title: Presuda Suda (peto vijeće) od 9. lipnja 2016.#Postupak koji je pokrenuo István Balogh.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Budapest Környéki Törvényszék.#Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Pravo na tumačenje i prijevod – Direktiva 2010/64/EU – Područje primjene – Pojam ‚kazneni postupak’ – Postupak predviđen u državi članici radi priznavanja odluke u kaznenoj stvari koju je donio sud druge države članice i upisa u kaznenu evidenciju osuđujuće presude koju je taj sud izrekao – Troškovi prijevoda odluke – Okvirna odluka 2009/315/PUP – Odluka 2009/316/PUP.#Predmet C-25/15.

text:
         PRESUDA SUDA (peto vijeće)
      9. lipnja 2016. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima — Pravo na tumačenje i prijevod — Direktiva 2010/64/EU — Područje primjene — Pojam kaznenog postupka — Postupak predviđen u državi članici radi priznavanja odluke u kaznenoj stvari koju je donio sud druge države članice i upisa u kaznenu evidenciju osuđujuće presude koju je izrekao taj sud — Troškovi prijevoda odluke — Okvirna odluka 2009/315/PUP — Odluka 2009/316/PUP“
      U predmetu C‑25/15,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Budapest Környéki Törvényszék (općinski sud u Budimpešti, Mađarska), odlukom od 5. siječnja 2015., koju je Sud zaprimio 21. siječnja 2015., u postupku pokrenutom protiv

         Istvána Balogha,

      SUD (peto vijeće),
      u sastavu: J. L. da Cruz Vilaça, predsjednik vijeća, A. Tizzano (izvjestitelj), potpredsjednik Suda, u svojstvu suca petog vijeća, F. Biltgen, A. Borg Barthet i M. Berger, suci,
      nezavisni odvjetnik: Y. Bot,
      tajnik: I. Illéssy, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 9. prosinca 2015.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za mađarsku vladu, M. Z. Fehér, G. Koós i M. Bóra, u svojstvu agenata,

               —

               za austrijsku vladu, G. Eberhard, F. Zeder i B. Trefil, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, A. Sipos i R. Troosters, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 20. siječnja 2016.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 1. stavka 1. Direktive 2010/64/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 20. listopada 2010. o pravu na tumačenje i prevođenje u kaznenim postupcima (SL L 280, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 10., str. 213.).

               2

               Taj je zahtjev podnesen u okviru postupka pokrenutog pred Budapest Környéki Törvényszék (općinski sud u Budimpešti, Mađarska) radi priznavanja učinaka u Mađarskoj konačne sudske presude koju je donio sud druge države članice, kojom se I. Baloghu izriče zatvorska kazna zbog počinjenja kaznenog djela te nalaže snošenje troškova.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

      Okvirna odluka 2009/315/PUP

               3

               Uvodne izjave 2., 3., 5. i 17. Okvirne odluke Vijeća 2009/315/PUP od 26. veljače 2009. o organizaciji i sadržaju razmjene informacija izvađenih iz kaznene evidencije između država članica (SL 2009., L 93, str. 23.) glase:

                        „(2)

                        Vijeće je [...] 29. studenoga 2000. usvojilo program mjera za provedbu načela uzajamnog priznavanja odluka u kaznenim stvarima [...]. Ta Okvirna odluka doprinosi postizanju ciljeva predviđenih mjerom br. 3 programa [...].

                        (3)

                        Završnim izvješćem o prvoj ocjeni uzajamne pravne pomoći u kaznenim stvarima [...] bile su pozvane sve države članice da pojednostave postupke prijenosa dokumenata između država članica, koristeći, prema potrebi, standardne obrasce kako bi se olakšala uzajamna pravna pomoć.

                  [...]

                        (5)

                        S ciljem poboljšane razmjene podataka iz kaznenih evidencija između država članica, dobrodošli su projekti koji su osmišljeni za postizanje tog cilja [...]. Iskustva [...] pokazala su važnost nastavka stremljenja uzajamnoj razmjeni podataka o osuđujućim presudama između država članica.

                  [...]

                        (17)

                        [...] Međusobno se razumijevanje može poboljšati stvaranjem ‚standardiziranog europskog formata’ koji bi omogućavao razmjenu podataka u jedinstvenom elektroničkom obliku koji bi se mogao strojno čitati. [...]”

               4

               Sukladno članku 1. te okvirne odluke, koja utvrđuje njezin cilj:
               „Svrha je ove Okvirne odluke:

                        (a)

                        definirati načine na koje država članica koja je izrekla osuđujuću presudu protiv državljanina druge države članice (‚država članica koja je izrekla osuđujuću presudu’) dostavlja podatke o toj osuđujućoj presudi državi članici čiji je osuđena osoba državljanin (‚država članica čiji je osoba državljanin’);

                        (b)

                        definirati obveze pohranjivanja države članice čiji je osoba državljanin i odrediti načine za odgovaranje na zahtjeve za podacima iz kaznenih evidencija;

                        (c)

                        utvrditi okvir za informacijski sustav razmjene podataka o osuđujućim presudama između država članica, koji se treba uspostaviti i razvijati na temelju ove Okvirne odluke i naknadnih odluka iz članka 11. stavka 4.”

               5

               Članak 4. navedene okvirne odluke, naslovljen „Obveze države članice koja je izrekla osuđujuću presudu”, propisuje:
               „[...]
               2.   Središnje tijelo države članice koja je izrekla osuđujuću presudu u najkraćem mogućem roku obavješćuje središnja tijela drugih država članica o svakoj osuđujućoj presudi izrečenoj na njezinu državnom području protiv državljana tih drugih država članica, koja je upisana u kaznenu evidenciju.
               [...]
               3.   Središnje tijelo države članice koja je izrekla osuđujuću presudu bez odgode dostavlja sve naknadne promjene ili brisanja podataka iz kaznene evidencije središnjem tijelu države članice čiji je osoba državljanin.
               4.   Svaka država članica koja je dostavila podatke na temelju stavaka 2. i 3. dostavlja središnjem tijelu države članice čiji je osoba državljanin, na njezin zahtjev u pojedinačnom slučaju, primjerak osuđujuće presude i naknadne mjere kao i druge odgovarajuće informacije kako bi mogla odlučiti jesu li potrebne neke mjere na nacionalnoj razini.”

               6

               Članak 5. Okvirne odluke 2009/315, naslovljen „Obveze države članice čiji je osoba državljanin”, u stavku 1. propisuje:
               „Središnje tijelo države članice čiji je osoba državljanin pohranjuje sve podatke u skladu s člankom 11. stavcima 1. i 2. dostavljene na temelju članka 4. stavaka 2. i 3. za potrebe daljnjeg prosljeđivanja u skladu s člankom 7.”

               7

               Članak 11. te okvirne odluke, naslovljen „Format i drugi načini organiziranja i olakšavanja razmjene podataka o osuđujućim presudama”, predviđa:
               „1.   Prilikom dostave podataka u skladu s člankom 4. stavcima 2. i 3. središnje tijelo države članice koja je izrekla osuđujuću presudu dostavlja sljedeće podatke:

                        (a)

                        podatke koji se uvijek dostavljaju [...] (obvezni podaci):

                                 i.

                                 podatke o osuđenoj osobi (puno ime, datum rođenja, mjesto rođenja [...], spol, državljanstvo i, prema potrebi, prijašnje ime(na));

                                 ii.

                                 podatke o vrsti osuđujuće presude (datum presude, naziv suda, datum pravomoćnosti presude)

                                 iii.

                                 podatke o kaznenom djelu u pogledu kojeg je donesena osuđujuća presuda (datum kaznenog djela [...], oznaka i pravna kvalifikacija kaznenog djela te upućivanje na važeće zakonske odredbe) i

                                 iv.

                                 podatke o sadržaju osuđujuće presude (posebno glavna kazna i sve dodatne kazne, sigurnosne mjere i naknadne odluke kojima se mijenja izvršenje kazne);

                        (b)

                        podaci koji se dostavljaju ako se unose u kaznenu evidenciju (neobvezni podaci):

                                 i.

                                 imena roditelja osuđene osobe;

                                 ii.

                                 oznaka predmeta u kojem je donesena presuda;

                                 iii.

                                 mjesto kaznenog djela i

                                 iv.

                                 gubici prava koji proizlaze iz osuđujuće presude;

                        (c)

                        podaci koji se dostavljaju, ako su dostupni središnjem tijelu (dodatni podaci):

                                 i.

                                 identifikacijski broj osuđene osobe [...];

                                 ii.

                                 otisci prstiju koji su uzeti od osuđene osobe i

                                 iii.

                                 ako je to primjenjivo, pseudonim i/ili drugo ime(na).

                  Osim toga, središnje tijelo može dostaviti sve druge podatke o osuđujućim presudama unesenima u kaznenu evidenciju.
               2.   Središnje tijelo države članice čiji je osoba državljanin pohranjuje sve podatke navedene u točkama (a) i (b) stavka 1. koje je zaprimilo u skladu s člankom 5. stavkom 1. za potrebe daljnjeg prosljeđivanja u skladu s člankom 7. Za iste potrebe može pohranjivati sve podatke navedene u točki (c) prvog podstavka i u drugom podstavku stavka 1.
               3.   [...] Nakon proteka roka određenog u stavku 7. ovog članka, središnja tijela država članica dostavljaju te podatke u elektroničkom obliku i standardiziranom formatu.
               4.   Format iz stavka 3. i svaki drugi način organiziranja i olakšavanja razmjene podataka o osuđujućim presudama između središnjih tijela država članica utvrđuje Vijeće [...]
               Drugi takvi načini uključuju

                        (a)

                        definiranje svih načina koji olakšavaju razumijevanje dostavljenih podataka i njihovo automatsko prevođenje;

                  [...]”

         Odluka 2009/316/PUP

               8

               Uvodne izjave 2., 6. i 12. Odluke Vijeća 2009/316/PUP od 6. travnja 2009. o uspostavi Europskog informacijskog sustava kaznene evidencije (ECRIS) na temelju članka 11. Okvirne odluke 2009/315/PUP (SL 2009., L 93, str. 33.) glase:

                        „(2)

                        Informacije o osuđujućim presudama koje su izrečene protiv državljana jednih država članica od strane drugih država članica ne protječu učinkovito na temelju važeće Europske konvencije o uzajamnoj pomoći u kaznenim stvarima od 20. travnja 1959. Postoji, stoga, potreba za učinkovitijim i pristupačnijim postupcima razmjene takvih informacija na razini Europske unije.

                  [...]

                        (6)

                        Cilj ove Odluke jest provedba Okvirne odluke [2009/315] radi uvođenja elektroničkog sustava razmjene informacija o osuđujućim presudama između država članica. [...] Trebalo bi [...] uspostaviti standardizirani format koji bi omogućio razmjenu informacija na jedinstven, elektronički način uz mogućnost jednostavnog računalnog prijevoda, kao i sve druge načine organiziranja i olakšavanja elektroničke razmjene informacija o osuđujućim presudama između središnjih tijela država članica.

                  [...]

                        (12)

                        Referentne tablice kategorija kaznenih djela i kategorija kazni te mjera predviđenih u ovoj Odluci trebale bi olakšati automatsko prevođenje i omogućiti drugim korisnicima da prilikom korištenja sustava razumiju poslane informacije. [...]”

               9

               Sukladno članku 1. Odluke 2009/316, kojim se utvrđuje njezin cilj:
               „Ovom se Odlukom uspostavlja Europski informacijski sustav kaznenih evidencija (ECRIS).
               Ova Odluka također utvrđuje elemente standardiziranog formata za elektroničku razmjenu informacija iz kaznenih evidencija država članica, osobito u pogledu [informacija o kaznenom djelu za koje je izrečena osuđujuća presuda i] informacija o sadržaju te osuđujuće presude [...].”

               10

               Članak 3. te odluke, naslovljen „Europski informacijski sustav kaznenih evidencija (ECRIS)”, u stavku 1. predviđa:
               „ECRIS je decentralizirani sustav informacijske tehnologije koji se temelji na bazama podataka iz kaznenih evidencija svake države članice. Sastoji se od sljedećih elemenata:

                        (a)

                        programske opreme za međusobno povezivanje [...] koji omogućuju razmjenu informacija između baza podataka kaznenih evidencija država članica;

                  [...].”

               11

               Članak 4. navedene odluke naslovljen „Obrazac za prijenos informacija” propisuje:
               „1.   Prilikom prijenosa informacija u skladu s člankom 4. stavcima 2. i 3. te člankom 7. Okvirne odluke [2009/315] o nazivu i pravnoj kvalifikaciji kaznenog djela i o mjerodavnim pravnim propisima, države članice navode odgovarajuću oznaku za svako od kaznenih djela navedeno prilikom prijenosa, kako je utvrđeno u tablici kaznenih djela iz Priloga A.
               Države članice mogu, osim toga, pružiti raspoložive informacije koje se odnose na stupanj izvršenja kaznenog djela i stupanj sudjelovanja u kaznenom djelu te, prema potrebi, na postojanje isključenja kaznene odgovornosti ili ponovnog počinjenja.
               2.   Prilikom prijenosa informacija u skladu s člankom 4. stavkom 2. i stavkom 3. te člankom 7. Okvirne odluke [2009/315] o sadržaju osuđujućih presuda, uključujući kazne kao i dodatne mjere, sigurnosne mjere te naknadne odluke kojima se mijenja izvršenje kazne, države članice navode oznaku za svaku kaznu i mjeru koja se navela prilikom prijenosa, kako je navedeno u tablici kazni i mjera u Prilogu B.
               Države članice također, prema potrebi, dostavljaju raspoložive informacije u vezi s načinom i/ili uvjetima izvršenja kazne ili mjerama određenima prema parametrima Priloga B.[...]”

         Direktiva 2010/64

               12

               Uvodne izjave 14., 17. i 22. Direktive 2010/64 određuju:

                        „(14)

                        Pravo na tumačenje i prevođenje za osobe koje ne govore ili ne razumiju jezik na kojem se postupak vodi utkano je u članak 6. EKLJP‑a [Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane u Rimu 4. studenoga 1950.], kako se on tumači u sudskoj praksi Europskoga suda za ljudska prava. Ovom se Direktivom olakšava primjena toga prava u praksi. U tom smislu, cilj je ove Direktive osigurati osumnjičenicima ili optuženicima pravo na tumačenje i prevođenje u kaznenom postupku kako bi im se zajamčilo pravo na pravično suđenje.

                  [...]

                        (17)

                        Ovom Direktivom trebalo bi osigurati mogućnost dobivanja besplatne i primjerene jezične pomoći koja će osumnjičenicima ili optuženicima koji ne govore ili ne razumiju jezik kaznenog postupka omogućiti da u potpunosti ostvare svoje pravo na obranu i osigurati im pravičnost postupka.

                  [...]

                        (22)

                        Tumačenje i prevođenje u skladu s ovom Direktivom trebalo bi omogućiti na osumnjičenikovom ili optuženikovom materinjem jeziku ili na bilo kojem drugom jeziku koji oni govore ili razumiju, kako bi im se omogućilo da u cijelosti ostvare svoje pravo na obranu te radi zaštite pravičnosti postupka.”

               13

               Članak 1. te direktive, naslovljen „Predmet i područje primjene”, propisuje u stavcima 1. i 2.:
               „1.   Ovom Direktivom određuju se pravila o pravu na tumačenje i prevođenje u kaznenome postupku i u postupku izvršenja Europskog uhidbenog naloga.
               2.   Pravo iz stavka 1. se na osobe primjenjuje od trenutka kad ih nadležno tijelo neke države članice službenom obaviješću ili na neki drugi način obavijesti da su osumnjičene ili optužene za počinjenje kaznenog djela, pa do zaključenja postupka, a to znači dok se konačno ne utvrdi jesu li počinili to kazneno djelo, uključujući, prema potrebi, i izricanje presude i rješenje svih žalbi.”

               14

               Članak 3. stavci 1. i 2. navedene direktive glase:
               „1.   Države članice osiguravaju da se osumnjičenicima ili optuženicima koji ne razumiju jezik predmetnog kaznenog postupka u razumnom roku osigura pisani prijevod svih dokumenata bitnih za osiguranje ostvarivanja njihova prava na obranu i jamstva pravičnosti postupka.
               2.   U bitne dokumente ubrajaju se sve odluke o lišavanju slobode, svaki optužni prijedlog ili optužnica te sve presude.”

               15

               Članak 4. iste direktive propisuje:
               „Troškove [...] prevođenja nastale primjenom [članka] 3., bez obzira na ishod postupka, snose države članice.”

         Mađarsko pravo

               16

               Članak 46. stavak 1.a nemzetközi bűnügyi jogsegélyről szóló 1996. évi XXXVIII. törvény (Zakon br. XXXVIII iz 1996. o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima, u daljnjem tekstu: Zakon o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima) propisuje da je za postupak priznavanja učinkovitosti strane presude materijalno i teritorijalno nadležan sud domicila ili boravišta okrivljenika. Prema članku 46. stavku 3. tog zakonika, primjenjiv postupak uređen je općim pravilima büntetőeljárásról szóló 1998 évi XIX. törvény (Zakon br. XIX iz 1998. kojim se uvodi Zakonik o kaznenom postupku, u daljnjem tekstu: Zakonik o kaznenom postupku) koja se tiču posebnih postupaka, poput onih u glavnom postupku.

               17

               Članak 9. stavak 1. Zakonika o kaznenom postupku predviđa da je jezik kaznenog postupka mađarski jezik.

               18

               Prema članku 339. stavku 1. tog zakonika, država snosi troškove koje ne treba snositi okrivljenik. Njemu se, primjenom članka 338. stavka 1. navedenog zakonika, nalaže snošenje troškova ako je proglašen krivim ili ako je utvrđena njegova odgovornost za počinjenje kaznenog djela.

               19

               Članak 555. stavak 2. točka (j) Zakonika o kaznenom postupku predviđa da se u okviru posebnih postupaka troškovi stavljaju na teret okrivljenika ako mu je bilo naloženo snošenje troškova u glavnom postupku.

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               20

               Presudom od 13. svibnja 2014. koja je postala konačna 8. listopada 2014., Landesgericht Eisenstadt (Regionalni sud u Eisenstadtu, Austrija) osudio je I. Balogha, mađarskog državljanina, na zatvorsku kaznu za tešku krađu i provalu, počinjene u svrhu stjecanja redovne imovinske koristi, kao i na snošenje troškova postupka. Nadležna austrijska tijela obavijestila su Igazságügyi Minisztérium Nemzetközi Büntetőjogi Osztálya (Odjel za međunarodno kazneno pravo Ministarstva pravosuđa, Mađarska, u daljnjem tekstu: Odjel) o sadržaju te presude, koju su mu zatim na njegov zahtjev poslala.

               21

               Odjel je proslijedio navedenu presudu sudu koji je uputio zahtjev, kao sudu koji je nadležan za njezino priznavanje u Mađarskoj, sukladno posebnom postupku predviđenom Zakonom o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima navedenim u točki 16. ove presude. Taj posebni postupak, koji ne uključuje ni novu ocjenu činjeničnog stanja ili kaznene odgovornosti osuđene osobe ni novu osudu, ima jedini cilj priznati presudi stranog suda istu vrijednost koju bi imala da ju je donio mađarski sud te je u tu svrhu neophodan.

               22

               S obzirom na to da je predmetna presuda sastavljena na njemačkom jeziku, sud koji je uputio zahtjev mora, sukladno navedenom posebnom postupku, osigurati njezin prijevod na jezik postupka, koji je u ovom slučaju mađarski.

               23

               Primjenom, osobito, članka 555. stavka 2. točke (j) Zakonika o kaznenom postupku, koji je primjenjiv na predmetni postupak na temelju članka 46. stavka 3. Zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima, kao i članka 338. stavka 1. tog zakonika, osoba koja je osuđena na troškove iz glavnog postupka dužna je snositi troškove posebnih postupaka.

               24

               Iz odluke kojom je upućeno prethodno pitanje proizlazi međutim da su se u Mađarskoj razvile dvije različite sudske prakse u pogledu snošenja troškova posebnog postupka koji je predmet glavnog postupka.

               25

               Tako se, s jedne strane, smatralo da Direktiva 2010/64, kada predviđa besplatnost prijevoda, čini neprimjenjivima posebne odredbe mađarskog prava, koje zamjenjuju one općeg karaktera predviđene člankom 9. Zakonika o kaznenom postupku, prema kojima okrivljenik mađarskog državljanstva ima pravo koristiti svoj materinji jezik. Slijedi da, temeljem članka 339. stavka 1. tog zakonika, država treba snositi troškove prijevoda strane odluke.

               26

               S druge strane, također se smatra da je glavni postupak, koji je završio presudom kojom se osuđuje okrivljenik, različit od posebnog postupka, koji je akcesorne naravi i koji ima za cilj priznavanje učinaka te presude u Mađarskoj. Posljedično, ako okrivljenik treba ostvariti besplatnu jezičnu pomoć u okviru glavnog postupka kada ne vlada jezikom na kojem se odvija, to ne vrijedi u akcesornom postupku, za prijevod na jezik tog postupka, kojim predmetna osoba vlada, presude koju je donio strani sud, s obzirom na to da je taj prijevod potreban u svrhu navedenog postupka, a ne radi zaštite prava osuđene osobe.

               27

               U tim je okolnostima Budapest Környéki Törvényszék (općinski sud u Budimpešti) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „Treba li sadržaj članka 1. stavka 1. Direktive 2010/64, prema kojem se ‚[o]vom Direktivom određuju pravila o pravu na tumačenje i prevođenje u kaznenome postupku i u postupku izvršenja Europskog uhidbenog naloga’, tumačiti na način da mađarski sud ima obvezu primijeniti tu direktivu također u okviru posebnog postupka (poglavlje XXIX. Zakonika o kaznenom postupku); drugim riječima, treba li smatrati da ‚kazneni postupci’ iz te odredbe uključuju posebne postupke kako su predviđeni mađarskim pravom ili se oni odnose isključivo na postupak koji završava konačnom odlukom o kaznenoj odgovornosti okrivljenika?”

         O prethodnom pitanju

               28

               Najprije treba podsjetiti da, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, Sud može – kako bi sudu koji mu je uputio prethodno pitanje dao koristan odgovor – uzeti u obzir pravila prava Unije na koja se nacionalni sud nije pozvao u sadržaju svojeg pitanja. Osim toga, Sud treba prema potrebi preoblikovati pitanja koja su mu postavljena (vidjeti osobito presude od 13. ožujka 2014., SICES i dr., C‑155/13, EU:C:2014:145, t. 23. i od 11. veljače 2015., Marktgemeinde Straßwalchen i dr., C‑531/13, EU:C:2015:79, t. 37.).

               29

               Kako su austrijska vlada i Europska komisija naglasile u svojim očitovanjima, situacija u glavnom postupku može biti obuhvaćena Okvirnom odlukom 2009/315 i Odlukom 2009/316.

               30

               Naime iz spisa proizlazi, s jedne strane, da su nadležna austrijska tijela u glavnom postupku obavijestila Odjel o presudi koju je izrekao Landesgericht Eisenstadt (Regionalni sud u Eisenstadtu) protiv I. Balogha sukladno članku 4. stavku 2. Okvirne odluke 2009/315, putem ECRIS‑a uvedenog Odlukom 2009/316, radi očuvanja u Mađarskoj tako dostavljenih podataka, sukladno članku 5. stavku 1. te okvirne odluke.

               31

               S druge strane, Odjel je zahtijevao dostavu odluke koju je taj sud donio navedenim tijelima i, nakon što ju je primio od potonjih, poslao ju je Budapest Környéki Törvényszék (općinski sud u Budimpešti), sukladno posebnom postupku koji je predmet glavnog postupka, radi njezina priznavanja u Mađarskoj i upisa navedene presude u mađarsku kaznenu evidenciju. Naime, na temelju primjenjivog nacionalnog prava, provedba tog postupka neophodna je u tu svrhu.

               32

               No, sukladno članku 1. Okvirne odluke 2009/315, njezin cilj upravo je utvrditi načine na koje država članica koja je izrekla osuđujuću presudu dostavlja državi članici čiji je osuđena osoba državljanin podatke o osuđujućim presudama koje su izrečene na njezinu području protiv državljana potonje države članice, kako bi ih ona pohranila, onako kako su upisani u kaznenu evidenciju države članice koja je izrekla osuđujuću presudu. Osim toga, cilj Odluke 2009/316 sastoji se na temelju članka 1. od toga da se predvide elementi standardiziranog formata za elektroničku razmjenu informacija iz kaznenih evidencija država članica.

               33

               U tim okolnostima valja, kako bi se dao koristan odgovor sudu koji je uputio zahtjev, uzeti u obzir ne samo Direktivu 2010/64 već i Okvirnu odluku 2009/315 kao i Odluku 2009/316 te sukladno onomu što prethodi preformulirati postavljeno pitanje.

               34

               Stoga potonje pitanje treba shvatiti na način da se njime želi saznati treba li Direktivu 2010/64, Okvirnu odluku 2009/315 i Odluku 2009/316 tumačiti na način da im je protivna provedba nacionalnog propisa kojim se uvodi poseban postupak kojim nacionalni sud države članice priznaje konačnu odluku suda druge države članice kojom se osoba osuđuje radi počinjenja kaznenog djela, poput posebnog postupka koji je predmet glavnog postupka, kojim se predviđa osobito da troškove prijevoda te odluke u okviru tog postupka snosi ta osoba.

               35

               Kako bi se odgovorilo na to pitanje, valja podsjetiti da, kako bi se protumačila odredba prava Unije, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, treba uzeti u obzir ne samo njezin tekst već i kontekst te ciljeve propisa čiji je ona dio (vidjeti osobito presudu od 21. svibnja 2015., Rosselle, C‑65/14, EU:C:2015:339, t. 43. i navedenu sudsku praksu).

         Direktiva 2010/64

               36

               Kada je riječ o tumačenju Direktive 2010/64, najprije valja istaknuti da sukladno njezinu članku 1. stavku 1., ta direktiva utvrđuje pravila koja se odnose na pravo na tumačenje i prevođenje u okviru kaznenog postupka i postupaka koji se tiču izvršenja europskog uhidbenog naloga. Iz sadržaja članka 1. stavka 2. navedene direktive proizlazi da se na dotične osobe to pravo primjenjuje od trenutka kad ih nadležno tijelo neke države članice obavijesti da su osumnjičene ili optužene za počinjenje kaznenog djela, pa do zaključenja postupka, a to znači dok konačno ne utvrdi jesu li počinile to kazneno djelo, uključujući, prema potrebi, i izricanje presude i rješenje svih žalbi.

               37

               No poseban postupak poput onog iz glavnog postupka, kojemu je cilj priznanje konačne sudske odluke koju je donio sud druge države članice, događa se u pravilu nakon konačnog rješenja pitanja je li osumnjičena ili optužena osoba počinila kazneno djelo i ovisno o slučaju, nakon njezine osude.

               38

               Kao drugo, valja naglasiti da, kako je izloženo osobito u uvodnim izjavama 14., 17. i 22. Direktive 2010/64, njome se želi osumnjičenim ili optuženim osobama koje ne govore ili ne razumiju jezik na kojem se vodi postupak osigurati pravo na tumačenje i prevođenje, olakšavajući time izvršenje tog prava, kako bi jamčili tim osobama pravični postupak. Tako članak 3. stavci 1. i 2. te direktive predviđaju da države članice osiguravaju da se osumnjičenicima ili optuženicima koji ne razumiju jezik predmetnog kaznenog postupka u razumnom roku osigura pisani prijevod svih bitnih dokumenata, osobito presude koja se odnosi na njih, za osiguranje ostvarivanja njihova prava na obranu i jamstva pravičnosti postupka.

               39

               Iz objašnjenja koja je pružila austrijska vlada na raspravi pred Sudom proizlazi da je I. Balogh dobio prijevod presude Landesgerichta Eisenstadt (Regionalni sud u Eisenstadtu) koji mu je dostavljen u kolovozu 2015. U tim okolnostima, novi prijevod navedene presude u okviru posebnog postupka, u svrhu priznavanja te presude u Mađarskoj i upisa osuđujuće presude u mađarsku kaznenu evidenciju, nije bio potreban za zaštitu prava na obranu ili prava na djelotvornu sudsku zaštitu I. Balogha i stoga nije bio opravdan u odnosu na ciljeve Direktive 2010/64.

               40

               Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da Direktiva 2010/64 nije primjenjiva na poseban postupak poput onog iz glavnog postupka.

         Okvirna odluka 2009/315 i Odluka 2009/316

               41

               Kada je riječ o tumačenju Okvirne odluke 2009/315 i Odluke 2009/316, valja uputiti osobito na sadržaj članaka 4., 5. i 11. te okvirne odluke kao i na sadržaj članaka 3. i 4. te odluke.

               42

               Članak 4. stavak 2. prvi podstavak Okvirne odluke 2009/315 propisuje da središnje tijelo države članice koja je izrekla osuđujuću presudu u najkraćem mogućem roku obavješćuje središnja tijela drugih država članica o svakoj osuđujućoj presudi izrečenoj na njezinu državnom području protiv državljana tih drugih država članica, koja je upisana u kaznenu evidenciju države članice koja je izrekla osuđujuću presudu. Članak 5. stavak 1. i članak 11. stavak 2. te okvirne odluke preciziraju da središnje tijelo države članice čiji je osoba državljanin pohranjuje sve tako primljene podatke.

               43

               Popis podataka koje dostavlja država članica koja je izrekla osuđujuću presudu državi članici čiji je osoba državljanin nalazi se u članku 11. stavku 1. navedene okvirne odluke, koji ničime ne upućuje na odluku koju su donijeli sudovi prvonavedene države.

               44

               Osim toga, na temelju članka 1. stavka 3. Okvirne odluke 2009/315, ti se podaci razmjenjuju između država članica u elektroničkom obliku i standardiziranom formatu. U tom pogledu, članci 3. i 4. Odluke 2009/316 preciziraju da podaci koji se tiču naziva i pravne kvalifikacije kaznenog djela kao i oni o sadržaju osuđujuće presude dostavljaju se središnjim tijelima putem ECRIS‑a, u obliku oznaka koje odgovaraju svakome kaznenom djelu i sankcijama koje su predmet dostave.

               45

               Doduše, članak 4. stavak 4. Okvirne odluke 2009/315 propisuje da država članica koja je izrekla osuđujuću presudu dostavlja podatke na temelju stavaka 2. i 3. središnjem tijelu države članice čiji je osoba državljanin, na njezin zahtjev u pojedinačnom slučaju, primjerak osuđujuće presude i naknadne mjere kao i druge odgovarajuće informacije kako bi mogla odlučiti jesu li potrebne neke mjere na nacionalnoj razini.

               46

               Međutim, iz sadržaja te odredbe proizlazi da iz strukture navedenog članka 4. u njegovoj cijelosti kao i članka 11. stavka 1. navedene okvirne odluke proizlazi da se dostavljanje središnjem tijelu države članice koja je izrekla osuđujuću presudu izvršava tek kada to zahtijevaju posebne okolnosti i da se ono ne može zahtijevati sustavno u svrhu upisa navedene osuđujuće presude u kaznenu evidenciju te države članice.

               47

               Iz izjava mađarske vlade na raspravi pred Sudom proizlazi da se posebni postupak koji je predmet glavnog postupka provodi sustavno i da u ovom slučaju nijedna posebna okolnost ne opravdava primjenu tog postupka na priznavanje presude koju je donio Landesgericht Eisenstadt (Regionalni sud u Eisenstadtu) protiv I. Balogha, i u tom okviru, zahtjev za dostavu te presude. Posljedično, taj zahtjev ne može biti opravdan na temelju članka 4. stavka 4. Okvirne odluke 2009/315.

               48

               Iz prethodnog slijedi da sukladno Okvirnoj odluci 2009/315 i Odluci 2009/316 središnje tijelo države članice čiji je osoba državljanin mora u kaznenu evidenciju upisati osuđujuće presude države članice koja ih je izrekla, izravno na temelju dostave podataka koju je izvršilo središnje tijelo potonje države članice putem ECRIS‑a u obliku oznaka, koji se tiču tih osuđujućih presuda.

               49

               U tim okolnostima, taj upis ne može ovisiti o provedbi postupka sudskog priznavanja navedenih osuda, poput posebnog postupka koji je predmet glavnog postupka niti a fortiori o dostavi osuđujuće odluke državi članici čiji je osoba državljanin u svrhu takvog priznavanja.

               50

               Takvo tumačenje je potkrijepljeno ciljevima koji se žele postići Okvirnom odlukom 2009/315 i Odlukom 2009/316.

               51

               Naime iz uvodnih izjava 2., 3., 5. i 17. te okvirne odluke osobito proizlazi da sustav razmjene podataka koji je uveden navedenom okvirnom odlukom i odlukom ima za cilj, kako bi olakšao uzajamnu pomoć i osigurao međusobno priznavanje kaznenih presuda, pojednostaviti postupak dostave dokumenata između država članica, poboljšati i racionalizirati razmjenu podataka iz kaznene evidencije između potonjih te pojačati učinkovitost razmjena putem stvaranja standardiziranog europskog formata koji omogućuje razmjenu podataka u jedinstvenom elektroničkom obliku koji bi se mogao strojno čitati, uz pomoć tipskih formulara i oznaka.

               52

               Tako, kako je nezavisni odvjetnik izjavio u točki 63. svojeg mišljenja, Okvirnom odlukom 2009/315 i Odlukom 2009/316 želi se provesti brz i učinkovit način razmjena informacija koje se tiču kaznenih osuđujućih presuda izrečenih u različitim državama članicama Unije.

               53

               No, postupak priznavanja osuđujućih presuda koje su donijeli sudovi drugih država članica, poput onog u glavnom postupku, prije upisa osuđujućih presuda u kaznenu evidenciju, koji pretpostavlja osim toga dostavu i prijevod tih odluka, može značajno usporiti taj upis, razmjenu podataka između država članica učiniti kompliciranom, lišiti korisnog učinka strojno prevođenje predviđeno Odlukom 2009/316 i tako ugroziti ciljeve Okvirne odluke 2009/315 i te odluke.

               54

               K tomu, općenitije, takav postupak je protivan načelu međusobnog priznavanja presuda i sudskih odluka u kaznenim stvarima predviđenim u članku 82. stavku 1. UFEU‑a, koji je zamijenio članak 31. UEU‑a na kojem su utemeljene Okvirna odluka 2009/315 i Odluka 2009/316. Naime, to načelo se protivi tomu da priznavanje od strane države članice odluka koje su donijeli sudovi druge države članice bude podvrgnuto provedbi sudskog postupka u tu svrhu u prvoj državi članici, poput posebnog postupka u glavnom postupku.

               55

               Iz svega prethodno navedenog proizlazi da je Okvirnoj odluci 2009/315 i Odluci 2009/316 protivna provedba nacionalnog propisa kojim se uvodi posebni postupak priznavanja odluke koju je donio sud druge države članice, poput onog u glavnom postupku.

               56

               Uzevši u obzir sve gore navedeno, na postavljeno pitanje treba odgovoriti na sljedeći način:

                        —

                        članak 1. stavak 1. Direktive 2010/64 treba tumačiti na način da se ta direktiva ne primjenjuje na posebni nacionalni postupak priznavanja, od strane suda države članice, konačne sudske odluke koju je donio sud druge države članice kojom osuđuje osobu za počinjenje kaznenog djela;

                        —

                        Okvirnu odluku 2009/315 i Odluku 2009/316 treba tumačiti na način da im je protivna provedba nacionalnog propisa kojim se uvodi takav poseban postupak.

         Troškovi

               57

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (peto vijeće) odlučuje:

                     Članak 1. stavak 1. Direktive 2010/64/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 20. listopada 2010. o pravu na tumačenje i prevođenje u kaznenim postupcima treba tumačiti na način da se ta direktiva ne primjenjuje na posebni nacionalni postupak priznavanja, od strane suda države članice, konačne sudske odluke koju je donio sud druge države članice kojom osuđuje osobu za počinjenje kaznenog djela.

                     Okvirnu odluku Vijeća 2009/315/PUP od 26. veljače 2009. o organizaciji i sadržaju razmjene podataka iz kaznene evidencije između država članica i Odluku Vijeća 2009/316/PUP od 6. travnja 2009. o uspostavi Europskog informacijskog sustava kaznene evidencije (ECRIS) na temelju članka 11. Okvirne odluke 2009/315/PUP treba tumačiti na način da im je protivna provedba nacionalnog propisa kojim se uvodi takav poseban postupak.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: mađarski


Presuda Suda (drugo vijeće) od 8. svibnja 2008.#Zuckerfabrik Jülich AG protiv Hauptzollamt Aachen i Saint Louis Sucre SNC i drugi protiv Directeur général des douanes et droits indirects i Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers.#Zahtjevi za prethodnu odluku: Finanzgericht Düsseldorf (C-5/06) - Njemačka i Tribunal de grande instance de Nanterre (C-23/06 do C-36/06) - Francuska.#Spojeni predmeti C-5/06 i C-23/06 do C-36/06.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 10. listopada 2017.#Cofra Holding AG protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak za proglašenje žiga ništavim – Verbalni žig Europske unije 1841 – Raniji nacionalni verbalni žig AD-1841-TY – Relativni razlog za odbijanje – Stvarna uporaba ranijeg žiga – Uzimanje u obzir dodatnih dokaza – Članak 57. stavak 2. i članak 76. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji su postali članak 64. stavak 2. i članak 95. stavak 2. Uredbe (EU) 2017/1001) – Pravilo 40. stavak 6. Uredbe (EZ) br. 2868/95 (koji je postao članak 19. stavak 2. Delegirane uredbe (EU) 2017/1430) – Članak 15. stavak 1. drugi podstavak točka (a) Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 18. stavak 1. drugi podstavak točka (a) Uredbe 2017/1001) – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe 2017/1001).#Predmet T-233/15.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 2012. rujan 27.#Tuzzi fashion GmbH protiv Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs).#Predmet T-535/08.


Presuda Prvostupanjskog suda (treće vijeće) od 17. studenog 2009. # Apollo Group, Inc. protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Žig Zajednice. # Predmet T-473/08.


Presuda Suda od 5. listopada 2000. # Komisija Europskih zajednica protiv Francuske Republike. # Direktiva 93/38/EEZ. # Predmet C-337/98.


title: Presuda Suda (osmo vijeće) od 26. travnja 2017.#Stryker EMEA Supply Chain Services BV protiv Inspecteur van de Belastingdienst/Douane kantoor Rotterdam Rijnmond.#Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednička carinska tarifa – Tarifni brojevi – Razvrstavanje robe – Implantati na vijak namijenjeni za umetanje u ljudsko tijelo za liječenje lomova ili obavljanje protetičkih radova – Kombinirana nomenklatura – Tarifni broj 9021 – Provedbena uredba (EU) br. 1212/2014 – Valjanost.#Predmet C-51/16.

text:
         PRESUDA SUDA (osmo vijeće)
      26. travnja 2017. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednička carinska tarifa — Tarifni brojevi — Razvrstavanje robe — Implantati na vijak namijenjeni za umetanje u ljudsko tijelo za liječenje lomova ili obavljanje protetičkih radova — Kombinirana nomenklatura — Tarifni broj 9021 — Provedbena uredba (EU) br. 1212/2014 — Valjanost“
      U predmetu C‑51/16,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Rechtbank Noord‑Holland (Sud za Sjevernu Holandiju, Nizozemska), odlukom od 25. siječnja 2016., koju je Sud zaprimio 28. siječnja 2016., u postupku

         Stryker EMEA Supply Chain Services BV

      protiv

         Inspecteur van de Belastingdienst/Douane kantoor Rotterdam Rijnmond,

      SUD (osmo vijeće),
      u sastavu: M. Vilaras, predsjednik vijeća, M. Safjan i D. Šváby (izvjestitelj), suci,
      nezavisni odvjetnik: P. Mengozzi,
      tajnik: M. Ferreira, glavna administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 12. siječnja 2017.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Stryker EMEA Supply Chain Services BV, H. de Bie, advocaat,

               —

               za nizozemsku vladu, M. K. Bulterman i M. A. M. de Ree, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, A. Caeiros i S. Noë, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
      donosi sljedeću
      Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje tarifnog broja 9021 Kombinirane nomenklature (u daljnjem tekstu: KN) koja se nalazi u Prilogu I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL 1987., L 256, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3.), kako je izmijenjena Provedbenom uredbom Komisije (EU) br. 1101/2014 оd 16. listopada 2014. o izmjenama Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL 2014., L 329, str. 3.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Stryker EMEA Supply Chain Services BV (u daljnjem tekstu: Stryker) i Inspecteura van de Belastingdienst/Douane kantoor Rotterdam Rijnmond (inspektor porezne/carinske uprave, Ured u Rotterdamu Rijnmond, u daljnjem tekstu: carinska tijela), u vezi s tarifnim razvrstavanjem triju modela medicinskih implantata na vijak.

         Pravni okvir

            Razvrstavanje robe

               3

               KN je uveden Uredbom br. 2658/87. Temelji se na Međunarodnoj konvenciji o Harmoniziranom sustavu nazivlja i brojčanog označavanja robe (u daljnjem tekstu: HS), sklopljenoj u Bruxellesu 14. lipnja 1983. i prihvaćenoj zajedno s Protokolom o njezinim izmjenama od 24. lipnja 1986. u ime Europske ekonomske zajednice Odlukom Vijeća 87/369/EEZ od 7. travnja 1987. (SL 1987., L 198, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 6., str. 5.). Prvih šest znamenki tarifnih brojeva i podbrojeva KN‑a preuzeo je iz HS‑a. Jedino sedma i osma znamenka čine potpodjele koje su dio njegova vlastitog razvrstavanja.

               4

               Uredbom br. 2658/87 Europska komisija ovlašćuje se da pojasni sadržaj tarifnog broja. Prilog I. Uredbi br. 2658/87 Komisija ažurira jednom godišnje. Provedbenom uredbom br. 1101/2014 Komisija je donijela cjelokupnu verziju KN‑a koja se primjenjuje od 1. siječnja 2015.

               5

               U tom pogledu KN u prvom dijelu, odsjeku I., pododsjeku A sadržava skup općih pravila za tumačenje te nomenklature. U tom se odsjeku navodi:
               „Razvrstavanje robe u kombiniranu nomenklaturu uređuju sljedeća načela:

                        1.

                        Naslovi odsjeka, poglavlja i potpoglavlja služe samo za lakše snalaženje; za zakonske potrebe, razvrstavanje se vrši na temelju naziva tarifnih brojeva i svih odgovarajućih napomena uz odsjeke i poglavlja […].

                  […]

                        6.

                        Za zakonske potrebe, razvrstavanje robe u podbrojeve tarifnog broja vrši se sukladno nazivu tih podbrojeva i svih odgovarajućih napomena za podbrojeve […]. U smislu ovog pravila, primjenjuju se i odgovarajuće napomene uz odsjeke i poglavlja, osim ako iz konteksta ne proizlazi drukčije.”

               6

               U drugom dijelu KN‑a, naslovljenom „Popis carinskih stopa”, sadržan je odsjek XV., naslovljen „Obične kovine i proizvodi od običnih kovina”. Napomene 2. i 3. tog odsjeka glase:

                        „2.

                        U [KN‑u] se pod pojmom ‚dijelovi opće uporabe’ podrazumijeva:

                                 (a)

                                 proizvode iz tarifnog broja 7307, 7312, 7315, 7317 ili 7318 i slične proizvode od drugih običnih kovina;

                           […]

                        3.

                        U [KN‑u] se pod pojmom ‚obične kovine’ podrazumijeva: […] čelik, […] titan, […]”

               7

               Odsjek XV. KN‑a sadržava poglavlje 73., naslovljeno „Proizvodi od željeza i čelika”. U tom poglavlju uključen je tarifni broj 7318, koji glasi:
               „Vijci, svornjaci, matice, vijci za pragove, vijci s kukom, zakovice, klinovi, rascjepke, podloške (uključujući elastične podloške) i slični proizvodi, od željeza ili čelika.”

               8

               HS sadržava napomenu s objašnjenjem o tarifnom broju 7318 koja glasi:
               „Svi proizvodi su u gotovom stanju redovito s navojem, osim određenih svornjaka koji mogu, primjerice, ponekad biti pričvršćeni zakovicom. Omogućuju da se dva ili više dijela međusobno spoje, na način da ih je moguće razdvojiti, a da se pritom ne oštete.
               […] vijci za metal cilindričnog su oblika i njihovi su navoji vrlo uski i blago ukošeni; imaju glavu bez proreza (pan glava), kada se pričvršćuju uz pomoć ključa, ili glavu s prorezom ili utorom.
               […] ovdje su uključeni vijci za metal svih vrsta, neovisno o njihovu obliku i načinu korištenja, uključujući one posebnog oblika kao što su svornjak U‑profila (svornjak s prirubnicama), svornjak bez glave koji se sastoji od cilindričnih šipki s navojem na jednoj strani ili po cijeloj dužini, zatični vijci koji se sastoje od kratkih šipki s navojem na dvjema stranama.
               […]
               Vijci za drvo razlikuju se […] od vijaka za metal svojim konusnim oblikom i time što imaju oštar navoj kojim se, kada se okreće, mora napraviti put u materijalu. Osim toga, vijci za drvo imaju, u najvećem broju slučaja, glavu s prorezom ili utorom te se uvijek koriste bez matice.
               […]”

               9

               Odsjek XV. KN‑a sadržava također poglavlje 81., naslovljeno „Ostale obične kovine; kermeti; proizvodi od njih”. Unutar tog poglavlja tekst tarifnog broja 8108 glasi:
               „Titanij i proizvodi od titanija, uključujući otpatke i lomljevinu:
               […]
               8108 90 – ostalo:
               […]
               8108 90 90 – ostalo.”

               10

               Drugi dio KN‑a sadržava odsjek XVIII., naslovljen „Optički, fotografski, kinematografski, mjerni, kontrolni, ispitni, medicinski ili kirurški instrumenti i aparati; satovi; glazbala; njihovi dijelovi i pribor”.

               11

               Odsjek XVIII. KN‑a sadržava poglavlje 90., naslovljeno „Optički, fotografski, kinematografski, mjerni, kontrolni, ispitni, medicinski ili kirurški instrumenti i aparati; njihovi dijelovi i pribor”.

               12

               Napomena 1. tog poglavlja glasi:

                        „1.

                        Ovo poglavlje ne obuhvaća:
                        […]

                                 (f)

                                 dijelove opće uporabe, određene napomenom 2. uz odsjek XV., od običnih kovina (odsjek XV.) ili sličnu robu od plastičnih masa (poglavlje 39.);

                  […]”

               13

               Napomena s objašnjenjem HS‑a o poglavlju 90. sadržava sljedeća pojašnjenja:
               „Ovo poglavlje uključuje sve instrumente i aparate koji su vrlo različiti, ali koje u pravilu u bitnome obilježava završna obrada te njihova visoka preciznost, tako da se veći dio njih koristi među ostalim u medicinske svrhe.
               […]”

               14

               Navedeni tarifni broj 9021 ima sljedeću strukturu:
               „9021 10 – ortopedska pomagala i pomagala za prijelome.
               […]
               9021 10 90 – – šine i ostala pomagala za prijelome
               […]
               9021 90 – ostalo:
               […]
               9021 90 90 – ostalo.”

               15

               Napomena s objašnjenjem HS‑a koja se odnosi na tarifni broj 9021 predviđa:
               „Pomagala za prijelome služe za imobilizaciju pogođenih dijelova tijela (kako bi se ostvarilo ispružanje ili zaštita) ili za fiksiranje prijeloma. […]
               Među tim pomagalima, neka se mogu pričvrstiti na samog pacijenta (to je osobito slučaj sa željeznim, cinčanim, drvenim i dr. žičanim šinama za imobilizaciju udova, primjerice udlaga s gipsanim zavojem za lakat, pomagala za prsni koš i dr.) ili prilagoditi krevetu, stolu ili drugom osloncu (zaštitni obruč, pomagala za prijelome, tzv. pomagala za ispružanje od cijevnih potpornih dijelova namijenjena za zamjenu šina ili udlaga i dr.).
               Ako nije drukčije propisano u napomeni 1. [točki] (f) ovog poglavlja, također su obuhvaćeni ovim tarifnim brojem ploče, priključci i sl. koje kirurzi umeću u ljudsko tijelo kako bi dva dijela prelomljene kosti držali jedan do drugog ili za slično liječenje prijeloma.”

               16

               Napomena s objašnjenjem KN‑a koja se odnosi na tarifni podbroj 9021 39 90 predviđa:
               „Obuhvaćeni su istim podbrojem primjerice:

                        1.

                        ploče koje ostanu u organizmu (na primjer radi zamjene dijela ili cijele kosti);

                  […]”

            Provedbena uredba br. 1212/2014

               17

               U Provedbenoj uredbi br. 1212/2014 razvrstava se medicinski implantat na vijak u skladu s podacima iz njezina priloga.

               18

               Taj je implantat ondje opisan na sljedeći način:
               „Čvrsti cilindrični proizvod s navojima od iznimno čvrste bojane slitine titana dužine približno 12 mm.
               Proizvod ima tijelo konstantnog vanjskog promjera 3 mm te glavu. Tijelo cijelom dužinom ima asimetrični navoj. Glava ima navoj (kojim se omogućava pričvršćenje za kompresivnu ploču u sustavima za fiksaciju) i upušteni prihvat.
               Proizvod odgovara normi ISO/TC 150 za kirurške implantate i namijenjen je za uporabu u traumatološkoj kirurgiji za fiksiranje prijeloma. Ugrađuje se u tijelo uporabom posebnog alata.
               Pri uvozu proizvod dolazi u steriliziranom pakiranju. Proizvod je označen brojem i stoga sljediv tijekom proizvodnje i distribucije.”

               19

               Sukladno obrazloženju iz priloga navedenoj uredbi, razvrstavanje se utvrđuje u skladu s općim pravilima 1. i 6. za tumačenje KN‑a, napomenom 2. točkom (a) uz odsjek XV., napomenom 3. uz odsjek XV., napomenom 1. točkom (f) uz poglavlje 90. i tekstom oznaka KN 8108, 8108 90 i 8108 90 90.

               20

               To obrazloženje glasi:
               „S obzirom na svoja objektivna svojstva, ovaj proizvod u potpunosti odgovara vijku od običnih kovina, iako je namijenjen za uporabu u traumatološkoj kirurgiji. Bez obzira na njihovu stvarnu uporabu, vijci od običnih kovina su, u skladu s napomenom 2. [točkom] (a) uz odsjek XV., dijelovi za opću uporabu. Razvrstavanje proizvoda u tarifni broj 9021 kao šine i druga pomagala za prijelome stoga je isključeno na temelju napomene 1. [točke] (f) uz poglavlje 90.
               Proizvod se stoga razvrstava u oznaku KN 8108 90 90 kao ostali proizvodi od titana.”

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               21

               Spor u glavnom postupku odnosi se na tri obvezujuće tarifne informacije koje su carinska tijela izdala društvu Stryker glede triju vrsta implantata na vijak namijenjenih umetanju u ljudsko tijelo za liječenje lomova ili obavljanje protetičkih radova. Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da ti implantati na vijak imaju sljedeća zajednička svojstva:

                        —

                        pojedinačni promjer od 6,5 mm, 6,5 mm i 4 mm;

                        —

                        pojedinačnu dužinu od 25 mm, 50 mm i 16 mm;

                        —

                        posebno izrađen navoj;

                        —

                        glava vijka ima upušten prihvat;

                        —

                        svaka jedinica pakirana je u maloj kutiji s uputom za uporabu;

                        —

                        nalazi se u steriliziranom ili nesteriliziranom obliku.

               22

               Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje također proizlazi da navedeni implantati na vijak imaju posebna svojstva. Naime, jedan od njih sastavljen je od slitine titana, dok su druga dva sastavljena od nehrđajućeg čelika. Nadalje, implantati na vijak od nehrđajućeg čelika za jednokratnu su uporabu. Naposljetku, implantat na vijak od slitine titana koristi se za pričvršćivanje umjetnog zgloba, dok se implantati na vijak od nehrđajućeg čelika koriste za privremeno pričvršćivanje i stabilizaciju kostiju.

               23

               S obzirom na ta svojstva, na temelju obvezujućih tarifnih informacija koje su izdala carinska tijela, ta su tijela razvrstala te tri vrste medicinskih implantata na vijak u tarifni broj 9021 90 90 KN‑a.

               24

               Nakon objave Provedbene uredbe br. 1212/2014, navedena su tijela odlukom od 6. siječnja 2015. povukla tarifne informacije. To je povlačenje obrazloženo time da u smislu te uredbe „implantat na vijak namijenjen za uporabu u kirurgiji, s obzirom na svoja objektivna svojstva i osobine, mora biti razvrstan kao dio opće uporabe”.

               25

               Nakon neuspjele žalbe podnesene carinskim tijelima, Stryker je podnio tužbu protiv te odluke o povlačenju sudu koji je uputio zahtjev.

               26

               U prilog osnovanosti tužbe Stryker u bitnome navodi da se, imajući u vidu osobine i objektivna svojstva implantata na vijak, među kojima je i njihova svojstvena namjena, ne radi o „uobičajenim” vijcima poput onih na koje se odnosi tarifni broj 7318 KN‑a. Nadalje, Stryker smatra da Provedbena uredba br. 1212/2014 nije valjana, s obzirom na to da je njome izvršeno razvrstavanje isključivo u odnosu na vanjska svojstva predmetnih medicinskih implantata na vijak a da pritom nije uzeta u obzir njihova svojstvena namjena, što je suprotno sudskoj praksi Suda.

               27

               Carinska tijela smatraju da su implantati na vijak o kojima je riječ u glavnom postupku vrlo slični vijcima opisanima u toj uredbi i da se stoga moraju kvalificirati kao „dijelovi opće uporabe”.

               28

               Sud koji je uputio zahtjev smatra, kao prvo, da se, s obzirom na svoje osobine i objektivna svojstva, među kojima je njihova svojstvena namjena, implantati na vijak o kojima je riječ u glavnom postupku mogu razvrstati u tarifni broj 9021 KN‑a.

               29

               Takvo razvrstavanje rezultat je, s jedne strane, objektivnih svojstava i osobina medicinskih implantata na vijak o kojima je riječ u glavnom postupku. Sud koji je uputio zahtjev u tom pogledu navodi da su ti implantati na vijak osmišljeni, proizvedeni i prodavani kao ortopedska pomagala za liječenje lomova ili za obavljanje protetičkih radova, da se isporučuju uz uputu za kirurga, da se mogu ugraditi u tijelo samo uz pomoć posebnih medicinskih instrumenata, da je upotrijebljeni materijal (čelik ili slitina titana) posebno osmišljen kako bi se smanjila opasnost od odbacivanja, da je navoj takvih implantata na vijak dublji od „uobičajenih” vijaka, da je glava implantata na vijak osmišljena tako da se smanji opasnost od upala, da odgovaraju normama Međunarodne organizacije za normizaciju koje jamče kvalitetu medicinskih proizvoda i, konačno, da su sljedivi u slučaju opoziva.

               30

               Iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku također proizlazi da su implantati na vijak o kojima je riječ u glavnom postupku pojedinačno pakirani u maloj kutiji i da mogu biti isporučeni u steriliziranom obliku.

               31

               S druge strane, sud koji je uputio zahtjev navodi da su implantati na vijak o kojima je riječ u glavnom postupku namijenjeni isključivo ugradnji u ljudsko tijelo za liječenje lomova ili za obavljanje protetičkih radova.

               32

               Kao drugo, sud koji je uputio zahtjev navodi da implantati na vijak o kojima je riječ u glavnom postupku odgovaraju vijku opisanom u prilogu Provedbenoj uredbi br. 1212/2014, prema kojoj je isključeno razvrstavanje pod tarifni broj 9021 KN‑a. Sud koji je uputio zahtjev na temelju te uredbe zaključuje da se u odnosu na proizvod koji potpada pod „dijelove opće uporabe” u smislu bilješke 2. odsjeka XV. KN‑a njegova namjena ne može uzeti u obzir za njegovo tarifno razvrstavanje.

               33

               Kao treće, sud koji je uputio zahtjev naglašava važnost koju Komisija, koja je donijela Provedbenu uredbu br. 1212/2014, pridaje vanjskom izgledu implantata na vijak za njegovo razvrstavanje. Taj sud priznaje da na prvi pogled takav implantat na vijak sliči „uobičajenom” vijku. Međutim, navodi da podrobnije ispitivanje pokazuje postojanje vlastitog svojstva na temelju kojeg se takvi implantati na vijak razlikuju od uobičajenih vijaka. U tom pogledu navodi da je navoj implantata na vijak dublji od onoga uobičajenog vijka te da utor na njegovoj glavi nije namijenjen bilo kojem instrumentu, već je prilagođen posebnim medicinskim instrumentima.

               34

               U tim se uvjetima sud koji je uputio zahtjev pita je li Komisija prekoračila granice svoje nadležnosti time što je ograničila područje primjene tarifnog broja 9021 KN‑a na objašnjenje koje se nalazi u prilogu Provedbenoj uredbi br. 1212/2014.

               35

               U tim je okolnostima Rechtbank Noord‑Holland (Sud za Sjevernu Holandiju, Nizozemska) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Treba li tarifni broj 9021 KN‑a tumačiti na način da implantati na vijak [poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku], koji su namijenjeni isključivo za ugradnju u ljudsko tijelo za liječenje lomova kostiju ili za obavljanje protetičkih radova, mogu biti razvrstani u taj tarifni broj?

                        2.

                        Je li Provedbena uredba br. 1212/2014 […] valjana?”

         O prethodnim pitanjima

            Prvo pitanje

               36

               Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li KN tumačiti na način da su njegovim tarifnim brojem 9021 obuhvaćeni medicinski implantati na vijak poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, koji su namijenjeni isključivo ugradnji u ljudsko tijelo za liječenje lomova kostiju ili obavljanje protetičkih radova.

               37

               Stryker smatra da su tri vrste implantata na vijak o kojima je riječ u glavnom postupku, neovisno o svojem fizičkom sastavu od čelika ili titana, u svakom slučaju obuhvaćene tarifnim brojem 9021 KN‑a. To je razvrstavanje, u bitnome, opravdano, s jedne strane, objektivnim svojstvima navedenih implantata, koja je Komisija pogrešno smatrala nevažnima.

               38

               S druge strane, Komisija smatra da se ključni kriterij sastoji od analize objektivnih vanjskih svojstava tih implantata na vijak. U tom smislu Komisija pridaje odlučujuću važnost činjenici da, prema njezinu stajalištu, implantati na vijak o kojima je riječ u glavnom postupku „potpuno odgovaraju” uobičajenim vijcima. Stoga Komisija ne pridaje nikakvu važnost namjeni tih implantata na vijak, odnosno njihovoj primjeni u traumatološkoj kirurgiji. Slijedom navedenog, implantati na vijak o kojima je riječ u glavnom postupku moraju se smatrati „dijelovima opće uporabe od običnih kovina” te se ne mogu, primjenom napomene 1. točke (f) poglavlja 90. KN‑a, razvrstati u njegov tarifni broj 9021. Stoga Komisija predlaže da se predmetni implantati na vijak o kojima je riječ u glavnom postupku razvrstaju s obzirom na svoj fizički sastav, to jest u tarifni broj 7318 KN‑a za vijke od čelika i u tarifni broj 8108 KN‑a za vijke od slitine titana.

               39

               U tom pogledu treba podsjetiti da je ustaljena sudska praksa da, u interesu pravne sigurnosti i olakšavanja nadzora, odlučujući kriterij za tarifno razvrstavanje robe treba tražiti na općenit način u njezinim osobinama i objektivnim svojstvima, kako su definirani u tekstu tarifnog broja KN‑a i napomenama odsjeka ili poglavlja (vidjeti osobito presudu od 18. svibnja 2011., Delphi Deutschland, C‑423/10, EU:C:2011:315, t. 23.).

               40

               Nadalje, također sukladno ustaljenoj sudskoj praksi, namjena proizvoda može predstavljati objektivan kriterij razvrstavanja ako je svojstvena tom proizvodu te se ta svojstvenost može ocijeniti s obzirom na njegove osobine i objektivna svojstva (vidjeti osobito presudu od 22. prosinca 2010., Premis Medical, C‑273/09, EU:C:2010:809, t. 43.).

               41

               U konkretnom slučaju iz činjeničnih utvrđenja suda koji je uputio zahtjev, koja su navedena u točki 29. ove presude, proizlazi da implantati na vijak o kojima je riječ u glavnom postupku imaju glavu posebnog oblika koja je posebno prilagođena medicinskim instrumentima za pričvršćivanje, navoj koji je posebno osmišljen kako bi ga se ugradilo u kost i kako bi smanjila opasnost od upala te s njima valja posebno postupati kako bi se opasnost od odbacivanja smanjila na najmanju mjeru.

               42

               Nadalje, nije sporno da su navedeni implantati na vijak razvijeni posebno kako bi se ugradili u organizam, s ciljem pričvršćivanja umjetnog zgloba ili kostiju ili dijelova kostiju.

               43

               Također valja naglasiti da proizvodi poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku nisu izričito navedeni ni u tekstu tarifnih brojeva KN‑a ni u onome njegovih napomena uz odsjeke ili uz poglavlja.

               44

               Valja, međutim, navesti da se u tekstu tarifnog broja 9021 KN‑a spominju, među ostalim, pomagala za prijelome.

               45

               U tom pogledu, s jedne strane, napomene s objašnjenjem HS‑a i, s druge strane, napomene KN‑a daju korisne smjernice za tarifno razvrstavanje proizvoda poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, iako imaju interpretativni karakter i nemaju obvezujuću pravnu snagu (vidjeti presudu od 27. travnja 2006., Kawasaki Motors Europe, C‑15/05, EU:C:2006:259, t. 37. i navedenu sudsku praksu).

               46

               Kao prvo i prije svega, u napomeni s objašnjenjem HS‑a koja se odnosi na poglavlje 90., kako je izloženo u točki 13. ove presude, pojašnjeno je da su proizvodi koji su obuhvaćeni tim poglavljem obilježeni završnom obradom i velikom preciznošću, tako da se veći dio njih koristi, među ostalim, u medicinske svrhe.

               47

               Stoga u tarifni broj 9021 KN‑a valja razvrstati proizvode koji su u bitnom obilježeni završnom obradom i velikom preciznošću, po čemu se razlikuju od uobičajenih proizvoda (vidjeti u tom smislu presudu od 7. studenoga 2002., Lohmann i Medi Bayreuth, C‑260/00 do C‑263/00, EU:C:2002:637, t. 37.).

               48

               Nadalje, sukladno točki 2. napomena s objašnjenjem HS‑a koje se odnose na tarifni broj 9021, pomagala za prijelome „služe imobilizaciji pogođenih dijelova tijela […] ili za fiksiranje prijeloma”. Također su obuhvaćeni tim tarifnim brojem „ploče, priključci i sl. koje kirurzi umeću u ljudsko tijelo kako bi dva dijela prelomljene kosti držali jedan do drugog ili za slično liječenje prijeloma”.

               49

               Konačno, u napomeni s objašnjenjem tarifnog podbroja 9021 39 90 KN‑a pojašnjeno je da pod taj tarifni broj potpadaju „ploče koje ostanu u organizmu (primjerice radi zamjene dijela ili cijele kosti)”.

               50

               Iz navedenog proizlazi da u tarifni broj 9021 KN‑a valja razvrstati proizvode koji su u bitnom obilježeni završnom obradom i velikom preciznošću, koji se mogu ugraditi u organizam kako bi se imobiliziralo pogođene dijelove tijela ili za fiksiranje prijeloma, što ih stoga razlikuje od uobičajenih proizvoda.

               51

               Kao drugo, među kriterijima na temelju kojih se može razlikovati obične ili uobičajene proizvode od onih koji imaju medicinsku funkciju osobito su onaj koji se odnosi na postupak proizvodnje predmetnog proizvoda te kriterij koji se odnosi na posebnosti njegove funkcije (vidjeti u tom smislu presudu od 7. studenoga 2002., Lohmann i Medi Bayreuth, C‑260/00 do C‑263/00, EU:C:2002:637, t. 39.).

               52

               U odnosu na postupak proizvodnje proizvoda, iz činjeničnih utvrđenja suda koji je uputio zahtjev proizlazi da su medicinski implantati na vijak o kojima je riječ u glavnom postupku zamišljeni tako da, zbog posebnog oblika svoje glave, mogu biti ugrađeni u tijelo samo uz pomoć posebnih medicinskih instrumenata, a ne uobičajenim instrumentima. Nadalje, materijal upotrijebljen za te implantate od nehrđajućeg čelika ili od titana posebno je osmišljen kako bi se smanjila opasnost od odbacivanja.

               53

               U odnosu na posebnost funkcije proizvoda, iz odluke kojom se upućuje zahtjev proizlazi da je isključiva funkcija medicinskih implantata na vijak o kojima je riječ u glavnom postupku držati dva dijela prelomljene kosti jedan do drugoga ili pričvršćivanje umjetnog zgloba.

               54

               Stoga valja naglasiti da se proizvodi poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku razlikuju od uobičajenih proizvoda time što su obilježeni završnom obradom i velikom preciznošću, imajući u vidu postupak njihove proizvodnje i posebnost njihove funkcije. Stoga, suprotno onomu što smatra Komisija, ne treba pridati odlučujuću važnost vanjskom izgledu medicinskih implantata na vijak poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku.

               55

               Stoga iz objektivnih svojstava i osobina medicinskih implantata na vijak o kojima je riječ u glavnom postupku proizlazi da takvi proizvodi mogu biti obuhvaćeni tarifnim brojem 9021 KN‑a.

               56

               Kao treće, budući da implantati na vijak poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, kako to proizlazi iz točaka 39. do 55. ove presude, imajući u vidu njihova objektivna svojstva i osobine, moraju biti razvrstani u tarifni broj 9021 KN‑a kao pomagala za prijelome, ne može ih se razvrstati u tarifne brojeve 7318 i 8108 KN‑a te ne potpadaju pod „dijelove opće uporabe” u smislu napomene 1. točke (f) poglavlja 90. i napomene 2. točke (a) odsjeka XV. KN‑a.

               57

               Uzimajući u obzir sva prethodno navedena razmatranja, na prvo postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da KN treba tumačiti na način da su obuhvaćeni tarifnim brojem 9021 KN‑a medicinski implantati na vijak poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, s obzirom na to da ti proizvodi imaju svojstva koja ih razlikuju od uobičajenih proizvoda time što su obilježeni završnom obradom i velikom preciznošću kao i postupkom proizvodnje i posebnosti funkcije. Posebno, činjenica da se medicinski implantati na vijak poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku mogu ugraditi u tijelo samo uz pomoć posebnih medicinskih instrumenata, a ne i uobičajenim instrumentima, čini svojstvo koje valja uzeti u obzir prilikom razlikovanja tih medicinskih implantata na vijak od uobičajenih proizvoda.

            Drugo pitanje

               58

               Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita je li Provedbena uredba br. 1212/2014 valjana.

               59

               Iz sudske prakse proizlazi, s jedne strane, da Komisija donosi uredbu o razvrstavanju kada razvrstavanje posebnog proizvoda u KN može biti otežano ili sporno i, s druge strane, da takva uredba ima opću primjenu, s obzirom na to da se ne primjenjuje na zasebnog subjekta, nego općenito na proizvode koji su istovjetni onima koji su predmet tog razvrstavanja (vidjeti presudu od 19. veljače 2009., Kamino International Logistics, C‑376/07, EU:C:2009:105, t. 63.).

               60

               Međutim, valja utvrditi, kao što je to učinila Komisija na raspravi, da proizvod koji je predmet razvrstavanja na temelju Provedbene uredbe br. 1212/2014 nije istovjetan medicinskim implantatima na vijak o kojima je riječ u glavnom postupku s obzirom na njihova objektivna vanjska svojstva. Naime, vijak opisan u prilogu toj uredbi ima, među ostalim, dužinu od približno 12 mm, tijelo konstantnog vanjskog promjera 3 mm, glavu s navojem i asimetričan navoj, dok implantat na vijak o kojem je riječ u glavnom postupku, kako je opisan u odluci kojom se upućuje zahtjev, ima veću dužinu, veći promjer, glavu bez navoja i simetričan navoj.

               61

               Točno je da prema sudskoj praksi primjena uredbe o razvrstavanju po analogiji na proizvode koji su slični onima iz te uredbe potiče dosljedno tumačenje KN‑a kao i jednako postupanje prema subjektima (presuda od 4. ožujka 2004., Krings, C‑130/02, EU:C:2004:122, t. 35.).

               62

               Međutim, takva primjena po analogiji nije potrebna ni moguća kada je Sud odgovorom na prethodno pitanje sudu koji je uputio zahtjev dao sve elemente koji su potrebni za razvrstavanje proizvoda u prikladan tarifni broj KN‑a.

               63

               U tim okolnostima nije potrebno odgovoriti na drugo pitanje.

         Troškovi

               64

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (osmo vijeće) odlučuje:

                     Tarifni broj 9021 Kombinirane nomenklature koja se nalazi u Prilogu I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, kako je izmijenjena Provedbenom uredbom Komisije (EU) br. 1101/2014 оd 16. listopada 2014., treba tumačiti na način da su tim tarifnim brojem obuhvaćeni medicinski implantati na vijak poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, s obzirom na to da ti proizvodi imaju svojstva koja ih razlikuju od uobičajenih proizvoda time što su obilježeni završnom obradom i velikom preciznošću kao i postupkom proizvodnje i posebnošću funkcije. Posebno, činjenica da se medicinski implantati na vijak poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku mogu ugraditi u tijelo samo uz pomoć posebnih medicinskih instrumenata, a ne i uobičajenim instrumentima, čini svojstvo koje valja uzeti u obzir prilikom razlikovanja tih medicinskih implantata na vijak od uobičajenih proizvoda.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: nizozemski


Presuda Suda (prvo vijeće) od 6. listopada 2009.#Komisija Europskih zajednica protiv Kraljevine Španjolske.#Povreda obveze države članice.#Predmet C-562/07.


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 5. listopada 1983. # Ministero delle Finanze protiv Esercizio Magazzini Generali SpA i Mellina Agosta Srl. # Zahtjevi za prethodnu odluku: Corte d'appello di Catania - Italija. # Spojeni predmeti 186 i 187/82.


Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 16. prosinca 2015.#Air France-KLM protiv Europske komisije.#Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Europsko tržište zračnog prijevoza tereta – Sporazumi i usklađena djelovanja u odnosu na više elemenata cijena usluga zračnog prijevoza tereta (uvođenje dodatka za gorivo i dodatka za sigurnost, odbijanje plaćanje provizije na dodatke) – Članak 101. UFEU-a, članak 53. Sporazuma o EGP-u i članak 8. Sporazuma o zračnom prometu između Zajednice i Švicarske – Obveza obrazlaganja.#Predmet T-62/11.


Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 20. siječnja 2016.#Alessandro Proia protiv Europske komisije.#Javna služba – Član ugovornog osoblja – Naknada – Naknada za život u inozemstvu – Pretpostavke iz članka 4. stavka 1. točke (a) Priloga VII. Pravilniku o osoblju – Uobičajeno boravište prije stupanja u službu – Razdoblje studija nakon kojeg je uslijedilo pripravništvo i uzastopni ugovori o radu u državi mjesta zaposlenja – Pretpostavljena volja dotičnog zaposlenika da od početka svojeg studija premjesti trajno središte svojih interesa u državu mjesta zaposlenja – Nepostojanje.#Predmet F-61/15.


title: Presuda Suda (šesto vijeće) od 22. svibnja 2014.#Armando Álvarez SA protiv Europske komisije.#Žalba – Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Tržište industrijskih plastičnih vreća – Pripisivanje društvu majci protupravnog ponašanja društva kćeri – Obveza obrazlaganja.#Predmet C‑36/12 P.

text:
         PRESUDA SUDA (šesto vijeće)
      22. svibnja 2014. (
            *1
         )
      „Žalba — Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Tržište industrijskih plastičnih vreća — Pripisivanje društvu majci protupravnog ponašanja društva kćeri — Obveza obrazlaganja“
      U predmetu C‑36/12 P,
      povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 24. siječnja 2012.,

         Armando Álvarez SA, sa sjedištem u Madridu (Španjolska), koji zastupaju M. Troncoso Ferrer, E. Garayar Gutiérrez i C. Ruixo Claramunt, abogados,
      tužitelj,
      a druga stranka postupka je:

         Europska komisija, koju zastupaju F. Castilla Contreras i F. Castillo de la Torre, u svojstvu agenata, s izabranom adresom za dostavu u Luxembourgu,
      tuženik u prvom stupnju,
      SUD (šesto vijeće),
      u sastavu: A. Borg Barthet, predsjednik vijeća, E. Levits, i M. Berger (izvjestitelj), suci,
      nezavisna odvjetnica: E. Sharpston,
      tajnik: L. Carrasco Marco, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 15. siječnja 2014.,
      odlučivši, nakon saslušanja nezavisne odvjetnice, da u predmetu odluči bez njezinog mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Svojom žalbom Armando Álvarez SA zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije, Álvarez/Komisija (T‑78/06, EU:T:2011:673, u daljnjem tekstu: pobijana presuda), kojom je taj Opći sud odbio njegovu tužbu za djelomično poništenje Odluke Komisije C(2005) 4634 final od30. studenoga 2005. o postupku primjene članka [81. UEZ‑a] (Predmet COMP/F/38.354 – Industrijske vreće) (u daljnjem tekstu: sporna odluka), kao i poništenje ili, podredno, smanjenje novčane kazne koja mu je izrečena tom odlukom.

         Okolnosti spora i sporna odluka

               2

               Žalitelj je dioničko društvo osnovano u skladu sa španjolskim pravom koje je razvilo različite industrijske aktivnosti u sektorima proizvodnje metalnih bačava, industrijske stolarije i prodaje drveta. Ono je vlasnik više društava kćeri, među kojima je Plásticos Españoles SA (ASPLA) (u daljnjem tekstu: ASPLA), u kojemu je u 2002. držao 98,6% udjela u kapitalu.

               3

               U studenome 2001. British Polythene Industries plc izvijestio je Komisiju Europskih zajednica o postojanju zabranjenog sporazuma u sektoru industrijskih vreća (u daljnjem tekstu: zabranjeni sporazum).

               4

               Nakon što je pristupila provjerama tijekom lipnja 2002. Komisija je pokrenula upravni postupak 29. travnja 2004. i donijela obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u odnosu na nekoliko društava, a među kojima osobito u odnosu na ASPLA‑u i žalitelja.

               5

               Komisija je 30. studenoga 2005. donijela spornu odluku, u članku 1. stavku 1. točki (j), u kojem se navodi da su ASPLA i žalitelj prekršili članak 81. UEZ‑a sudjelujući, od 8. ožujka 1991. do 26. lipnja 2002., u nizu sporazuma i usklađenih djelovanja u sektoru industrijskih plastičnih vreća u Belgiji, Njemačkoj, Španjolskoj, Francuskoj, Luksemburgu i Nizozemskoj, koji su se odnosili na određivanje cijena i uspostavu zajedničkih modela izračunavanja cijena, podjelu tržišta i dodjele prodajnih kvota, podjele kupaca, poslova i narudžbi, usklađeno dostavljanje ponuda na određene javne natječaje i razmjenu individualiziranih informacija.

               6

               Zbog toga je Komisija ASPLA‑i i žalitelju, u članku 2. stavku 1. točki (h) sporne odluke, izrekla novčanu kaznu u visini od 42 milijuna eura, za čiju isplatu su ova dva društva solidarno odgovorna.

         Pobijana presuda

               7

               Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 24. veljače 2006. žalitelj je pokrenuo postupak protiv sporne odluke. On je tom tužbom, u bitnome, zahtijevao poništenje te odluke u dijelu u kojem se odnosila na njega ili, podredno, smanjenje iznosa novčane kazne koju mu je izrekla Komisija.

               8

               U prilog svojoj žalbi žalitelj je istaknuo jedan žalbeni razlog koji se temelji na pogrešnoj ocjeni činjenica i povredi pretpostavke nedužnosti kao i načela poštovanja prava na obranu.

               9

               Opći sud je u cijelosti odbio tužbu.

         Zahtjevi stranaka i postupak pred Sudom

               10

               Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                        —

                        ukine pobijanu presudu kao i da poništi spornu odluku, i

                        —

                        naloži Komisiji snošenje troškova.

               11

               Komisija od Suda zahtijeva da:

                        —

                        odbije žalbu, i

                        —

                        naloži žalitelju snošenje troškova.

               12

               Odlukom predsjednika šestog vijeća Suda od 15. svibnja 2013. postupak koji se odnosi na ovu žalbu je prekinut do okončanja postupka u predmetima povodom kojih su donesene presude Gascogne Sack Deutschland/Komisija (C‑40/12 P, EU:C:2013:768), Kendrion/Komisija (C‑50/12 P, EU:C:2013:771) i Groupe Gascogne/Komisija (C‑58/12 P, EU:C:2013:770). Postupak je nastavljen nakon što su te presude objavljene 26. studenoga 2013.

         O žalbi

         Žalbeni razlog istaknut kao glavni

      Argumentacija stranaka

               13

               Žalitelj tvrdi da mu je, u pobijanoj presudi, Opći sud pripisao odgovornost za utvrđeno protupravno ponašanje oslanjajući se na dva razloga koji se ne nalaze u spornoj odluci. Kao prvo, u točkama 38. i 39. navedene presude Opći sud je smatrao da se dokazima koje je podnijela Komisija utvrđuje izravno sudjelovanje žalitelja u zabranjenom sporazumu, što ne proizlazi iz uvodnih izjava sporne odluke. Kao drugo, u točki 35. te presude Opći sud pozvao se na pretpostavku prema kojoj je žalitelj, kao društvo majka koje drži 100% udjela u kapitalu društva kćeri, to jest ASPLA‑e, izvršavao odlučujući utjecaj na ponašanje potonjeg, dok se Komisija u spornoj odluci nije oslonila na tu pretpostavku.

               14

               Pogrešno utvrdivši ta dva razloga, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava te je povrijedio pravo na obranu žalitelja, koji se nije mogao braniti od navoda koji se nisu nalazili u spornoj odluci.

               15

               Komisija tvrdi ovaj žalbeni razlog nije osnovan. U spornoj odluci žaliteljeva se odgovornost jasno temeljila na pretpostavci prema kojoj je potonji, kao društvo majka, izvršavao odlučujući utjecaj na ponašanje svojega društva kćeri. U toj su odluci samo dopunski iznesene indicije o izvršavanju takvog utjecaja žalitelja.

         Ocjena Suda

               16

               U tom pogledu potrebno je istaknuti da se, u ovom predmetu, Komisija izričito pozvala, u uvodnoj izjavi 580. sporne odluke, na pretpostavku stvarnog izvršavanja odlučujućeg utjecaja društva majke na društvo kćer koje drži u 100%-tnom vlasništvu, nakon čega je naznačila, u uvodnoj izjavi 584. te odluke, da se taj pristup primjenjuje od slučaja do slučaja za svakog poduzetnika u pitanju (vidjeti presudu Kendrion/Komisija, EU:C:2013:771, t. 28.).

               17

               U uvodnim izjavama sporne odluke koje se odnose na ASPLA‑u i žalitelja Komisija je, kao prvo, u uvodnoj izjavi 669. te odluke napomenula da je žalitelj držao 98,6% udjela u kapitalu ASPLA‑e. Kao drugo, Komisija je u uvodnoj izjavi 671. te odluke naznačila da je jasno da je žalitelj bio vrlo usko uključen u operativno upravljanje ASPLA‑om. U prilog toj tvrdnji Komisija je u uvodnim izjavama 672. do 676. navedene odluke spomenula dokaze, raspravljene tijekom pisanog postupka, o nazočnosti najviših rukovoditelja žalitelja na najmanje 22 sastanka poduzetnika koji su sudjelovali u zabranjenom sporazumu kao i o, u najmanju u ruku očitom, slanju izvješća s drugih sastanaka od strane predstavnika ASPLA‑e rukovoditeljima žalitelja.

               18

               U tim okolnostima, Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši, u točki 35. pobijane presude, da je na osnovi sudske prakse o uvjetima pod kojima se smatra da neko društvo majka izvršava odlučujući utjecaj na svoje društvo kćer, Komisija ispravno pretpostavila da je žalitelj, s obzirom na to da je držao 98,6% udjela u kapitalu ASPLA‑e, izvršavao odlučujući utjecaj na ponašanje potonje.

               19

               Osim toga, žalitelj ne može opravdano tvrditi da nije mogao izvršavati svoje pravo na obranu u pogledu Komisijinog korištenja navedene pretpostavke. Iz izvorne tužbe pred Općim sudom, osobito iz njezine točke 19., proizlazi da je prihvatio postojanje te pretpostavke, iako je osporio njezinu zakonitost s obzirom na pretpostavku nedužnosti. Ovi argumenti o toj točki su štoviše bili ispitani u točkama 22. do 29. pobijane presude i bili odbijeni u njezinoj točki 30.

               20

               Opći sud je također, u točkama 36. i 37. pobijane presude, ispravno ispitao argumente koje je žalitelj istaknuo radi obaranja pretpostavke o stvarnoj kontroli koja proizlazi iz kapitalnih veza koje postoje između žalitelja i njegovog društva kćeri, pretpostavke na koju se oslonila Komisija. U okviru tog ispitivanja Opći sud je naveo razloge zbog kojih se, prema njegovu mišljenju, ne može prihvatiti nijedan od tih argumenata.

               21

               Točke 38. i 39. pobijane presude dio su iste faze obrazloženja koje je iznio Opći sud i njihov doseg treba ocijeniti uzimajući u obzir logički slijed tog obrazloženja.

               22

               Opći sud je u točki 38. pobijane presude smatrao da su nazočnost najviših rukovoditelja žalitelja na više sastanaka poduzetnika koji sudjeluju u zabranjenom sporazumu kao i činjenica da se potonjeg na temelju izvješća koja su sastavljali predstavnici ASPLA‑e obavješćivalo o drugim sastancima dovoljni da se utvrdi da je on izravno intervenirao u rasprave koje su se vodile unutar zabranjenog sporazuma. U točki 39. te presude Opći sud je ocijenio irelevantnom činjenicu da predstavnici žalitelja, prema potonjem, nisu bili ovlašteni za sudjelovanje u zabranjenom sporazumu.

               23

               Suprotno onome što tvrdi žalitelj, te se ocjene ne mogu tumačiti tako da se njima na njegov teret pripisuje nova vrsta odgovornosti zbog izravnog sudjelovanja u zabranjenom sporazumu. U toj fazi njegova obrazloženja Opći sud se ograničio na ocjenu relevantnosti i vjerodostojnosti argumenata koje je istaknuo žalitelj radi obaranja navedene pretpostavke kao i dodatnih indicija na koje se oslonila Komisija da bi smatrala da je to društvo izvršavalo odlučujući utjecaj na svoje društvo kćer. U okviru njegove ocjene dokaza koji su mu podneseni Opći sud je mogao opravdano naglasiti dokaznu snagu koju, prema njegovu mišljenju, treba pripisati indiciji koju je iznijela Komisija o isprepletenosti upravnih tijela dvaju društava, a da takva ocjena ne mijenja osnovu odgovornosti pripisane žalitelju.

               24

               U tim okolnostima žalitelj ne može tvrditi da nije mogao izvršavati svoje pravo na obranu u pogledu pripisivanja nove vrste odgovornosti na njegov teret.

               25

               Iz gore navedenog razmatranja slijedi da žalbeni razlog, koji je žalitelj u prilog svojoj žalbi istaknuo kao glavni, treba odbiti.

         Žalbeni razlog istaknut podredno

      Argumentacija stranaka

               26

               Žalitelj tvrdi da je pogreška koja se tiče prava koju je počinio Opći sud odlučujući na osnovi razloga koje nisu istaknule stranke u sporu dovela do nedostatka ocjene navoda koji su doista izneseni u njegovoj izvornoj tužbi, tako da je obrazloženje proturječno i nedovoljno.

               27

               Prema mišljenju žalitelja, s obzirom na to da se Komisija, u njegovom slučaju, nije pozvala ni na jednu pretpostavku prema kojoj je neko društvo majka odgovorno za ponašanje svojeg društva kćeri, jedini dokaz iznesen radi utvrđivanja njegovog utjecaja na njegovo društvo kćer bila je, osim njegova sudjelovanja u kapitalu potonjeg, djelomična istovjetnost rukovoditelja u upravnim odborima dvaju društava. Žalitelj je pred Općim sudom tvrdio da je taj dokaz nedovoljan i oslonio se na druge razloge radi pobijanja odgovornosti koja mu je bila pripisana u okviru zabranjenog sporazuma. Međutim, Opći sud je propustio provesti bilo kakvu ocjenu tih argumenata.

               28

               Prema mišljenju Komisije ovaj žalbeni razlog istaknut podredno nije osnovan.

         Ocjena Suda

               29

               Najprije valja ustvrditi da žalbeni razlog kojeg je žalitelj istaknuo podredno počiva na premisi prema kojoj se Komisija u spornoj odluci nije oslonila na pretpostavku o odlučujućem utjecaju društva majke na svoje društvo kćer u kojem je ono držalo sav ili gotovo sav kapital. Kako proizlazi iz točaka 16. do 19. ove presude, ta je premisa pogrešna.

               30

               Nadalje, iz točaka 20. do 22. ove presude slijedi da, suprotno onome što tvrdi žalitelj, obrazloženje pobijane presude, kad je riječ o argumentima koje je on istaknuo radi obaranja pretpostavke prema kojoj je izvršavao odlučujući utjecaj na njegovo društvo kćer, nije ni na koji način proturječno.

               31

               Iako žalitelj u svom podrednom žalbenom razlogu tvrdi da je Opći sud povrijedio svoju obvezu obrazlaganja ne odgovorivši na svaki od argumenata koje je istaknuo radi obaranja pretpostavke o stvarnom izvršavanju odlučujućeg utjecaja, treba podsjetiti da, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, obveza obrazlaganja presuda koju Opći sud ima na temelju članaka 36. i 53. stavka 1. Statuta Suda Europske unije, ne zahtijeva od njega davanje izvješća koje slijedi iscrpno i jedan po jedan sve argumente koje su stranke iznijele u sporu (presuda Groupe Gascogne/Komisija, EU:C:2013:770, t. 37.).

               32

               Opći sud je ispitao žaliteljeve argumente u točkama 36. i 37. pobijane presude. Iako se odbijanje nekih od tih argumenata, poput onih koji se temelje na naravi industrijskih djelatnosti dvaju društava, njihovoj gospodarskoj vrijednosti, zapošljavanju vanjskog kadra i španjolskom pravu društava, samo kratko obrazložilo, iz toga svejedno slijedi zaključak da je to obrazloženje dovoljno da se omogući žalitelju da sazna razloge na koje se oslonio Opći sud. Iz navedenih točaka proizlazi da je Opći sud presudio da ti dokazi nisu takvi da bi se njima mogla dovesti u pitanje dokazna snaga dokaza, poput uloge najviših rukovoditelja žalitelja kad je riječ o funkcioniranju dvaju društava i praktičnih učinaka uglavnom istovjetnog sastava njihovih upravnih odbora, koje je Komisija istaknula kako bi osnažila pretpostavku prema kojoj se, s obzirom na činjenicu da je žalitelj držao gotovo sav kapital ASPLA‑e, može smatrati da je potonji izvršavao odlučujući utjecaj na svoje društvo kćer.

               33

               U dijelu u kojem žalitelj namjerava osporiti ocjenu činjenica i dokaza od strane Općeg suda koji su njemu pruženi, dovoljno je podsjetiti da, osim u slučajevima nepoštovanja pravila o teretu dokazivanja i izvođenju dokaza kao i iskrivljivanju navedenih dokumenata, takva ocjena ne predstavlja pravno pitanje koje je, kao takvo, podvrgnuto nadzoru Suda u okviru žalbe (presuda FLSmidth/Komisija, C‑238/12 P, EU:C:2014, t. 31. i navedena sudska praksa).

               34

               S obzirom na prethodna razmatranja, žalbeni razlog koji je žalitelj istaknuo podredno, treba odbiti.

               35

               Budući da se nijedan od žalbenih razloga koje je žalitelj istaknuo u prilog svojoj žalbi ne može prihvatiti, potonju treba odbiti.

         Troškovi

               36

               Na temelju članka 184. stavka 2. njegovog Poslovnika, kad žalba nije osnovana, Sud odlučuje o troškovima.

               37

               U skladu s člankom 138. stavkom 1. istog Poslovnika, koji se na temelju članka 184. stavka 1. tog Poslovnika primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da nije uspio u postupku, te s obzirom na to da je Komisija zatražila da žalitelj snosi troškove, treba mu naložiti da, pored vlastitih troškova, snosi i troškove Komisije u okviru ove žalbe.

               Slijedom navedenoga, Sud (šesto vijeće) proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Žalba se odbija.

                           2.

                           Armandu Álvarezu SA nalaže se snošenje troškova ove žalbe.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: španjolski