title: Presuda Suda (šesto vijeće) od 30. ožujka 2017.#VG Čistoća d.o.o. protiv Đure Vladike i Ljubice Vladike.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Općinski sud u Velikoj Gorici.#Zahtjev za prethodnu odluku – Okoliš – Otpad – Direktiva 2008/98/EZ – Naplata troškova gospodarenja otpadom – Načelo ‚onečišćivač plaća’ – Pojam ‚posjednici otpada’ – Cijena koja se potražuje za gospodarenje otpadom – Posebna naknada namijenjena financiranju kapitalnih ulaganja.#Predmet C-335/16.

text:
         PRESUDA SUDA (šesto vijeće)
      30. ožujka 2017. (
            1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Okoliš — Otpad — Direktiva 2008/98/EZ — Naplata troškova gospodarenja otpadom — Načelo ‚onečišćivač plaća’ — Pojam ‚posjednici otpada’ — Cijena koja se potražuje za gospodarenje otpadom — Posebna naknada namijenjena financiranju kapitalnih ulaganja“
      U predmetu C-335/16,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio Općinski sud u Velikoj Gorici (Hrvatska), odlukom od 3. lipnja 2016., koju je Sud zaprimio 15. lipnja 2016., u postupku

         VG Čistoća d.o.o.

      protiv

         Đure Vladike,

         Ljubice Vladike,

      SUD (šesto vijeće),
      u sastavu: E. Regan, predsjednik vijeća, J.-C. Bonichot (izvjestitelj) i S. Rodin, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Szpunar,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za VG Čistoću d.o.o., Ž. Galeković, direktor,

               —

               za hrvatsku vladu, T. Galli, u svojstvu agenta,

               —

               za Europsku komisiju, E. Sanfrutos Cano i M. Mataija, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje načela „onečišćivač plaća” iz članka 14. stavka 1. Direktive 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu i stavljanju izvan snage određenih direktiva (SL 2008., L 312, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 34., str. 99.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između komunalnog poduzeća za gospodarenje otpadom VG Čistoća d.o.o. te Đure Vladike i Ljubice Vladike, korisnika usluge gospodarenja otpadom, u vezi s plaćanjem računa koji se odnose na skupljanje komunalnog otpada i gospodarenje njime za razdoblje od listopada 2013. do rujna 2014.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Uvodna izjava 1. Direktive 2008/98 glasi:
               „Direktivom 2006/12/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. travnja 2006. o otpadu [(SL 2006., L 114, str. 9.)] uspostavlja se zakonodavni okvir za gospodarenje otpadom u Zajednici. Definiraju se ključni pojmovi kao što su otpad, oporaba i zbrinjavanje i uvode osnovni zahtjevi za gospodarenje otpadom, posebno obveza da ustanova ili poduzeće koje [obavlja] postupke gospodarenja otpadom [mora] za to imati dozvolu ili biti registriran[o], te obveza država članica da izrade planove gospodarenja otpadom. Tom se Direktivom također utvrđuju glavna načela, primjerice obveza da se s otpadom gospodari na način koji nema negativan učinak na okoliš ili zdravlje ljudi, poticaj primjene hijerarhije otpada i, u skladu s načelom ‚onečišćivač plaća’, zahtjev da troškove zbrinjavanja otpada moraju snositi posjednik otpada, prethodni posjednici ili proizvođači proizvoda od kojih je otpad nastao.”

               4

               Uvodna izjava 8. Direktive 2008/98 predviđa:
               „Stoga je Direktivu [2006/12] potrebno revidirati kako bi se razjasnili ključni pojmovi kao što su definicije otpada, oporabe i zbrinjavanja, ojačale mjere koje je potrebno poduzeti s obzirom na sprečavanje nastanka otpada, uveo pristup pri kojem se uzima u obzir cijeli životni ciklus proizvoda i materijala, a ne samo faza otpada, i težište stavilo na smanjenje utjecaja nastajanja otpada i gospodarenja otpadom na okoliš te time ojačala ekonomska vrijednost otpada. Nadalje bi trebalo poticati oporabu otpada i uporabu oporabljenih materijala kako bi se očuvali prirodni resursi. Radi jasnoće i čitljivosti, Direktivu [2006/12] trebalo bi staviti izvan snage i zamijeniti novom direktivom.”

               5

               Uvodne izjave 25. i 26. Direktive 2008/98 navode:

                        „(25)

                        Primjereno je da se troškovi raspodjeljuju tako da ta raspodjela odražava stvarne troškove nastajanja otpada i gospodarenja otpadom s obzirom na zaštitu okoliša.

                        (26)

                        Načelo ‚onečišćivač plaća’ vodeće je načelo na europskoj i međunarodnoj razini. Proizvođač otpada i posjednik otpada trebali bi gospodariti otpadom na način koji jamči visoku razinu zaštite okoliša i zdravlja ljudi.”

               6

               Članak 3. te direktive predviđa:
               „U smislu ove Direktive, primjenjuju se sljedeće definicije:
               [...]

                        5.

                        ‚proizvođač otpada’ znači svaka osoba čijom aktivnošću nastaje otpad (izvorni proizvođač otpada) ili svaka osoba koja prethodnom obradom, miješanjem ili drugim postupkom mijenja sastav ili svojstva otpada;

                        6.

                        ‚posjednik otpada’ znači proizvođač otpada odnosno fizička ili pravna osoba koja posjeduje otpad;

                  [...]

                        9.

                        ‚gospodarenje otpadom’ znači skupljanje, prijevoz, oporaba i zbrinjavanje otpada, uključujući nadzor nad tim postupcima i naknadno održavanje lokacija zbrinjavanja, a obuhvaća i radnje koje poduzimaju trgovac ili posrednik;

                        10.

                        ‚skupljanje’ znači prikupljanje otpada, uključujući prethodno razvrstavanje i privremeno skladištenje otpada u svrhu prijevoza do postrojenja za obradu otpada;

                        11.

                        ‚odvojeno skupljanje’ znači skupljanje prilikom kojega se tijekovi otpada drže odvojeno prema njegovoj vrsti i svojstvima kako bi se olakšala [posebna] obrada;

                  [...]

                        14.

                        ‚obrada’ znači postupci oporabe ili zbrinjavanja, uključujući i postupke pripreme prije oporabe ili zbrinjavanja;

                  [...]

                        17.

                        ‚recikliranje’ znači svaki postupak oporabe kojim se otpadni materijali prerađuju u proizvode, materijale ili tvari za izvornu ili drugu svrhu. Recikliranje obuhvaća preradu organskog materijala, ali ne uključuje energetsku oporabu i preradu u materijal koji se koristi kao gorivo ili materijal za nasipavanje;

                  [...]”

               7

               Članak 11. stavak 1. Direktive 2008/98 propisuje:
               „Države članice prema potrebi poduzimaju mjere kako bi promicale ponovnu uporabu proizvoda i aktivnosti na pripremi za ponovnu uporabu, posebno potičući uspostavljanje i potporu mreža za ponovnu uporabu i popravak, primjenu ekonomskih instrumenata, kriterija za nabavu, kvantitativnih ciljeva ili druge mjere.
               Države članice poduzimaju mjere kako bi promicale visoku kvalitetu recikliranja i radi toga uvode odvojeno skupljanje otpada kad je to [ostvarivo i poželjno] u tehničkom i ekonomskom smislu kao i sa stajališta okoliša i potrebno kako bi se zadovoljil[i] neophodni standardi kvalitete propisani za relevantne sektore recikliranja.
               [...]”

               8

               Članak 14. te direktive glasi:
               „1.   U skladu s načelom ‚onečišćivač plaća’, troškove gospodarenja otpadom snosi izvorni proizvođač otpada ili trenutni odnosno prethodni posjednici otpada.
               2.   Države članice mogu odlučiti da troškove gospodarenja otpadom treba djelomično ili u cijelosti snositi proizvođač proizvoda od kojega otpad potječe a da distributeri tog proizvoda mogu sudjelovati u pokriću tih troškova.”

               9

               Članak 15. stavak 1. Direktive 2008/98 predviđa:
               „Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da svaki izvorni proizvođač ili drugi posjednik otpada, otpad obrađuje sam ili da obradu povjeri trgovcu ili ustanovi ili poduzeću koje obavlja postupke obrade otpada ili privatnom odnosno javnom skupljaču otpada u skladu s člancima 4. i 13.”

         Hrvatsko pravo

               10

               Članak 20. stavak 1. Zakona o komunalnom gospodarstvu, u verziji koja je bila na snazi u vrijeme činjenica o kojima je riječ u glavnom postupku, propisuje:
               „Iz cijene komunalne usluge osiguravaju se sredstva za obavljanje sljedećih komunalnih djelatnosti:
               [...]

                        4.

                        održavanje čistoće u dijelu koji se odnosi na skupljanje i odvoz komunalnog otpada,

                        5.

                        odlaganje komunalnog otpada,
                        [...]”

               11

               Članak 4. Zakona o održivom gospodarenju otpadom predviđa:
               „(1)   Pojedini pojmovi uporabljeni u ovom Zakonu imaju sljedeće značenje:
               [...]

                        10.

                        ‚djelatnost sakupljanja otpada’ uključuje postupke sakupljanja otpada i interventnog sakupljanja otpada i postupak sakupljanja otpada u reciklažno dvorište;

                  [...]

                        39.

                        ‚posjednik otpada’ je proizvođač otpada ili pravna i fizička osoba koja je u posjedu otpada;

                  [...]

                        48.

                        ‚proizvođač otpada’ je svaka osoba čijom aktivnošću nastaje otpad i/ili koja prethodnom obradom, miješanjem ili drugim postupkom mijenja sastav ili svojstva otpada;
                        [...]”

               12

               Članak 6. stavak 1. tog zakona navodi da se gospodarenje otpadom temelji na uvažavanju načela koja u području zaštite okoliša propisuju nacionalno pravo, pravna stečevina Unije i međunarodno pravo, a osobito na načelu „onečišćivač plaća”, u skladu s kojim „proizvođač otpada, prethodni posjednik otpada, odnosno posjednik otpada snosi troškove mjera gospodarenja otpadom, te je financijski odgovoran za provedbu sanacijskih mjera zbog štete koju je prouzročio ili bi je mogao prouzročiti otpad”.

               13

               Članak 6. stavak 2. navedenog zakona propisuje:
               „Proizvođač proizvoda od kojeg nastaje otpad, odnosno proizvođač otpada snosi troškove gospodarenja tim otpadom.”

               14

               U skladu s člankom 28. istog zakona:
               „(1)   Jedinica lokalne samouprave dužna je na svom području osigurati:
               [...]

                        2.

                        odvojeno prikupljanje otpadnog papira, metala, stakla, plastike i tekstila te krupnog (glomaznog) komunalnog otpada,
                        [...]”

               15

               Članak 30. Zakona o održivom gospodarenju otpadom, naslovljen „Javna usluga prikupljanja miješanog i biorazgradivog komunalnog otpada”, glasi:
               „(1)   Javna usluga prikupljanja miješanog komunalnog otpada i prikupljanja biorazgradivog komunalnog otpada podrazumijeva prikupljanje tog otpada na određenom području pružanja usluge putem spremnika od pojedinih korisnika i prijevoz tog otpada do ovlaštene osobe za obradu tog otpada.
               [...]
               (6)   Korisnik usluge iz stavka 4. ovoga članka dužan je:
               [...]

                        3.

                        snositi troškove gospodarenja komunalnim otpadom razmjerno količini otpada kojeg je predao davatelju usluge.”

               16

               Članak 33. tog zakona predviđa:
               „(1)   Davatelj usluge dužan je obračunati cijenu javne usluge iz članka 30. stavka 1. ovoga Zakona na način kojim se osigurava primjena načela ‚onečišćivač plaća’, ekonomski održivo poslovanje te sigurnost, redovitost i kvalitetu pružanja te usluge sukladno odredbama ovoga Zakona [...].
               (2)   Davatelj usluge dužan je korisniku usluge obračunavati cijenu javne usluge iz članka 30. stavka 1. ovoga Zakona razmjerno količini predanog otpada u obračunskom razdoblju, pri čemu je kriterij količine otpada u obračunskom razdoblju masa predanog otpada ili volumen spremnika otpada i broj pražnjenja spremnika sukladno odluci iz članka 30. stavka 7. ovoga Zakona.
               [...]
               (4)   Davatelj usluge dužan je u cijenu javne usluge iz članka 30. stavka 1. ovoga Zakona uključiti sljedeće troškove: troškove nabave i održavanja opreme za prikupljanje otpada, troškove prijevoza otpada, troškove obrade otpada i druge troškove propisane uredbom iz članka 29. stavka 10. ovoga Zakona.
               [...]”

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               17

               Glavni postupak odnosi se na plaćanje računa za gospodarenje komunalnim otpadom koje VG Čistoća potražuje od Đ. i Lj. Vladike za razdoblje od listopada 2013. do rujna 2014. u mjesečnim iznosima od 78,61 hrvatsku kunu (HRK) (otprilike 10,54 eura).

               18

               Tuženici u glavnom postupku protive se plaćanju dijela računâ koji se odnosi na odvojeno skupljanje, recikliranje i odlaganje nedopušteno odloženog otpada u okoliš te plaćanju posebne naknade kojom to poduzeće za gospodarenje otpadom financira kapitalna ulaganja u reciklažne postupke. Nasuprot tomu, oni se ne protive plaćanju dugovanog dijela računâ koji se odnosi na odvoz i odlaganje stvarno nastalog i odvezenog otpada.

               19

               VG Čistoća pokrenula je postupak pred Općinskim sudom u Velikoj Gorici (Hrvatska) radi naplate iznosa koje duguju Đ. i Lj. Vladika.

               20

               Sud koji je uputio zahtjev pojašnjava da je potonjima stavljen na raspolaganje samo spremnik od 120 litara i da VG Čistoća radi naplate svojih usluga gospodarenja otpadom izrađuje mjesečni obračun na temelju odvezenog otpada s obzirom na veličinu upotrijebljenih spremnika. Dakle, to je društvo provodilo naplatu na temelju volumena ispražnjenih spremnika, a ne težine otpada koji su tuženici u glavnom postupku stvarno proizveli.

               21

               Taj sud smatra da je radi osiguranja poštovanja načela jednakosti tužitelj u glavnom postupku trebao predvidjeti mehanizam skupljanja koji bi omogućavao naplatu samo onog otpada koji su korisnici stvarno proizveli. Usto, sud koji je uputio zahtjev smatra da bi se potonjima trebali staviti na raspolaganje posebni spremnici za odvojeno skupljanje otpada (papira, plastike, miješanog otpada). Sud koji je uputio zahtjev dodaje da korisnici ne bi trebali biti dužni plaćati reciklažno odlaganje otpada. Dakle, taj sud postavlja pitanje jesu li korisnici dužni plaćati sve stavke na računima koji se izdaju za gospodarenje komunalnim otpadom.

               22

               U tim okolnostima Općinski sud u Velikoj Gorici odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „[K]ako se vrši obračun naknade za skupljanje i odvoz kućnog otpada po pravu [Unije?] […] [K]ako građani [Unije] plaćaju račune za skupljanje i odvoz komunalnog otpada tj. da li plaćaju skupljanje i odvoz komunalnog otpada po volumenu ispražnjene kante-posude, ili po volumenu odvezenog otpada, i da li uz to plaćaju još kakve naknade?”

         O prethodnom pitanju

               23

               Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 14. i članak 15. stavak 1. Direktive 2008/98 tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koji propisuje, s jedne strane, da korisnici usluge obrade otpada plaćaju cijenu koja se izračunava prema volumenu spremnika koji im je stavljen na raspolaganje, a ne prema težini stvarno odvezenog otpada, i, s druge strane, da ti korisnici plaćaju dodatnu naknadu čiji je prihod namijenjen financiranju potrebnih ulaganja u obradu skupljenog otpada.

               24

               Na temelju članka 14. Direktive 2008/98 i u skladu s načelom „onečišćivač plaća”, troškove gospodarenja otpadom snosi izvorni proizvođač otpada ili trenutačni odnosno prethodni posjednici otpada. Ta financijska obveza tereti te posjednike zbog njihova doprinosa proizvodnji navedenog otpada (vidjeti analogijom presude od 24. lipnja 2008., Commune de Mesquer, C-188/07, EU:C:2008:359, t. 77. i od 16. srpnja 2009., Futura Immobiliare i dr., C-254/08, EU:C:2009:479, t. 45.).

               25

               Kad je riječ o financiranju troška gospodarenja komunalnim otpadom i njegova zbrinjavanja, a s obzirom na to da se radi o usluzi koja se zajednički pruža skupu „posjednika”, države članice dužne su na temelju članka 15. Direktive 2008/98 osigurati da u načelu svi korisnici te usluge u svojstvu „posjednika”, u smislu članka 3. te direktive, zajednički snose ukupan trošak zbrinjavanja otpada (vidjeti analogijom presudu od 16. srpnja 2009., Futura Immobiliare i dr., C-254/08, EU:C:2009:479, t. 46.).

               26

               U trenutačnom stanju prava Unije ne postoji nijedan propis koji bi bio donesen na temelju članka 192. UFEU-a, a koji bi državama članicama nalagao određenu metodu financiranja troška zbrinjavanja komunalnog otpada, pa se to financiranje, prema izboru dotične države članice, jednako može osigurati porezom, naknadom ili na bilo koji drugi način. U tim okolnostima primjena kriterija naplate koji se temelje na volumenu spremnika stavljenog na raspolaganje korisnicima, osobito s obzirom na površinu i namjenu nekretnine u kojoj se nalaze, može omogućiti izračun troškova zbrinjavanja tog otpada i njihovu raspodjelu između različitih posjednika jer taj parametar izravno utječe na iznos navedenih troškova (vidjeti u tom smislu presudu od 16. srpnja 2009., Futura Immobiliare i dr., C-254/08, EU:C:2009:479, t. 48. i 50.).

               27

               Stoga se u trenutačnom stanju prava Unije ne može smatrati da je članku 14. i članku 15. stavku 1. Direktive 2008/98 protivan nacionalni propis poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koji u svrhe financiranja gospodarenja komunalnim otpadom i njegova zbrinjavanja predviđa cijenu koja se izračunava na temelju procjene volumena proizvedenog otpada, a ne na temelju težine otpada koji je stvarno proizveden i predan radi skupljanja (vidjeti analogijom presudu od 16. srpnja 2009., Futura Immobiliare i dr., C-254/08, EU:C:2009:479, t. 51.).

               28

               Isto vrijedi i što se tiče uvođenja dodatne naknade za financiranje potrebnih ulaganja u obradu otpada, uključujući njegovo recikliranje.

               29

               Naime, u skladu s člankom 15. stavkom 1. Direktive 2008/98, države članice dužne su poduzeti potrebne mjere kako bi osigurale da proizvođači otpada, zbog svojeg doprinosa njegovoj proizvodnji, zajednički sudjeluju u ulaganjima koja su potrebna za ispunjenje ciljeva navedenih u članku 11. stavku 1., članku 14. i članku 15. stavku 1. Direktive 2008/98 (vidjeti analogijom presude od 24. lipnja 2008., Commune de Mesquer, C-188/07, EU:C:2008:359, t. 77. i od 16. srpnja 2009., Futura Immobiliare i dr., C-254/08, EU:C:2009:479, t. 46.).

               30

               Iako u konkretnom području i trenutačnom stanju prava Unije nadležna nacionalna tijela raspolažu širokom marginom prosudbe pri utvrđivanju načina izračuna cijena, poput troškova gospodarenja otpadom i dodatne naknade o kojima je riječ u glavnom postupku, sud koji je uputio zahtjev ipak je dužan na temelju činjeničnih i pravnih elemenata koji su mu podneseni provjeriti dovode li potraživana cijena i ta dodatna naknada do toga da se određenim „posjednicima” nameću očito neproporcionalni troškovi u odnosu na volumen ili svojstva otpada koji oni mogu proizvesti (vidjeti analogijom presudu od 16. srpnja 2009., Futura Immobiliare i dr., C-254/08, EU:C:2009:479, t. 55. i 56.).

               31

               U tu svrhu valja, među ostalim, uzeti u obzir kriterije koji su povezani s vrstom nekretnine u kojoj se korisnici nalaze, njezinom površinom i namjenom, sposobnošću „posjednika” da proizvode otpad, volumenom spremnika koji se korisnicima stavljaju na raspolaganje i učestalošću skupljanja jer ti parametri izravno utječu na iznos troškova gospodarenja otpadom i njegova zbrinjavanja.

               32

               S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti da članak 14. i članak 15. stavak 1. Direktive 2008/98 treba tumačiti na način da im se u trenutačnom stanju prava Unije ne protivi nacionalni propis poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koji u svrhe financiranja usluge gospodarenja komunalnim otpadom i njegova zbrinjavanja predviđa cijenu koja se izračunava na temelju procjene volumena otpada što su ga proizveli korisnici te usluge, a ne na temelju količine otpada koji je stvarno proizveden i predan radi skupljanja, kao i dodatnu naknadu koju korisnici plaćaju u svojstvu posjednika otpada, a čiji je prihod namijenjen financiranju potrebnih kapitalnih ulaganja u obradu otpada, uključujući njegovo recikliranje. Međutim, sud koji je uputio zahtjev dužan je na temelju činjeničnih i pravnih elemenata koji su mu podneseni provjeriti dovodi li to do toga da se određenim „posjednicima” nameću očito neproporcionalni troškovi u odnosu na volumen ili svojstva otpada koji oni mogu proizvesti. U tu svrhu nacionalni sud može, među ostalim, uzeti u obzir kriterije koji su povezani s vrstom nekretnine u kojoj se korisnici nalaze, njezinom površinom i namjenom, sposobnošću „posjednika” da proizvode otpad, volumenom spremnika koji se korisnicima stavljaju na raspolaganje i učestalošću skupljanja jer ti parametri izravno utječu na iznos troškova gospodarenja otpadom.

         Troškovi

               33

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (šesto vijeće) odlučuje:

                     Članak 14. i članak 15. stavak 1. Direktive 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu i stavljanju izvan snage određenih direktiva treba tumačiti na način da im se u trenutačnom stanju prava Unije ne protivi nacionalni propis poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koji u svrhe financiranja usluge gospodarenja komunalnim otpadom i njegova zbrinjavanja predviđa cijenu koja se izračunava na temelju procjene volumena otpada što su ga proizveli korisnici te usluge, a ne na temelju količine otpada koji je stvarno proizveden i predan radi skupljanja, kao i dodatnu naknadu koju korisnici plaćaju u svojstvu posjednika otpada, a čiji je prihod namijenjen financiranju potrebnih kapitalnih ulaganja u obradu otpada, uključujući njegovo recikliranje. Međutim, sud koji je uputio zahtjev dužan je na temelju činjeničnih i pravnih elemenata koji su mu podneseni provjeriti dovodi li to do toga da se određenim „posjednicima” nameću očito neproporcionalni troškovi u odnosu na volumen ili svojstva otpada koji oni mogu proizvesti. U tu svrhu nacionalni sud može, među ostalim, uzeti u obzir kriterije koji su povezani s vrstom nekretnine u kojoj se korisnici nalaze, njezinom površinom i namjenom, sposobnošću „posjednika” da proizvode otpad, volumenom spremnika koji se korisnicima stavljaju na raspolaganje i učestalošću skupljanja jer ti parametri izravno utječu na iznos troškova gospodarenja otpadom.

                           Regan

                           Bonichot

                           Rodin

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 30. ožujka 2017.

                           Tajnik
                           A. Calot Escobar

                           Predsjednik šestog vijeća
                           E. Regan

            (
            1
         )	Jezik postupka: hrvatski


title: Presuda Suda (deseto vijeće) od 17. srpnja 2014. # Panasonic Italia SpA i drugi protiv Agenzia delle Dogane di Milano. # Zahtjev za prethodnu odluku: Corte suprema di cassazione - Italija. # Zahtjev za prethodnu odluku - Uredba (EEZ) br. 2658/87 - Zajednička carinska tarifa - Tarifno razvrstavanje - Kombinirana nomenklatura - Tarifni brojevi 8471 i 8528 - Zasloni u plazma-tehnologiji - Funkcionalnost zaslona računala - Potencijalna funkcionalnost zaslona televizora nakon umetanja videokartice. # Predmet C-472/12.

text:
               Stranke
               Osnova
               Operativni dio

            Stranke
            U predmetu C‑472/12,
            povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio Corte suprema di cassazione (Italija), odlukom od 13. siječnja 2012., koju je Sud zaprimio 22. listopada 2012., u postupku
            Panasonic Italia SpA,
            Panasonic Marketing Europe GmbH,
            Scerni Logistics Srl
            protiv
            Agenzia delle Dogane di Milano,
            SUD (deseto vijeće)
            u sastavu: E. Juhász, predsjednik vijeća, A. Rosas i C. Vajda (izvjestitelj), suci,
            nezavisni odvjetnik: Y. Bot,
            tajnik: A. Impellizzeri, administratorica,
            uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 11. prosinca 2013.,
            uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
            – za Panasonic Italia SpA, Panasonic Marketing Europe GmbH i Scerni Logistics Srl, P. Vander Schueren, advocaat , i G. Cambareri i L. Pierallini, avvocati ,
            – za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju G. Albenzija, avvocato dello Stato ,
            – za Europsku komisiju, L. Keppenne, D. Recchia i B.-R. Killmann, u svojstvu agenata,
            odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez njegova mišljenja,
            donosi sljedeću

            Osnova
            Presudu
            1. Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje kombinirane nomenklature (u daljnjem tekstu: KN) iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL L 256, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3.), u verzijama koje uzastopno proizlaze iz Uredbe Komisije (EZ) br. 2388/2000 od 13. listopada 2000. (SL L 264, str. 1.), Uredbe Komisije (EZ) br. 2031/2001 od 6. kolovoza 2001. (SL L 279, str. 1.), Uredbe Komisije (EZ) br. 1832/2002 od 1. kolovoza 2002. (SL L 290, str. 1.) i Uredbe Komisije (EZ) br. 1789/2003 od 11. rujna 2003. (SL L 281, str. 1.).
            2. Zahtjev je upućen u okviru spora između Panasonic Italia SpA, Panasonic Marketing Europe GmbH i Scerni Logistics Srl, s jedne strane, te Agenzia delle Dogane di Milano (carinski ured u Milanu, u daljnjem tekstu: Agenzia), s druge strane, u vezi s tarifnim razvrstavanjem zaslona u plazma-tehnologiji u KN.
            Pravni okvir
            Harmonizirani sustav nazivlja i brojčanog označivanja robe
            3. Vijeće za carinsku suradnju, koje je postalo Svjetska carinska organizacija (WCO), uspostavljeno je konvencijom kojom se stvara navedeno vijeće sklopljenom u Bruxellesu 15. prosinca 1950. Harmonizirani sustav nazivlja i brojčanog označivanja robe (u daljnjem tekstu: HS) izradio je WCO i uspostavljen je međunarodnom konvencijom o Harmoniziranom sustavu nazivlja i brojčanog označivanja robe (u daljnjem tekstu: Konvencija o HS-u) sklopljenom u Bruxellesu 14. lipnja 1983. i odobrenom, s Protokolom o njezinim izmjenama od 24. lipnja 1986., u ime Europske ekonomske zajednice Odlukom Vijeća 87/369/EEZ od 7. travnja 1987. (SL L 198, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 6., str. 3.).
            4. Na temelju članka 3. stavka 1. Konvencije o HS-u, svaka se ugovorna strana obvezuje uskladiti svoje tarifne i statističke nomenklature s HS-om, koristiti se svim njegovim tarifnim brojevima i podbrojevima kao i pripadajućim brojčanim oznakama te slijediti brojčani niz navedenog sustava. Svaka se ugovorna strana također obvezuje primijeniti opća pravila za tumačenje HS-a kao i sve napomene za odjeljke, poglavlja i podbrojeve HS-a te se obvezuje da neće mijenjati njihov opseg.
            5. WCO odobrava, pod uvjetima utvrđenima u članku 8. Konvencije o HS‑u, napomene s objašnjenjem i mišljenja o razvrstavanju koje je usvojio Odbor HS-a.
            6. U verziji usvojenoj tijekom 2002. godine napomene s objašnjenjem HS‑a koje se odnose na tarifni broj 8471 glase:
            „I. Strojevi za automatsku obradu podataka i njihove jedinice
            [...]
            D. Posebno podnesene jedinice
            [...]
            Jedinica se može smatrati dijelom sustava za automatsku obradu podataka ako ispunjava sve sljedeće uvjete:
            a) da je vrste koja se rabi isključivo ili uglavnom u sustavu za automatsku obradu podataka;
            b) da se može povezati na središnju jedinicu bilo izravno bilo preko jedne ili više drugih jedinica; i,
            c) da može prihvaćati ili slati podatke u obliku (kodova ili signala) kojim se sustav može koristiti.
            Ako jedinica obavlja posebnu funkciju različitu od obrade podataka, razvrstava se u tarifne brojeve koji odgovaraju njezinoj dotičnoj funkciji ili, ako takvi ne postoje, u tarifne brojeve za ostale nespomenute jedinice (vidjeti napomenu 5. E. ovog poglavlja).
            [...]
            Među navedene sastavne dijelove pripadaju zasloni za strojeve za automatsku obradu podataka koji grafički prikazuju obrađene podatke. Te se jedinice razlikuju od videomonitora i televizijskih prijamnika iz tarifnog br. 8528 u više pogleda i osobito u daljnjim točkama:
            1) Zasloni za strojeve za automatsku obradu podataka mogu primiti signal koji dolazi isključivo iz središnjeg dijela stroja za automatsku obradu podataka i stoga ne mogu prikazati sliku u boji iz kompozitnog videosignala čiji valni oblici odgovaraju standardu emitiranja (NTSC, SECAM, PAL, D-MAC ili dr.). U tom smislu opremljeni su posebnim priključcima tipičnima za automatsku obradu podataka (primjerice sučeljem RS-232C, priključcima DIN ili SUB-D) i nisu opremljeni audiopriključkom. Njima upravljaju posebni adapteri (primjerice monokromatski ili grafički) koji su ugrađeni u središnji dio stroja za automatsku obradu podataka.
            2) Tim je zaslonima svojstven nizak stupanj elektromagnetskog zračenja. Veličina točki na ekranima koji se rabe u informatičke svrhe, kojima su opremljeni, počinje od 0,41 mm za srednju rezoluciju te se smanjuje kako se rezolucija povećava.
            3) Kako bi se prikazivale male slike visoke definicije, točke (pikseli) na ekranu u zaslonima ovog tarifnog broja su manje, a konvergencija veća nego u videomonitorima i televizijskim prijamnicima iz tarifnog br. 8528. (Konvergencija je mogućnost jednog ili više elektronskih topova da aktivira samo jednu točku površine katodnog ekrana bez aktiviranja susjednih točki.)
            4) U tim zaslonima videofrekvencija (pojasna širina), što je mjera koja određuje koliko točaka može biti preneseno u sekundi kako bi se oblikovala slika, obično je 15 MHz ili više, dok u slučaju videomonitora iz tarifnog br. 8528 obično ne prelazi 6 MHz. Na tim zaslonima vodoravna frekvencija ovisi o standardima primjenjivanima za različite načine prikazivanja i obično je od 15 kHz do više od 155 kHz. Mnogi tipovi tih zaslona mogu koristiti više vodoravnih frekvencija slike. Vodoravna frekvencija slike videomonitora iz tarifnog br. 8528 je fiksna, obično od 15,6 ili 15,7 kHz, ovisno o televizijskom standardu. Usto, zasloni za strojeve za automatsku obradu podataka ne funkcioniraju u skladu s međunarodnim ili nacionalnim frekvencijskim standardima usvojenima u području javnog emitiranja ili u skladu s frekvencijskim standardima usvojenima u području televizije zatvorenog kruga.
            5) Zasloni iz ovog tarifnog broja često imaju ugrađene mehanizme za prilagođavanje nagiba i okretanja oko vlastite osi i filtre protiv reflektiranja i odbljeska te ostale ergonomske oblikovne značajke namijenjene tomu da korisnik na malim udaljenostima na njima radi dugo vremena bez umaranja.
            [...]“ [neslužbeni prijevod]
            7. U verziji usvojenoj tijekom 2002. godine napomene s objašnjenjem HS‑a koje se odnose na tarifni broj 8528 glase:
            „U ovaj tarifni broj ulaze televizijski prijamnici (uključujući videomonitore i videoprojektore), neovisno o tome imaju li ugrađen prijamnik radiodifuzije ili aparat za snimanje ili reprodukciju zvuka ili slike ili nemaju.
            Među aparate iz ovog tarifnog broja mogu se navesti:
            1) Televizijski prijamnici vrsta koje se rabe u kućanstvu (stolni prijamnici, prijamnici u kućištu itd.), uključujući televizijske prijamnike na kovanice. To uključuje i prijamnike sa zaslonom u tehnologiji tekućih kristala ili u plazma-tehnologiji.
            [...]
            U ovaj se tarifni broj ne razvrstavaju:
            a) Zasloni stroja za automatsku obradu podataka, iako su posebno podneseni (br. 8471).
            [...]“ [neslužbeni prijevod]
            KN
            8. KN, ustanovljen Uredbom br. 2658/87, temelji se na HS-u, iz kojeg preuzima prvih šest znamenki tarifnih brojeva i podbrojeva, dok su sedma i osma znamenka dio njegova vlastitog razvrstavanja.
            9. U smislu članka 12. stavka 1. Uredbe br. 2658/87, kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 254/2000 od 31. siječnja 2000. (SL L 28, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 216.), Komisija svake godine donosi uredbu kojom se reproducira cjelokupna verzija kombinirane nomenklature, zajedno s carinskim stopama, kako proizlazi iz mjera koje su usvojili Vijeće Europske unije ili Komisija. Navedena uredba primjenjuje se od 1. siječnja sljedeće godine.
            10. Verzije KN-a primjenjive na činjenice u glavnom postupku, koje se protežu od 2001. do 2004. godine, jesu one koje proizlaze iz Uredbi br. 2388/2000, 2031/2001, 1832/2002 i 1789/2003. Dolje navedene relevantne odredbe KN-a imaju isti tekst u tim različitim verzijama.
            11. Opća pravila za tumačenje KN-a koja se nalaze u njegovu prvom dijelu, odsjeku I. A. određuju:
            „Razvrstavanje robe u [KN] uređuju sljedeća načela.
            [...]
            2. a)	Smatra se da svako spominjanje proizvoda u nazivu tarifnog broja uključuje i necjelovit ili nedovršen proizvod, pod uvjetom da u stanju u kojem je podnesen posjeduje bitne značajke cjelovitog ili dovršenog proizvoda. Također se smatra da uključuje pozivanje na proizvod koji je cjelovit ili dovršen (ili proizvod koji se primjenom ovog pravila razvrstava kao cjelovit ili dovršen), a podnesen je u nesastavljenom ili rastavljenom stanju.
            [...]“ [neslužbeni prijevod]
            12. Drugi dio KN-a sadrži odsjek XVI., pod naslovom „Strojevi i mehanički uređaji, električna oprema; njihovi dijelovi; aparati za snimanje i reprodukciju zvuka; aparati za snimanje i reprodukciju televizijske slike i zvuka, njihovi dijelovi i pribor“.
            13. Napomene 3. i 5. odsjeka XVI. KN-a glase:
            „3.  Ako iz konteksta ne proizlazi drukčije, složeni (kombinirani) strojevi koji se sastoje od dvaju ili više strojeva spojenih zajedno u cjelinu i drugi strojevi za obavljanje dviju ili više funkcija koje se nadopunjuju ili izmjenjuju razvrstavaju se kao da se sastoje samo od one sastavnice ili kao da predstavljaju samo onaj stroj koji obavlja glavnu funkciju.
            [...]
            5. Za potrebe ovih napomena, pod pojmom „stroj” podrazumijeva se bilo koji stroj, uređaj, postrojenje, oprema, aparat ili sprava navedeni u tarifnim brojevima poglavlja 84. ili 85.“ [ neslužbeni prijevod ]
            14. Odsjek XVI. KN-a sadrži poglavlje 84., naslovljeno „Nuklearni reaktori, kotlovi, strojevi, aparati i mehanički uređaji; njihovi dijelovi“.
            15. Napomena 5. tog poglavlja 84. glasi:
            „B. Strojevi za automatsku obradu podataka mogu biti u obliku sustava koji čini različit broj posebnih jedinica. Ne dovodeći u pitanje sljedeći odlomak (E), svaka jedinica može se smatrati dijelom sustava za automatsku obradu podataka ako ispunjava sve sljedeće uvjete:
            a) da je vrste koja se rabi isključivo ili uglavnom u sustavu za automatsku obradu podataka;
            b) da se može povezati na središnju jedinicu bilo izravno bilo preko jedne ili više drugih jedinica
            i
            c) da može prihvaćati ili slati podatke u obliku (kodova ili signala) kojim se sustav može koristiti.
            C. Posebno podnesene jedinice stroja za automatsku obradu podataka razvrstavaju se u tarifni broj 8471.
            [...]
            E. Strojevi u koje su ugrađeni strojevi za automatsku obradu podataka ili koji rade povezani s njima, a obavljaju posebne funkcije različite od obrade podataka, razvrstavaju se u tarifne brojeve koji odgovaraju dotičnoj funkciji ili, ako takvi ne postoje, u tarifne brojeve za ostale nespomenute strojeve.“ [ neslužbeni prijevod ]
            16. Napomena 7. poglavlja 84. KN-a glasi:
            „Ako nije drukčije propisano i uzimajući u obzir odredbe napomene 2. uz ovo poglavlje i napomene 3. uz odsjek XVI., strojeve koji se rabe za više od jedne namjene (višenamjenske strojeve) za potrebe razvrstavanja treba promatrati kao da je njihova glavna namjena istodobno i jedina. Strojevi čija glavna namjena nije obuhvaćena nijednim tarifnim brojem ili strojevi kojima nijedna namjena nije glavna, ako iz konteksta ne proizlazi drukčije, razvrstavaju se u tarifni broj 8479.
            [...]“ [neslužbeni prijevod]
            17. Tarifni broj 8471 KN-a glasi:
            „8471	Strojevi za automatsku obradu podataka i njihove jedinice; magnetni ili optički čitači, strojevi za bilježenje podataka u kodiranom obliku na nosače podataka i strojevi za obradu takvih podataka koji nisu spomenuti ni uključeni na drugome mjestu:
            [...]
            8471 60	–	ulazne ili izlazne jedinice, neovisno o tome sadrže li u istom kućištu jedinice pamtila ili ne:
            8471 60 10    –	–	za uporabu u civilnom zrakoplovstvu
                     –	–	ostale:
            8471 60 40	–	–	–	pisače
            8471 60 50	–	–	–	tipkovnice
            8471 60 90	–	–	–	ostale
            [...]“ [neslužbeni prijevod]
            18. Odsjek XVI. KN-a sadrži također poglavlje 85., naslovljeno „Električni strojevi i oprema i dijelovi za njih; aparati za snimanje i reprodukciju zvuka, aparati za snimanje i reprodukciju televizijske slike i zvuka te dijelovi i pribor za te proizvode“.
            19. Tarifni broj 8528 KN-a glasi:
            „8528	Televizijski prijamnici, neovisno o tome imaju li ugrađeni prijamnik radiodifuzije ili aparat za snimanje ili reprodukciju zvuka ili slike ili nemaju; videomonitori i videprojektori:
            [...]
            – Videomonitori:
            8528 21	–	–	u bojama:
            [...]
            8528 21 90	–	–	–	ostali
            [...]“ [neslužbeni prijevod]
            Uredba (EZ) br. 754/2004
            20. Uredba Komisije (EZ) br. 754/2004 od 21. travnja 2004. o razvrstavanju određene robe u kombiniranu nomenklaturu (SL L 118, str. 32.), koja je stupila na snagu nakon što je došlo do uvoza u glavnom postupku, precizirala je razvrstavanje unutar KN-a nekih zaslona u plazma‑tehnologiji u boji, s dijagonalom ekrana 106 cm, koji imaju značajke opisane u prilogu navedenoj uredbi.
            Glavni postupak i prethodna pitanja
            21. Tijekom 2001. do 2004. tužitelji u glavnom postupku u Italiju su iz zemalja izvan Europske unije uvezli zaslone u plazma‑tehnologiji čije je značajke sud koji je uputio zahtjev opisao na sljedeći način:
            – ti su zasloni monitori u boji s dijagonalom ekrana 106,6 cm;
            – u onakvom stanju u kakvom se nalaze u trenutku uvoza, navedeni zasloni mogu reproducirati samo podatke iz stroja za automatsku obradu podataka;
            – međutim, zahvaljujući umetanju videokartice u mjesto koje je za to predviđeno, ti zasloni postaju sposobni prenijeti kompozitne AV videosignale i stoga se mogu spojiti na aparate za snimanje i reprodukciju zvuka, čitače DVD-a, videokamere (kamkordere) ili satelitske prijamnike;
            – predmetni zasloni u trenutku uvoza nisu imali videokarticu, ali se takva videokartica može kupiti odvojeno po vrlo niskoj cijeni i lako se umeće u za to predviđen prostor;
            – u trenutku uvoza ti su zasloni imali dva zvučnika i daljinski upravljač koji mogu poslužiti samo ako se zaslon rabi za prijam kompozitnih AV videosignala, nakon umetanja videokartice, i
            – upute za uporabu navedenih zaslona izričito spominju audiovizualne funkcije proizvoda i mogućnost umetanja videokartice za aktiviranje prijma televizijskih signala.
            22. U svrhu carinske deklaracije tužitelji u glavnom postupku razvrstali su uvezene zaslone u tarifni broj 8471 60 90 KN-a, kao zaslone koji su isključivo namijenjeni prijenosu slika iz računala, s posljedicom oslobođenja od plaćanja carine i poreza na dodanu vrijednost po stopi od 20 %.
            23. Agenzia je, međutim, ocijenila da te zaslone treba razvrstati u tarifni broj 8528 KN-a, koji, među ostalim, uključuje televizijske prijamnike i videomonitore, s posljedicom primjene carinske stope od 14 %.
            24. Tužitelji u glavnom postupku podnijeli su tužbe Commissione tributaria provinciale di Milano (pokrajinski porezni sud u Milanu), koja je te tužbe odbila zbog toga što mogućnost da se ti zasloni jednostavnim umetanjem videokartice osposobe za prijam kompozitnih videosignala  isključuje njihovo razvrstavanje u tarifni broj 8471 KN-a, s obzirom na to da nije udovoljeno zahtjevu sukladno kojem isti zasloni moraju biti predmet glavne ili prevladavajuće uporabe u sustavu za automatsku obradu podataka.
            25. Tužitelji u glavnom postupku su protiv prvostupanjskih presuda podnijeli žalbu Commissione tributaria regionale di Milano (regionalni porezni sud u Milanu). Ona je potvrdila razvrstavanje uvezenih zaslona u tarifni broj 8528 KN-a, ali je presudila da se izrečene upravne sankcije moraju poništiti, uzimajući u obzir objektivne nepouzdanosti tumačenja.
            26. I tužitelji u glavnom postupku i Agenzia podnijeli su žalbe u kasacijskom postupku protiv presuda koje su donesene povodom žalbi. U svojoj su žalbi navedeni tužitelji ostali pri stajalištu prema kojem su se uvezeni zasloni morali razvrstati u podbroj 8471 60 90 KN-a, s obzirom na to da na dan uvoza oni nisu imali videokarticu i stoga su mogli služiti samo za prijenos slika iz računala. Agenzia je ponovno istaknula pravilnost razvrstavanja tih zaslona u tarifni broj 8528 KN-a i pobijala to što je žalbeni sud poništio izrečene upravne sankcije.
            27. Sud koji je uputio zahtjev iz sljedećih razloga smatra da se uvezeni zasloni moraju razvrstati u tarifni broj 8528 KN-a, koji, među ostalim, uključuje televizijske prijamnike i videomonitore. S jedne strane, prijam kompozitnih videosignala dio je bitnih značajki tih zaslona čak i prije umetanja videokartice, s obzirom na prostor koji je za to izričito predviđen. S druge strane, nijedan ekonomski ili tehnološki razlog ne opravdava koncepciju navedenih zaslona koji mogu primiti kompozitne videosignale samo nakon umetanja videokartice, na način da bi jedino predvidljivo obrazloženje bilo volja da se od povoljnijeg carinskog postupanja predviđenog za zaslone računala zloporabom stekne profit.
            28. Sud koji je uputio zahtjev pita se o mogućnosti da retroaktivno primijeni odredbe Uredbe br. 754/2004 na temelju kojih se uvezeni zasloni moraju razvrstati u tarifni broj 8528 KN-a.
            29. U tim je okolnostima Corte suprema di cassazione odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
            „1) Je li, prije stupanja na snagu Uredbe [br. 754/2004], u tarifni broj 8471 ili u tarifni broj 8528 [KN-a] trebalo razvrstati zaslon u plazma‑tehnologiji u boji (s dijagonalom ekrana 106,6 cm), s dvama zvučnicima i daljinskim upravljačem, koji ima ulazni uređaj već predviđen za čitanje videokartice (vrlo niske cijene, koja se lako nabavlja i umeće), a koja nije uvezana sa zaslonom i koja, kada je jednom umetnuta u zaslon, koji može biti spojen ne samo na strojeve za automatsku obradu podataka već i na aparate za snimanje i reprodukciju zvuka, čitače DVD-a, videokamere (kamkordere) ili satelitske prijamnike, omogućuje primanje kompozitnih AV signala?
            2) U slučaju negativnog odgovora na prethodno pitanje [...], nameće [li se] Uredbom [br. 754/2004] razvrstavanje takvog zaslona u tarifni broj 8528 KN-a i, u slučaju pozitivnog odgovora na to pitanje [...], [jesu li] [mjerodavne] odredbe navedene uredbe interpretativne i zbog toga retroaktivne osim kada se primjenjuju prijašnje odredbe koje izražavaju suprotan smisao?“
            O prethodnim pitanjima
            Prvo pitanje
            30. Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev želi znati treba li zaslone iz glavnog postupka razvrstati u tarifni broj 8471 KN-a ili u tarifni broj 8528 KN-a.
            31. Valja navesti da tekst tarifnog broja 8471 KN-a osobito predviđa strojeve za automatsku obradu podataka i njihove jedinice, dok se tekst tarifnog broja 8528 KN-a prije svega odnosi na televizijske prijamnike i videomonitore. U podbroj 8471 60 90 KN-a ponajprije pripadaju ulazne ili izlazne jedinice osim pisača (tiskaljki) i tipkovnica, neovisno o tome sadrže li u istom kućištu jedinice pamtila ili ne, dok podbroj 8528 21 90 KN-a predviđa videomonitore u boji (presuda Kamino International Logistics, C‑376/07, EU:C:2009:105, t. 33.).
            32. Međutim, kada je Sudu upućen zahtjev za prethodnu odluku u području tarifnog razvrstavanja, njegova zadaća sastoji se u tome da pojasni kriterije primjene koji će nacionalnom sudu omogućiti pravilno razvrstavanje predmetnih proizvoda u KN, a ne u tome da sam provodi to razvrstavanje, to više što sam Sud ne raspolaže nužno svim elementima koji su za to prijeko potrebni. Tako se čini da je nacionalni sud u boljem položaju da to učini (presude Lohmann i Medi Bayreuth, C‑260/00 do C‑263/00, EU:C:2002:637, t. 26.; Digitalnet i dr., C-320/11, C-330/11, C-382/11 i C‑383/11, EU:C:2012:745, t. 61. kao i X, C‑380/12, EU:C:2014:21, t. 34.).
            33. Sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku trebat će provesti razvrstavanje predmetnih proizvoda iz glavnog postupka u skladu s odgovorom koji će Sud dati na pitanje koje mu je postavljeno (presuda X, EU:C:2014:21, t. 35.).
            34. Slijedom toga, prvo pitanje valja preoblikovati na način da sud koji je uputio zahtjev pita Sud o kriterijima koje treba primijeniti kako bi utvrdio trebaju li se zasloni iz glavnog postupka razvrstati u tarifni broj 8471 KN-a ili, ako to nije moguće, u tarifni broj 8528 KN-a.
            35. Potrebno je podsjetiti na stalnu sudsku praksu Suda prema kojoj se, u interesu pravne sigurnosti i olakšavanja kontrole, ključan kriterij za tarifno razvrstavanje robe načelno mora tražiti u osobinama i objektivnim svojstvima robe, određenima sadržajem broja KN-a i napomenama odsjeka ili poglavlja (osobito vidjeti presude RUMA, C‑183/06, EU:C:2007:110, t. 27. kao i Medion i Canon Deutschland, C‑208/06 te C‑209/06, EU:C:2007:553, t. 34.).
            36. Ključan kriterij za carinsko razvrstavanje robe u KN mora se tražiti u osobinama i objektivnim svojstvima proizvoda kako su prikazani za njihovo carinjenje. Mora postojati mogućnost da se te objektivne osobine i ta objektivna svojstva proizvoda provjere u trenutku carinjenja (presude Foods Import, C‑38/95, EU:C:1996:488, t. 17. kao i Medion i Canon Deutschland, EU:C:2007:553, t. 36.).
            37. U tom pogledu iz objektivnih osobina nabrojanih u točki 21. ove presude proizlazi da su u trenutku uvoza zasloni iz glavnog postupka mogli reproducirati samo podatke iz stroja za automatsku obradu podataka, ali da nakon umetanja videokartice u za to predviđen prostor, koja se prodaje odvojeno po vrlo niskoj cijeni, ti zasloni također mogu reproducirati kompozitne videosignale.
            38. Iz tih objektivnih osobina također proizlazi da ti zasloni imaju dva zvučnika i daljinski upravljač koji mogu poslužiti samo ako se zasloni rabe za prijam kompozitnih videosignala te da upute za uporabu navedenih zaslona izričito spominju audiovizualne funkcije proizvoda i mogućnost unošenja videokartice za aktiviranje prijma televizijskih signala.
            39. U skladu s ustaljenom sudskom praksom, namjena proizvoda može predstavljati objektivan kriterij razvrstavanja ako je svojstvena tom proizvodu, a ta se svojstvenost procjenjuje na temelju njegovih osobina i objektivnih svojstava (vidjeti presude RUMA, EU:C:2007:110, t. 36. i X, EU:C:2014:21, t. 39.).
            40. Primjenom te sudske prakse, u svrhu carinskog razvrstavanja zaslona iz glavnog postupka valja uzeti u obzir namjenu koja im je svojstvena, određenu na temelju njihovih objektivnih osobina. Uzimajući u obzir objektivne osobine koje je opisao sud koji je uputio zahtjev, namjena koja je svojstvena zaslonima iz glavnog postupka sastoji se u reproduciranju, s jedne strane, podataka iz stroja za automatsku obradu podataka i, s druge strane, kompozitnih videosignala.
            41. Osobito treba istaknuti da je proizvođač navedene zaslone posebno projektirao na način da mogu reproducirati kompozitne videosignale, ugradivši u njih elemente koji omogućuju reprodukciju takvih signala nakon umetanja videokartice vrlo niske cijene u za to predviđen prostor, uključivši dva zvučnika i daljinski upravljač koji mogu poslužiti samo ako se ti zasloni rabe za prijam kompozitnih videosignala i spomenuvši tu funkciju u uputama za uporabu.
            42. U tom smislu, okolnosti ovog slučaja moraju se razlikovati od onih koje su dovele do presude Medion i Canon Deutschland (EU:C:2007:553), koje su se odnosile na videokamere (kamkordere) koje su nakon prerađivanja osposobljene za snimanje slika i zvukova iz vanjskih izvora videozapisa, uz one iz ugrađene kamere i mikrofona. Naime, iz navedene presude proizlazi da videokamere (kamkorderi) nisu bile posebno osposobljene za ispunjenje te funkcije i da one postaju sposobne ispunjavati tu funkciju samo nakon relativno složenog prerađivanja (u tom smislu vidjeti presudu Medion i Canon Deutschland, EU:C:2007:553, t. 40. i 42.).
            43. Iz prethodno navedenog proizlazi da u svrhu tarifnog razvrstavanja zaslona iz glavnog postupka koji imaju objektivne osobine što ih je opisao sud koji je uputio zahtjev valja uzeti u obzir namjenu koja im je svojstvena, koja se sastoji u reproduciranju, s jedne strane, podataka iz stroja za automatsku obradu podataka i, s druge strane, kompozitnih videosignala.
            44. Preostaje utvrditi način za provedbu tarifnog razvrstavanja takvih zaslona, koji mogu reproducirati, s jedne strane, podatke iz stroja za automatsku obradu podataka i, s druge strane, kompozitne videosignale.
            45. U presudi Kamino International Logistics (EU:C:2009:105) Sud je već imao prilike donijeti odluku o tome koje kriterije treba primijeniti kako bi se provelo razvrstavanje tih zaslona, koji mogu reproducirati kako podatke iz stroja za automatsku obradu podataka tako i kompozitne videosignale.
            46. U toj presudi Sud je podsjetio na ustaljenu sudsku praksu u skladu s kojom su napomene koje prethode poglavljima KN-a kao i napomene s objašnjenjem nomenklature WCO-a važna sredstva za osiguranje jedinstvene primjene zajedničke carinske tarife i kao takve daju vrijedne elemente za njezino tumačenje (vidjeti presude Siemens Nixdorf, C‑11/93, EU:C:1994:206, t. 12. kao i Kamino International Logistics, EU:C:2009:105, t. 32.).
            47. U predmetnom slučaju napomena 5. B. točke (a) do (c) poglavlja 84. KN-a propisuje da zasloni poput onih iz glavnog postupka pripadaju u tarifni broj 8471 KN-a kao jedinice stroja za automatsku obradu podataka jer istodobno ispunjavaju tri uvjeta, odnosno da su vrste koja se rabi isključivo ili uglavnom u sustavu za automatsku obradu podataka, da ih se može povezati na središnju jedinicu i da mogu prihvaćati ili slati podatke u obliku kojim se sustav može koristiti (presuda Kamino International Logistics, EU:C:2009:105, t. 41.).
            48. Nijedan element spisa koji je podnesen Sudu ne dovodi do zaključka da u glavnom postupku gornji drugi i treći uvjet nisu ispunjeni.
            49. Što se tiče prvog gore spomenutog uvjeta, Sud je presudio da jednostavna mogućnost reproduciranja slika iz izvora koji nisu stroj za automatsku obradu podataka ne isključuje mogućnost razvrstavanja zaslona u tarifni broj 8471 KN-a, uzimajući u obzir izričaj napomene 5. B. točke (a) poglavlja 84. KN-a koja se odnosi na jedinice koje se rabe „isključivo ili uglavnom“ u sustavu za automatsku obradu podataka (presuda Kamino International Logistics, EU:C:2009:105, t. 43. do 45.).
            50. Što se tiče kriterija koji omogućuju određivanje jesu li zasloni poput onih iz glavnog postupka jedinice vrste koja se rabi „isključivo“ u sustavu za automatsku obradu podataka, Sud je već imao priliku odrediti da valja pribjeći napomenama s objašnjenjem koje se odnose na tarifni broj 8471 HS-a, osobito na stavke 1. do 5. dijela poglavlja I. D. HS-a posvećenog zaslonima strojeva za automatsku obradu podataka (presuda Kamino International Logistics, EU:C:2009:105, t. 59.).
            51. Iz tih stavaka proizlazi da se monitori koji se uglavnom rabe u sustavu za automatsku obradu podataka mogu identificirati, osim zahvaljujući činjenici da imaju vrstu priključka prikladnu za spajanje na sustave za automatsku obradu podataka, i drugim tehničkim osobinama, osobito činjenicama da su osmišljeni za rad na male udaljenosti, da nemaju mogućnost reproduciranja televizijskih signala, da imaju nisko elektromagnetsko zračenje, da veličina točki na ekranima počinje od 0,41 mm za srednju rezoluciju te se smanjuje kada se rezolucija povećava, da je njihova pojasna širina 15 MHz ili više kao i da su točke (pikseli) na ekranu manje, a konvergencija veća nego kod videomonitora koji pripadaju u tarifni broj 8528 HS-a (presuda Kamino International Logistics, EU:C:2009:105, t. 60.).
            52. U tom je pogledu Komisija istaknula kako se čini da neke objektivne osobine zaslona iz glavnog postupka, opisane u točki 21. ove presude, upućuju na to da oni nisu uglavnom namijenjeni reproduciranju podataka iz stroja za automatsku obradu podataka, osobito zato što njihove značajne mjere odgovaraju dijagonali 106,6 cm, što je veličina točki njihovih zaslona nešto veća od 0,41 i što imaju dva zvučnika i daljinski upravljač koji mogu poslužiti samo ako se zaslon rabi za prijam kompozitnih videosignala.
            53. Sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku, na temelju objektivnih osobina zaslona iz glavnog postupka i osobito onih spomenutih u napomenama s objašnjenjem koje se odnose na tarifni broj 8471 HS-a, posebno u stavcima 1. do 5. dijela poglavlja I. D. HS-a, posvećenog zaslonima strojeva za automatsku obradu podataka, treba odrediti jesu li zasloni iz glavnog postupka monitori koji se uglavnom rabe u sustavu za automatsku obradu podataka i treba li ih stoga razvrstati u podbroj 8471 60 90 KN-a.
            54. S obzirom na sva prethodna razmatranja, na prvo pitanje valja odgovoriti tako da, u svrhu tarifnog razvrstavanja zaslona koji imaju objektivne osobine iz glavnog postupka unutar KN-a, valja uzeti u obzir namjenu koja im je svojstvena, a koja se sastoji u reproduciranju, s jedne strane, podataka iz stroja za automatsku obradu podataka i, s druge strane, kompozitnih videosignala. Takvi se zasloni moraju razvrstati u podbroj 8471 60 90 KN-a ako se rabe isključivo ili uglavnom u sustavu za automatsku obradu podataka, u smislu napomene 5. B. točke (a) poglavlja 84. KN-a, ili u podbroj 8528 21 90 KN-a ako to nije tako, što je na sudu koji je uputio zahtjev da utvrdi na temelju objektivnih osobina zaslona iz glavnog postupka i osobito onih spomenutih u napomenama s objašnjenjem koje se odnose na tarifni broj 8471 HS-a, posebno na stavke 1. do 5. dijela poglavlja I. D. HS-a, posvećenog zaslonima strojeva za automatsku obradu podataka.
            Drugo pitanje
            55. Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita Sud treba li Uredbu br. 754/2004 retroaktivno primijeniti.
            56. Uredba br. 754/2004 nalaže razvrstavanje u tarifni broj 8528 21 90 KN‑a zaslona u plazma-tehnologiji u boji, s dijagonalnom ekrana 106 cm i onih koji imaju osobine opisane u prilogu toj uredbi. Iz spisa koji je podnesen Sudu proizlazi da se uvoz proizvoda o kojima je riječ u glavnom postupku dogodio prije stupanja na snagu Uredbe br. 754/2004.
            57. Međutim, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, retroaktivna primjena uredbe, neovisno o pozitivnim ili negativnim učincima koje bi takva primjena mogla imati za zainteresiranu stranku, protivna je načelu pravne sigurnosti, osim ako postoje dovoljno jasni pokazatelji, bilo u izričaju uredbe ili u njezinim ciljevima, koji omogućuju zaključak da ta uredba ne uređuje samo buduće situacije (presuda Duchon, C‑290/00, EU:C:2002:234, t. 21. i navedena sudska praksa). U predmetnom slučaju nijedan element u preambuli Uredbe br. 754/2004, u tekstu njezinih odredbi ili u njezinu prilogu ne navodi na zaključak da bi se ta uredba trebala primjenjivati retroaktivno.
            58. U svakom slučaju, Sud je već imao priliku precizirati da uredba koja određuje uvjete za razvrstavanje u tarifni broj ili podbroj KN-a ne može proizvoditi retroaktivne učinke (u tom smislu vidjeti presude Siemers, 30/71, EU:C:1971:111, t. 8.; Gervais-Danone, 77/71, EU:C:1971:129, t. 8. i Biegi, 158/78, EU:C:1979:87, t. 11.).
            59. Slijedom toga, na drugo pitanje valja odgovoriti da Uredbu br. 754/2004 nije moguće retroaktivno primijeniti.
            Troškovi
            60. Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

            Operativni dio
            Slijedom navedenoga, Sud (deseto vijeće) odlučuje:
            1. U svrhu tarifnog razvrstavanja zaslona koji imaju objektivne osobine iz glavnog postupka unutar kombinirane nomenklature iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, u verzijama koje uzastopno proizlaze iz Uredbe Komisije (EZ) br. 2388/2000 od 13. listopada 2000., Uredbe Komisije (EZ) br. 2031/2001 od 6. kolovoza 2001., Uredbe Komisije (EZ) br. 1832/2002 od 1. kolovoza 2002. i Uredbe Komisije (EZ) br. 1789/2003 od 11. rujna 2003., valja uzeti u obzir namjenu koja im je svojstvena, a koja se sastoji u reproduciranju, s jedne strane, podataka iz stroja za automatsku obradu podataka i, s druge strane, kompozitnih videosignala. Takvi se zasloni moraju razvrstati u podbroj 8471 60 90 kombinirane nomenklature ako se rabe isključivo ili uglavnom u sustavu za automatsku obradu podataka, u smislu napomene 5. B. točke (a) poglavlja 84. kombinirane nomenklature, ili u podbroj 8528 21 90 te nomenklature ako to nije tako, što je na sudu koji je uputio zahtjev da utvrdi na temelju objektivnih osobina zaslona iz glavnog postupka i osobito onih spomenutih u napomenama s objašnjenjem koje se odnose na tarifni broj 8471 harmoniziranog sustava uspostavljenog međunarodnom konvencijom o Harmoniziranom sustavu nazivlja i brojčanog označivanja robe sklopljenom u Bruxellesu 14. lipnja 1983. i s Protokolom o njezinim izmjenama od 24. lipnja 1986., posebno na stavke 1. do 5. dijela poglavlja I.D. tog harmoniziranog sustava, posvećenog zaslonima strojeva za automatsku obradu podataka.
            2. Uredbu Komisije (EZ) br. 754/2004 od 21. travnja 2004. o razvrstavanju određene robe u kombiniranu nomenklaturu nije moguće retroaktivno primijeniti.

    ---documentbreak---

         PRESUDA SUDA (deseto vijeće)
      17. srpnja 2014. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Uredba (EEZ) br. 2658/87 — Zajednička carinska tarifa — Tarifno razvrstavanje — Kombinirana nomenklatura — Tarifni brojevi 8471 i 8528 — Zasloni u plazma‑tehnologiji — Funkcionalnost zaslona računala — Potencijalna funkcionalnost zaslona televizora nakon umetanja videokartice“
      U predmetu C‑472/12,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Corte suprema di cassazione (Italija), odlukom od 13. siječnja 2012., koju je Sud zaprimio 22. listopada 2012., u postupku

         Panasonic Italia SpA,

         Panasonic Marketing Europe GmbH,

         Scerni Logistics Srl

      protiv

         Agenzia delle Dogane di Milano,

      SUD (deseto vijeće)
      u sastavu: E. Juhász, predsjednik vijeća, A. Rosas i C. Vajda (izvjestitelj), suci,
      nezavisni odvjetnik: Y. Bot,
      tajnik: A. Impellizzeri, administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 11. prosinca 2013.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Panasonic Italia SpA, Panasonic Marketing Europe GmbH i Scerni Logistics Srl, P. Vander Schueren, advocaat, i G. Cambareri i L. Pierallini, avvocati,

               —

               za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju G. Albenzija, avvocato dello Stato,

               —

               za Europsku komisiju, L. Keppenne, D. Recchia i B.-R. Killmann, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez njegova mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje kombinirane nomenklature (u daljnjem tekstu: KN) iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL L 256, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3.), u verzijama koje uzastopno proizlaze iz Uredbe Komisije (EZ) br. 2388/2000 od 13. listopada 2000. (SL L 264, str. 1.), Uredbe Komisije (EZ) br. 2031/2001 od 6. kolovoza 2001. (SL L 279, str. 1.), Uredbe Komisije (EZ) br. 1832/2002 od 1. kolovoza 2002. (SL L 290, str. 1.) i Uredbe Komisije (EZ) br. 1789/2003 od 11. rujna 2003. (SL L 281, str. 1.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između Panasonic Italia SpA, Panasonic Marketing Europe GmbH i Scerni Logistics Srl, s jedne strane, te Agenzia delle Dogane di Milano (carinski ured u Milanu, u daljnjem tekstu: Agenzia), s druge strane, u vezi s tarifnim razvrstavanjem zaslona u plazma‑tehnologiji u KN.

         Pravni okvir

         Harmonizirani sustav nazivlja i brojčanog označivanja robe

               3

               Vijeće za carinsku suradnju, koje je postalo Svjetska carinska organizacija (WCO), uspostavljeno je konvencijom kojom se stvara navedeno vijeće sklopljenom u Bruxellesu 15. prosinca 1950. Harmonizirani sustav nazivlja i brojčanog označivanja robe (u daljnjem tekstu: HS) izradio je WCO i uspostavljen je međunarodnom konvencijom o Harmoniziranom sustavu nazivlja i brojčanog označivanja robe (u daljnjem tekstu: Konvencija o HS‑u) sklopljenom u Bruxellesu 14. lipnja 1983. i odobrenom, s Protokolom o njezinim izmjenama od 24. lipnja 1986., u ime Europske ekonomske zajednice Odlukom Vijeća 87/369/EEZ od 7. travnja 1987. (SL L 198, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 6., str. 3.).

               4

               Na temelju članka 3. stavka 1. Konvencije o HS‑u, svaka se ugovorna strana obvezuje uskladiti svoje tarifne i statističke nomenklature s HS‑om, koristiti se svim njegovim tarifnim brojevima i podbrojevima kao i pripadajućim brojčanim oznakama te slijediti brojčani niz navedenog sustava. Svaka se ugovorna strana također obvezuje primijeniti opća pravila za tumačenje HS‑a kao i sve napomene za odjeljke, poglavlja i podbrojeve HS‑a te se obvezuje da neće mijenjati njihov opseg.

               5

               WCO odobrava, pod uvjetima utvrđenima u članku 8. Konvencije o HS‑u, napomene s objašnjenjem i mišljenja o razvrstavanju koje je usvojio Odbor HS‑a.

               6

               U verziji usvojenoj tijekom 2002. godine napomene s objašnjenjem HS‑a koje se odnose na tarifni broj 8471 glase:
               „I. Strojevi za automatsku obradu podataka i njihove jedinice
               [...]
               D. Posebno podnesene jedinice
               [...]
               Jedinica se može smatrati dijelom sustava za automatsku obradu podataka ako ispunjava sve sljedeće uvjete:

                        a)

                        da je vrste koja se rabi isključivo ili uglavnom u sustavu za automatsku obradu podataka;

                        b)

                        da se može povezati na središnju jedinicu bilo izravno bilo preko jedne ili više drugih jedinica; i,

                        c)

                        da može prihvaćati ili slati podatke u obliku (kodova ili signala) kojim se sustav može koristiti.

                  Ako jedinica obavlja posebnu funkciju različitu od obrade podataka, razvrstava se u tarifne brojeve koji odgovaraju njezinoj dotičnoj funkciji ili, ako takvi ne postoje, u tarifne brojeve za ostale nespomenute jedinice (vidjeti napomenu 5. E. ovog poglavlja).
               [...]
               Među navedene sastavne dijelove pripadaju zasloni za strojeve za automatsku obradu podataka koji grafički prikazuju obrađene podatke. Te se jedinice razlikuju od videomonitora i televizijskih prijamnika iz tarifnog br. 8528 u više pogleda i osobito u daljnjim točkama:

                        1)

                        Zasloni za strojeve za automatsku obradu podataka mogu primiti signal koji dolazi isključivo iz središnjeg dijela stroja za automatsku obradu podataka i stoga ne mogu prikazati sliku u boji iz kompozitnog videosignala čiji valni oblici odgovaraju standardu emitiranja (NTSC, SECAM, PAL, D‑MAC ili dr.). U tom smislu opremljeni su posebnim priključcima tipičnima za automatsku obradu podataka (primjerice sučeljem RS-232C, priključcima DIN ili SUB‑D) i nisu opremljeni audiopriključkom. Njima upravljaju posebni adapteri (primjerice monokromatski ili grafički) koji su ugrađeni u središnji dio stroja za automatsku obradu podataka.

                        2)

                        Tim je zaslonima svojstven nizak stupanj elektromagnetskog zračenja. Veličina točki na ekranima koji se rabe u informatičke svrhe, kojima su opremljeni, počinje od 0,41 mm za srednju rezoluciju te se smanjuje kako se rezolucija povećava.

                        3)

                        Kako bi se prikazivale male slike visoke definicije, točke (pikseli) na ekranu u zaslonima ovog tarifnog broja su manje, a konvergencija veća nego u videomonitorima i televizijskim prijamnicima iz tarifnog br. 8528. (Konvergencija je mogućnost jednog ili više elektronskih topova da aktivira samo jednu točku površine katodnog ekrana bez aktiviranja susjednih točki.)

                        4)

                        U tim zaslonima videofrekvencija (pojasna širina), što je mjera koja određuje koliko točaka može biti preneseno u sekundi kako bi se oblikovala slika, obično je 15 MHz ili više, dok u slučaju videomonitora iz tarifnog br. 8528 obično ne prelazi 6 MHz. Na tim zaslonima vodoravna frekvencija ovisi o standardima primjenjivanima za različite načine prikazivanja i obično je od 15 kHz do više od 155 kHz. Mnogi tipovi tih zaslona mogu koristiti više vodoravnih frekvencija slike. Vodoravna frekvencija slike videomonitora iz tarifnog br. 8528 je fiksna, obično od 15,6 ili 15,7 kHz, ovisno o televizijskom standardu. Usto, zasloni za strojeve za automatsku obradu podataka ne funkcioniraju u skladu s međunarodnim ili nacionalnim frekvencijskim standardima usvojenima u području javnog emitiranja ili u skladu s frekvencijskim standardima usvojenima u području televizije zatvorenog kruga.

                        5)

                        Zasloni iz ovog tarifnog broja često imaju ugrađene mehanizme za prilagođavanje nagiba i okretanja oko vlastite osi i filtre protiv reflektiranja i odbljeska te ostale ergonomske oblikovne značajke namijenjene tomu da korisnik na malim udaljenostima na njima radi dugo vremena bez umaranja.

                  [...]“ [neslužbeni prijevod]

               7

               U verziji usvojenoj tijekom 2002. godine napomene s objašnjenjem HS‑a koje se odnose na tarifni broj 8528 glase:
               „U ovaj tarifni broj ulaze televizijski prijamnici (uključujući videomonitore i videoprojektore), neovisno o tome imaju li ugrađen prijamnik radiodifuzije ili aparat za snimanje ili reprodukciju zvuka ili slike ili nemaju.
               Među aparate iz ovog tarifnog broja mogu se navesti:

                        1)

                        Televizijski prijamnici vrsta koje se rabe u kućanstvu (stolni prijamnici, prijamnici u kućištu itd.), uključujući televizijske prijamnike na kovanice. To uključuje i prijamnike sa zaslonom u tehnologiji tekućih kristala ili u plazma‑tehnologiji.

                  [...]
               U ovaj se tarifni broj ne razvrstavaju:

                        a)

                        Zasloni stroja za automatsku obradu podataka, iako su posebno podneseni (br. 8471).

                  [...]“ [neslužbeni prijevod]

         KN

               8

               KN, ustanovljen Uredbom br. 2658/87, temelji se na HS‑u, iz kojeg preuzima prvih šest znamenki tarifnih brojeva i podbrojeva, dok su sedma i osma znamenka dio njegova vlastitog razvrstavanja.

               9

               U smislu članka 12. stavka 1. Uredbe br. 2658/87, kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 254/2000 od 31. siječnja 2000. (SL L 28, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 216.), Komisija svake godine donosi uredbu kojom se reproducira cjelokupna verzija kombinirane nomenklature, zajedno s carinskim stopama, kako proizlazi iz mjera koje su usvojili Vijeće Europske unije ili Komisija. Navedena uredba primjenjuje se od 1. siječnja sljedeće godine.

               10

               Verzije KN‑a primjenjive na činjenice u glavnom postupku, koje se protežu od 2001. do 2004. godine, jesu one koje proizlaze iz Uredbi br. 2388/2000, 2031/2001, 1832/2002 i 1789/2003. Dolje navedene relevantne odredbe KN‑a imaju isti tekst u tim različitim verzijama.

               11

               Opća pravila za tumačenje KN‑a koja se nalaze u njegovu prvom dijelu, odsjeku I. A. određuju:
               „Razvrstavanje robe u [KN] uređuju sljedeća načela.
               [...]

                        2.

                                 a)

                                 Smatra se da svako spominjanje proizvoda u nazivu tarifnog broja uključuje i necjelovit ili nedovršen proizvod, pod uvjetom da u stanju u kojem je podnesen posjeduje bitne značajke cjelovitog ili dovršenog proizvoda. Također se smatra da uključuje pozivanje na proizvod koji je cjelovit ili dovršen (ili proizvod koji se primjenom ovog pravila razvrstava kao cjelovit ili dovršen), a podnesen je u nesastavljenom ili rastavljenom stanju.

                  [...]“ [neslužbeni prijevod]

               12

               Drugi dio KN‑a sadrži odsjek XVI., pod naslovom „Strojevi i mehanički uređaji, električna oprema; njihovi dijelovi; aparati za snimanje i reprodukciju zvuka; aparati za snimanje i reprodukciju televizijske slike i zvuka, njihovi dijelovi i pribor“.

               13

               Napomene 3. i 5. odsjeka XVI. KN‑a glase:

                        „3.

                        Ako iz konteksta ne proizlazi drukčije, složeni (kombinirani) strojevi koji se sastoje od dvaju ili više strojeva spojenih zajedno u cjelinu i drugi strojevi za obavljanje dviju ili više funkcija koje se nadopunjuju ili izmjenjuju razvrstavaju se kao da se sastoje samo od one sastavnice ili kao da predstavljaju samo onaj stroj koji obavlja glavnu funkciju.

                  [...]

                        5.

                        Za potrebe ovih napomena, pod pojmom „stroj” podrazumijeva se bilo koji stroj, uređaj, postrojenje, oprema, aparat ili sprava navedeni u tarifnim brojevima poglavlja 84. ili 85.“ [neslužbeni prijevod]

               14

               Odsjek XVI. KN‑a sadrži poglavlje 84., naslovljeno „Nuklearni reaktori, kotlovi, strojevi, aparati i mehanički uređaji; njihovi dijelovi“.

               15

               Napomena 5. tog poglavlja 84. glasi:

                        „B.

                        Strojevi za automatsku obradu podataka mogu biti u obliku sustava koji čini različit broj posebnih jedinica. Ne dovodeći u pitanje sljedeći odlomak (E), svaka jedinica može se smatrati dijelom sustava za automatsku obradu podataka ako ispunjava sve sljedeće uvjete:

                                 a)

                                 da je vrste koja se rabi isključivo ili uglavnom u sustavu za automatsku obradu podataka;

                                 b)

                                 da se može povezati na središnju jedinicu bilo izravno bilo preko jedne ili više drugih jedinica

                           i

                                 c)

                                 da može prihvaćati ili slati podatke u obliku (kodova ili signala) kojim se sustav može koristiti.

                        C.

                        Posebno podnesene jedinice stroja za automatsku obradu podataka razvrstavaju se u tarifni broj 8471.

                  [...]

                        E.

                        Strojevi u koje su ugrađeni strojevi za automatsku obradu podataka ili koji rade povezani s njima, a obavljaju posebne funkcije različite od obrade podataka, razvrstavaju se u tarifne brojeve koji odgovaraju dotičnoj funkciji ili, ako takvi ne postoje, u tarifne brojeve za ostale nespomenute strojeve.“ [neslužbeni prijevod]

               16

               Napomena 7. poglavlja 84. KN‑a glasi:
               „Ako nije drukčije propisano i uzimajući u obzir odredbe napomene 2. uz ovo poglavlje i napomene 3. uz odsjek XVI., strojeve koji se rabe za više od jedne namjene (višenamjenske strojeve) za potrebe razvrstavanja treba promatrati kao da je njihova glavna namjena istodobno i jedina. Strojevi čija glavna namjena nije obuhvaćena nijednim tarifnim brojem ili strojevi kojima nijedna namjena nije glavna, ako iz konteksta ne proizlazi drukčije, razvrstavaju se u tarifni broj 8479.
               [...]“ [neslužbeni prijevod]

               17

               Tarifni broj 8471 KN‑a glasi:
               „8471 Strojevi za automatsku obradu podataka i njihove jedinice; magnetni ili optički čitači, strojevi za bilježenje podataka u kodiranom obliku na nosače podataka i strojevi za obradu takvih podataka koji nisu spomenuti ni uključeni na drugome mjestu:
               [...]
               8471 60 – ulazne ili izlazne jedinice, neovisno o tome sadrže li u istom kućištu jedinice pamtila ili ne:
               8471 60 10 – – za uporabu u civilnom zrakoplovstvu
               – – ostale:
               8471 60 40 – – – pisače
               8471 60 50 – – – tipkovnice
               8471 60 90 – – – ostale
               [...]“ [neslužbeni prijevod]

               18

               Odsjek XVI. KN‑a sadrži također poglavlje 85., naslovljeno „Električni strojevi i oprema i dijelovi za njih; aparati za snimanje i reprodukciju zvuka, aparati za snimanje i reprodukciju televizijske slike i zvuka te dijelovi i pribor za te proizvode“.

               19

               Tarifni broj 8528 KN‑a glasi:
               „8528 Televizijski prijamnici, neovisno o tome imaju li ugrađeni prijamnik radiodifuzije ili aparat za snimanje ili reprodukciju zvuka ili slike ili nemaju; videomonitori i videprojektori:
               [...]
               – Videomonitori:
               8528 21 – – u bojama:
               [...]
               8528 21 90 – – – ostali
               [...]“ [neslužbeni prijevod]

         Uredba (EZ) br. 754/2004

               20

               Uredba Komisije (EZ) br. 754/2004 od 21. travnja 2004. o razvrstavanju određene robe u kombiniranu nomenklaturu (SL L 118, str. 32.), koja je stupila na snagu nakon što je došlo do uvoza u glavnom postupku, precizirala je razvrstavanje unutar KN‑a nekih zaslona u plazma‑tehnologiji u boji, s dijagonalom ekrana 106 cm, koji imaju značajke opisane u prilogu navedenoj uredbi.

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               21

               Tijekom 2001. do 2004. tužitelji u glavnom postupku u Italiju su iz zemalja izvan Europske unije uvezli zaslone u plazma‑tehnologiji čije je značajke sud koji je uputio zahtjev opisao na sljedeći način:

                        —

                        ti su zasloni monitori u boji s dijagonalom ekrana 106,6 cm;

                        —

                        u onakvom stanju u kakvom se nalaze u trenutku uvoza, navedeni zasloni mogu reproducirati samo podatke iz stroja za automatsku obradu podataka;

                        —

                        međutim, zahvaljujući umetanju videokartice u mjesto koje je za to predviđeno, ti zasloni postaju sposobni prenijeti kompozitne AV videosignale i stoga se mogu spojiti na aparate za snimanje i reprodukciju zvuka, čitače DVD‑a, videokamere (kamkordere) ili satelitske prijamnike;

                        —

                        predmetni zasloni u trenutku uvoza nisu imali videokarticu, ali se takva videokartica može kupiti odvojeno po vrlo niskoj cijeni i lako se umeće u za to predviđen prostor;

                        —

                        u trenutku uvoza ti su zasloni imali dva zvučnika i daljinski upravljač koji mogu poslužiti samo ako se zaslon rabi za prijam kompozitnih AV videosignala, nakon umetanja videokartice, i

                        —

                        upute za uporabu navedenih zaslona izričito spominju audiovizualne funkcije proizvoda i mogućnost umetanja videokartice za aktiviranje prijma televizijskih signala.

               22

               U svrhu carinske deklaracije tužitelji u glavnom postupku razvrstali su uvezene zaslone u tarifni broj 8471 60 90 KN‑a, kao zaslone koji su isključivo namijenjeni prijenosu slika iz računala, s posljedicom oslobođenja od plaćanja carine i poreza na dodanu vrijednost po stopi od 20%.

               23

               Agenzia je, međutim, ocijenila da te zaslone treba razvrstati u tarifni broj 8528 KN‑a, koji, među ostalim, uključuje televizijske prijamnike i videomonitore, s posljedicom primjene carinske stope od 14%.

               24

               Tužitelji u glavnom postupku podnijeli su tužbe Commissione tributaria provinciale di Milano (pokrajinski porezni sud u Milanu), koja je te tužbe odbila zbog toga što mogućnost da se ti zasloni jednostavnim umetanjem videokartice osposobe za prijam kompozitnih videosignala isključuje njihovo razvrstavanje u tarifni broj 8471 KN‑a, s obzirom na to da nije udovoljeno zahtjevu sukladno kojem isti zasloni moraju biti predmet glavne ili prevladavajuće uporabe u sustavu za automatsku obradu podataka.

               25

               Tužitelji u glavnom postupku su protiv prvostupanjskih presuda podnijeli žalbu Commissione tributaria regionale di Milano (regionalni porezni sud u Milanu). Ona je potvrdila razvrstavanje uvezenih zaslona u tarifni broj 8528 KN‑a, ali je presudila da se izrečene upravne sankcije moraju poništiti, uzimajući u obzir objektivne nepouzdanosti tumačenja.

               26

               I tužitelji u glavnom postupku i Agenzia podnijeli su žalbe u kasacijskom postupku protiv presuda koje su donesene povodom žalbi. U svojoj su žalbi navedeni tužitelji ostali pri stajalištu prema kojem su se uvezeni zasloni morali razvrstati u podbroj 8471 60 90 KN‑a, s obzirom na to da na dan uvoza oni nisu imali videokarticu i stoga su mogli služiti samo za prijenos slika iz računala. Agenzia je ponovno istaknula pravilnost razvrstavanja tih zaslona u tarifni broj 8528 KN‑a i pobijala to što je žalbeni sud poništio izrečene upravne sankcije.

               27

               Sud koji je uputio zahtjev iz sljedećih razloga smatra da se uvezeni zasloni moraju razvrstati u tarifni broj 8528 KN‑a, koji, među ostalim, uključuje televizijske prijamnike i videomonitore. S jedne strane, prijam kompozitnih videosignala dio je bitnih značajki tih zaslona čak i prije umetanja videokartice, s obzirom na prostor koji je za to izričito predviđen. S druge strane, nijedan ekonomski ili tehnološki razlog ne opravdava koncepciju navedenih zaslona koji mogu primiti kompozitne videosignale samo nakon umetanja videokartice, na način da bi jedino predvidljivo obrazloženje bilo volja da se od povoljnijeg carinskog postupanja predviđenog za zaslone računala zloporabom stekne profit.

               28

               Sud koji je uputio zahtjev pita se o mogućnosti da retroaktivno primijeni odredbe Uredbe br. 754/2004 na temelju kojih se uvezeni zasloni moraju razvrstati u tarifni broj 8528 KN‑a.

               29

               U tim je okolnostima Corte suprema di cassazione odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1)

                        Je li, prije stupanja na snagu Uredbe [br. 754/2004], u tarifni broj 8471 ili u tarifni broj 8528 [KN‑a] trebalo razvrstati zaslon u plazma‑tehnologiji u boji (s dijagonalom ekrana 106,6 cm), s dvama zvučnicima i daljinskim upravljačem, koji ima ulazni uređaj već predviđen za čitanje videokartice (vrlo niske cijene, koja se lako nabavlja i umeće), a koja nije uvezana sa zaslonom i koja, kada je jednom umetnuta u zaslon, koji može biti spojen ne samo na strojeve za automatsku obradu podataka već i na aparate za snimanje i reprodukciju zvuka, čitače DVD‑a, videokamere (kamkordere) ili satelitske prijamnike, omogućuje primanje kompozitnih AV signala?

                        2)

                        U slučaju negativnog odgovora na prethodno pitanje [...], nameće [li se] Uredbom [br. 754/2004] razvrstavanje takvog zaslona u tarifni broj 8528 KN‑a i, u slučaju pozitivnog odgovora na to pitanje [...], [jesu li] [mjerodavne] odredbe navedene uredbe interpretativne i zbog toga retroaktivne osim kada se primjenjuju prijašnje odredbe koje izražavaju suprotan smisao?“

         O prethodnim pitanjima

         Prvo pitanje

               30

               Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev želi znati treba li zaslone iz glavnog postupka razvrstati u tarifni broj 8471 KN‑a ili u tarifni broj 8528 KN‑a.

               31

               Valja navesti da tekst tarifnog broja 8471 KN‑a osobito predviđa strojeve za automatsku obradu podataka i njihove jedinice, dok se tekst tarifnog broja 8528 KN‑a prije svega odnosi na televizijske prijamnike i videomonitore. U podbroj 8471 60 90 KN‑a ponajprije pripadaju ulazne ili izlazne jedinice osim pisača (tiskaljki) i tipkovnica, neovisno o tome sadrže li u istom kućištu jedinice pamtila ili ne, dok podbroj 8528 21 90 KN‑a predviđa videomonitore u boji (presuda Kamino International Logistics, C‑376/07, EU:C:2009:105, t. 33.).

               32

               Međutim, kada je Sudu upućen zahtjev za prethodnu odluku u području tarifnog razvrstavanja, njegova zadaća sastoji se u tome da pojasni kriterije primjene koji će nacionalnom sudu omogućiti pravilno razvrstavanje predmetnih proizvoda u KN, a ne u tome da sam provodi to razvrstavanje, to više što sam Sud ne raspolaže nužno svim elementima koji su za to prijeko potrebni. Tako se čini da je nacionalni sud u boljem položaju da to učini (presude Lohmann i Medi Bayreuth, C‑260/00 do C‑263/00, EU:C:2002:637, t. 26.; Digitalnet i dr., C‑320/11, C‑330/11, C‑382/11 i C‑383/11, EU:C:2012:745, t. 61. kao i X, C‑380/12, EU:C:2014:21, t. 34.).

               33

               Sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku trebat će provesti razvrstavanje predmetnih proizvoda iz glavnog postupka u skladu s odgovorom koji će Sud dati na pitanje koje mu je postavljeno (presuda X, EU:C:2014:21, t. 35.).

               34

               Slijedom toga, prvo pitanje valja preoblikovati na način da sud koji je uputio zahtjev pita Sud o kriterijima koje treba primijeniti kako bi utvrdio trebaju li se zasloni iz glavnog postupka razvrstati u tarifni broj 8471 KN‑a ili, ako to nije moguće, u tarifni broj 8528 KN‑a.

               35

               Potrebno je podsjetiti na stalnu sudsku praksu Suda prema kojoj se, u interesu pravne sigurnosti i olakšavanja kontrole, ključan kriterij za tarifno razvrstavanje robe načelno mora tražiti u osobinama i objektivnim svojstvima robe, određenima sadržajem broja KN‑a i napomenama odsjeka ili poglavlja (osobito vidjeti presude RUMA, C‑183/06, EU:C:2007:110, t. 27. kao i Medion i Canon Deutschland, C‑208/06 te C‑209/06, EU:C:2007:553, t. 34.).

               36

               Ključan kriterij za carinsko razvrstavanje robe u KN mora se tražiti u osobinama i objektivnim svojstvima proizvoda kako su prikazani za njihovo carinjenje. Mora postojati mogućnost da se te objektivne osobine i ta objektivna svojstva proizvoda provjere u trenutku carinjenja (presude Foods Import, C‑38/95, EU:C:1996:488, t. 17. kao i Medion i Canon Deutschland, EU:C:2007:553, t. 36.).

               37

               U tom pogledu iz objektivnih osobina nabrojanih u točki 21. ove presude proizlazi da su u trenutku uvoza zasloni iz glavnog postupka mogli reproducirati samo podatke iz stroja za automatsku obradu podataka, ali da nakon umetanja videokartice u za to predviđen prostor, koja se prodaje odvojeno po vrlo niskoj cijeni, ti zasloni također mogu reproducirati kompozitne videosignale.

               38

               Iz tih objektivnih osobina također proizlazi da ti zasloni imaju dva zvučnika i daljinski upravljač koji mogu poslužiti samo ako se zasloni rabe za prijam kompozitnih videosignala te da upute za uporabu navedenih zaslona izričito spominju audiovizualne funkcije proizvoda i mogućnost unošenja videokartice za aktiviranje prijma televizijskih signala.

               39

               U skladu s ustaljenom sudskom praksom, namjena proizvoda može predstavljati objektivan kriterij razvrstavanja ako je svojstvena tom proizvodu, a ta se svojstvenost procjenjuje na temelju njegovih osobina i objektivnih svojstava (vidjeti presude RUMA, EU:C:2007:110, t. 36. i X, EU:C:2014:21, t. 39.).

               40

               Primjenom te sudske prakse, u svrhu carinskog razvrstavanja zaslona iz glavnog postupka valja uzeti u obzir namjenu koja im je svojstvena, određenu na temelju njihovih objektivnih osobina. Uzimajući u obzir objektivne osobine koje je opisao sud koji je uputio zahtjev, namjena koja je svojstvena zaslonima iz glavnog postupka sastoji se u reproduciranju, s jedne strane, podataka iz stroja za automatsku obradu podataka i, s druge strane, kompozitnih videosignala.

               41

               Osobito treba istaknuti da je proizvođač navedene zaslone posebno projektirao na način da mogu reproducirati kompozitne videosignale, ugradivši u njih elemente koji omogućuju reprodukciju takvih signala nakon umetanja videokartice vrlo niske cijene u za to predviđen prostor, uključivši dva zvučnika i daljinski upravljač koji mogu poslužiti samo ako se ti zasloni rabe za prijam kompozitnih videosignala i spomenuvši tu funkciju u uputama za uporabu.

               42

               U tom smislu, okolnosti ovog slučaja moraju se razlikovati od onih koje su dovele do presude Medion i Canon Deutschland (EU:C:2007:553), koje su se odnosile na videokamere (kamkordere) koje su nakon prerađivanja osposobljene za snimanje slika i zvukova iz vanjskih izvora videozapisa, uz one iz ugrađene kamere i mikrofona. Naime, iz navedene presude proizlazi da videokamere (kamkorderi) nisu bile posebno osposobljene za ispunjenje te funkcije i da one postaju sposobne ispunjavati tu funkciju samo nakon relativno složenog prerađivanja (u tom smislu vidjeti presudu Medion i Canon Deutschland, EU:C:2007:553, t. 40. i 42.).

               43

               Iz prethodno navedenog proizlazi da u svrhu tarifnog razvrstavanja zaslona iz glavnog postupka koji imaju objektivne osobine što ih je opisao sud koji je uputio zahtjev valja uzeti u obzir namjenu koja im je svojstvena, koja se sastoji u reproduciranju, s jedne strane, podataka iz stroja za automatsku obradu podataka i, s druge strane, kompozitnih videosignala.

               44

               Preostaje utvrditi način za provedbu tarifnog razvrstavanja takvih zaslona, koji mogu reproducirati, s jedne strane, podatke iz stroja za automatsku obradu podataka i, s druge strane, kompozitne videosignale.

               45

               U presudi Kamino International Logistics (EU:C:2009:105) Sud je već imao prilike donijeti odluku o tome koje kriterije treba primijeniti kako bi se provelo razvrstavanje tih zaslona, koji mogu reproducirati kako podatke iz stroja za automatsku obradu podataka tako i kompozitne videosignale.

               46

               U toj presudi Sud je podsjetio na ustaljenu sudsku praksu u skladu s kojom su napomene koje prethode poglavljima KN‑a kao i napomene s objašnjenjem nomenklature WCO‑a važna sredstva za osiguranje jedinstvene primjene zajedničke carinske tarife i kao takve daju vrijedne elemente za njezino tumačenje (vidjeti presude Siemens Nixdorf, C‑11/93, EU:C:1994:206, t. 12. kao i Kamino International Logistics, EU:C:2009:105, t. 32.).

               47

               U predmetnom slučaju napomena 5. B. točke (a) do (c) poglavlja 84. KN‑a propisuje da zasloni poput onih iz glavnog postupka pripadaju u tarifni broj 8471 KN‑a kao jedinice stroja za automatsku obradu podataka jer istodobno ispunjavaju tri uvjeta, odnosno da su vrste koja se rabi isključivo ili uglavnom u sustavu za automatsku obradu podataka, da ih se može povezati na središnju jedinicu i da mogu prihvaćati ili slati podatke u obliku kojim se sustav može koristiti (presuda Kamino International Logistics, EU:C:2009:105, t. 41.).

               48

               Nijedan element spisa koji je podnesen Sudu ne dovodi do zaključka da u glavnom postupku gornji drugi i treći uvjet nisu ispunjeni.

               49

               Što se tiče prvog gore spomenutog uvjeta, Sud je presudio da jednostavna mogućnost reproduciranja slika iz izvora koji nisu stroj za automatsku obradu podataka ne isključuje mogućnost razvrstavanja zaslona u tarifni broj 8471 KN‑a, uzimajući u obzir izričaj napomene 5. B. točke (a) poglavlja 84. KN‑a koja se odnosi na jedinice koje se rabe „isključivo ili uglavnom“ u sustavu za automatsku obradu podataka (presuda Kamino International Logistics, EU:C:2009:105, t. 43. do 45.).

               50

               Što se tiče kriterija koji omogućuju određivanje jesu li zasloni poput onih iz glavnog postupka jedinice vrste koja se rabi „isključivo“ u sustavu za automatsku obradu podataka, Sud je već imao priliku odrediti da valja pribjeći napomenama s objašnjenjem koje se odnose na tarifni broj 8471 HS‑a, osobito na stavke 1. do 5. dijela poglavlja I. D. HS‑a posvećenog zaslonima strojeva za automatsku obradu podataka (presuda Kamino International Logistics, EU:C:2009:105, t. 59.).

               51

               Iz tih stavaka proizlazi da se monitori koji se uglavnom rabe u sustavu za automatsku obradu podataka mogu identificirati, osim zahvaljujući činjenici da imaju vrstu priključka prikladnu za spajanje na sustave za automatsku obradu podataka, i drugim tehničkim osobinama, osobito činjenicama da su osmišljeni za rad na male udaljenosti, da nemaju mogućnost reproduciranja televizijskih signala, da imaju nisko elektromagnetsko zračenje, da veličina točki na ekranima počinje od 0,41 mm za srednju rezoluciju te se smanjuje kada se rezolucija povećava, da je njihova pojasna širina 15 MHz ili više kao i da su točke (pikseli) na ekranu manje, a konvergencija veća nego kod videomonitora koji pripadaju u tarifni broj 8528 HS‑a (presuda Kamino International Logistics, EU:C:2009:105, t. 60.).

               52

               U tom je pogledu Komisija istaknula kako se čini da neke objektivne osobine zaslona iz glavnog postupka, opisane u točki 21. ove presude, upućuju na to da oni nisu uglavnom namijenjeni reproduciranju podataka iz stroja za automatsku obradu podataka, osobito zato što njihove značajne mjere odgovaraju dijagonali 106,6 cm, što je veličina točki njihovih zaslona nešto veća od 0,41 i što imaju dva zvučnika i daljinski upravljač koji mogu poslužiti samo ako se zaslon rabi za prijam kompozitnih videosignala.

               53

               Sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku, na temelju objektivnih osobina zaslona iz glavnog postupka i osobito onih spomenutih u napomenama s objašnjenjem koje se odnose na tarifni broj 8471 HS‑a, posebno u stavcima 1. do 5. dijela poglavlja I. D. HS‑a, posvećenog zaslonima strojeva za automatsku obradu podataka, treba odrediti jesu li zasloni iz glavnog postupka monitori koji se uglavnom rabe u sustavu za automatsku obradu podataka i treba li ih stoga razvrstati u podbroj 8471 60 90 KN‑a.

               54

               S obzirom na sva prethodna razmatranja, na prvo pitanje valja odgovoriti tako da, u svrhu tarifnog razvrstavanja zaslona koji imaju objektivne osobine iz glavnog postupka unutar KN‑a, valja uzeti u obzir namjenu koja im je svojstvena, a koja se sastoji u reproduciranju, s jedne strane, podataka iz stroja za automatsku obradu podataka i, s druge strane, kompozitnih videosignala. Takvi se zasloni moraju razvrstati u podbroj 8471 60 90 KN‑a ako se rabe isključivo ili uglavnom u sustavu za automatsku obradu podataka, u smislu napomene 5. B. točke (a) poglavlja 84. KN‑a, ili u podbroj 8528 21 90 KN‑a ako to nije tako, što je na sudu koji je uputio zahtjev da utvrdi na temelju objektivnih osobina zaslona iz glavnog postupka i osobito onih spomenutih u napomenama s objašnjenjem koje se odnose na tarifni broj 8471 HS‑a, posebno na stavke 1. do 5. dijela poglavlja I. D. HS‑a, posvećenog zaslonima strojeva za automatsku obradu podataka.

         Drugo pitanje

               55

               Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita Sud treba li Uredbu br. 754/2004 retroaktivno primijeniti.

               56

               Uredba br. 754/2004 nalaže razvrstavanje u tarifni broj 8528 21 90 KN‑a zaslona u plazma‑tehnologiji u boji, s dijagonalnom ekrana 106 cm i onih koji imaju osobine opisane u prilogu toj uredbi. Iz spisa koji je podnesen Sudu proizlazi da se uvoz proizvoda o kojima je riječ u glavnom postupku dogodio prije stupanja na snagu Uredbe br. 754/2004.

               57

               Međutim, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, retroaktivna primjena uredbe, neovisno o pozitivnim ili negativnim učincima koje bi takva primjena mogla imati za zainteresiranu stranku, protivna je načelu pravne sigurnosti, osim ako postoje dovoljno jasni pokazatelji, bilo u izričaju uredbe ili u njezinim ciljevima, koji omogućuju zaključak da ta uredba ne uređuje samo buduće situacije (presuda Duchon, C‑290/00, EU:C:2002:234, t. 21. i navedena sudska praksa). U predmetnom slučaju nijedan element u preambuli Uredbe br. 754/2004, u tekstu njezinih odredbi ili u njezinu prilogu ne navodi na zaključak da bi se ta uredba trebala primjenjivati retroaktivno.

               58

               U svakom slučaju, Sud je već imao priliku precizirati da uredba koja određuje uvjete za razvrstavanje u tarifni broj ili podbroj KN‑a ne može proizvoditi retroaktivne učinke (u tom smislu vidjeti presude Siemers, 30/71, EU:C:1971:111, t. 8.; Gervais‑Danone, 77/71, EU:C:1971:129, t. 8. i Biegi, 158/78, EU:C:1979:87, t. 11.).

               59

               Slijedom toga, na drugo pitanje valja odgovoriti da Uredbu br. 754/2004 nije moguće retroaktivno primijeniti.

         Troškovi

               60

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (deseto vijeće) odlučuje:

                        1.

                           U svrhu tarifnog razvrstavanja zaslona koji imaju objektivne osobine iz glavnog postupka unutar kombinirane nomenklature iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, u verzijama koje uzastopno proizlaze iz Uredbe Komisije (EZ) br. 2388/2000 od 13. listopada 2000., Uredbe Komisije (EZ) br. 2031/2001 od 6. kolovoza 2001., Uredbe Komisije (EZ) br. 1832/2002 od 1. kolovoza 2002. i Uredbe Komisije (EZ) br. 1789/2003 od 11. rujna 2003., valja uzeti u obzir namjenu koja im je svojstvena, a koja se sastoji u reproduciranju, s jedne strane, podataka iz stroja za automatsku obradu podataka i, s druge strane, kompozitnih videosignala. Takvi se zasloni moraju razvrstati u podbroj 8471 60 90 kombinirane nomenklature ako se rabe isključivo ili uglavnom u sustavu za automatsku obradu podataka, u smislu napomene 5. B. točke (a) poglavlja 84. kombinirane nomenklature, ili u podbroj 8528 21 90 te nomenklature ako to nije tako, što je na sudu koji je uputio zahtjev da utvrdi na temelju objektivnih osobina zaslona iz glavnog postupka i osobito onih spomenutih u napomenama s objašnjenjem koje se odnose na tarifni broj 8471 harmoniziranog sustava uspostavljenog međunarodnom konvencijom o Harmoniziranom sustavu nazivlja i brojčanog označivanja robe sklopljenom u Bruxellesu 14. lipnja 1983. i s Protokolom o njezinim izmjenama od 24. lipnja 1986., posebno na stavke 1. do 5. dijela poglavlja I. D. tog harmoniziranog sustava, posvećenog zaslonima strojeva za automatsku obradu podataka.

                        2.

                           Uredbu Komisije (EZ) br. 754/2004 od 21. travnja 2004. o razvrstavanju određene robe u kombiniranu nomenklaturu nije moguće retroaktivno primijeniti.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: talijanski


Presuda Suda (prvo vijeće) od 30. svibnja 2013.#Dirk Frederik Asbeek Brusse i Katrarina de Man Garabito protiv Jahani BV.#Zahtjev za prethodnu odluku podnesena po Gerechtshof te Amsterdam.#Predmet C-488/11.