title: Presuda Suda (prvo vijeće) od 30. siječnja 2019.#Planta Tabak-Manufaktur Dr. Manfred Obermann GmbH & Co. KG protiv Land Berlin.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Berlin.#Zahtjev za prethodnu odluku – Usklađivanje zakonodavstava – Valjanost Direktive 2014/40/EU – Proizvodnja, predstavljanje i prodaja duhanskih proizvoda – Propisi o ‚sastojcima’ – Zabrana aromatiziranih duhanskih proizvoda.#Predmet C-220/17.

text:
         PRESUDA SUDA (prvo vijeće)
      30. siječnja 2019. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Usklađivanje zakonodavstava — Valjanost Direktive 2014/40/EU — Proizvodnja, predstavljanje i prodaja duhanskih proizvoda — Propisi o ‚sastojcima’ — Zabrana aromatiziranih duhanskih proizvoda“
      U predmetu C‑220/17,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Verwaltungsgericht Berlin (Upravni sud u Berlinu, Njemačka), odlukom od 21. travnja 2017., koju je Sud zaprimio 27. travnja 2017., u postupku

         Planta Tabak‑Manufaktur Dr. Manfred Obermann GmbH & Co. KG

      protiv

         Land Berlin,

      SUD (prvo vijeće),
      u sastavu: R. Silva de Lapuerta, potpredsjednica Suda, u svojstvu predsjednice prvog vijeća, A. Arabadjiev, E. Regan, C. G. Fernlund i S. Rodin (izvjestitelj), suci,
      nezavisni odvjetnik: H. Saugmandsgaard Øe,
      tajnik: R. Şereş, administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 21. ožujka 2018.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Planta Tabak‑Manufaktur Dr. Manfred Obermann GmbH & Co. KG, T. Masing i C. Eckart, Rechtsanwälte,

               —

               za španjolsku vladu, S. Jiménez García, u svojstvu agenta,

               —

               za francusku vladu, R. Coesme i D. Colas, u svojstvu agenata,

               —

               za mađarsku vladu, G. Koós i M. Z. Fehér, u svojstvu agenata,

               —

               za vladu Ujedinjene Kraljevine, S. Brandon, I. Rogers, Z. Lavery, u svojstvu agenata,

               —

               za norvešku vladu, P. Wennerås, M. Schei i M. Reinertsen Norum, u svojstvu agenata,

               —

               za Europski parlament, L. Visaggio, U. Rösslein i J. Rodrigues, u svojstvu agenata,

               —

               za Vijeće Europske unije, P. Plaza García, E. Karlsson i R. Wiemann, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, M. Kellerbauer i J. Tomkin, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 4. srpnja 2018.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se, s jedne strane, na valjanost članka 7. stavaka 1., 7. i 14., članaka 8. do 11., a osobito članka 9. stavka 1. drugog podstavka, stavka 4. točke (a) druge rečenice i stavka 6., članka 10. stavka 1. točaka (b), (e) i (f), članka 11. stavka 1. prvog podstavka prve rečenice i članka 13. stavka 1. točke (c) te, s druge strane, na tumačenje članka 7. stavka 14. i članka 13. stavka 1. točke (c) i stavka 3. istog članka Direktive 2014/40/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 3. travnja 2014. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica o proizvodnji, predstavljanju i prodaji duhanskih i srodnih proizvoda i o stavljanju izvan snage Direktive 2001/37/EZ (SL 2014., L 127, str. 1. i ispravak SL 2015., L 150, str. 24.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Planta Tabak‑Manufaktur Dr. Manfred Obermann GmbH & Co. KG (u daljnjem tekstu: Planta Tabak) i Landa Berlin (Savezna zemlja Berlin, Njemačka) u vezi sa zabranom stavljanja na tržište određenih duhanskih proizvoda i pravilima o označivanju i pakiranju duhanskih proizvoda.

         Pravni okvir

               3

               U skladu s uvodnom izjavom 9. Direktive 2014/40:
               „Potrebno je uspostaviti niz novih definicija kako bi se osigurala jedinstvena primjena ove Direktive u državama članicama. Kada se različite obveze koje nameće ova Direktiva primjenjuju na različite kategorije proizvoda, a relevantni proizvod potpada u više od jedne od tih kategorija (npr. duhan za lule, duhan za motanje), trebalo bi primjenjivati strože obveze.”

               4

               U uvodnoj izjavi 16. te direktive navodi se:
               „Vjerojatnost nepodudarnih propisa dodatno se povećava zbog zabrinutosti u vezi s duhanskim proizvodima koji imaju svojstvenu aromu drugačiju od arome duhana, što bi moglo olakšati započinjanje konzumacije duhana ili promjene uzoraka konzumacije. Mjere kojima se uvode neopravdane razlike u postupanju prema različitim vrstama aromatiziranih cigareta trebalo bi izbjegavati. Međutim, proizvode sa svojstvenim aromama koji se prodaju u većem obujmu trebalo bi uklanjati tijekom duljeg vremenskog razdoblja kako bi potrošačima omogućilo dovoljno vremena za prijelaz na druge proizvode.”

               5

               U članku 1. navedene direktive određuje se:
               „Cilj ove Direktive je usklađivanje zakona i drugih propisa država članica […]
               […]
               kako bi se olakšalo neometano funkcioniranje unutarnjeg tržišta za duhanske i srodne proizvode, uzimajući kao polazište visoku razinu zaštite ljudskog zdravlja, pogotovo za mlade ljude, te kako bi se zadovoljile obveze Unije prema Okvirnoj konvenciji Svjetske zdravstvene organizacije [(WHO)] o nadzoru nad duhanom […] (‚FCTC’)[, koja je potvrđena Odlukom Vijeća 2004/513/EZ od 2. lipnja 2004. o sklapanju Okvirne konvencije WHO‑a o nadzoru nad duhanom (SL 2004., L 213, str. 8.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 123., str. 47.)].”

               6

               Člankom 2. iste direktive propisano je:
               „Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
               […]

                        14.

                        ‚novi duhanski proizvod’ znači duhanski proizvod koji:

                                 (a)

                                 ne pripada ni jednoj od sljedećih kategorija: cigarete, duhan za samostalno motanje, duhan za lule, duhan za vodene lule, cigare, cigarilosi, duhan za žvakanje, duhan za šmrkanje ili duhan za oralnu potrošnju; […]

                  […]”

               7

               Članak 7. Direktive 2014/40 određuje:
               „1.   Države članice zabranjuju stavljanje na tržište duhanskih proizvoda sa svojstvenom aromom.
               […]
               7.   Države članice zabranjuju stavljanje na tržište duhanskih proizvoda koji sadrže arome u bilo kojem od svojih sastavnih dijelova kao što su filtri, papiri, pakiranja, kapsule ili bilo kakva tehnička obilježja koja omogućuju izmjenu mirisa ili okusa dotičnog duhanskog proizvoda ili jačine njihova dima. Filtri, papiri i kapsule […] ne smiju sadržavati duhan ni nikotin.
               […]
               12.   Duhanski proizvodi osim cigareta i duhana za samostalno motanje izuzimaju se iz zabrana utvrđenih u stavcima 1. i 7. […]
               […]
               14.   U slučaju duhanskih proizvoda sa svojstvenom aromom čiji opseg prodaje na području cijele Unije predstavlja 3 % ili više u pojedinoj proizvodnoj kategoriji, odredbe ovog članka primjenjuju se od 20. svibnja 2020.
               […]”

               8

               Članci 8. do 11. te direktive, iz poglavlja II., naslovljenog „Označivanje i pakiranje”, u glavi II. navedene direktive sadržavaju opće odredbe, odredbe o općim upozorenjima i informativnim porukama na duhanskim proizvodima za pušenje, odredbe o kombiniranim zdravstvenim upozorenjima na duhanskim proizvodima za pušenje kao i odredbe o označivanju duhanskih proizvoda za pušenje, osim cigareta, duhana za samostalno motanje i duhana za vodenu lulu.

               9

               U skladu s člankom 9. iste direktive:
               „1.   Svako jedinično pakiranje i sva vanjska pakiranja duhanskih proizvoda za pušenje mora[ju] sadržavati jedno od sljedećih općih upozorenja:
               ‚Pušenje ubija – odmah prestanite’
               ili
               ,Pušenje ubija'
               Države članice utvrđuju koje će od ovih općih upozorenja navedenih u prvom podstavku upotrebljavati.
               […]
               4.   Opće upozorenje i informativna poruka iz stavaka 1. i 2. moraju biti:

                        (a)

                        otisnuti crnim, podebljanim slovima fonta Helvetica na bijeloj pozadini. Da bi ispunile jezične zahtjeve, države članice mogu odrediti veličinu slova pod uvjetom da je veličina slova određena u nacionalnom pravu takva da osigurava da relevantan tekst zauzima najveći mogući udio površine rezervirane za ta zdravstvena upozorenja; […]

                  […]
               6.   Komisija provedbenim aktima određuje točan položaj općih upozorenja i informativnih poruka na duhanu za samostalno motanje koji se stavlja na tržište u vrećicama uzimajući u obzir različite oblike vrećica.”

               10

               U članku 10. Direktive 2014/40 navodi se:
               „1.   Svako jedinično pakiranje i sva vanjska pakiranja duhanskih proizvoda za pušenje moraju sadržavati kombinirana zdravstvena upozorenja. Kombinirana zdravstvena upozorenja moraju:
               […]

                        (b)

                        uključivati podatke o prestanku pušenja kao što su telefonski brojevi, adrese elektroničke pošte i/ili internetske stranice namijenjene informiranju potrošačâ o dostupnim programima pomoći osobama koj[e] žele prestati pušiti;

                  […]

                        (e)

                        nalaziti se na gornjem rubu jediničnog pakiranja i svih vanjskih pakiranja te biti okrenuta u istom smjeru kao i svi drugi podaci koji se pojavljuju na toj površini pakiranja. Prijelazna izuzeća od te obveze o smještaju kombiniranih zdravstvenih upozorenja mogu se primjenjivati u državama članicama gdje porezni biljezi ili nacionalne identifikacijske oznake korišteni u fiskalne svrhe ostaju obvezni, kako slijedi:

                                 i.

                                 u tim slučajevima, ako se porezni biljeg ili nacionalna identifikacijska oznaka koji se upotrebljavaju u fiskalne svrhe i pričvršćeni su na gornjem rubu jediničnog pakiranja izrađenog od kartonskog materijala, kombinirana zdravstvena upozorenja koja se trebaju nalaziti na stražnjoj površini mogu biti smještena odmah ispod poreznog biljega ili nacionalne identifikacijske oznake;

                                 ii.

                                 ako je jedinično pakiranja izrađeno od mekanog materijala, države članice mogu dopustiti da pravokutna površina visine do 13 mm između gornjeg ruba pakiranja i gornjeg kraja kombiniranih zdravstvenih upozorenja bude rezervirana za porezni biljeg ili nacionalnu identifikacijsku oznaku koji se upotrebljavaju u fiskalne svrhe.

                           Izuzeća iz točaka i. i ii. primjenjuju se u razdoblju od tri godine od 20. svibnja 2016. Imena marki ili logotipi ne smiju se pozicionirati iznad zdravstvenog upozorenja;

                  […]

                        (f)

                        biti reproducirana u skladu s oblikom, rasporedom, dizajnom i omjerima koje je specificirala Komisija na temelju stavka 4.;

                  […]”

               11

               Člankom 11. stavkom 1. prvim podstavkom prvom rečenicom te direktive propisano je:
               „Države članice mogu izuzeti duhanske proizvode za pušenje, osim cigareta, duhana za samostalno motanje i duhana za vodenu lulu iz obveze navođenja informativne poruke iz članka 9. stavka 2. i kombiniranih zdravstvenih upozorenja utvrđenih u članku 10.”

               12

               U članku 13. navedene direktive određuje se:
               „1.   Označivanje jediničnih pakiranja ni svih vanjskih pakiranja ni sam duhanski proizvod ne smiju sadržavati nikakav element ni obilježje koje:
               […]

                        (c)

                        upućuj[e] na okus, miris, bilo kakve arome ili druge aditive ili njihovu odsutnost;

                  […]
               3.   Elementi i obilježja koji su zabranjeni na temelju stavaka 1. ili 2. mogu uključivati tekstove, simbole, imena, zaštitne znakove, figurativne i druge oznake, ali nisu ograničeni na njih.”

               13

               U skladu s člankom 29. stavkom 1. iste direktive:
               „Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom do 20. svibnja 2016. One o tekstu tih odredbi odmah obavješćuju Komisiju.
               Države članice primjenjuju [te] mjere od 20. svibnja 2016., ne dovodeći u pitanje članak 7. stavak 14., članak 10. stavak 1. točku (e), članak 15. stavak 13. i članak 16. stavak 3.”

               14

               U članku 30. Direktive 2014/40 navodi se:
               „Države članice mogu dopustiti da sljedeći proizvodi, koji nisu usklađeni s ovom Direktivom, budu stavljeni na tržište do 20. svibnja 2017.:

                        (a)

                        duhanski proizvodi proizvedeni ili pušteni u slobodan promet i označeni u skladu s Direktivom 2001/37/EZ [Europskog parlamenta i Vijeća od 5. lipnja 2001. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica o proizvodnji, predstavljanju i prodaji duhanskih proizvoda (SL 2001., L 194, str. 26.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 49.)] prije 20. svibnja 2016.;

                  […]”

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               15

               Planta Tabak proizvodi i stavlja na tržište duhanske proizvode, među kojima se ističe aromatizirani duhan za samostalno motanje.

               16

               Gesetzom über Tabakerzeugnisse und verwandte Erzeugnisse (Zakon o duhanskim i srodnim proizvodima) od 4. travnja 2016. (BGBl. 2016. I, str. 569., u daljnjem tekstu: TabakerzG) prenesena je Direktiva 2014/40.

               17

               Tužbom podnesenom 25. travnja 2016. pred Verwaltungsgerichtom Berlin (Upravni sud u Berlinu, Njemačka) Planta Tabak zahtijeva da se utvrdi da određene odredbe TabakerzG‑a o zabrani aroma, šokantnim fotografijama i zabrani reklamiranja aroma nisu primjenjive na njegove proizvode. Planta Tabak također tvrdi da članak 7. stavci 1. i 7., članci 8. do 11. i članak 13. stavak 1. točka (c) Direktive 2014/40 krše primarno pravo Unije, a osobito načela pravne sigurnosti, jednakog postupanja i proporcionalnosti.

               18

               Kao prvo, sud koji je uputio zahtjev ima dvojbe u pogledu valjanosti i tumačenja odredaba Direktive 2014/40 o zabrani aroma sadržanih u duhanskim proizvodima, pravilima o označivanju i pakiranju tih proizvoda i zabrani reklamiranja aroma.

               19

               Ponajprije se pita kako treba tumačiti članak 7. stavke 1., 7. i 14. Direktive 2014/40 i jesu li te odredbe u skladu s načelom pravne sigurnosti, uzimajući u obzir zabranu stavljanja na tržište duhanskih proizvoda sa svojstvenom aromom od 20. svibnja 2016. ako je njihov obujam prodaje na području cijele Europske unije manji od 3 % u pojedinoj proizvodnoj kategoriji ili pak, u suprotnom slučaju, od 20. svibnja 2020. Sud koji je uputio zahtjev objašnjava da obuhvaćeni proizvođači duhanskih proizvoda ne mogu pribaviti informacije o obujmu prodaje na razini Unije, unatoč tomu što je Komisija u svojoj Provedbenoj odluci (EU) 2015/2186 od 25. studenoga 2015. o uspostavi formata za podnošenje i stavljanje na raspolaganje informacija o duhanskim proizvodima (SL 2015., L 312, str. 5.) uvela sustav izvješćivanja i informiranja koji se u srednjoročnom razdoblju odnosi na prikupljanje i stavljanje na raspolaganje tih informacija. Ni na Komisijinim internetskim stranicama ni na onima nadležnih njemačkih saveznih tijela nema takvih informacija ni uputa pomoću kojih bi se mogle pribaviti. Postupak za primjenu izuzeća iz članka 7. stavka 14. Direktive 2014/40 nije, dakle, jasno određen.

               20

               Nadalje, izraz „proizvodna kategorija”, koji se nalazi u toj odredbi, prema njegovim tvrdnjama, u Direktivi 2014/40 nije definiran i tumačenjem ga nije moguće pouzdano definirati. Sud koji je uputio zahtjev konkretno nije siguran treba li proizvode raspodijeliti samo prema vrsti duhanskog proizvoda ili prema vrsti arome koju sadržavaju ili pak treba primijeniti oba kriterija zajedno (cigarete s mentolom, sitno nasjeckani duhan s mentolom itd.).

               21

               Sud koji je uputio zahtjev usto ističe da je u pogledu dana početka primjene zabranâ kretanja duhanskih proizvoda članak 7. protivan načelu jednakog postupanja, s obzirom na to da među aromatiziranim duhanskim proizvodima pravi razliku ovisno o obujmu njihove prodaje, a oni se nalaze u usporedivim situacijama s obzirom na ciljeve zaštite zdravlja potrošača i uklanjanja prepreka trgovini, koji su zadani tom direktivom.

               22

               Osim toga, sud koji je uputio zahtjev pita se je li zabrana aroma s obzirom na rokove utvrđene Direktivom 2014/40 usklađena s načelom proporcionalnosti i člankom 34. UFEU‑a, uzimajući u obzir negativne ekonomske i socijalne posljedice koje pogađaju male i srednje poduzetnike specijalizirane za „proizvodnu nišu” kojoj je tržišni udio na razini Unije manji od 3 %, zbog čega je stavljanje proizvoda iz te niše na tržište zabranjeno već od 20. svibnja 2016.

               23

               Kao drugo, sud koji je uputio zahtjev također ističe kratkoću roka do 20. svibnja 2016., predviđenog člankom 29. stavkom 1. Direktive 2014/40 za njezino prenošenje i početak primjene nacionalnih odredbi, u odnosu na datume donošenja Provedbene odluke Komisije (EU) 2015/1735 od 24. rujna 2015. o točnom položaju općeg upozorenja i informativne poruke na duhanu za samostalno motanje koji se stavlja na tržište u vrećicama (SL 2015., L 252, str. 49.) i Provedbene odluke Komisije (EU) 2015/1842 od 9. listopada 2015. o tehničkim specifikacijama za položaj, dizajn i oblik kombiniranih zdravstvenih upozorenja za duhanske proizvode za pušenje (SL 2015., L 267, str. 5.).

               24

               U tom pogledu sud koji je uputio zahtjev ponajprije se pita smije li s gledišta prava Unije nacionalni zakonodavac općenito donijeti vlastite prijelazne odredbe. Nadalje, u slučaju negativnog odgovora, taj se sud također pita nije li u suprotnosti s načelom lojalne suradnje iz članka 4. stavka 3. UEU‑a u vezi s načelom ujednačene i učinkovite primjene prava Unije zahtijevati da države članice prenesu Direktivu 2014/40 znatno prije isteka roka određenog u njezinu članku 29. stavku 1.

               25

               Osim toga, sud koji je uputio zahtjev ističe da je vremensko podudaranje roka za prenošenje Direktive 2014/40 i onoga za primjenu nacionalnih odredbi teško spojivo s načelom proporcionalnosti. U tom pogledu sud koji je uputio zahtjev smatra da – bez pojašnjenja propisanih u provedbenim odlukama 2015/1735 i 2015/1842, a osobito onih o točnom položaju općeg upozorenja i informativne poruke na duhanu za samostalno motanje koji se stavlja na tržište u vrećicama – proizvođači nisu bili u stanju planirati i naručiti matrice pakiranja i tiska te, prema potrebi, predvidjeti preinaku strojeva za odgovarajuće punjenje i pakiranje. Međutim, od 20. svibnja 2016., datuma predviđenog člankom 29. stavkom 1. Direktive 2014/40, do donošenja tih odluka prošlo je otprilike sedam mjeseci.

               26

               Kao treće, uzimajući u obzir načelo proporcionalnosti, sud koji je uputio zahtjev pita se je li prema članku 13. stavku 1. točki (c) Direktive 2014/40 dopušteno neutralno i bez promotivne svrhe na jediničnom pakiranju ili vanjskom pakiranju jednostavno navesti aromu ili tvar koja daje miris ili okus i smije se nalaziti u duhanskim proizvodima.

               27

               Naposljetku, sud koji je uputio zahtjev pita čini li se člankom 13. stavkom 1. točkom (c) Direktive 2014/40, kojim se zabranjuje uporaba određenih žigova, neproporcionalno izvlaštenje u smislu članka 17. stavka 1. druge rečenice Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja). Nositeljima žigova iz te odredbe onemogućena je njihova svaka razumna ili relevantna uporaba i to ih ekonomski pogađa na isti način kao i formalno izvlaštenje. Zahtjevi u pogledu označivanja koji proizlaze iz te odredbe imaju za posljedicu to da su nositeljima žigova trajno oduzete određene bitne mogućnosti uporabe predviđene člankom 10. Direktive (EU) 2015/2436 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2015. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL 2015., L 336, str. 1.).

               28

               U tim je okolnostima Verwaltungsgericht Berlin (Upravni sud u Berlinu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                                 (a)

                                 Jesu li stavci 1. i 7. članka 7. [Direktive 2014/40] u vezi sa stavkom 14. istog članka nevaljani zbog povrede načela pravne sigurnosti, s obzirom na to da se njima od država članica zahtijeva da zabrane stavljanje na tržište određenih duhanskih proizvoda iako nije potpuno jasno koje od tih duhanskih proizvoda treba zabraniti već od 20. svibnja 2016., a koje tek od 20. svibnja 2020.?

                                 (b)

                                 Jesu li stavci 1. i 7. članka 7. [Direktive 2014/40] u vezi sa stavkom 14. istog članka nevaljani zbog povrede načela jednakog postupanja, s obzirom na to da se njima, u pogledu zabrana koje trebaju usvojiti države članice, pravi razlika na temelju obujma prodaje a da za to ne postoji opravdan razlog?

                                 (c)

                                 Jesu li stavci 1. i 7. članka 7. [Direktive 2014/40] nevaljani zbog povrede načela proporcionalnosti i/ili povrede članka 34. UFEU‑a, s obzirom na to da se njima od država članica zahtijeva da već od 20. svibnja 2016. zabrane stavljanje na tržište duhanskih proizvoda sa svojstvenom aromom čiji obujam prodaje na području cijele Unije predstavlja manje od 3 % u pojedinoj proizvodnoj kategoriji?

                                 (d)

                                 U slučaju negativnog odgovora na [prvo pitanje točke (a) do (c)]: kako treba tumačiti pojam ‚proizvodna kategorija’ iz članka 7. stavka 14. Direktive [2014/40]? Treba li se razvrstavanje u ‚proizvodne kategorije’ temeljiti na vrsti svojstvene arome ili na vrsti (aromatiziranog) duhanskog proizvoda, ili na oba kriterija?

                                 (e)

                                 U slučaju negativnog odgovora na [prvo pitanje točke (a) do (c)]: kako se utvrđuje je li u pogledu određenog duhanskog proizvoda dosegnuta granica od 3 % iz članka 7. stavka 14. [Direktive 2014/40], sve dok ne postoje službeni i javno dostupni podaci i statistike u tom pogledu?

                        2.

                                 (a)

                                 Smiju li države članice prilikom prenošenja članaka 8. do 11. [Direktive 2014/40] u nacionalno pravo donijeti dodatna prijelazna pravila?

                                 (b)

                                 U slučaju negativnog odgovora na [drugo pitanje točku (a)]:

                                          —

                                          Jesu li članak 9. stavak 6. i članak 10. stavak 1. točka (f) [Direktive 2014/40] nevaljani zbog povrede načela proporcionalnosti i/ili povrede članka 34. UFEU‑a, s obzirom na to da se njima utvrđivanje određenih zahtjeva u pogledu označivanja i pakiranja delegira Komisiji a da joj se ne određuje rok u tom pogledu i ne propisuju podrobnija prijelazna pravila ili rokovi kako bi se osiguralo da obuhvaćeni poduzetnici imaju dovoljno vremena za prilagodbu zahtjevima iz te direktive?

                                          —

                                          Jesu li članak 9. stavak 1. drugi podstavak (tekst upozorenja), članak 9. stavak 4. točka (a) druga rečenica (veličina slova), članak 10. stavak 1. točka (b) (podaci o prestanku pušenja) i točka (e) (položaj upozorenja) te članak 11. stavak 1. prvi podstavak prva rečenica (označivanje) [Direktive 2014/40] nevaljani zbog povrede načela proporcionalnosti i/ili članka 34. UFEU‑a, s obzirom na to da državama članicama daju različita prava u vezi s izborom i dizajnom a da im ne određuju rok u tom pogledu i ne propisuju podrobnija prijelazna pravila ili rokove kako bi se osiguralo da obuhvaćeni poduzetnici imaju dovoljno vremena za prilagodbu zahtjevima iz te direktive?

                        3.

                                 (a)

                                 Treba li članak 13. stavak 1. točku (c) [Direktive 2014/40] u vezi sa stavkom 3. istog članka tumačiti na način da se njime od država članica zahtijeva da zabrane uporabu podataka koji upućuju na okus, miris, aromu ili druge aditive čak i ako ti podaci nisu promotivni, a uporaba predmetnih sastojaka i dalje je dopuštena?

                                 (b)

                                 Je li članak 13. stavak 1. točka (c) [Direktive 2014/40] nevaljan, s obzirom na to da se njime povređuje članak 17. [Povelje]?”

         O prethodnim pitanjima

            Prvo pitanje točke (a) do (c)

               29

               Prvim pitanjem točkama (a) do (c) sud koji je uputio zahtjev u biti propituje valjanost odredaba članka 7. stavaka 1. i 7. Direktive 2014/40 i njezina članka 7. stavka 14. s obzirom na načela pravne sigurnosti, jednakog postupanja i proporcionalnosti te s obzirom na članak 34. UFEU‑a.

         Valjanost članka 7. stavaka 1., 7. i 14. Direktive 2014/40 s obzirom na načelo pravne sigurnosti

               30

               Sud koji je uputio zahtjev pita jesu li načelu pravne sigurnosti protivni stavci 1., 7. i 14. članka 7. Direktive 2014/40, koji od država članica zahtijevaju da zabrane stavljanje na tržište određenih duhanskih proizvoda a da pritom ne navode jasno i točno koje od tih proizvoda treba zabraniti već od 20. svibnja 2016., a koje tek od 20. svibnja 2020.

               31

               Dakako, prema ustaljenoj sudskoj praksi, načelo pravne sigurnosti zahtijeva da propis Unije zainteresiranim osobama omogućuje da točno znaju doseg obveza koje im on nameće i da mogu nedvojbeno znati svoja prava i obveze te na temelju toga poduzimati svoje radnje (presuda od 25. srpnja 2018., Teglgaard i Fløjstrupgård, C‑239/17, EU:C:2018:597, t. 52. i navedena sudska praksa).

               32

               Međutim, valja također naglasiti da nije nužno da sâm zakonodavni akt propisuje tehnička pojašnjenja i Unijin zakonodavac može se koristiti općim pravnim okvirom koji prema potrebi treba naknadno precizirati (vidjeti u tom smislu presudu od 4. svibnja 2016., Pillbox 38, C‑477/14, EU:C:2016:324, t. 78. i 139.).

               33

               To što se u članku 7. stavcima 1., 7. i 14. Direktive 2014/40, s jedne strane, podrobno ne određuje kojim proizvodima sa svojstvenom aromom obujam prodaje na području cijele Unije iznosi 3 % ili više u pojedinoj proizvodnoj kategoriji i, s druge strane, to što nije propisan konkretan postupak radi utvrđivanja koji su proizvodi obuhvaćeni člankom 7. stavkom 14. te direktive ne znači, međutim, da je njezin članak 7. u stavcima 1., 7. i 14. protivan načelu pravne sigurnosti. Naime, kada na razini Unije ne postoji propis u tom pogledu, na državama je članicama, odnosno, ovisno o slučaju, na samim proizvođačima, da odaberu pouzdanu metodu koja može osigurati poštovanje zahtjeva koji proizlazi iz te odredbe (vidjeti u tom smislu presudu od 4. svibnja 2016., Pillbox 38, C‑477/14, EU:C:2016:324, t. 101.).

               34

               U tim okolnostima valja smatrati da stavci 1., 7. i 14. članka 7. Direktive 2014/40 nisu protivni načelu pravne sigurnosti.

         Valjanost članka 7. stavaka 1., 7. i 14. Direktive 2014/40 s obzirom na načela jednakog postupanja i proporcionalnosti te s obzirom na članak 34. UFEU‑a

               35

               Sud koji je uputio zahtjev ponajprije pita je li načelu jednakog postupanja protivna odredba članka 7. stavka 14. Direktive 2014/40, s obzirom na njezino razlikovanje duhanskih proizvoda prema obujmu prodaje.

               36

               U tom pogledu valja podsjetiti na to da načelo jednakog postupanja, kao opće načelo prava Unije, nalaže da se u usporedivim situacijama ne postupa na različit način i da se u različitim situacijama ne postupa na jednak način, osim ako je takvo postupanje objektivno opravdano (presuda od 4. svibnja 2016., Pillbox 38, C‑477/14, EU:C:2016:324, t. 35.).

               37

               Usporedivost različitih situacija utvrđuje se s obzirom na sve elemente koji ih obilježavaju. Te elemente valja utvrđivati i cijeniti osobito vodeći računa o predmetu i cilju akta Unije kojim se provodi razlikovanje u pitanju. Usto se moraju uzeti u obzir načela i ciljevi područja u koje ulazi predmetni akt (presuda od 12. svibnja 2011., Luksemburg/Parlament i Vijeće, C‑176/09, EU:C:2011:290, t. 32.).

               38

               U tom smislu Direktiva 2014/40, u skladu sa svojim člankom 1., nastoji ostvariti dvostruki cilj, koji se sastoji od olakšanja neometanog funkcioniranja unutarnjeg tržišta duhanskih i srodnih proizvoda, uzimajući kao polazište visoku razinu zaštite zdravlja ljudi, pogotovo mladih (presuda od 4. svibnja 2016., Poljska/Parlament i Vijeće, C‑358/14, EU:C:2016:323, t. 80.).

               39

               Radi ostvarenja cilja olakšanja neometanog funkcioniranja unutarnjeg tržišta duhanskih i srodnih proizvoda, u skladu s uvodnom izjavom 16. Direktive 2014/40, mjere kojima se uvode neopravdane razlike u postupanju prema različitim vrstama aromatiziranih cigareta trebalo bi izbjegavati.

               40

               Sud je usto u presudi od 4. svibnja 2016., Philip Morris Brands i dr. (C‑547/14, EU:C:2016:325, t. 114.) utvrdio da duhanski proizvodi sa svojstvenom aromom, s jedne strane, imaju istovrsna objektivna obilježja i, s druge strane, slične učinke u vezi sa započinjanjem konzumacije duhana i održavanjem ovisnosti o duhanu.

               41

               Prema tome, duhanski proizvodi sa svojstvenom aromom kojima je obujam prodaje na području cijele Unije manji od 3 % u pojedinoj proizvodnoj kategoriji ne razlikuju se od duhanskih proizvoda sa svojstvenom aromom kojima je obujam prodaje na području cijele Unije 3 % ili više u pojedinoj proizvodnoj kategoriji ni u odnosu na cilj olakšanja neometanog funkcioniranja unutarnjeg tržišta duhanskih i srodnih proizvoda ni u odnosu na cilj ostvarenja visoke razine zaštite zdravlja ljudi.

               42

               Iz toga slijedi da se aromatizirani proizvodi na koje se odnose zabrane svojstvenih aroma, propisane člankom 7. stavcima 1. i 7. Direktive 2014/40, nalaze u usporedivim situacijama s gledišta primjene načela jednakog postupanja.

               43

               Međutim, kako to proizlazi iz sudske prakse navedene u točki 36. ove presude, razlika u postupanju opravdana je kada je utemeljena na objektivnom i razumnom kriteriju, odnosno kada je u vezi s pravno dopuštenim ciljem kojem teži predmetno zakonodavstvo i kada je ta razlika proporcionalna cilju koji se želi postići predmetnim postupanjem (presuda od 16. prosinca 2008., Arcelor Atlantique i Lorraine i dr., C‑127/07, EU:C:2008:728, t. 47.).

               44

               U tom pogledu Sud je zakonodavcu Unije u okviru izvršavanja ovlasti koje su mu dodijeljene priznao široku marginu prosudbe kada njegovo djelovanje podrazumijeva odabire političke, ekonomske i socijalne naravi i kada treba izvršiti složene ocjene i procjene (presuda od 16. prosinca 2008., Arcelor Atlantique i Lorraine i dr., C‑127/07, EU:C:2008:728, t. 57.). Zakonodavac Unije mogao bi, dakle, prilikom ostvarivanja svoje široke margine prosudbe provesti samo usklađivanje u fazama i zahtijevati samo postupno ukidanje jednostranih mjera koje su poduzele države članice (vidjeti u tom smislu presudu od 4. svibnja 2016., Philip Morris Brands i dr. (C‑547/14, EU:C:2016:325, t. 63. i 134.).

               45

               Međutim, što se tiče ciljeva postavljenih člankom 7. stavkom 14. Direktive 2014/40, iz njezine uvodne izjave 16. proizlazi da bi proizvode sa svojstvenim aromama koji se prodaju u većem obujmu trebalo uklanjati tijekom duljeg razdoblja kako bi se potrošačima omogućilo dovoljno vremena za prelazak na druge proizvode.

               46

               Kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 48. svojeg mišljenja, kriterij obujma prodaje duhanskih proizvoda sa svojstvenom aromom u pojedinoj proizvodnoj kategoriji ne odnosi se na duhanske proizvode sa svojstvenom aromom i neutralan je u odnosu na proizvođače. Naime, iz spisa kojim Sud raspolaže ne proizlazi da uglavnom mali i srednji poduzetnici proizvode duhanske proizvode sa svojstvenom aromom kojima je obujam prodaje na području cijele Unije manji od 3 % u pojedinoj proizvodnoj kategoriji. Slijedom toga, treba smatrati da je taj kriterij objektivno opravdan.

               47

               Osim toga, valja smatrati da potrošačima treba ostaviti dovoljno vremena za prelazak na druge proizvode, što također omogućava da se ekonomske posljedice zabrane predviđene u članku 7. Direktive 2014/40 pomire sa zahtjevom postizanja visoke razine zaštite zdravlja ljudi.

               48

               Naime, kriterij koji se temelji na obujmu prodaje proizvoda, poput onoga u glavnom postupku, odražava, kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točki 50. svojeg mišljenja, potrošačke navike i ekonomsku važnost proizvodnje dotičnih proizvoda.

               49

               U tim okolnostima valja smatrati da stavci 1., 7. i 14. članka 7. Direktive 2014/40 nisu protivni načelu jednakog postupanja.

               50

               Nadalje, sud koji je uputio zahtjev pita jesu li stavci 1. i 7. članka 7. Direktive 2014/40 u skladu s načelom proporcionalnosti, s obzirom na to da zabranjuju stavljanje na tržište duhanskih proizvoda sa svojstvenom aromom kojima je obujam prodaje na području cijele Unije manji od 3 % u pojedinoj proizvodnoj kategoriji.

               51

               S tim u vezi, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, načelo proporcionalnosti zahtijeva da akti institucija Unije budu prikladni za ostvarenje zadanih legitimnih ciljeva predmetnog propisa i da ne prekoračuju granice onoga što je nužno za njihovo ostvarenje, pri čemu, u slučaju kada je moguće odabrati između više prikladnih mjera, valja primijeniti onu koja je najmanje ograničavajuća, a prouzročeni nepovoljni učinci ne smiju biti nerazmjerni zadanim ciljevima (presuda od 4. svibnja 2016., Poljska/Parlament i Vijeće, C‑358/14, EU:C:2016:323, t. 78.).

               52

               Što se tiče sudskog nadzora pretpostavki navedenih u prethodnoj točki ove presude, kao što to proizlazi iz sudske prakse navedene u točki 44. ove presude, zakonodavac Unije ima široku diskrecijsku ovlast u području poput onoga o kojem je riječ u ovom slučaju, koje od njega zahtijeva političke, ekonomske i socijalne odabire i u kojem treba izvršiti složene procjene.

               53

               Međutim, uzimajući u obzir cilj zabrane stavljanja na tržište duhanskih proizvoda sa svojstvenom aromom, valja istaknuti da je ta zabrana također prikladna za postizanje visoke razine zaštite zdravlja ljudi, a osobito mladih. Naime, nije sporno da su određene arome osobito privlačne mladima i da olakšavaju započinjanje konzumacije duhana (presuda od 4. svibnja 2016., Poljska/Parlament i Vijeće, C‑358/14, EU:C:2016:323, t. 81. i 82.).

               54

               U tom pogledu u presudama od 4. svibnja 2016., Poljska/Parlament i Vijeće (C‑358/14, EU:C:2016:323, t. 102.) i od 4. svibnja 2016., Philip Morris Brands i dr. (C‑547/14, EU:C:2016:325, t. 190.) Sud je utvrdio da je Unijin zakonodavac člankom 7. stavkom 14. Direktive 2014/40 odvagnuo, s jedne strane, ekonomske posljedice zabrane propisane u članku 7. te direktive i, s druge strane, obvezu osiguranja visoke razine zaštite zdravlja ljudi u vezi s proizvodom za koji su karakteristična štetna svojstva.

               55

               Stoga valja utvrditi da zabrana stavljanja na tržište duhanskih proizvoda sa svojstvenom aromom očito ne prekoračuje ono što je nužno za ostvarenje postavljenog cilja.

               56

               U tim okolnostima valja smatrati da stavci 1., 7. i 14. članka 7. Direktive 2014/40 nisu protivni načelu proporcionalnosti.

               57

               Osim toga, što se tiče dvojbi nacionalnog suda u pogledu usklađenosti članka 7. stavaka 1., 7. i 14. Direktive 2014/40 s člankom 34. UFEU‑a, iako stavci 1., 7. i 14. članka 7. te direktive čine prepreku u smislu članka 34. UFEU‑a, valja utvrditi da je takvo ograničenje – kako je to utvrđeno u točki 54. ove presude – opravdano odvagivanjem ekonomskih posljedica zabrane propisane u članku 7. Direktive 2014/40 i obveze osiguranja visoke razine zaštite zdravlja ljudi te ono nije protivno načelu proporcionalnosti. Slijedom toga, stavci 1., 7. i 14. članka 7. Direktive 2014/40 nisu protivni ni članku 34. UFEU‑a.

               58

               Uzimajući u obzir sva prethodna razmatranja, na prvo pitanje točke (a) do (c) valja odgovoriti tako da njegovo ispitivanje nije otkrilo nijedan element koji bi utjecao na valjanost članka 7. stavaka 1., 7. i 14. Direktive 2014/40.

            Prvo pitanje točke (d) i (e)

               59

               Prvim pitanjem točkama (d) i (e) sud koji je uputio zahtjev u biti od Suda traži da protumači pojam „proizvodna kategorija” iz članka 7. stavka 14. Direktive 2014/40 i da ga pojasni u pogledu postupka koji valja primijeniti kako bi se utvrdilo doseže li pojedini duhanski proizvod prag od 3 % propisan tom odredbom.

               60

               Treba naglasiti da prilikom tumačenja odredbe prava Unije valja uzeti u obzir ne samo njezin tekst nego i kontekst u kojem se nalazi te zadane ciljeve propisa kojeg je dio (presuda od 26. rujna 2018., Baumgartner, C‑513/17, EU:C:2018:772, t. 23.).

               61

               Najprije valja napomenuti da pojam „proizvodna kategorija”, koji se nalazi u članku 7. stavku 14. Direktive 2014/40, nije definiran u njezinu članku 2., naslovljenom „Definicije”.

               62

               Zatim, što se tiče konteksta u kojem se nalazi članak 7. stavak 14. navedene direktive, valja istaknuti da su, u skladu s člankom 7. stavkom 12. Direktive 2014/40, cigarete i duhan za samostalno motanje jedini obuhvaćeni zabranama koje su propisane u njezinu članku 7. stavcima 1. i 7.

               63

               Nadalje, u članku 2. točki 14. Direktive 2014/40, u kojem se definira pojam „novi duhanski proizvodi”, cigarete i duhan za samostalno motanje navedeni su kao dvije zasebne kategorije duhanskih proizvoda.

               64

               Osim toga, duhan za samostalno motanje naveden je kao primjer „proizvodne kategorije” u uvodnoj izjavi 9. te direktive.

               65

               To znači da su i cigarete, poput duhana za samostalno motanje, „proizvodna kategorija” u smislu članka 7. stavka 14. Direktive 2014/40.

               66

               Što se tiče ciljeva postavljenih člankom 7. stavkom 14. te direktive, iz njezine uvodne izjave 16. proizlazi da bi proizvode sa svojstvenim aromama koji se prodaju u većem obujmu trebalo uklanjati tijekom duljeg razdoblja kako bi se potrošačima omogućilo dovoljno vremena za prelazak na druge proizvode.

               67

               Međutim, budući da, s jedne strane, tim ciljevima nije protivno tumačenje prema kojem cigarete, isto kao i duhan za samostalno motanje, čine „proizvodnu kategoriju” u smislu članka 7. stavka 14. Direktive 2014/40 i da se, s druge strane, može predmnijevati jednako značenje istih pojmova koji se upotrebljavaju u istom aktu Unije, pojam „proizvodna kategorija” – u smislu navedene odredbe – ne treba tumačiti različito od istih pojmova koji se nalaze u drugim odredbama iste direktive.

               68

               Nadalje, što se tiče metode kojom se može utvrditi doseže li pojedini duhanski proizvod na području cijele Unije prag od 3 % propisan u članku 7. stavku 14. Direktive 2014/40, za potrebe primjene izuzeća iz te odredbe, iz sudske prakse navedene u točki 33. ove presude proizlazi da je u uvjetima nepostojanja propisa Unije na državama članicama da odrede pouzdanu metodu koja može osigurati poštovanje zahtjeva iz te odredbe.

               69

               Iz spisa koji je podnesen Sudu proizlazi da je u skladu s tom sudskom praksom Savezna Republika Njemačka članak 7. stavak 14. Direktive 2014/40 provela tako što je u članku 34. stavku 3. Verordnunga über Tabakerzeugnisse und verwandte Erzeugnisse (Uredba o duhanskim i srodnim proizvodima) od 27. travnja 2016. (BGBl. 2016. I, str. 980.) propisala koje arome duhanski proizvodi moraju sadržavati kako bi se na njih zabrana stavljanja na tržište primjenjivala tek od 20. svibnja 2020.

               70

               Uzimajući u obzir ta razmatranja, na prvo pitanje točke (d) i (e) valja odgovoriti tako da članak 7. stavak 14. Direktive 2014/40 valja tumačiti na način da, s jedne strane, pojam „proizvodna kategorija” u smislu te odredbe obuhvaća i cigarete i duhan za samostalno motanje i da se, s druge strane, postupak koji valja primijeniti kako bi se utvrdilo doseže li pojedini duhanski proizvod prag od 3 % propisan u toj odredbi mora odrediti u skladu s unutarnjim pravom dotične države članice.

            Drugo pitanje

         Drugo pitanje točka (a)

               71

               Drugim pitanjem točkom (a) sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članke 8. do 11. Direktive 2014/40 tumačiti na način da državama članicama dopuštaju da propišu dodatne rokove za prenošenje, uz one koji su predviđeni u članku 29. stavku 1. i članku 30. točki (a) te direktive.

               72

               Valja napomenuti da je člankom 29. stavkom 1. Direktive 2014/40 propisano da države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s tom direktivom najkasnije do 20. svibnja 2016. i da ih od istog datuma primjenjuju, ne dovodeći u pitanje, među ostalim, njezin članak 7. stavak 14.

               73

               Međutim, člankom 30. iste direktive, naslovljenim „Prijelazne odredbe”, u točki (a) propisano je da države članice mogu dopustiti da se duhanski proizvodi proizvedeni ili pušteni u slobodan promet i označeni u skladu s Direktivom 2001/37 prije 20. svibnja 2016. smiju stavljati na tržište do 20. svibnja 2017.

               74

               Nasuprot tomu, u člancima 8. do 11. Direktive 2014/40 nisu predviđeni prijelazni rokovi koji zamjenjuju one predviđene u njezinim člancima 29. i 30.

               75

               Uzimajući u obzir ta razmatranja, na drugo pitanje točku (a) valja odgovoriti tako da članke 8. do 11. Direktive 2014/40 treba tumačiti na način da državama članicama ne dopuštaju da propišu dodatne rokove za prenošenje, uz one koji su predviđeni u člancima 29. i 30. te direktive.

         Drugo pitanje točka (b)

               76

               Sud koji je uputio zahtjev drugim pitanjem točkom (b) pita jesu li – u slučaju negativnog odgovora na drugo pitanje točku (a) – članak 9. stavak 1. drugi podstavak, stavak 4. točka (a) druga rečenica i stavak 6., članak 10. stavak 1. točke (b), (e) i (f) te članak 11. stavak 1. prvi podstavak prva rečenica Direktive 2014/40 protivni načelu proporcionalnosti i članku 34. UFEU‑a.

               77

               U tom pogledu sud koji je uputio zahtjev podsjeća na to da članak 9. stavak 6. i članak 10. stavak 1. točka (f) Direktive 2014/40 utvrđivanje određenih zahtjeva u pogledu označivanja i pakiranja duhanskih proizvoda delegiraju Komisiji a da joj za to ne određuju rok i ne propisuju podrobnija prijelazna pravila ili rokove kako bi se osiguralo da obuhvaćeni poduzetnici imaju dovoljno vremena za prilagodbu zahtjevima iz te direktive.

               78

               Međutim, kada je riječ o načelu proporcionalnosti, s obzirom na to da opća načela prava, uključujući i takvo načelo, čine dio pravnog poretka Unije, valja istaknuti da ih moraju poštovati ne samo institucije Unije nego i države članice pri izvršavanju ovlasti koje im dodjeljuju direktive Unije (presuda od 2. lipnja 2016., ROZ-ŚWIT, C‑418/14, EU:C:2016:400, t. 20.).

               79

               U ovom slučaju, prema članku 32. Direktive 2014/40, ona je stupila na snagu 19. svibnja 2014., dok su države članice bile dužne početi primjenjivati zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s tom direktivom najkasnije 20. svibnja 2016., ne dovodeći u pitanje, među ostalim, njezin članak 7. stavak 14.

               80

               Razdoblje od dvije godine koje su države članice imale na raspolaganju kako bi donijele zakone i druge propise radi prenošenja Direktive 2014/40 i kako bi se jamčilo da obuhvaćeni gospodarski subjekti imaju potrebno vrijeme za prilagodbu zahtjevima iz te direktive dovoljno je s gledišta načela proporcionalnosti.

               81

               Usto, prema članku 30. Direktive 2014/40 države članice smiju dopustiti da se duhanski proizvodi proizvedeni ili pušteni u slobodan promet i označeni u skladu s Direktivom 2001/37 prije 20. svibnja 2016. stavljaju na tržište do 20. svibnja 2017.

               82

               Osim toga, što se tiče usklađenosti članka 9. stavka 1. drugog podstavka, stavka 4. točke (a) druge rečenice i stavka 6., članka 10. stavka 1. točaka (b), (e) i (f) te članka 11. stavka 1. prvog podstavka prve rečenice Direktive 2014/40 s člankom 34. UFEU‑a, mora se naglasiti da načelo slobodnog kretanja robe ne sprečava zabrane ili ograničenja uvoza, izvoza ili tranzita ako su opravdana, među ostalim, razlozima zaštite zdravlja i života ljudi (vidjeti u tom smislu presudu od 14. prosinca 2004., Swedish Match, C‑210/03, EU:C:2004:802, t. 60.).

               83

               Slijedom toga, mora se smatrati da su odredbe članka 9. stavka 1. drugog podstavka, stavka 4. točke (a) druge rečenice i stavka 6., članka 10. stavka 1. točaka (b), (e) i (f) te članka 11. stavka 1. prvog podstavka prve rečenice Direktive 2014/40 u skladu s načelom proporcionalnosti i člankom 34. UFEU‑a.

               84

               U tim okolnostima na drugo pitanje točku (b) valja odgovoriti tako da njegovim ispitivanjem nije otkriven nijedan element koji može utjecati na valjanost članka 9. stavka 1. drugog podstavka, stavka 4. točke (a) druge rečenice i stavka 6., članka 10. stavka 1. točaka (b), (e) i (f) te članka 11. stavka 1. prvog podstavka prve rečenice Direktive 2014/40.

            Treće pitanje

         Treće pitanje točka (a)

               85

               Trećim pitanjem točkom (a) sud koji je uputio zahtjev pita treba li članak 13. stavak 1. točku (c) i stavak 3. Direktive 2014/40 tumačiti na način da se njime od država članica zahtijeva da zabrane uporabu podataka koji upućuju na okus, miris, aromu ili druge aditive čak i ako ti podaci nisu promotivni, a uporaba predmetnih sastojaka i dalje je dopuštena.

               86

               Prema članku 13. stavku 1. točki (c) i stavku 3. Direktive 2014/40, označivanje jediničnih pakiranja, vanjsko pakiranje i sam duhanski proizvod ne smiju sadržavati nikakav element ni obilježje koje upućuje na okus, miris, bilo kakve arome ili druge aditive ili njihovu odsutnost. Valja naglasiti da ti elementi i obilježja mogu biti, među ostalim, tekstovi, simboli, imena, žigovi, figurativne i druge oznake.

               87

               Budući da prema članku 13. stavku 1. točki (c) Direktive 2014/40 duhanski proizvodi ne smiju sadržavati „nikakav element ni obilježje koje”„upućuje na”„bilo kakve arome”, a prema tekstu njezina članka 13. stavka 3. ti elementi i obilježja smiju sadržavati, među ostalim, tekstove, simbole, imena, žigove ili figurativne oznake koji nisu promotivni, valja zaključiti da Unijin zakonodavac nije namjeravao razlikovati promotivne od nepromotivnih podataka. To tumačenje potkrepljuje i činjenica da je – za razliku od onoga što je predviđeno u članku 13. navedene direktive – Unijin zakonodavac u njezinu članku 20. stavku 4. točki (b) izričito propisao da jedinična pakiranja i vanjska pakiranja elektroničkih cigareta i spremnika za ponovno punjenje ne uključuju elemente ni obilježja iz članka 13. Direktive 2014/40, uz iznimku onih iz njezina članka 13. stavka 1. točke (c) koji upućuju na arome ili njihovu odsutnost.

               88

               Nadalje, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 78. svojeg mišljenja, duhanski proizvodi sa svojstvenom aromom i dalje se smiju razlikovati od drugih duhanskih proizvoda, samo ne smiju sadržavati neki od elemenata navedenih u članku 13. stavku 1. točkama (a) do (e) navedene direktive.

               89

               Usto, budući da je Sud u presudi od 4. svibnja 2016., Philip Morris Brands i dr. (C‑547/14, EU:C:2016:325, t. 141.) utvrdio da se zabrana svakog elementa ili obilježja koje upućuje na bilo kakve arome primjenjuje neovisno o tome jesu li predmetne informacije sadržajno točne, valja zaključiti da se ta zabrana odnosi i na nepromotivne podatke o sastojcima uporaba kojih je prema Direktivi 2014/40 dopuštena.

               90

               Slijedom toga, članak 13. stavak 1. točku (c) i stavak 3. Direktive 2014/40 treba tumačiti na način da se njime od država članica zahtijeva da zabrane uporabu podataka koji upućuju na okus, miris, aromu ili druge aditive čak i ako ti podaci nisu promotivni, a uporaba predmetnih sastojaka i dalje je dopuštena.

         Treće pitanje točka (b)

               91

               Trećim pitanjem točkom (b) sud koji je uputio zahtjev pita čini li se člankom 13. stavkom 1. točkom (c) Direktive 2014/40 povreda članka 17. Povelje zbog znatnih ograničenja uporabe žigova predviđenih tom odredbom.

               92

               Valja istaknuti da se pravo vlasništva zajamčeno člankom 17. Povelje, u skladu s njegovim stavkom 2., odnosi i na intelektualno vlasništvo.

               93

               Zabranjujući to da označivanje jediničnih pakiranja, vanjska pakiranja i sam duhanski proizvod sadržavaju žigove koji upućuju na bilo kakvu aromu, članak 13. stavak 1. točka (c) Direktive 2014/40 u vezi s njezinim člankom 13. stavkom 3. ograničava njihovu uporabu.

               94

               Međutim, pravo na vlasništvo nije apsolutno, već ga treba uzeti u obzir u odnosu na njegovu ulogu u društvu (vidjeti u tom smislu presudu od 15. siječnja 2013., Križan i dr., C‑416/10, EU:C:2013:8, t. 113.).

               95

               To se pak razmatranje osobito odražava u načinu na koji valja provesti načelo proporcionalnosti na temelju članka 52. stavka 1. Povelje (presuda od 22. siječnja 2013., Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, t. 47.).

               96

               U skladu s potonjom odredbom, svako ograničenje pri ostvarivanju prava i sloboda priznatih Poveljom mora biti predviđeno zakonom, mora poštovati njihov bitan sadržaj i, uz poštovanje načela proporcionalnosti, mora biti nužno i stvarno odgovarati ciljevima od općeg interesa koje priznaje Unija ili potrebi zaštite prava i sloboda drugih osoba (presuda od 4. svibnja 2016., Pillbox 38, C‑477/14, EU:C:2016:324, t. 160.).

               97

               U ovom slučaju valja utvrditi da je ograničenje uporabe žigova uvedeno Direktivom 2014/40 i da se odnosi jedino na uporabu žigova proizvođačâ na oznakama jediničnih pakiranja, na vanjskom pakiranju i na samom duhanskom proizvodu, što znači da ne povređuje samu bit njihova prava na žig, sve kako bi se prilikom uklanjanja prepreka koje u pogledu označivanja proizlaze iz nacionalnih zakonodavstava jamčila visoka razina zaštite zdravlja (vidjeti u tom smislu presudu od 10. prosinca 2002., British American Tobacco (Investments) i Imperial Tobacco, C‑491/01, EU:C:2002:741, t. 150.).

               98

               Naime, Direktiva 2014/40 nositeljima žigova o kojima je riječ u članku 13. stavku 1. točki (c) i stavku 3. ostavlja slobodu da se njima koriste na bilo koji drugi način, osim onog predviđenog u tim odredbama, poput primjerice u prodaji na veliko. Slijedom toga, ograničavanje uporabe žigova opisano u točki 93. ove presude ne može se izjednačiti s oduzimanjem vlasništva.

               99

               Osim toga, budući da prema uvodnoj izjavi 16. Direktive 2014/40 duhanski proizvodi sa svojstvenom aromom olakšavaju započinjanje konzumacije duhana i utječu na obrasce potrošnje, zabrana stavljanja žigova koji upućuju na neku aromu na oznake jediničnih pakiranja, na vanjsko pakiranje kao i na sam duhanski proizvod može smanjiti njihovu privlačnost i odgovara ciljevima od općeg interesa koje priznaje Unija tako što doprinosi jamčenju visoke razine zaštite javnog zdravlja.

               100

               Prema tome, ispitivanje trećeg prethodnog pitanja nije otkrilo nijedan element koji bi utjecao na valjanost članka 13. stavka 1. točke (c) i stavka 3. Direktive 2014/40.

         Troškovi

               101

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenog, Sud (prvo vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Ispitivanje prvog prethodnog pitanja nije otkrilo nijedan element koji može utjecati na valjanost članka 7. stavaka 1., 7., i 14. Direktive 2014/40/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 3. travnja 2014. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica o proizvodnji, predstavljanju i prodaji duhanskih i srodnih proizvoda i o stavljanju izvan snage Direktive 2001/37/EZ.

                           2.

                           Članak 7. stavak 14. Direktive 2014/40 treba tumačiti na način da, s jedne strane, pojam „proizvodna kategorija” u smislu te odredbe obuhvaća i cigarete i duhan za samostalno motanje i da se, s druge strane, postupak koji valja primijeniti kako bi se utvrdilo doseže li pojedini duhanski proizvod prag od 3 % propisan u toj odredbi mora odrediti u skladu s unutarnjim pravom dotične države članice.

                           3.

                           Članke 8. do 11. Direktive 2014/40 treba tumačiti na način da državama članicama ne dopuštaju da propišu dodatne rokove za prenošenje, uz one koji su predviđeni u člancima 29. i 30. te direktive.

                           4.

                           Ispitivanje drugog prethodnog pitanja nije otkrilo nijedan element koji može utjecati na valjanost članka 9. stavka 1. drugog podstavka, stavka 4. točke (a) druge rečenice i stavka 6., članka 10. stavka 1. točaka (b), (e) i (f) te članka 11. stavka 1. prvog podstavka prve rečenice Direktive 2014/40.

                           5.

                           Članak 13. stavak 1. točku (c) i stavak 3. Direktive 2014/40 treba tumačiti na način da se njime od država članica zahtijeva da zabrane uporabu podataka koji upućuju na okus, miris, aromu ili druge aditive čak i ako ti podaci nisu promotivni, a uporaba predmetnih sastojaka i dalje je dopuštena.

                           6.

                           Ispitivanje trećeg prethodnog pitanja nije otkrilo nijedan element koji bi utjecao na valjanost članka 13. stavka 1. točke (c) i stavka 3. Direktive 2014/40.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački


title: Presuda Suda (osmo vijeće) od 7. veljače 2019.#NK.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberlandesgericht Oldenburg.#Zahtjev za prethodnu odluku – Promet – Cestovni promet – Uredba (EZ) br. 561/2006 – Uredba (EU) br. 165/2014 – Obveza korištenja tahografa – Iznimka za vozila koja se koriste za prijevoz živih životinja s gospodarstava do lokalnih tržnica i natrag s tržnica u lokalne klaonice.#Predmet C-231/18.

text:
         PRESUDA SUDA (osmo vijeće)
      7. veljače 2019. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku – Promet – Cestovni promet – Uredba (EZ) br. 561/2006 – Uredba (EU) br. 165/2014 – Obveza korištenja tahografa – Iznimka za vozila koja se koriste za prijevoz živih životinja s gospodarstava do lokalnih tržnica i natrag s tržnica u lokalne klaonice”
      U predmetu C‑231/18,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Oberlandesgericht Oldenburg (Visoki zemaljski sud u Oldenburgu, Njemačka), odlukom od 5. ožujka 2018., koju je Sud zaprimio 3. travnja 2018., u postupku protiv

         NK,

      uz sudjelovanje:

         Staatsanwaltschaft Oldenburg,

         Staatliches Gewerbeaufsichtsamt Oldenburg,

      SUD (osmo vijeće),
      u sastavu: F. Biltgen, predsjednik vijeća, C. G. Fernlund i L. S. Rossi (izvjestiteljica), suci,
      nezavisni odvjetnik: N. Wahl,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               –

               za norvešku vladu, E. Sawkins Eikeland, K. H. Aarvik i C. Anker, u svojstvu agenata,

               –

               za Europsku komisiju, B. Eggers i J. Hottiaux, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 13. stavka 1. točke (p) Uredbe (EZ) br. 561/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva koje se odnosi na cestovni promet i o izmjeni uredbi Vijeća (EEZ) br. 3821/85 i (EZ) br. 2135/98 te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3820/85 (SL 2006., L 102, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 6., str. 167.), kako je izmijenjena Uredbom (EU) br. 165/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. veljače 2014. (SL 2014., L 60, str. 1., u daljnjem tekstu: Uredba br. 561/2006).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru postupka pokrenutog protiv NK‑a, trgovca na veliko stokom sa sjedištem u Donjoj Saskoj (Njemačka), jer je jednom od svojih vozača dopustio da prevozi stoku s gospodarstva izravno do klaonice bez kartice vozača.

         Pravni okvir

            Pravo Unije

               3

               Člankom 1. Uredbe br. 561/2006 određuje se:
               „Ovom se Uredbom utvrđuju pravila o vremenu vožnje, stankama i razdobljima odmora vozača koji obavljaju cestovni prijevoz robe i putnika s ciljem usklađivanja uvjeta tržišnog natjecanja između različitih oblika kopnenog prometa, posebno u odnosu na cestovni sektor te s ciljem poboljšanja radnih uvjeta rada i sigurnosti cestovnog prometa. […]”

               4

               Članak 2. stavak 1. točka (a) te uredbe glasi:
               „Ova se Uredba primjenjuje na cestovni prijevoz:

                        (a)

                        tereta gdje najveća dopuštena masa vozila, uključujući prikolicu ili poluprikolicu, prelazi 3,5 tona; […]”.

               5

               Člankom 13. stavkom 1. navedene uredbe propisuje se:
               „Pod uvjetom da nisu dovedeni u pitanje ciljevi utvrđeni u članku 1., svaka država članica može odobriti iznimke od članaka od 5. do 9. te zahtijevati da te iznimke podliježu pojedinačnim uvjetima na njezinom vlastitom području […], koje se primjenjuju na prijevoz koji se obavlja pomoću:
               […]

                        (p)

                        vozila koja se koriste za prijevoz živih životinja s gospodarstava do lokalnih tržnica i natrag s tržnica u lokalne klaonice u krugu do 100 km.”

               6

               Uredbom br. 165/2014 uređuju se, među ostalim, obveze i zahtjevi vezani uz izradu, ugradnju, uporabu, ispitivanje i provjeru tahografa koji se koriste u cestovnom prometu.

               7

               Uvodna izjava 3. te uredbe glasi:
               „Određena vozila ne podliježu odredbama Uredbe […] br. 561/2006 […]. Radi održanja usklađenosti, trebalo bi biti moguće izuzeti takva vozila iz područja primjene ove Uredbe.”

               8

               Člankom 2. stavkom 2. Uredbe br. 165/2014 propisuje se:
               „Uz definicije iz stavka 1., za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:

                        (a)

                        ‚tahograf’ ili ‚uređaj za bilježenje podataka’ znači uređaj koji se ugrađuje u cestovna vozila u svrhu prikaza, bilježenja, ispisa, pohrane i automatskog ili poluautomatskog generiranja detalja o kretanju tih vozila, uključujući brzinu tih vozila, u skladu s člankom 4. stavkom 3. kao i detalje o određenim razdobljima aktivnosti njihovih vozača;

                  […]

                        (d)

                        ‚tahografska kartica’ znači pametna kartica koja se koristi u kombinaciji s tahografom, a pomoću koje tahograf prepoznaje ulogu držatelja kartice te koja omogućuje prijenos i pohranu podataka;

                  […]

                        (f)

                        ‚kartica vozača’ znači tahografska kartica koju ovlaštena tijela u državi članici izdaju pojedinom vozaču, a koja služi za identifikaciju vozača te omogućuje pohranu podataka o aktivnosti vozača;

                  […]”.

               9

               Člankom 3. stavkom 2. te uredbe određuje se:
               „Države članice mogu izuzeti od primjene ove Uredbe vozila navedena u članku 13. stavcima 1. i 3. Uredbe […] br. 561/2006.”

            Njemačko pravo

               10

               Člankom 8. Fahrpersonalgesetza (Zakon o profesionalnim vozačima) određuje se:
               „1.   Prekršaj čini tko namjerno ili nehajem

                        1.

                        kao poduzetnik,
                        […]

                                 (b)

                                 postupa protivno nekoj od odredbi […] Uredbe […] br. 165/2014 […]

                  2.   Prekršaj se u slučajevima iz stavka 1. točki 1. i 3. može kazniti novčanom kaznom do 30000 eura […]”.

               11

               Člankom 18. stavkom 1. točkom 16. Fahrpersonalverordnunga (Uredba o profesionalnim vozačima) propisuje se:
               „1.   Na temelju članka 13. stavka 1. Uredbe […] br. 561/2006 i članka 3. stavka 2. Uredbe […] br. 165/2014, sljedeće kategorije vozila isključuju se […] iz primjene članaka 5. do 9. Uredbe […] br. 561/2006 i primjene Uredbe […] br. 165/2014:
               […]

                        16.

                        Vozila koja se u krugu do 100 km od lokacije poduzeća koriste za prijevoz živih životinja do lokalnih tržnica i natrag od tržnica do lokalnih klaonica.”

               12

               Člankom 23. stavkom 1. točkom 2. Uredbe o profesionalnim vozačima pojašnjava se:
               „1.   Prekršaj u smislu članka 8. stavka 1. točke 1. podtočke (b) Zakona o profesionalnim vozačima čini tko, namjerno ili nehajem, kao poduzetnik postupa protiv Uredbe […] br. 165/2014 […], time što
               […]

                        2.

                        protivno članku 32. stavku 1. ne osigura ispravan rad ili pravilnu uporabu tahografa ili kartice vozača ili evidencijskog lista […]”.

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               13

               NK je trgovac na veliko stokom sa sjedištem u Donjoj Saskoj koji od poljoprivrednika kupuje životinje te ih potom prevozi do klaonica kojima ih i prodaje.

               14

               U studenome 2016. NK je kupio svinje za tov od poljoprivrednika iz okruga Cloppenburg u Donjoj Saskoj te organizirao njihov prijevoz jednim od svojih vozila za prijevoz životinja od gospodarstva do klaonice. Prilikom prometne kontrole utvrđeno je da vozač vozila nije upotrijebio svoju karticu vozača. Na temelju Zakona i Uredbe o profesionalnim vozačima, NK‑u je naloženo da plati novčanu kaznu u iznosu od 750 eura jer je dopustio i naložio vožnju bez kartice vozača, a koja je potvrđena odlukom Amtsgerichta Oldenburg (Općinski sud u Oldenburgu, Njemačka).

               15

               NK je podnio tužbu protiv te odluke pred Oberlandesgerichtom Oldenburg (Visoki zemaljski sud u Oldenburgu, Njemačka), pozivajući se na primjenu izuzeća propisanog u članku 13. stavku 1. točki (p) Uredbe br. 561/2006 na koju se upućuje člankom 3. stavkom 2. Uredbe br. 165/2014, koji je u njemačko pravo prenesen člankom 18. stavkom 1. točkom 16. Uredbe o profesionalnim vozačima.

               16

               Smatrajući da tumačenje pojma „tržnica” u smislu Uredbe br. 561/2006 nije očito, Oberlandesgericht Oldenburg (Visoki zemaljski sud u Oldenburgu) odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „Može li se trgovac na veliko stokom, koji od poljoprivrednika kupuje žive životinje i prevozi ih do klaonice u krugu do 100 km i kojoj prodaje životinje pozivati na iznimku propisanu u članku 13. stavku 1. točki (p) Uredbe br. 561/2006 […] – ‚vozila koja se koriste za prijevoz živih životinja s gospodarstava do lokalnih tržnica i natrag s tržnica u lokalne klaonice u krugu do 100 km’ jer je u slučaju kupnje od poljoprivrednika riječ o ‚tržnici’ u smislu te odredbe ili jer sâmog poduzetnika koji trguje stokom treba smatrati ‚tržnicom’?
               Ako nije riječ o „tržnici” u smislu navedene odredbe:
               Može li se trgovac na veliko stokom, koji od poljoprivrednika kupuje žive životinje i prevozi ih do klaonice u krugu do 100 km i kojoj prodaje životinje, odgovarajućom primjenom prethodno navedene norme pozivati na tu iznimku?”

         O prethodnom pitanju

               17

               Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li pojam „tržnica”, koji se nalazi u članku 13. stavku 1. točki (p) Uredbe br. 561/2006, tumačiti na način da on označava transakciju izvršenu između trgovca na veliko stokom i gospodarstva ili trgovca na veliko stokom samog, ili se pak izuzeće propisano u toj odredbi može proširiti na vozila kojima se žive životinje prevoze s gospodarstava do lokalnih klaonica.

               18

               Uvodno treba podsjetiti na to da su, sukladno njezinu članku 1., ciljevi Uredbe br. 561/2006 usklađivanje uvjeta tržišnog natjecanja u odnosu na cestovni sektor te poboljšanje radnih uvjeta rada i sigurnosti cestovnog prometa, a ti se ciljevi posebice očituju kroz obvezu opremanja vozila za cestovni promet s odobrenim tahografom koji omogućuje nadzor poštovanja vremena vožnje i odmora vozačâ (presuda od 13. ožujka 2014., A. Karuse, C‑222/12, EU:C:2014:142, t. 29. i navedena sudska praksa).

               19

               Međutim, osobito na temelju članka 3. stavka 2. Uredbe br. 165/2014, države članice mogu izuzeti od primjene ugradnje i/ili uporabe tahografa u vozilima koja su osobito nabrojana u članku 13. stavku 1. Uredbe br. 561/2006, među njima ona navedena u točki (p) te odredbe, to jest „vozila koja se koriste za prijevoz živih životinja s gospodarstava do lokalnih tržnica i natrag s tržnica u lokalne klaonice u krugu do 100 kilometara”.

               20

               Budući da je Savezna Republika Njemačka iskoristila mogućnost dodijeljenu člankom 3. stavkom 2. Uredbe br. 165/2014, potrebno je utvrditi doseg izuzeća propisanog u članku 13. stavku 1. točki (p) Uredbe br. 561/2006.

               21

               U tom pogledu treba naglasiti da, kao iznimku od članaka 5. do 9. Uredbe br. 561/2006, uvjete primjene članka 13. stavka 1. točke (p) te uredbe treba tumačiti usko (vidjeti analogijom, u pogledu članka 13. stavka 1. točke (d) navedene uredbe, presudu od 28. srpnja 2011., Seeger, C‑554/09, EU:C:2011:523, t. 33.). Usto, doseg tog izuzeća treba se utvrditi uzimajući u obzir svrhe predmetnog propisa (vidjeti u tom smislu presudu od 13. ožujka 2014., A. Karuse, C‑222/12, EU:C:2014:142, t. 28. i navedenu sudsku praksu).

               22

               Što se tiče teksta članka 13. stavka 1. točke (p) Uredbe br. 561/2006, treba primijetiti da se ta odredba ne odnosi na generički pojam „tržnice” nego na specifičniji izraz „lokalne tržnice”. Međutim, taj izraz ne ostavlja nikakve dvojbe o činjenici da je izuzeće navedeno u toj odredbi prostorno ograničeno s obzirom na mjesta polaska i odredišta prijevoza živih životinja i da se gospodarstva nikako ne mogu miješati s „lokalnim tržnicama” stoke. Također, pridjev „lokalni” nužno podrazumijeva da „tržnice” o kojima je riječ ne znače ostvarenje transakcija u fizičkom obliku čija je svrha prijevoz živih životinja, bez obzira na mjesto gdje se te transakcije odvijaju, nego precizno određena mjesta, koja su, s jedne strane, istodobno odvojena od gospodarstava i, s druge strane, lokalnih klaonica, mjesta koja se sva nalaze u geografskom području iz članka 13. stavka 1. točke (p) Uredbe br. 561/2006.

               23

               Slijedom toga, protivno onomu što tvrdi norveška vlada u svojim pisanim očitovanjima, iz teksta članka 13. stavka 1. točke (p) Uredbe br. 561/2006 proizlazi da se „lokalna tržnica” ne smije miješati sa sjedištem gospodarstva, a što isključuje to da trgovac na veliko stokom žive životinje može izravno prevoziti od tog gospodarstva do lokalne klaonice.

               24

               Obrnuto tumačenje iznimke navedene u članku 13. stavku 1. točku (p) Uredbe br. 561/2006 povređivalo bi svrhe te odredbe i svrhe navedene uredbe.

               25

               U tom pogledu treba podsjetiti na to da se, kao što je Sud već presudio u pogledu iznimke od obveze uporabe tahografa, propisane u članku 14.a stavku 2. točki (c) Uredbe Vijeća (EEZ) br. 543/69 od 25. ožujka 1969. o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva u vezi s cestovnim prijevozom (SL 1969., L 77, str. 49.), kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EEZ) br. 2827/77 od 12. prosinca 1977. (SL 1977., L 334, str. 1., u daljnjem tekstu: Uredba br. 543/69), koja sadržava izraze koji su u bitnome analogni onima o iznimci navedenoj u članku 13. stavku 1. točki (p) Uredbe br. 561/2006, tom iznimkom želi potaknuti trgovačke djelatnosti koje prevladavaju u prometu kao takvom i mogu se odnositi samo na prijevoze na kratkim udaljenostima, koje se izvršavaju u interesu pojedinačnih gospodarstava, a odgovaraju uobičajenim potrebama ili opskrbi takvih gospodarstava ili prodaji njihove proizvodnje (presuda od 28. ožujka 1985., Hackett i dr., 91/84 i 92/84, EU:C:1985:153, t. 16. i 19.).

               26

               S obzirom na tu svrhu Sud je isključio da se tom iznimkom iz članka 14.a stavka 2. točke (c) Uredbe br. 543/69 obuhvate prijevozi koji upravo u pogledu obuhvaćenih udaljenosti, snage uporabljenih vozila i intenziteta njihove uporabe imaju obilježja koja su opravdala opću uporabu tahografa, odnosno rizik prekomjernog iskorištavanja vozila i njihovih vozača sa svim neželjenim posljedicama za socijalnu zaštitu radnika u prometu, sigurnost cestovnog prometa i održavanje zdravih uvjeta tržišnog natjecanja u dotičnom sektoru (presuda od 28. ožujka 1985., Hackett i dr., 91/84 i 92/84, EU:C:1985:153, t. 21.).

               27

               Točno je da iznimka iz članka 13. stavka 1. točke (p) Uredbe br. 561/2006 sadržava, protivno onomu što je bilo propisano u članku 14.a stavku 2. točki (c) Uredbi br. 543/69, dodatni uvjet koji se odnosi na geografsko područje u kojem se primjenjuje.

               28

               Ipak, široko tumačenje navedene iznimke na način da se njome dopušta da se od uporabe tahografa izuzmu vozila koja izvršavaju prijevoz živih životinja izravno s gospodarstva do lokalnih klaonica moglo bi potaknuti gospodarske subjekte, poput trgovaca na veliko stokom, da prekomjerno iskorištavaju vozila velike snage koja svakodnevno, satima i bez prekida, prevoze žive životinje koje potječu s različitih gospodarstava do lokalnih klaonica, protivno osobito ciljevima socijalne zaštite vozača i sigurnosti prometa koji se nastoje postići Uredbom br. 561/2006. Usto, kao što je to istaknula Europska komisija u svojim pisanim očitovanjima, ostvarenje takvog rizika tim je vjerojatnije ako je dotična regija, kao u glavnom postupku, obilježena velikom gustoćom gospodarstava za uzgoj životinja i centara za obradu proizvoda životinjskog podrijetla.

               29

               To tumačenje ne može se dovesti u pitanje argumentima koje je istaknula norveška vlada, koji se temelje, s jedne strane, na okolnosti stabilnog pada broja lokalnih tržnica stokom u državama članicama, što zahtijeva šire tumačenje iznimke iz članka 13. stavka 1. točke (p) Uredbe br. 561/2006 i, s druge strane, poštovanja zdravlja i dobrobiti životinja, a koje bi bilo bolje zajamčeno ako bi se potonje mogle izravno prevoziti od gospodarstava do lokalnih klaonica.

               30

               Što se tiče prve točke, čak i ako bi se pokazalo da se broj lokalnih tržnica stokom u državama članicama smanjio, čak i znatno, treba istaknuti, poput Komisije, da je zakonodavac Unije ipak izričito odbio njezin prijedlog da ublaži doseg iznimke koja se nalazi u članku 13. stavku 1. točki (p) Uredbe br. 561/2006. Potom se, povrh toga, donošenjem Uredbe br. 165/2014, zakonodavac Unije ograničio na povećanje geografskog područja od 50 km na 100 km, a da pritom nije izbrisao izraz „lokalne tržnice”.

               31

               Što se tiče druge točke, iako se zahtjev poštovanja zdravlja i dobrobiti životinja ne nalazi među zadanim ciljevima Uredbe br. 561/2006, u svakom slučaju ničim nije isključeno, protivno onomu što tvrdi norveška vlada, da se takav zahtjev s njima može uskladiti. Naime, prekomjerno iskorištavanje vozila kojima se svakodnevno i neprekidno prevoze žive životinje izravno između nekoliko gospodarstava i jedne ili više lokalnih klaonica ne može utjecati samo na uvjete rada vozača i ugroziti sigurnost u prometu – što opravdava da takva vozila upotrebljavaju tahograf – nego može imati negativan utjecaj i na zdravlje i dobrobit tih životinja.

               32

               Iz toga slijedi da na postavljeno pitanje treba odgovoriti da izraz „lokalne tržnice” koji se nalazi u članku 13. stavku 1. točki (p) Uredbe br. 561/2006 treba tumačiti na način da se njime ne može označavati ni transakcija izvršena između trgovca na veliko stokom i gospodarstva, ni samog trgovca na veliko stokom, tako da se izuzeće propisano u toj odredbi ne može proširiti na vozila kojima se žive životinje izravno prevoze s gospodarstava do lokalnih klaonica.

         Troškovi

               33

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (osmo vijeće) odlučuje:

                     Izraz „lokalne tržnice” koji se nalazi u članku 13. stavku 1. točki (p) Uredbe (EZ) br. 561/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva koje se odnosi na cestovni promet i o izmjeni uredbi Vijeća (EEZ) br. 3821/85 i (EZ) br. 2135/98 te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3820/85, kako je izmijenjena Uredbom (EU) br. 165/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. veljače 2014., treba tumačiti na način da se njime ne može označavati ni transakcija izvršena između trgovca na veliko stokom i gospodarstva, ni samog trgovca na veliko stokom, tako da se izuzeće propisano u toj odredbi ne može proširiti na vozila kojima se žive životinje izravno prevoze s gospodarstava do lokalnih klaonica.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački


Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 7. veljače 2019.#Oscar Orlando Arango Jaramillo i dr. protiv Europske investicijske banke.#Javna služba – EIB-ovo osoblje – Mirovine – Reforma iz 2008. – Povišenje stope doprinosa – Naknadne platne liste – Nepostojanje akta koji negativno utječe – Nedopuštenost.#Predmet T-487/16.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 6. veljače 2019.#TN protiv Agencije Europske unije za mrežnu i informacijsku sigurnost.#Javna služba – Privremeno osoblje – Postupak zapošljavanja – Obavijest o slobodnom radnom mjestu – Radno mjesto voditelja odjela – Uvrštenje na popis uspješnih kandidata – Prihvat ponude za zaposlenje – Povlačenje ponude za zaposlenje – Uvjeti zaposlenja – Potvrda o prikladnosti – Članak 12. Uvjeta zaposlenja ostalih službenika – Očita pogreška u ocjeni – Obrada osobnih podataka – Pravo na saslušanje – Odgovornost.#Predmet T-461/17.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 7. veljače 2019.#Frederik Duym protiv Vijeća Europske unije.#Javna služba – Dužnosnici – Postupak imenovanja na mjesto načelnika odjela – Oglas za slobodno radno mjesto – Odbijanje prijave – Imenovanje drugog kandidata – Obveza obrazlaganja – Načelo dobre uprave – Interes službe – Očita pogreška u ocjeni – Načelo nediskriminacije.#Predmet T-549/17.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 6. veljače 2019.#Marry Me Group AG protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Prijava verbalnog žiga Europske unije MARRY ME – Apsolutni razlog za odbijanje – Opisni karakter – Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001.#Predmet T-332/18.


Presuda Općeg suda (četvrto vijeće) od 26. veljače 2019.#Athletic Club protiv Europske komisije.#Državne potpore – Potpore koje su španjolska tijela dodijelila u korist određenih profesionalnih nogometnih klubova – Povlaštena porezna stopa na prihod koja se primjenjuje na klubove koji su ovlašteni koristiti status neprofitnog subjekta – Odluka kojom se potpora proglašava nespojivom s unutarnjim tržištem – Tužba za poništenje – Pravni interes – Dopuštenost – Mjera poddržavnog tijela – Selektivnost – Narušavanje tržišnog natjecanja – Utjecaj na trgovinu među državama članicama – Izmjena postojeće potpore – Obveza obrazlaganja.#Predmet T-679/16.