produkte (Deutschland) GmbH, Dralon GmbH, Hahl Filaments GmbH, Messer Produktionsgesellschaft mbH Siegen, Messer Produktionsgesellschaft mbH Salzgitter, Nabaltec AG, Siltronic AG i Wacker Chemie AG.

               3.

               Friedrich Wilhelms-Hütte Eisenguss GmbH snosit će vlastite troškove i troškove Europske komisije, uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite.

               4.

               Nadzorno tijelo EFTA-e snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 142, 12. 5. 2014.


title: Predmet C-16/16 P: Žalba koju je 11. siječnja 2016. podnijela Kraljevina Belgija protiv rješenja Općeg suda (drugo vijeće) od 27. listopada 2015. u predmetu T-721/14, Kraljevina Belgija protiv Europske komisije

text:
               25.4.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 145/14

         Žalba koju je 11. siječnja 2016. podnijela Kraljevina Belgija protiv rješenja Općeg suda (drugo vijeće) od 27. listopada 2015. u predmetu T-721/14, Kraljevina Belgija protiv Europske komisije
   (Predmet C-16/16 P)
   (2016/C 145/18)
   Jezik postupka: nizozemski

      Stranke

      Žalitelj: Kraljevina Belgija (zastupnici: L. Van den Broeck, M. Jacobs i J. Van Holm, agenti kao i P. Vlaemminck i B. Van Vooren, odvjetnici)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               u cijelosti ukine rješenje Općeg suda u predmetu T-721/14;

               —

               utvrdi da je tužba za poništenje dopuštena;

               —

               donese odluku o glavnoj stvari;

               —

               utvrdi da su dopušteni zahtjevi za intervenciju Helenske Republike i Portugalske Republike

               —

               Komisiji naloži snošenje troškova.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Prvi žalbeni razlog: povreda načela podjele nadležnosti, lojalne suradnje i institucionalne ravnoteže i pogrešna primjena pretpostavki predviđenih člankom 263. UFEU-a.
   Drugi žalbeni razlog: povreda uzajamnosti načela lojalne suradnje i povreda svojstva države članice kao povlaštenog tužitelja radi zaštite svojih povlastica.
   Treći žalbeni razlog: pogrešno tumačenje pravnih posljedica preporuke u odnosu na Belgiju.


               10.12.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 410/8

         Postupak koji je 17. kolovoza 2015. Nadzorno tijelo EFTA-e pokrenulo protiv Kneževine Lihtenštajna
   (Predmet E-23/15)
   (2015/C 410/07)
   Nadzorno tijelo EFTA-e, koje zastupaju Markus Schneider, Clémence Perrin i Marlene Lie Hakkebo, zastupnici Nadzornog tijela EFTA-e, 35 Rue Belliard, 1040 Bruxelles, Belgija, pokrenulo je 17. kolovoza 2015. pred Sudom EFTA-e postupak protiv Kneževine Lihtenštajna.
   Nadzorno tijelo EFTA-e od Suda EFTA-e zahtijeva:

               1.

               da ustvrdi da, zbog toga što u predviđenom roku nije donio mjere potrebne za provedbu članaka 15. i 16. Akta iz točke 15.zn poglavlja XIII. Priloga II. Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru (Direktiva 2010/53/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 7. srpnja 2010. o standardima kvalitete i sigurnosti ljudskih organa namijenjenih transplantaciji, kako je ispravljena), prilagođenog Sporazumu njegovim Protokolom 1., Lihtenštajn nije ispunio svoje obveze iz članka 31. tog Akta i članka 7. Sporazuma o EGP-u;

               2.

               da Lihtenštajnu naloži da snosi troškove tog postupka.

      Pravna pozadina i činjenična osnova te navedeni razlozi:

               —

               u tužbi se navodi da se do 11. travnja 2015. Kneževina Lihtenštajn nije uskladila s obrazloženim mišljenjem Nadzornog tijela EFTA-e od 11. veljače 2015. o propustu Kneževine Lihtenštajna da u svoj nacionalni pravni poredak provede Direktivu 2010/53/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. srpnja 2010. o standardima kvalitete i sigurnosti ljudskih organa namijenjenih transplantaciji, kako je ispravljena, u skladu s točkom 15.zn poglavlja XIII. Priloga II. Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru i prilagođenu Sporazumu njegovim Protokolom 1. („Akt”),

               —

               Nadzorno tijelo EFTA-e smatra da, zbog toga što nije donio sve mjere potrebne za provedbu članaka 15. i 16. akata u predviđenom roku, Lihtenštajn nije ispunio svoje obveze iz članka 31. Akta i članka 7. Sporazuma o EGP-u.


title: Predmet T-367/16: Tužba podnesena 11. srpnja 2016. – Brunner protiv EUIPO-a – CBM (H HOLY HAFERL HAFERL SHOE COUTURE)

text:
               22.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/52

         Tužba podnesena 11. srpnja 2016. – Brunner protiv EUIPO-a – CBM (H HOLY HAFERL HAFERL SHOE COUTURE)
   (Predmet T-367/16)
   (2016/C 305/70)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Gerd Brunner (Moosthenning, Njemačka) (zastupnik: N. Maenz, odvjetnica)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: CBM Creative Brands Marken GmbH (Zürich, Švicarska)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Podnositelj prijave: tužitelj

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Unije s verbalnim elementima „H HOLY HAFERL HAFERL SHOE COUTURE” – prijava registracije br. 11 988 144

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 10. svibnja 2016. u predmetu R 2943/2014-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku petog žalbenog vijeća Ureda Europska unije za intelektualno vlasništvo od 10. svibnja 2016. (predmet R 2943/2014-5);

               —

               odbije prigovor druge stranke od 12. studenog 2013. koji se temelji na žigu Unije br. 11 306 545 i njemačkom žigu br. 302 010 023 903 (predmet B002269325);

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda čl. 8. st. 1. t. (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-146/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. ožujka 2014. uputio Administrativen sad Sofia-grad (Bugarska) – Direktor na Direktsia „Migratsia” pri Ministerstvo na vatreshnite raboti protiv Bashira Mohameda Ali Mahdija

text:
               10.6.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 175/28

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. ožujka 2014. uputio Administrativen sad Sofia-grad (Bugarska) – Direktor na Direktsia „Migratsia” pri Ministerstvo na vatreshnite raboti protiv Bashira Mohameda Ali Mahdija
   (Predmet C-146/14)
   2014/C 175/35
   Jezik postupka: bugarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Administrativen sad Sofia-grad

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Direktor na Direktsia „Migratsia” pri Ministerstvo na vatreshnite raboti

      Tuženik: Bashir Mohamed Ali Mahdi

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 15. stavke 3. i 6. Direktive 2008/115/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom u vezi s člancima 6. i 47. Povelje o temeljnim pravima Europske unije kao i pravom na sudsko ispitivanje i djelotvornu sudsku zaštitu tumačiti tako da:

                           a)

                           je upravno tijelo, u slučajevima kada nacionalno pravo države članice obvezuje upravno tijelo na mjesečno preispitivanje zadržavanja iako ne postoji izričita obveza donošenja upravne mjere i ono sudu po službenoj dužnosti mora dostaviti popis državljana trećih zemalja zadržanih zbog zapreka za udaljavanje dulje od zakonski određenog najdužeg trajanja prvotnog zadržavanja, dužno ili u trenutku proteka razdoblja određenog u pojedinačnoj odluci o prvotnom zadržavanju donijeti izričitu mjeru preispitivanja zadržavanja s obzirom na razloge koji su pravom Unije propisani za produljenje razdoblja zadržavanja ili pustiti konkretnu osobu na slobodu?

                           b)

                           je, u slučajevima kada nacionalno pravo države članice propisuje ovlaštenje suda da nakon proteka najdužeg trajanja prvotnog zadržavanja u svrhe udaljavanja propisanog nacionalnim pravom naloži produljenje razdoblja zadržavanja, zamijeni ga manje intenzivnom mjerom ili naloži puštanje na slobodu državljanina treće zemlje, sud u situaciji kao što je ona u glavnom postupku dužan ispitati zakonitost mjere preispitivanja zadržavanja, koja navodi pravne i činjenične razloge za nužnost produljenja trajanja zadržavanja i njegove duljine time što meritorno odlučuje o daljnjem trajanju zadržavanja, njegovoj zamjeni ili puštanju konkretne osobe na slobodu?

                           c)

                           sudu dopušta da s obzirom na razloge za produljenje razdoblja zadržavanja propisanih pravom Unije ispita zakonitost mjere preispitivanja zadržavanja koja navodi samo one razloge zbog kojih se oduka o udaljavanju državljanina treće zemlje ne može izvršiti time što o meritumu spora odlučuje odlukom o trajanju zadržavanja, njegovoj zamjeni ili puštanju konkretne osobe na slobodu isključivo na temelju činjenica i dostavljenih dokaza upravnog tijela te prigovora i činjenica koje je istaknuo državljanin treće zemlje?

               2.

               Treba li članak 15. stavke 1. i 6. Direktive 2008/115 u situaciji kao što je u glavnom postupku tumačiti tako da je samostalan razlog za produljenje zadržavanja propisan nacionalnim pravom da „konkretna osoba … [nema] identifikacijske dokumente” sa stajališta prava Unije dopušten i može se podvesti pod oba slučaja iz članka 15. stavka 6. Direktive ako se prema nacionalnom pravu države članice na temelju navedene okolnosti osnovano može smatrati da će konkretna osoba pokušati izbjeći izvršenje odluke o udaljavanju, a što s druge strane predstavlja opasnost od bijega u smislu prava te države članice?

               3.

               Treba li članak 15. stavak 1. točke (a) i (b) i članak 6. Direktive 2008/115 u vezi s njezinim uvodnim izjavama 2. i 13. o poštovanju temeljnih prava i ljudskog dostojanstva državljana trećih zemalja kao i primjenu načela proporcionalnosti u situaciji kao što je ona u glavnom postupku tumačiti tako da dopušta zaključivanje o osnovanoj opasnosti od bijega na temelju okolnosti da konkretna osoba nema identifikacijske dokumente, da je nezakonito prešla državnu granicu i da izjavljuje da se ne želi vratiti u svoju zemlju porijekla, iako je prije toga ispunila izjavu o dobrovoljnom povratku u svoju zemlju i dala točne podatke o svojem identitetu, pri čemu su ove okolnosti obuhvaćene pojmom „opasnost od bijega” adresata odluke o vraćanju u smislu Direktive koji se u nacionalnom pravu određuje kao osnovana pretpostavka koja postoji na temelju činjenica da će konkretna osoba pokušati izbjeći izvršenje odluke o vraćanju?

               4.

               Treba li članak 15. stavak 1. točke (a) i (b), članak 4. i članak 6. Direktive 2008/115 u vezi s njezinim uvodnim izjavama 2. i 13. o poštovanju temeljnih prava i ljudskog dostojanstva kao i primjenu načela proporcionalnosti u situaciji kao što je ona u glavnom postupku tumačiti tako da:

                           a)

                           državljanin treće zemlje ne pokazuje spremnost na suradnju prilikom pripreme izvršenja odluke o vraćanju u njegovu zemlju porijekla ako službeniku veleposlanstva te države usmeno izjavi da se ne želi vratiti u svoju zemlju porijekla, iako je prije toga ispunio izjavu o dobrovoljnom povratku i dao točne podatke o svojem identitetu te treća zemlja odugovlači s postupkom dostave dokumenata i postoje dovoljni izgledi za izvršenje odluke o vraćanju, ako veleposlanstvo te zemlje u ovim okolnostima ne izda ispravu potrebnu za putovanje konkretne osobe u njegovu zemlju porijekla, iako je potvrdilo identitet konkretne osobe?

                           b)

                           se u slučaju puštanja na slobodu državljanina treće zemlje koji nema identifikacijske dokumente, koji je nezakonito prešao državnu granicu i izjavio da se ne želi vratiti u svoju zemlju/državu porijekla zbog nepostojanja dovoljnih izgleda za izvršenje odluke o udaljavanju može pretpostaviti da je država članica dužna izdati privremenu ispravu o statusu konkretne osobe ako veleposlanstvo države porijekla u ovim okolnostima ne izda dokument potreban za putovanje konkretne osobe u njegovu državu porijekla, iako je potvrdilo identitet konkretne osobe?

      (1)  (SL L 348, str. 98.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 8., str. 188.).


title: Predmet C-611/13 P: Žalba koju su 26. studenoga 2013. podnijeli Hansa Metallwerke AG i dr. protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 16. rujna 2013. donesene u predmetu T-375/10, Hansa Metallwerke AG i dr. protiv Europske komisije

text:
               22.2.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 52/26

         Žalba koju su 26. studenoga 2013. podnijeli Hansa Metallwerke AG i dr. protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 16. rujna 2013. donesene u predmetu T-375/10, Hansa Metallwerke AG i dr. protiv Europske komisije
   (Predmet C-611/13 P)
   2014/C 52/48
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Žalitelji: Hansa Metallwerke AG, Hansa Nederland BV, Hansa Italiana Srl., Hansa Belgium, Hansa Austria GmbH (zastupnici: H.-J. Hellmann i S. Cappellari, Rechtsanwälte)

      Druge stranke u postupku: Europska komisija, Vijeće Europske unije

      Zahtjev

   Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

               I.

               ukine presudu Općeg suda u predmetu T-375/10 Hansa Metallwerke AG i dr./Komisija od 16. rujna 2013. i o sporu konačno odluči kako slijedi:

                           1.

                           poništi Odluku Komisije od 23. lipnja 2010. u postupku na temelju članka 101. Ugovora o funkcioniranju Europske unije („UFEU-a”) i članka 53. Sporazuma o EGP-u (Predmet COMP/39.092 — kupaonska oprema) koja je žaliteljima dostavljena 30. lipnja 2010., u dijelu u kojem se odnosi na žalitelje,
                           podredno,
                           smanji novčanu kaznu.

                           2.

                           drugoj stranci u postupku naloži snošenje troškova postupka.

               II.

               nadasve podredno,
               ukine pobijanu presudu i predmet uputi Općem sudu na odlučivanje.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Žalitelji ponajprije prigovaraju da je Opći sud povrijedio načelo individualnog odmjeravanja kazni i sankcija koje je priznato pravom Unije. Opći sud je osobito zanemario da je nova verzija Smjernica Komisije o novčanim kaznama iz 2006. dovela do značajnih promjena opće metode izračuna, prije svega za poduzetnike s ograničenom paletom usluga. Zbog pogrešnog pristupa primjeni prava Opći sud posljedično nije ispunio svoju obvezu sveobuhvatnog preispitivanja u pogledu određivanja novčane kazne druge stranke u postupku, odnosno ispunio ju je samo materijalnopravno pogrešno.
   Žalitelji nadalje prigovaraju da je Opći sud nedovoljno obrazložio svoja izlaganja o načelu individualnog odmjeravanja kazne. Opći sud osobito nije ni na kakav način razmotrio značajnu presudu osmog vijeća u predmetu T-211/08 (1), kao i očito izmijenjeno stajalište Komisije u njezinoj Odluci u postupku COMP/39.452, iako su žalitelji o tome opširno izlagali na usmenoj raspravi.
   Naposljetku žalitelji prigovaraju povredi pravom Unije priznatog načela zaštite legitimnih očekivanja. Prilikom ocjene postupanja Komisije, suprotno njezinom jamstvu u upravnom postupku da u rješenju neće odobriti smanjenje novčane kazne, Opći sud je zanemario važnost suradnje ispunjene povjerenjem s Komisijom u njezinom priopćenju o oslobođenju i smanjenju novčanih kazni u slučaju kartela.

      (1)  Presuda od 16. lipnja 2011., Putters International/Europska komisija; Recueil 2011, str. II-03729.


title: Predmet T-287/16: Tužba podnesena 30. svibnja 2016. – Belgija protiv Komisije

text:
               25.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/62

         Tužba podnesena 30. svibnja 2016. – Belgija protiv Komisije
   (Predmet T-287/16)
   (2016/C 270/68)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Kraljevina Belgija (zastupnici: J.-C. Halleux i M. Jacobs, agenti, uz asistenciju É. Grégoirea i J. Mariania, odvjetnika)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               kao prvo, poništi Provedbenu odluku Komisije (EU) 2016/417 od 17. ožujka 2016. u dijelu u kojem u pogledu Kraljevine Belgije iz financiranja Europske unije isključuje iznos od 9 601 619,00 eura (proračunska stavka 6701);

               —

               podredno, djelomično poništi navedenu odluku o isključenju iz financiranja Zajednice iznosa od 9 601 619 eura, s obzirom na to da on uključuje iznos od 4 106 470,02 eura prethodno dodijeljen EFJP-u;

               —

               naloži Komisiji snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog tužbi tužitelj ističe dva tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog temelji se na povredi članka 31. stavka 1. i članka 32. stavka 8. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1290/2005 od 21. lipnja 2005. o financiranju zajedničke poljoprivredne politike (SL 2005., L 209, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 1., str. 44.) jer Komisija nije dokazala da izdatak belgijske agencije za plaćanje nije u skladu s pravom Zajednice i jer je uzrok izostanka povrata ili nepravilnosti nepravilnost ili nepažnja koja se može pripisati belgijskom Uredu za pomoć i povrat (BIRB).

               2.

               Drugi tužbeni razlog, na koji se podredno poziva, temelji se na povredi članka 31. stavka 2. Uredbe br. 1290/2005 i načela proporcionalnosti jer iznos koji je isključen iz financiranja ne odgovara važnosti utvrđene nesukladnosti i jer nije uzeta u obzir financijska šteta uzrokovana Europskoj uniji.


title: Predmet T-272/16: Tužba podnesena 25. svibnja 2016. – Grčka protiv Komisije

text:
               25.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/53

         Tužba podnesena 25. svibnja 2016. – Grčka protiv Komisije
   (Predmet T-272/16)
   (2016/C 270/61)
   Jezik postupka: grčki

      Stranke

      Tužitelj: Helenska Republika (zastupnici: G. Kanellopoulos, O. Tsirkinidou, Α. Vasilopoulou i D. Ntourntoureka)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu Provedbenu odluku Komisije od 17. ožujka 2016. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR), priopćenu pod brojem dokumenta C(2016) 1509 i objavljenu u Službenom listu Europske unije od 22. ožujka 2016., L 75, str. 16.:

                           a)

                           u dijelu u kojem se njome iz financiranja Europske unije isključuju izdaci u ukupnom iznosu od 166 797 866,22 eura, nastali Proizvodno nevezane izravne potpore za proračunske godine 2012. i 2013., te se konkretno određuje (1) paušalni financijski ispravak od 25 % za godinu 2012. i (2) paušalni i jednokratni ispravak za godinu 2013.;

                           b)

                           u dijelu u kojem se njome iz financiranja Europske unije isključuju izdaci u ukupnom iznosu od 3 880 460,50 eura, nastali pod stavkom Ruralni razvoj EPFRR, Os 1 + 3 – Mjere usmjerene na ulaganja (2007.-2013.), te se konkretno određuje (1) paušalni financijski ispravak od 5 % za financijska razdoblja 2010.-2013. u pogledu Mjere 125 i (2) jednokratni ispravak za financijska razdoblja 2011.-2013.;

                           c)

                           u mjeri u kojoj njome nije u potpunosti provedena konačna presuda Općeg suda Europske unije od 19. studenoga 2015. u predmetu T-107/14, slijedom čega Helenskoj Republici nije odmah vraćen iznos od 29 366 975,06 eura; i

               —

               naloži Komisiji snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe osam tužbenih razloga.
   Konkretno, vezano uz financijski ispravak u ukupnom iznosu od 166 797 866,22 eura koji se odnosi na proizvodno nevezane izravne potpore za proračunske godine 2012. i 2013., Helenska Republika ističe tri razloga za poništenje.
   Prvi razlog za poništenje koji se tiče ispravka određenog za proračunsku godinu 2012., temelji se na pogrešnom tumačenju i primjeni odredbe članka 2. stavka 2. Uredbe br. 796/2004 (1) [kao i članka 2. točke (c) Uredbe br. 1120/2009 (2)].
   Drugi razlog za poništenje koji se također tiče ispravka određenog za proračunsku godinu 2012., temelji se na pogrešnom tumačenju i primjeni smjernica sadržanih u Dokumentu VI/5530/1997 vezano uz to jesu li ispunjeni uvjeti za primjenu financijskog ispravka od 25 %. S druge strane, tužitelj navodi da je Komisija prešla granice diskrecijskih ovlasti te da je pritom povrijedila načelo proporcionalnosti (dio A) i pogrešno izračunala financijski ispravak (dio B).
   Trećim razlogom za poništenje koji se tiče ispravka određenog za proračunsku godinu 2013., tvrdi se da je taj ispravak nezakonit, proturječan i da predstavlja zlouporabu, da se temelji na pogrešnom tumačenju i primjeni smjernica sadržanih u Dokumentu VI/5530/1997 te da se njime povrjeđuju načela dobre uprave, proporcionalnosti, ne bis in idem i prava obrane.
   Nadalje, kada je riječ o financijskom ispravku za stavku Ruralni razvoj EPFRR, Os 1 + 3 – Mjere usmjerena na ulaganja (2007.-2013.), ističu se četiri razloga za poništenje.
   Vezano uz četvrti i peti razlog za poništenje koji se tiču ispravka određenog za Mjeru 125, ističu se nepostojanje pravnog temelja i obrazloženja te povreda glede činjenica jer je Upravna agencija zakonito i potpuno izvršavala sve svoje ovlasti (četvrti tužbeni razlog), kao i to da je određivanjem paušalnog financijskog ispravka od 5 % za izdatke nastale tijekom financijske godine 2010. u iznosu od 506 480,19 eura, povrijeđen članak 31. Uredbe br. 1290/2005 (3), s obzirom na to da se radi o izdacima koji su nastali više od dvadesetičetiri (24) mjeseca prije nego što ju je Komisija pisanim putem obavijestila o rezultatima provjera.
   Šestim razlogom za poništenje koji se tiče ispravka određenog za Mjeru 121, tvrdi se da je odluka nezakonita jer propisani ispravak, odnosno metoda koja je korištena za njegov izračun odgovarajućom primjenom članka 63. Uredbe br. 809/2014 (4), nije u skladu s člankom 31. Uredbe br. 1290/2005 i smjernicama sadržanim u Dokumentu Komisije VI/5530/1997. S druge strane, njegova primjena proizvodi učinke koji su nesrazmjerni u odnosu na utvrđene propuste. Podredno, vezano uz istu mjeru, u sedmom tužbenom razlogu ističu se nepostojanje pravnog temelja i obrazloženja pobijane odluke te povreda smjernica sadržanih u Unijinom Dokumentu VI/5530/1997.
   Osmi razlog za poništenje tiče se povrede članka 266. UFEU-a, vezano uz obvezu Komisije da poduzme mjere koje traži izvršenje presude Općeg suda, s obzirom na to da nakon donošenja presude Općeg suda u predmetu T-107/14 Helenskoj Republici nije vratila iznos od 29 366 975,06 eura, te povrede načela dobre uprave, pravne sigurnosti i lojalne suradnje između Komisije i država članica.

      (1)  Uredba Komisije (EZ) br. 796/2004 od 21. travnja 2004. o detaljnim pravilima za provedbu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava predviđenih Uredbom Vijeća (EZ) br. 1782/2003 o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore za poljoprivrednike u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike [neslužbeni prijevod] (SL, L 141, str. 18.).

      (2)  Uredba Komisije (EZ) br. 1120/2009 od 29. listopada 2009. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu programa jedinstvenih plaćanja predviđenog u glavi III. Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore za poljoprivrednike u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike (SL L 316, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 20., str. 167.).

      (3)  Uredba Vijeća (EZ) od 21. lipnja 2005. o financiranju zajedničke poljoprivredne politike (SL L 209, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 1., str. 44.)

      (4)  Provedbena uredba Komisije (EU) br. 809/2014 od 17. srpnja 2014. o utvrđivanju pravila za primjenu Uredbe (EU) br. 1306/2013 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu integriranog administrativnog i kontrolnog sustava, mjera ruralnog razvoja i višestruke sukladnosti (SL L 227, str. 69.)


title: Predmet C-178/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. travnja 2015. uputio Sąd Rejonowy we Wrocławiu (Poljska) – Alicja Sobczyszyn protiv Szkoła Podstawowa w Rzeplinie

text:
               27.7.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 245/4

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. travnja 2015. uputio Sąd Rejonowy we Wrocławiu (Poljska) – Alicja Sobczyszyn protiv Szkoła Podstawowa w Rzeplinie
   (Predmet C-178/15)
   (2015/C 245/05)
   Jezik postupka: poljski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Sąd Rejonowy we Wrocławiu

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Alicja Sobczyszyn

      Tuženik: Szkoła Podstawowa w Rzeplinie

      Prethodna pitanja

   Treba li članak 7. Direktive 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena (1), u skladu s kojim države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi svaki radnik imao pravo na plaćeni godišnji odmor u trajanju od najmanje četiri tjedna, ovisno o uvjetima za stjecanje prava i za odobravanje takvog odmora utvrđenim nacionalnim propisima i/ili praksom, tumačiti na način da učitelj, koji je koristio dopust za ozdravljenje, propisan Zakonom o učiteljima (Karta Nauczyciela) od 26. siječnja 1982. (Dz. U. 2014, Pos. 191 i 1198), uz to stječe pravo na korištenje godišnjeg odmora u skladu s općim odredbama radnog prava, u godini u kojoj je koristio dopust za ozdravljenje?

      (1)  SL L 299, str. 9., (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 31.).


title: Predmet T-593/16: Rješenje Općeg suda od 7. veljače 2017. – Stips protiv Komisije („Tužba za naknadu štete — Javna služba — Privremeno osoblje — Nepostojanje zahtjeva u smislu članka 90. stavka 1. Pravilnika o osoblju — Očita nedopuštenost”)

text:
               10.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/37

         Rješenje Općeg suda od 7. veljače 2017. – Stips protiv Komisije
   (Predmet T-593/16) (1)

   ((„Tužba za naknadu štete - Javna služba - Privremeno osoblje - Nepostojanje zahtjeva u smislu članka 90. stavka 1. Pravilnika o osoblju - Očita nedopuštenost”))
   (2017/C 112/51)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Adolf Stips (Besozzo, Italija) (zastupnici: S. Orlandi i T. Martin, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: G. Berscheid i C. Berardis-Kayser, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a kojim se traži naknada štete koju je tužitelj navodno pretrpio zbog kašnjenja s organizacijom postupka razvrstavanja za 2013.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbacuje kao očito neosnovana.

               2.

               Nalaže se Adolfu Stipsu snošenje troškova.

      (1)  SL C 251, 11. 7. 2016. (predmet prvotno zaprimljen kod Službeničkog suda Europske unije pod brojem F-23/16 te prenesen Općem sudu Europske unije 1. rujna 2016.).


title: Predmet C-59/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. veljače 2017. uputio Conseil d'État (Francuska) – SCI Château du Grand Bois protiv Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

text:
               10.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/27

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. veljače 2017. uputio Conseil d'État (Francuska) – SCI Château du Grand Bois protiv Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)
   (Predmet C-59/17)
   (2017/C 112/37)
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Conseil d'État

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: SCI Château du Grand Bois

      Tuženik: Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

      Prethodna pitanja

               1.

               Ovlašćuju li odredbe članaka 76., 78. i 81. Provedbene uredbe od 27. lipnja 2008. (1) agente koji provode kontrolu na licu mjesta da pristupe na zemljište poljoprivrednog gospodarstva bez dozvole njegovog vlasnika?

               2.

               Ako je odgovor na prvo pitanje potvrdan, treba li razlikovati slučajeve prema tome je li zemljište bilo ograđeno ili nije?

               3.

               Ako je odgovor na prvo pitanje potvrdan, jesu li odredbe članaka 76., 78. i 81. Provedbene uredbe od 27. lipnja 2008. u skladu s načelom nepovredivosti doma kako je zajamčeno člankom 8. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava?

      (1)  Uredba Komisije (EZ) br. 555/2008 od 27. lipnja 2008. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 479/2008 o zajedničkoj organizaciji tržišta vina u vezi s programima potpore, trgovinom s trećim zemljama, proizvodnim potencijalom i o nadzoru u sektoru vina (SL L 170, str. 1.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 28., str. 156.)