title: predmet C-643/17: Presuda Suda (šesto vijeće) od 7. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supremo Tribunal Administrativo — Portugal) — Suez II Water Technologies & Solutions Portugal, Unipessoal Lda, prije GE Power Controls Portugal Unipessoal, Lda protiv Fazenda Pública (Zahtjev za prethodnu odluku — Carinska unija — Uredba (EEZ) br. 2913/92 — Članak 37. — Carinski zakonik Zajednice — Uredba (EEZ) br. 2454/93 — Članak 313. — Carinski status robe — Pretpostavka o statusu robe Zajednice)

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/4

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 7. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supremo Tribunal Administrativo — Portugal) — Suez II Water Technologies & Solutions Portugal, Unipessoal Lda, prije GE Power Controls Portugal Unipessoal, Lda protiv Fazenda Pública
      (predmet C-643/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Carinska unija - Uredba (EEZ) br. 2913/92 - Članak 37. - Carinski zakonik Zajednice - Uredba (EEZ) br. 2454/93 - Članak 313. - Carinski status robe - Pretpostavka o statusu robe Zajednice)
      (2019/C 148/04)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Supremo Tribunal Administrativo

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Suez II Water Technologies & Solutions Portugal, Unipessoal Lda, prije GE Power Controls Portugal Unipessoal, Lda

         Tuženik: Fazenda Pública

         Izreka

      Članak 313. Uredbe Komisije (EEZ) br. 2454/93 od 2. srpnja 1993.
      o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 o Carinskom zakoniku Zajednice, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 75/98 od 12. siječnja 1998., treba tumačiti na način da robu, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja je isporučena i za koju su račune izdala trgovačka društva sa sjedištem u trećim zemljama trgovačkom društvu sa sjedištem na carinskom području Europske unije kako bi se tamo upotrebljavala, treba smatrati unesenom u to područje, u smislu članka 37. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice, kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 82/97 Europskog parlamenta i Vijeća od 19. prosinca 1996., i da je, u skladu s time obuhvaćena iznimkom predviđenom člankom 313. stavkom 2. točkom (a) Uredbe br. 2454/93, kako je izmijenjena Uredbom br. 75/98, s obzirom na to da se status robe Zajednice priznaje samo robi za koju je podnesen dokaz da je bila podvrgnuta postupcima za puštanje u slobodni promet na carinskom području Unije.

         (1)  SL C 52, 12. 2. 2018.


title: predmet C-693/17 P: Presuda Suda (deseto vijeće) od 6. ožujka 2019. — BMB sp. z o.o. protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), Ferrero SpA (Žalba — Dizajn Zajednice — Uredba (EZ) br. 6/2002 — Članak 25. stavak 1. točka (e) — Postupak za proglašavanje dizajna ništavim — Dizajn koji prikazuje posude za slatkiše — Proglašenje ništavosti)

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/5

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 6. ožujka 2019. — BMB sp. z o.o. protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), Ferrero SpA
      (predmet C-693/17 P) (1)

      (Žalba - Dizajn Zajednice - Uredba (EZ) br. 6/2002 - Članak 25. stavak 1. točka (e) - Postupak za proglašavanje dizajna ništavim - Dizajn koji prikazuje posude za slatkiše - Proglašenje ništavosti)
      (2019/C 148/05)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: BMB sp. z o.o. (zastupnik: K. Czubkowski, radca prawny)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (zastupnici: S. Hanne i D. Walicka, agenti), Ferrero SpA (zastupnik: M. Kefferpütz, Rechtsanwalt)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvu BMB sp. z o.o. nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 142, 23. 4. 2018.


title: predmet C- 175/19 P: Žalba koju je 25. veljače 2019. podnio Stena Line Scandinavia AB protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 13. prosinca 2018. u predmetu T-631/15: Stena Line Scandinavia protiv Komisije

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/37

      Žalba koju je 25. veljače 2019. podnio Stena Line Scandinavia AB protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 13. prosinca 2018. u predmetu T-631/15: Stena Line Scandinavia protiv Komisije
      (predmet C- 175/19 P)
      (2019/C 148/34)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Stena Line Scandinavia AB (zastupnik: L. Sandberg-Mørch, odvjetnik, P. Alexiadis, Solicitor)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Kraljevina Danska, Föreningen Svensk Sjöfart

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu od 13. prosinca 2018. Općeg suda u predmetu T-631/15 u dijelu u kojem je odbio prvi i treći žaliteljev zahtjev u vezi s mjerama dodijeljenim društvu Femern Landanlæg; njegov drugi i treći zahtjev u vezi s tvrdnjama da je Komisija pogrešno primijenila pravo ili imala značajne poteškoće u vezi s poticajnim učinkom potpore, scenarijem suprotnih činjenica na koji se Komisija oslonila pri ocjeni nužnosti potpore i zaključka da potpora dodijeljena društvu Femern A/S ne uzrokuje neprimjerena narušavanja tržišnog natjecanja;

                  —

                  naloži suprotnoj strani snošenje vlastitih troškova i troškova žalitelja.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj protiv pobijane presude navodi šest žalbenih razloga:

                  —

                  Prvo, povredom članka 107. stavka 1. i članka 108. stavka 2. UFEU-a, Opći sud pogrešno je zaključio da Komisija nije pogrešno primijenila pravo i nije imala značajne poteškoće tvrdeći da državne potpore i državni zajmovi dodijeljeni društvu A/S Femern Landanlæg za Danish rail Hinterland Connections nisu mogli narušiti tržišno natjecanje jer predmetno tržište nije otvoreno za tržišno natjecanje.
                  Žalitelj tvrdi da se navedeni pogrešan zaključak Općeg suda temelji na četiri pogreške koje se tiču prava, koje odgovaraju četirima podzahtjevima:

                              a)

                              Opći sud pogrešno je primijenio pravo zaključivši da državna jamstva i državni zajmovi dani društvu A/S Femern Landanlæg nisu mogli narušiti tržišno natjecanje iako Fixed Link (kojim upravlja Femern A/S) i Danish rail Hinterland Connections (kojim upravlja Femern Landanlæg) zajedno čine cjelovit projekt i utvrđeno je da državna jamstva i državni zajmovi dani društvu Femern A/S narušavaju tržišno natjecanje.

                              b)

                              Opći sud pogrešno je primijenio pravo zaključivši da tržište za upravljanje željezničkom infrastrukturom u Danskoj nije de lege otvoreno za tržišno natjecanje.

                              c)

                              Opći sud pogrešno je primijenio pravo zaključivši da tržište za upravljanje željezničkom infrastrukturom u Danskoj nije de facto otvoreno za tržišno natjecanje.

                              d)

                              Tržišta za izgradnju i održavanje željezničke infrastrukture, koja su otvorena za tržišno natjecanje, odvojena su od tržišta za upravljanje i provedbu, u užem smislu, željezničke infrastrukture;

                  —

                  Drugo, povredom članka 107. stavka 1. i članka 108. stavka 2. UFEU-a Opći sud je pogrešno zaključio da Komisija nije pogrešno primijenila pravo i nije imala značajne poteškoće kod utvrđivanja da državna jamstva i državni zajmovi odobreni društvu A/S Femern Landanlæg za financiranje Danish rail Hinterland Connections nisu mogli utjecati na trgovinu među državama članicama.

                  —

                  Treće, povredom članka 107. stavka 3. točke (b) i članka 108. stavka 2. UFEU-a Opći sud je pogrešno zaključio da trošak Hinterland Connections može biti uključen u izračun maksimalnog dopuštenog intenziteta potpore za Fixed Link (u kontekstu analize spojivosti) iako, prema mišljenju Općeg suda, financiranje odobreno Hinterland Connections nije državna potpora.

                  —

                  Četvrto, povredom članka 107. stavka 3. točke (b) i članka 108. stavka 2. UFEU-a Opći sud je pogrešno zaključio da Komisija nije pogrešno primijenila pravo i nije imala značajne poteškoće kod odlučivanja da je državna potpora društvu Femern A/S imala poticajni učinak.

                  —

                  Peto, povredom članka 107. stavka 3. točke (b) i članka 108. stavka 2. UFEU-a Opći sud je pogrešno zaključio da Komisija nije pogrešno primijenila pravo i nije imala značajne poteškoće kod utvrđivanja da su danska tijela podnijela prikladan scenarij suprotnih činjenica kod svoje ocjene nužnosti potpore.

                  —

                  Šesto, Opći sud pogrešno je primijenio pravo smatrajući da potpora dodijeljena društvu Femern A/S ne stvara nepotrebno narušavanje tržišnog natjecanja.


title: predmet C-183/19 P: Žalba koju je 22. veljače 2019. podnio Fruits de Ponent, S.C.C.L. protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 13. prosinca 2018. u predmetu T-290/16, Fruits de Ponent protiv Komisije

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/38

      Žalba koju je 22. veljače 2019. podnio Fruits de Ponent, S.C.C.L. protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 13. prosinca 2018. u predmetu T-290/16, Fruits de Ponent protiv Komisije
      (predmet C-183/19 P)
      (2019/C 148/35)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelj: Fruits de Ponent, S.C.C.L. (zastupnici: M. Roca Junyent, R. Vallina Hoset i A. Sellés Marco, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu trećeg vijeća Općeg suda od 13. prosinca 2018., u predmetu T-290/16, Fruits de Ponent/Komisija (1);

                  —

                  ponajprije, u skladu s člankom 61. prvim stavkom Statuta Suda Europske unije, ako bude smatrao da stanje postupka to dopušta: (i) odluči o tužbi u prvostupanjskom postupku i prihvati zahtjeve ove stranke; i (ii) naloži Komisiji snošenje troškova obaju postupaka; ili

                  —

                  podredno, u slučaju da bude smatrao da stanje postupka ne dopušta da on o njemu odlučuje: (i) vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje; i (ii) o troškovima odluči naknadno.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

                  1.

                  Kao prvo, ova stranka tvrdi da pobijana presuda povrjeđuje članak 39. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) (2), jer se u njoj: (i) prilikom ocjene postojanja dovoljno ozbiljne povrede primjenjuje kriterije koji nisu relevantni; (ii) osporava da Komisiji, kada zbog ozbiljnih tržišnih poremećaja djeluje u okviru PAC-a, jedan od ciljeva treba biti održavanje životnog standarda poljoprivrednika (članak 39. stavak 1. točka (b) UFEU-a); (iii) osporava da Komisija treba prikupiti različite podatke predviđene propisima; i (iv) tvrdi da Komisija ne treba prikupiti informacije o cijenama koje naplaćuju poljoprivrednici.

                  2.

                  Kao drugo, ova stranka smatra da se u pobijanoj presudi: (i) iskrivljuju činjenice time što pogrešno ocjenjuje podnesene dokaze; (ii) povrjeđuju načela koja uređuju teret dokazivanja time što smatra potvrđenima određene činjenice unatoč tome što one proturječe podnesenim dokazima i (iii) povrjeđuje načelo venire contra factum propium non valet, time što smatra valjanima Komisijine tvrdnje koje su suprotne odgovorima koje je navedena institucija pružila građanima u okviru načela transparentnosti.

                  3.

                  Kao treće, ova stranka tvrdi da pobijana presuda povrjeđuje članak 296. UFEU-a i članak 47. Povelje jer: (i) ne uzima u obzir argumente ove stranke koji se odnose na Komisijinu obvezu prikupljanja informacija namijenjenih održavanju životnog standarda proizvođača; i (ii) ne uzima u obzir te iskrivljuje tvrdnje ove stranke koje se odnose na cilj koji bi Komisija trebala imati u pogledu osiguranja životnog standarda poljoprivrednika, čime je spriječila tu stranku dobije sudski odgovor o svojim argumentima.

                  4.

                  Kao četvrto, ova stranka smatra da su u predmetnom slučaju povrijeđeni članak 39. UFEU-a i članak 219. Uredbe 1308/2013 (3), jer je u slučaju krize Komisija, a ne tužitelji ili udruženja proizvođača, isključivo odgovorna za aktivaciju izvanrednog mehanizma krize.

         (1)  ECLI:EU:T:2018:934

         (2)  SL 2012.,C 326, str. 1.

         (3)  Uredba (EU) br. 308/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o uspostavljanju zajedničke organizacije tržišta poljoprivrednih proizvoda i stavljanju izvan snage uredbi Vijeća (EEZ) br. 922/72, (EEZ) br. 234/79, (EZ) br. 1037/2001 i (EZ) br. 1234/2007 (SL 2013., L 347, str. 671.)


title: predmet C-236/17 P: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. ožujka 2019. — Canadian Solar Emea GmbH i dr. protiv Vijeća Europske unije, Europske komisije („Žalba — Damping — Uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Kine — Konačna antidampinška pristojba — Uredba (EZ) br. 1225/2009 — Članak 3. stavak 7. — Članak 9. stavak 4. — Vremensko područje primjene Uredbe (EU) br. 1168/20120148”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/9

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. ožujka 2019. — Canadian Solar Emea GmbH i dr. protiv Vijeća Europske unije, Europske komisije
      (predmet C-236/17 P) (1)

      („Žalba - Damping - Uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Kine - Konačna antidampinška pristojba - Uredba (EZ) br. 1225/2009 - Članak 3. stavak 7. - Članak 9. stavak 4. - Vremensko područje primjene Uredbe (EU) br. 1168/20120148”)
      (2019/C 187/10)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power Group Co. Ltd, prethodno Csi Solar Power (China) Inc. (zastupnici: J. Bourgeois i A. Willems, avocats, S. De Knop, M. Meulenbelt i B. Natens, advocaten)

         Druge stranke u postupku: Vijeće Europske unije (zastupnici: H. Marcos Fraile, agent, uz asistenciju N. Tuominen, avocată), Europska komisija (zastupnici: N. Kuplewatzky, J.-F. Brakeland i T. Maxian Rusche, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalbe se odbijaju.

                  2.

                  Društvima Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu) Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang) Inc., Csi Cells Co. Ltd i Csi Solar Power Group Co. Ltd nalaže se snošenje troškova u vezi sa žalbom.

                  3.

                  Europska komisija snosi vlastite troškove u vezi sa žalbom.

                  4.

                  Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova u vezi s protužalbom.

                  5.

                  Vijeće Europske unije snosi vlastite troškove u vezi s protužalbom.

         (1)  SL C 239, 24. 7. 2017.


title: predmet C-311/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. travnja 2019. uputio Nejvyšší správní soud (Češka Republika) — BONVER WIN, a. s. protiv Ministerstvo financí

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. travnja 2019. uputio Nejvyšší správní soud (Češka Republika) — BONVER WIN, a. s. protiv Ministerstvo financí
      (predmet C-311/19)
      (2019/C 213/18)
      Jezik postupka: češki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Nejvyšší správní soud

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: BONVER WIN, a. s.

         Tuženik: Ministerstvo financí

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Primjenjuju li se članak 56. i sljedeći Ugovora o funkcioniranju Europske unije na nacionalno zakonodavstvo (obvezujuću opću mjeru u obliku općinske odluke) kojom se određena usluga zabranjuje u dijelu općine, samo zbog toga što neki od klijenata pružatelja usluge na kojeg se odnosi to zakonodavstvo mogu dolaziti ili dolaze iz druge države članice Europske unije?
                  U slučaju potvrdnog odgovora, je li samo tvrdnja o mogućnosti postojanja klijenata iz drugih država članica dovoljna za primjenu članka 56. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, ili je pružatelj usluge dužan dokazati stvarno pružanje usluga klijentima koji dolaze iz drugih država članica?

                  2.

                  Je li za odgovor na prvo pitanje relevantno to da:

                              (a)

                              je moguće ograničenje slobode pružanja usluga znatno ograničeno i u zemljopisnom i u materijalnom smislu (moguća primjenjivost iznimke de minimis);

                              (b)

                              se ne čini da nacionalno zakonodavstvo pravno i činjenično drukčije uređuje, s jedne strane, položaj subjekata koji pružaju usluge prije svega državljanima drugih država članica Europske unije, i s druge strane, položaj subjekata koji su usmjereni na domaće klijente?


title: predmet C- 348/19 P: Žalba koju je 29. travnja 2019. podnio Drex Technologies SA protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 28. veljače 2019. u predmetu T-414/16, Drex Technologies protiv Vijeća

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/21

      Žalba koju je 29. travnja 2019. podnio Drex Technologies SA protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 28. veljače 2019. u predmetu T-414/16, Drex Technologies protiv Vijeća
      (predmet C- 348/19 P)
      (2019/C 213/20)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Drex Technologies SA (zastupnik: E. Ruchat, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Vijeće Europske unije

         Žalbeni zahtjev

                  —

                  proglasiti ovu žalbu dopuštenom i osnovanom;

                  —

                  posljedično, ukinuti presudu od 28. veljače 2019. (T-414/16).

            i, odlučujući na temelju novih odredbi:

                  —

                  poništiti Odluku (ZVSP) 2016/850 od 27. svibnja 2016. (1) i njezine naknadne provedbene akte, u dijelu u kojem se odnose na žalitelja;

                  —

                  naložiti Vijeću snošenje troškova ovog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog svojoj žalbi, žalitelj navodi tri žalbena razloga.
      Prvi žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava koju je Opći sud počinio time što je povrijedio žaliteljevo pravo iz članka 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima da bude saslušan prije donošenja novih mjera ograničavanja.
      Drugi žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava i na iskrivljavanju činjenica koje je Opći sud počinio time što nije uzeo u obzir članke koje je žalitelj podnio u prilog svojoj tužbi za poništenje kako bi dokazao da ne podupire sirijski režim.
      Treći žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava koju je Opći sud počinio time što nije smatrao nezakonitima odredbe 27. i 28. Odluke 2013/255/ZVSP u skladu s kojima pripadnost obitelji Al-Assad ili obitelji Makhlouf čini samostalan kriterij koji opravdava nametanje sankcije, istodobno prebacujući teret dokazivanja.

         (1)  Odluka Vijeća (ZVSP) 2016/850 od 27. svibnja 2016. o izmjeni Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL 2016., L 141, str. 125.).


title: predmet C-297/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. travnja 2019. uputio Bundesverwaltungsgericht (Njemačka) — Naturschutzbund Deutschland — Landesverband Schleswig-Holstein e.V. protiv Kreis Nordfriesland

text:
               8.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 230/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. travnja 2019. uputio Bundesverwaltungsgericht (Njemačka) — Naturschutzbund Deutschland — Landesverband Schleswig-Holstein e.V. protiv Kreis Nordfriesland
      (predmet C-297/19)
      (2019/C 230/26)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesverwaltungsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Naturschutzbund Deutschland — Landesverband Schleswig-Holstein e.V.

         Tuženik: Kreis Nordfriesland

         Stranka pozvana da stupi u postupak: Deich- und Hauptsielverband Eiderstedt, Körperschaft des öffentlichen Rechts

         Intervenijent: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Prethodna pitanja

                  1.

                              a)

                              Obuhvaća li pojam „gospodarenje” u smislu trećeg podstavka druge alineje Priloga I. Direktivi 2004/35/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o odgovornosti za okoliš u pogledu sprečavanja i otklanjanja štete u okolišu (u daljnjem tekstu: Direktiva o odgovornosti za okoliš) (1) djelatnosti koje su neodvojivo povezane s izravnim iskorištavanjem zemljišta?
                              Ako je odgovor potvrdan:

                              b)

                              Pod kojim je uvjetima način gospodarenja „uobičajen”, kako je utvrđeno u evidenciji o staništu ili dokumentima o ciljevima u smislu Direktive o odgovornosti za okoliš?

                              c)

                              Koji se vremenski okvir odnosi na pitanje je li gospodarenje u skladu s načinom kako su to „ranije” obavljali vlasnici ili operateri u smislu Direktive o odgovornosti za okoliš?

                              d)

                              Ovisi li odgovor na pitanje je li gospodarenje u skladu s načinom kako su to ranije obavljali vlasnici ili operateri u smislu Direktive o odgovornosti za okoliš, o evidenciji o staništu, odnosno o dokumentima o ciljevima očuvanja?

                  2.

                  Predstavlja li djelatnost koja se obavlja u javnom interesu na temelju zakonom propisanog delegiranja zadataka „profesionalnu djelatnost” u smislu članka 2. točke 7. Direktive o odgovornosti za okoliš?

         (1)  SL 2004., L 143, str. 56. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 26., str. 58.)


title: predmet T-795/17: Presuda Općeg suda od 14. svibnja 2019. — Moreira protiv EUIPO-a — Da Silva Santos Júnior („Žig Europske unije — Postupak za proglašavanje žiga ništavim — Verbalni žig Europske unije NEYMAR — Proglašenje žiga ništavim — Zla vjera — Članak 52. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 59. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               8.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 230/33

      Presuda Općeg suda od 14. svibnja 2019. — Moreira protiv EUIPO-a — Da Silva Santos Júnior
      (predmet T-795/17) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak za proglašavanje žiga ništavim - Verbalni žig Europske unije NEYMAR - Proglašenje žiga ništavim - Zla vjera - Članak 52. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 59. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)
      (2019/C 230/40)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Carlos Moreira (Guimarães, Portugal) (zastupnik: T. Soares Faria, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: J. Crespo Carrillo i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Neymar Da Silva Santos Júnior (Barcelona, Španjolska) (zastupnici: u početku T. de Haan, H. Abraham i P. Péters, zatim T. de Haan i P. Péters, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 6. rujna 2017. (predmet R 80/2017-2), koja se odnosi na postupak za proglašavanje dizajna ništavim između N. Da Silva Santos Júniora i C. Moreire.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Carlosu Moreiri nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 63, 19. 2. 2018.


title: predmet C-324/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. travnja 2019. uputio Finanzgericht Hamburg (Njemačka) — eurocylinder systems AG protiv Hauptzollamt Hamburg

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/18

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. travnja 2019. uputio Finanzgericht Hamburg (Njemačka) — eurocylinder systems AG protiv Hauptzollamt Hamburg
      (predmet C-324/19)
      (2019/C 255/26)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Finanzgericht Hamburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: eurocylinder systems AG

         Tuženik: Hauptzollamt Hamburg

         Prethodno pitanje

      Je li valjana Uredba Vijeća (EZ) br. 926/2009 od 24. rujna 2009. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe uvedene na uvoz određenih bešavnih cijevi od željeza ili čelika podrijetlom iz Narodne Republike Kine (1)?

         (1)  SL 2009., L 262, str. 19. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 54., str. 286.)


title: predmet T-355/19: Tužba podnesena 13. lipnja 2019. — CE protiv Odbora regija

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/56

      Tužba podnesena 13. lipnja 2019. — CE protiv Odbora regija
      (predmet T-355/19)
      (2019/C 255/69)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj:CE (zastupnik: M. Casado García-Hirschfeld, odvjetnik)

         Tuženik: Odbor regija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi ovu tužbu dopuštenom i osnovanom;

                  —

                  poništi odluku od 16. travnja 2019. i podredno, poništi odluku od 16. svibnja 2019.;

                  —

                  naloži naknaditi imovinsku štetu koja iznosi 19 200 eura bez PDV-a i naknaditi neimovinsku štetu procijenjenu na iznos od 83 208,24 eura;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog temelji se na zlouporabi postupka i povredi članaka 47. i 49. Uvjeta zaposlenja ostalih službenika i članaka 23. i 24. Priloga IX. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog temelji se na povredi prava na poštene i pravične radne uvjete i na povredi načela dobre uprave i zabrane svakog oblika uznemiravanja.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog temelji se na bitnoj pogrešci i postojanju očite pogreške u ocjeni.


title: predmet C-38/17: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 5. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Budai Központi Kerületi Bíróság — Mađarska) — GT protiv HS (Zahtjev za prethodnu odluku — Zaštita potrošača — Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima — Direktiva 93/13/EEZ — Članak 3. stavak 1. — Članak 4. stavak 2. — Članak 6. stavak 1. — Ugovor o zajmu izražen u stranoj valuti — Obavijest potrošaču o mjerodavnom tečaju za iznos stavljen na raspolaganje u nacionalnoj valuti nakon sklapanja ugovora)

text:
               5.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 263/3

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 5. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Budai Központi Kerületi Bíróság — Mađarska) — GT protiv HS
      (predmet C-38/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita potrošača - Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima - Direktiva 93/13/EEZ - Članak 3. stavak 1. - Članak 4. stavak 2. - Članak 6. stavak 1. - Ugovor o zajmu izražen u stranoj valuti - Obavijest potrošaču o mjerodavnom tečaju za iznos stavljen na raspolaganje u nacionalnoj valuti nakon sklapanja ugovora)
      (2019/C 263/03)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Budai Központi Kerületi Bíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: GT

         Tuženik: HS

         Izreka

      Članak 3. stavak 1., članak 4. stavak 2. i članak 6. stavak 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima treba tumačiti na način da im se ne protivi propis države članice, kako ga tumači vrhovni sud te države članice, na temelju kojeg nije ništetan ugovor o zajmu izražen u stranoj valuti u kojem — iako je u njemu određen iznos izražen u nacionalnoj valuti koji odgovara potrošačevu zahtjevu za financiranje — nije naveden tečaj koji se primjenjuje na taj iznos u cilju određivanja konačnog iznosa zajma u stranoj valuti i u kojem se u jednoj od njegovih odredbi utvrđuje da će tu stopu u zasebnom dokumentu odrediti zajmodavac nakon sklapanja ugovora,

                  —

                  ako je ta odredba jasno i razumljivo sastavljena u skladu s člankom 4. stavkom 2. Direktive 93/13, s time da su mehanizam izračuna ukupnog pozajmljenog iznosa kao i mjerodavni tečaj transparentno navedeni, tako da prosječni potrošač, uobičajeno obaviješten i koji postupa s dužnom pažnjom i opreznošću, na temelju točnih i razumljivih kriterija može procijeniti ekonomske posljedice koje se na njega odnose i koje za njega proizlaze iz ugovora, među kojima se nalazi i ukupna cijena njegova zajma, ili ako je očito da navedena odredba nije jasno i razumljivo sastavljena,

                  —

                  ako navedena odredba nije nepoštena u smislu članka 3. stavka 1. te direktive ili u slučaju da je nepoštena, ako je predmetni ugovor u stanju nastaviti vrijediti i bez nje u skladu s člankom 6. stavkom 1. Direktive 93/13.

         (1)  SL C 178, 6. 6. 2017.


title: predmet C-58/18: Presuda Suda (prvo vijeće) od 6. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Justice de Paix du canton de Visé — Belgija) — Michel Schyns protiv Belfius Banque SA (Zahtjev za prethodnu odluku — Zaštita potrošača — Direktiva 2008/48/EZ — Predugovorne obveze — Članak 5. stavak 6. — Obveza vjerovnika da pronađe najprikladniji kredit — Članak 8. stavak 1. — Obveza vjerovnika da se suzdrži od sklapanja ugovora o kreditu u slučaju sumnji u kreditnu sposobnost potrošača — Obveza vjerovnika da procijeni svrhovitost kredita)

text:
               5.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 263/12

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 6. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Justice de Paix du canton de Visé — Belgija) — Michel Schyns protiv Belfius Banque SA
      (predmet C-58/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita potrošača - Direktiva 2008/48/EZ - Predugovorne obveze - Članak 5. stavak 6. - Obveza vjerovnika da pronađe najprikladniji kredit - Članak 8. stavak 1. - Obveza vjerovnika da se suzdrži od sklapanja ugovora o kreditu u slučaju sumnji u kreditnu sposobnost potrošača - Obveza vjerovnika da procijeni svrhovitost kredita)
      (2019/C 263/14)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Justice de Paix du canton de Visé

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Michel Schyns

         Tuženik: Belfius Banque SA

         Izreka

                  1.

                  Članak 5. stavak 6. Direktive 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalno zakonodavstvo poput onoga u glavnom postupku, koje kreditne vjerovnike i posrednike obvezuje da pronađu, u okviru ugovora o kreditu koje uobičajeno nude, najprikladniju vrstu i iznos kredita, vodeći računa o financijskoj situaciji potrošača u vrijeme sklapanja ugovora i o namjeni kredita.

                  2.

                  Članak 5. stavak 6. i članak 8. stavak 1. Direktive 2008/48 treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalno zakonodavstvo poput onoga u glavnom postupku, koje vjerovnika obvezuje da se suzdrži od sklapanja ugovora o kreditu ako nakon kontrole kreditne sposobnosti potrošača ne može razumno procijeniti da će potonji moći ispuniti obveze iz takvog ugovora.

         (1)  SL C 166, 14. 5. 2018.


title: predmet T-236/19: Tužba podnesena 8. travnja 2019. — Le Comité de Douzelage de Houffalize protiv Komisije i EACEA-e

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/30

      Tužba podnesena 8. travnja 2019. — Le Comité de Douzelage de Houffalize protiv Komisije i EACEA-e
      (predmet T-236/19)
      (2019/C 270/32)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Le Comité de Douzelage de Houffalize (Houffalize, Belgija) (zastupnik: A. Kettels, odvjetnik)

         Tuženici: Europska komisija i Izvršna agencija za obrazovanje, audiovizualnu politiku i kulturu (EACEA)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi i/ili izmjeni pobijani akt;

                  —

                  utvrdi da tužitelj ima pravo da se prihvati njegov obrazac za pravni subjekt i, kao posljedicu, da mu se dodijeli sporno financiranje.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog svojoj tužbi protiv odluke Komisije C(2019) 572 final od 4. veljače 2019., kojom je odbijena tužiteljeva upravna žalba izjavljena protiv odluke EACEA-e od 25. lipnja 2018. da se tužitelju ne dodijele bespovratna sredstva povodom njegove prijave u okviru poziva na podnošenje prijava „Bratimljenje gradova 2017., drugi krug” (EACEA 36/2014), tužitelj ističe jedan žalbeni razlog. Taj žalbeni razlog temelji se na:

                  —

                  povredi članka 131. stavka 2. Uredbe (EU, Euroatom) br. 966/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ, Euratom) br. 1605/2002;

                  —

                  povredi načela zaštite legitimnih očekivanja i pravne sigurnosti;

                  —

                  povredi načela proporcionalnosti i zabrane proizvoljnosti;

                  —

                  očitoj pogrešci u ocjeni;

                  —

                  i nepostojanju odgovarajućeg, dostatnog i mjerodavnog obrazloženja, jer se pobijanom odlukom ocjenjuje da tužiteljeva legitimna očekivanja i pravna sigurnost nisu bila povrijeđena.

            Zbog toga što, prema tužitelju, ta odluka nije odgovorila na precizni prigovor što ga je on u tom pogledu iznio. Naime, pruženi odgovori su ili bez ikakve veze s argumentima koje je tužitelj iznio u svojem zahtjevu za preispitivanje, ili su očito nedostatni u smislu opravdanja za odbijanje argumenta koji se odnosi na povredu načela zaštite legitimnih očekivanja i pravne sigurnosti, ili su u svakom slučaju protivni dosegu tog načela.
      Tužitelj smatra da se može pozvati na legitimno očekivanje da će biti priznat kao subjekt bez pravne osobnosti kojem se mogu dodijeliti bespovratna sredstva, čija dodjela mu je međutim bila odbijena. To legitimno očekivanje tužitelj ima na temelju odluka o dodjeli bespovratnih sredstava koje su mu dostavljene u razdoblju kada je već imao isti pravni oblik, to jest oblik udruge, na temelju toga što je njegova činjenična i pravna situacija bila istovjetna i toga što se pravna pravila koja se odnose na prihvatljivost subjekata bez pravne osobnosti nisu u međuvremenu promijenila. Stoga ne postoji nijedan razlog zbog kojeg bi se preispitalo to legitimno očekivanje i zauzeo drukčiji stav od onog zauzetog u prošlosti.


title: predmet T-297/19: Tužba podnesena 6. svibnja 2019. — Dragomir protiv Komisije

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/31

      Tužba podnesena 6. svibnja 2019. — Dragomir protiv Komisije
      (predmet T-297/19)
      (2019/C 270/33)
      Jezik postupka: rumunjski

         Stranke

         Tužitelj: Daniel Dragomir (Bukurešt, Rumunjska) (zastupnik: R. Chiriță, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi povredu obveza Europske komisije vezanih za jamstvo poštovanja, od strane Rumunjske, obveza koje proizlaze iz Direktive 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka;

                  —

                  utvrdi povredu obveza Europske komisije vezanih za jamstvo poštovanja, od strane Rumunjske, obveza koje proizlaze iz Direktive (EU) 2016/680 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka od strane nadležnih tijela u svrhe sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Okvirne odluke Vijeća 2008/977/PUP;

                  —

                  utvrdi povredu obveza Europske komisije vezanih za jamstvo poštovanja, od strane Rumunjske, obveza koje proizlaze iz Uredbe (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštititi podataka);

                  —

                  utvrdi povredu obveza Europske komisije vezanih za jamstvo poštovanja, od strane Rumunjske, načela vladavine prava, neovisnosti pravosuđa i temeljnih prava osoba koje su podvrgnute njenoj jurisdikciji;

                  —

                  naloži tuženiku naknadu prouzročene nematerijalne štete u iznosu od 2 eura;

                  —

                  naloži tuženiku otklanjanje, za ubuduće, nastalih povreda.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva razloga.

                  1.

                  Prvi razlog odnosi se na povredu, od strane Europske komisije, njenih obveza vezanih za neovisnost pravosuđa koje proizlaze iz Odluke o uspostavi mehanizma za suradnju i provjeru, Ugovora i Povelje

                              —

                              Europska komisija je ozbiljno propustila ispuniti svoje obveze zaštite vladavine prava, neovisnosti pravosuđa u Rumunjskoj od napada pretrpljenih od rumunjske Službe za informacije i prava stranaka na pošteno suđenje;

                  2.

                  Drugi razlog odnosi se na povredu, od strane Europske komisije, njezinih obveza u području zaštite osobnih podataka

                              —

                              Europska komisija nije ispunila ili je samo formalno ispunila obvezu provjere načina provedbe europskih direktiva i uredaba u području zaštite osobnih podataka.


title: predmet T-330/19: Tužba podnesena 31. svibnja 2019. — PNB Banka i drugi protiv ESB-a

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/32

      Tužba podnesena 31. svibnja 2019. — PNB Banka i drugi protiv ESB-a
      (predmet T-330/19)
      (2019/C 270/34)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: PNB Banka AS (Riga, Latvija), CR i CT (zastupnici: O. Behrends i M. Kirchner, odvjetnici)

         Tuženik: Europska središnja banka

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi ESB-ovu odluku od 21. ožujka 2019. o predloženom stjecanju kvalificiranih udjela tužiteljâ u ciljnoj banci.

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu osam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je, u skladu s člankom 22. stavkom 2. Direktive 2013/36/EU (1), razdoblje procjene za ESB isteklo prije donošenja pobijane odluke te da se ESB stoga više nije mogao protiviti predloženom stjecanju.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je ESB povrijedio postupak propisan člankom 15. Uredbe o SSM-u (2) i člancima 85. do 87. Okvirne uredbe o SSM-u. (3)

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se pobijana odluka temelji na pogrešnom tumačenju i primjeni kriterija procjene u skladu s člankom 23. Direktive 2013/36/EU i njezinim latvijskim provedbenim propisom.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je ESB povrijedio načelo proporcionalnosti.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da ESB nije uzeo u obzir diskrecijsku prirodu odluke da se usprotivi predloženom stjecanju.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je ESB iskrivio relevantne činjenice slučaja.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je ESB povrijedio načela legitimnih očekivanja i pravne sigurnosti.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je ESB povrijedio načelo nemo auditor time što nije uzeo u obzir vlastitu odgovornost za gubitak povjerenja u regulatorni postupak.

         (1)  Direktiva 2013/36/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o pristupanju djelatnosti kreditnih institucija i bonitetnom nadzoru nad kreditnim institucijama i investicijskim društvima, izmjeni Direktive 2002/87/EZ te stavljanju izvan snage direktiva 2006/48/EZ i 2006/49/EZ (SL 2013., L 176, str. 338.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 14., str. 105. i ispravak SL 2017., L 20, str. 1.).

         (2)  Uredba Vijeća (EU) br. 1024/2013 od 15. listopada 2013. o dodjeli određenih zadaća Europskoj središnjoj banci u vezi s politikama bonitetnog nadzora kreditnih institucija (SL 2013., L 287, str. 63.).

         (3)  Uredba (EU) br. 468/2014 Europske središnje banke od 16. travnja 2014. o uspostavljanju okvira za suradnju unutar Jedinstvenog nadzornog mehanizma između Europske središnje banke i nacionalnih nadležnih tijela te s nacionalnim imenovanim tijelima (Okvirna uredba o SSM-u) (ESB/2014/17) (SL 2014., L 141, str. 1.).


title: predmet T-344/19: Tužba podnesena 10. lipnja 2019. — Front Polisario protiv Vijeća

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/33

      Tužba podnesena 10. lipnja 2019. — Front Polisario protiv Vijeća
      (predmet T-344/19)
      (2019/C 270/35)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de oro (Front Polisario) (zastupnik: G. Devers, odvjetnik)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je njegova tužba za poništenje dopuštena;

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži Vijeću snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti svoje tužbe protiv odluke Vijeća (EU) 2019/441 od 4. ožujka 2019. o sklapanju Sporazuma o partnerstvu u održivom ribarstvu između Europske unije i Kraljevine Maroka, njegova Protokola o provedbi i razmjene pisama koja je priložena Sporazumu (SL 2019., L 77, str. 4), tužitelj se poziva na jedanaest tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog temelji se na nenadležnosti Vijeća za donošenje pobijane odluke, jer Europska unija i Kraljevina Maroko nisu nadležni, umjesto naroda Sahrawi, kojeg zastupa Front Polisario, sklopiti međunarodni sporazum koji bi bio primjenjiv na Zapadnu Saharu.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog temelji se na povredi obveze ispitivanja pitanja poštovanja temeljnih prava i međunarodnog humanitarnog prava, jer Vijeće nije razmotrilo to pitanje prije donošenja pobijane odluke.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog temelji se na tome da je Vijeće povrijedilo svoju obvezu izvršenja presude Suda, jer pobijana odluka ne uzima u obzir obrazloženje presude od 27. veljače 2018.,Western Sahara Campaign UK (C-266/16, EU:C:2018:118).

                  4.

                  Četvrti žalbeni razlog temelji se na povredi načela i temeljnih vrijednosti kojima se Unija vodi na međunarodnoj razini, jer je:

                              —

                              prvo, pobijana odluka, protivno pravu naroda na poštovanje njegovog nacionalnog jedinstva, niječe postojanje naroda Sahrawi, upotrebljavajući za njega pojam „stanovnici Zapadne Sahare” i „dotično stanovništvo”;

                              —

                              drugo, pobijanom se odlukom, protivno pravu naroda na slobodno raspolaganje njegovim prirodnim resursima, sklapa međunarodni sporazum kojim se organizira, bez pristanka naroda Sahrawi, iskorištavanje ribolovnih resursa posredstvom plovila Unije;

                              —

                              treće, pobijanom se odlukom s Kraljevinom Maroko sklapa međunarodni sporazum koji je primjenjiv na okupiranu Zapadnu Saharu, u okviru njegove aneksijske politike prema tom teritoriju i sustavnih povreda temeljnih prava koje vođenje takve politike zahtijeva.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog temelji se na povredi načela zaštite legitimnih očekivanja, zato što je pobijana odluka suprotna deklaracijama Unije u kojima ona opetovano potvrđuje nužnost poštovanja načela samoodređenja i relativnog učinka ugovora.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog temelji se na pogrešnoj primjeni načela proporcionalnosti, zato što, vodeći računa o odvojenom i zasebnom statusu Zapadne Sahare, nedodirljivosti prava na samoodređenje, te položaja naroda Sahrawi kao treće osobe, nije na Vijeću da stavlja u razmjer navodne „koristi” iz sporazuma o ribarstvu i posljedice po prirodne resurse Sahrawija.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog temelji na suprotnosti sa zajedničkom ribarstvenom politikom, jer će plovila Unije, na temelju sporazuma zaključenog pobijanom odlukom, imati pristup ribolovnim resursima naroda Sahrawi bez njegovog pristanka, u zamjenu za financijsku naknadu u korist marokanskih vlasti, iako vode Zapadne Sahare nisu marokanske „vode”, u smislu članaka 61. i 62. Konvencije Ujedinjenih naroda o pravu mora.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog temelji se na povredi prava na samoodređenje, zato što:

                              —

                              prvo, upotrebljavajući za njega pojam „stanovnici Zapadne Sahare” i „dotično stanovništvo”, pobijana odluka niječe nacionalno jedinstvo naroda Sahrawi kao subjekta prava na samoodređenje;

                              —

                              drugo, pobijana odluka, protivno pravu naroda Sahrawi da slobodno raspolaže svojim prirodnim resursima, bez njegovog pristanka organizira iskorištavanje ribolovnih resursa posredstvom plovila Unije;

                              —

                              treće, pobijanom se odlukom, protivno pravu naroda Sahrawi na poštivanje njegova teritorijalnog integriteta, niječe odvojen i zaseban status Zapadne Sahare i potvrđuje njezina nezakonita podjela posredstvom marokanske „berme”.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog temelji na povredi načela relativnog učinka ugovora, zato što se pobijanom odlukom narodu Sahrawi niječe status treće osobe u odnosima EU-Maroko, te mu se bez njegovog pristanka nameću međunarodne obveze u odnosu na njegovo državno područje i njegove prirodne resurse.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog temelji se na povredi međunarodnog humanitarnog prava i međunarodnog kaznenog prava, zato što:

                              —

                              prvo, pobijanom se odlukom sklapa međunarodni sporazum koji se primjenjuje na Zapadnu Saharu, iako marokanske okupacijske snage nemaju jus tractatus u odnosu na taj teritorij i zabranjeno im je iskorištavanje njegovih prirodnih resursa;

                              —

                              drugo, primjenjujući sporazum sklopljen pobijanom odlukom, Unija će subvencionirati marokansku infrastrukturu na okupiranom području Sahrawija, kako bi na njemu Kraljevina Maroko mogla trajno učvrstiti svoju civilnu i vojnu prisutnost;

                              —

                              treće, koristeći pojmove „stanovnici Zapadne Sahare” i „dotično stanovništvo”, pobijana odluka prihvaća nezakonit prijenos marokanskih kolonista na okupirani zapadnosaharski teritorij.

                  11.

                  Jedanaesti tužbeni razlog temelji se na povredi obveze Unije s osnova prava međunarodne odgovornosti, jer se pobijanom odlukom, kojom je sklopljen međunarodni sporazum s Kraljevinom Maroko koji se primjenjuje na Zapadnu Saharu, prihvaćaju teške povrede međunarodnog prava koje su na štetu naroda Sahrawi počinile marokanske okupacijske snage, te pruža podrška održavanju stanja koje proizlazi iz tih povreda.


title: predmet T-356/19: Tužba podnesena 12. lipnja 2019. — Front Polisario protiv Vijeća

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/35

      Tužba podnesena 12. lipnja 2019. — Front Polisario protiv Vijeća
      (predmet T-356/19)
      (2019/C 270/36)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de oro (Front Polisario) (zastupnik: G. Devers, odvjetnik)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je njegova tužba za poništenje dopuštena;

                  —

                  poništi pobijanu uredbu;

                  —

                  naloži Vijeću snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog tužbi protiv Uredbe Vijeća (EU) 2019/440 od 29. studenoga 2018. o raspodjeli ribolovnih mogućnosti u okviru Sporazuma o partnerstvu u održivom ribarstvu između Europske unije i Kraljevine Maroka i njegova Protokola o provedbi (SL 2019., L 77, str. 1.), tužitelj ističe jedan tužbeni razlog, koji se temelji na nepostojanju pravne osnove za donošenje navedene uredbe zbog nezakonitosti Odluke 2019/441.
      Taj tužbeni razlog podijeljen je u jedanaest dijelova koji su u biti isti kao i jedanaest tužbenih razloga iznijetih u okviru predmeta T-344/19, Front Polisario/Vijeće.


title: predmet T-358/19: Tužba podnesena 13. lipnja 2019. — Groupe Canal + protiv Komisije

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/35

      Tužba podnesena 13. lipnja 2019. — Groupe Canal + protiv Komisije
      (predmet T-358/19)
      (2019/C 270/37)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Groupe Canal + (Issy-les-Moulineaux, Francuska) (zastupnici: P. Wilhelm, P. Gassenbach i O. de Juvigny, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjevi

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je njegova tužba dopuštena i osnovana;

                  —

                  poništi odluku Komisije od 7. ožujka 2019. u predmetu AT.40023, u dijelu koji se odnosi na francusko tržište i postojeće ili buduće ugovore Groupe Canal + na temelju članka 263. UFEU-a;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje svih troškova nastalih društvu Groupe Canal +.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog temelji se na Komisijinoj zlouporabi ovlasti jer su obaveze koje je ona nametnula za okončanje uskraćivanja pristupa na temelju geografske lokacije u filmskoj industriji, suprotne nedavnim zakonodavnim reformama europskog zakonodavca.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog temelji se na Komisijinoj očitoj pogrešci u ocjeni članka 101. stavka 1. UFEU-a, koja se sastoji u tome da je smatrala da obveze koje su predložili NBCUniversal, Sony Pictures, Warner Bros i Sky ne utječu na kulturnu raznolikost i, još općenitije, na financiranje i iskorištavanje filmova u Europskom gospodarskom prostoru.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog temelji se na povredi načela proporcionalnosti jer je Komisija nametnula obveze koje su očito nerazmjerne u odnosu na iznesena razmatranja u vezi s tržišnim natjecanjem, ne poštujući interese trećih osoba.


title: predmet T-368/19: Tužba podnesena 18. lipnja 2019. — Datenlotsen Informationssysteme protiv Komisije

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/37

      Tužba podnesena 18. lipnja 2019. — Datenlotsen Informationssysteme protiv Komisije
      (predmet T-368/19)
      (2019/C 270/39)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Datenlotsen Informationssysteme GmbH (Hamburg, Njemačka) (zastupnik: T. Lübbig, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjevi

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je tuženik povrijedio svoje obveze iz članka 108. UFEU-a time što je propustio u razumnom roku odlukom okončati službeni istražni postupak u predmetu SA.34402 (2015/C ex 2012/NN) u skladu s člankom 108. stavkom 2. UFEU-a odnosno člankom 9. stavkom 1. Uredbe 2015/1589 (1);

                  —

                  tuženiku naloži snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sljedeće tužbene razloge.

                  1.

                  Povreda članka 108. UFEU-a zbog toga što službeni istražni postupak nije okončan

                              —

                              U okviru prvog tužbenog razloga navodi se da trajanje postupka od preko sedam godina treba ocijeniti nerazumnim. Tužitelj s tim u vezi ističe da je, s obzirom na to da je tuženik u velikoj mjeri utvrdio činjenice i na mali broj otvorenih pitanja, već trebalo donijeti odluku. Osim toga, potrebno je što prije donijeti odluku zbog tužiteljevih hitnih gospodarskih potreba.

                  2.

                  Povreda prava na razumno trajanje postupka kao dijela prava na dobru upravu u skladu s člankom 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima

                              —

                              U okviru drugog tužbenog razloga ističu se argumenti koji su u biti istovjetni ili slični tužbenim razlozima istaknutim u okviru prvog tužbenog razloga.

                  3.

                  Povreda članka 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima u vezi s člankom 20. te povelje

                              —

                              U okviru trećeg tužbenog razloga prvenstveno se ističe da je, zbog različitih mjera koje su dovele do kašnjenja u postupku, tuženik povrijedio Kodeks najbolje prakse za provedbu postupaka nadzora državnih potpora.

                  4.

                  Povreda prava na obrazloženje kao dijela prava na djelotvoran pravni lijek u skladu s člankom 47. i člankom 41. stavkom 2. točkom (c) Povelje Europske unije o temeljnim pravima

                              —

                              U okviru četvrtog tužbenog razloga navodi se da se tuženik nije mogao paušalno pozivati na potrebu za daljnjim istraživanjima, nego je to morao opravdati i vjerodostojno obrazložiti.

         (1)  Uredba Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9.)


title: predmet T-375/19: Tužba podnesena 20. lipnja 2019. — Pisoni protiv Parlamenta

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/39

      Tužba podnesena 20. lipnja 2019. — Pisoni protiv Parlamenta
      (predmet T-375/19)
      (2019/C 270/40)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Ferruccio Pisoni (Trento, Italija) (zastupnik: M. Paniz, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi priopćenje Glavne uprave za financije Europskog parlamenta, kojime se implementira Odluka br. 14/2018 od 12. srpnja 2018. Ufficio di Presidenza della Camera dei Deputati (Ured predsjedništva Zastupničkog doma Talijanske Republike) i/ili Odluka br. 6/2018 Consiglio di Presidenza del Senato della Repubblica italiana (Vijeće predsjedništva Senata Talijanske Republike) i, u svakom slučaju,

                  —

                  poništi ponovno određivanje i ponovno izračunavanje doživotne rente koje je odobrio Europski parlament;

                  —

                  posljedično tomu, utvrdi i proglasi pravo tužitelja na zadržavanje predmetne doživotne rente u stečenim iznosima dospjelim na temelju propisa koji je prethodio Odluci br. 14/2018 Ureda predsjedništva Zastupničkog doma Talijanske Republike i Odluci br. 6/2018 Vijeća predsjedništva Senata Talijanske Republike i naloži Europskom parlamentu da tužitelju isplati sve neosnovano zadržane iznose uvećane za monetarnu revalorizaciju i zakonske kamate od dana zadržavanja iznosa do isplate, kao i

                  —

                  naloži Europskom parlamentu da postupi po presudi i trenutačno i potpuno uspostavi prvotni iznos doživotne rente, kao i naknadu svih šteta, ako i u mjeri u kojoj se pokaže da ih duguje tužitelju.

                  —

                  u svakom slučaju, naloži Parlamentu plaćanje troškova, odvjetničkih naknada uvećanih za PDV, davanja, poreze i paušalne troškove.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti su slični onima istaknutima u predmetu T-345/19, Santini/Parlament.


title: predmet T-377/19: Tužba podnesena 21. lipnja 2019. — Topcart protiv EUIPO-a — Carl International (TC CARL)

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/39

      Tužba podnesena 21. lipnja 2019. — Topcart protiv EUIPO-a — Carl International (TC CARL)
      (predmet T-377/19)
      (2019/C 270/41)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Topcart GmbH (Wiesbaden, Njemačka) (zastupnik: M. Gail, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Carl International (Limonest, Francuska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije TC CARL — prijava br. 14 957 542

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 2. travnja 2019. u predmetu R 1826/2018-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 60. stavka 1. točke (a) u vezi s člankom 8. stavkom 1. točkom (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća


title: predmet T-378/19: Tužba podnesena 21. lipnja 2019. — Topcart protiv EUIPO-a — Carl International (TC CARL)

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/40

      Tužba podnesena 21. lipnja 2019. — Topcart protiv EUIPO-a — Carl International (TC CARL)
      (predmet T-378/19)
      (2019/C 270/42)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Topcart GmbH (Wiesbaden, Njemačka) (zastupnik: M. Gail, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Carl International (Limonest, Francuska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije TC CARL — prijava br. 15 048 556

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 2. travnja 2019. u predmetu R 1617/2018-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 60. stavka 1. točke (a) u vezi s člankom 8. stavkom 1. točkom (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća


title: predmet T-379/19: Tužba podnesena 21. lipnja 2019. — Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation protiv EUIPO-a (Serviceplan)

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/41

      Tužba podnesena 21. lipnja 2019. — Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation protiv EUIPO-a (Serviceplan)
      (predmet T-379/19)
      (2019/C 270/43)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation GmbH & Co KG (München, Njemačka) (zastupnici: B. Koch i P. Schmitz, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije Serviceplan — prijava br. 15 234 669

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 18. ožujka 2019. u predmetu R 1424/2018-5

         Tužbeni zahtjevi

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem je njome odbijena žalba;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 94. stavka 1. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: predmet T-380/19: Tužba podnesena 21. lipnja 2019. — Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation protiv EUIPO-a (Serviceplan Solutions)

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/42

      Tužba podnesena 21. lipnja 2019. — Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation protiv EUIPO-a (Serviceplan Solutions)
      (predmet T-380/19)
      (2019/C 270/44)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation GmbH & Co KG (München, Njemačka) (zastupnici: B. Koch i P. Schmitz, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije Serviceplan Solutions — prijava br. 15 244 742

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 25. ožujka 2019. u predmetu R 1427/2018-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem je njome odbijena žalba;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 94. stavka 1. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: predmet C-680/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. studenoga 2018. uputio Obvodní soud pro Prahu 5 (Češka Republika) — HJ protiv II

text:
               19.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 280/14

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. studenoga 2018. uputio Obvodní soud pro Prahu 5 (Češka Republika) — HJ protiv II
      (predmet C-680/18)
      (2019/C 280/17)
      Jezik postupka: češki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Obvodní soud pro Prahu 5

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: HJ

         Tuženik: II
      Rješenjem od 11. travnja 2019. Sud (osmo vijeće) odlučio je da je predmetni zahtjev za prethodnu odluku nedopušten.


title: predmet C-525/18 P: Rješenje Suda (četvrto vijeće) od 21. svibnja 2019. — Marion Le Pen protiv Europskog parlamenta, Vijeća Europske unije (Žalba — Europski parlament — Pravilnik o isplati troškova i naknada zastupnicima Europskog parlamenta — Naknada za parlamentarnu pomoć — Povrat neosnovano isplaćenih iznosa)

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/7

      Rješenje Suda (četvrto vijeće) od 21. svibnja 2019. — Marion Le Pen protiv Europskog parlamenta, Vijeća Europske unije
      (predmet C-525/18 P) (1)

      (Žalba - Europski parlament - Pravilnik o isplati troškova i naknada zastupnicima Europskog parlamenta - Naknada za parlamentarnu pomoć - Povrat neosnovano isplaćenih iznosa)
      (2019/C 288/07)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Marion Le Pen (zastupnik: R. Bosselut, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Europski parlament (zastupnici: S. Seyr i C. Burgos, agenti), Vijeće Europske unije (zastupnici: A. F. Jensen, M. Bauer i R. Meyer, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbacuje kao djelomično očito nedopuštena i odbija kao djelomično neosnovana.

                  2.

                  Marion Le Pen nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 381, 22.10.2018.


title: predmet T-366/18: Presuda Općeg suda od 13. lipnja 2019. — Pet King Brands protiv EUIPO-a– Virbac (SUIMOX) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Europske unije SUIMOX — Raniji verbalni žig Europske unije ZYMOX — Obveza obrazlaganja — Obavijest o odluci žalbenog vijeća — Dobra vjera i dužna pažnja adresata — Članak 94. stavak 1. Uredbe (EU) 2017/1001 — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe 2017/1001”)

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/50

      Presuda Općeg suda od 13. lipnja 2019. — Pet King Brands protiv EUIPO-a– Virbac (SUIMOX)
      (predmet T-366/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije SUIMOX - Raniji verbalni žig Europske unije ZYMOX - Obveza obrazlaganja - Obavijest o odluci žalbenog vijeća - Dobra vjera i dužna pažnja adresata - Članak 94. stavak 1. Uredbe (EU) 2017/1001 - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe 2017/1001”)
      (2019/C 288/63)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Pet King Brands, Inc. (Bartlett, Illinois, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: T. Schmidpeter i S. Bauer, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: L. Rampini i H. O'Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Virbac SA (Carros, Francuska) (zastupnik: D.-I. Tayer, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 21. ožujka 2018. (predmet R 1835/2017-5), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Pet King Brands i Virbac.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se odluka petog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 21. ožujka 2018. (predmet R 1835/2017-5) s obzirom na „veterinarske proizvode, osim kapi za uši za životinje”, „veterinarske pripravke i proizvode za zdravstvenu njegu životinja, uključujući antibiotike za životinje, osim kapi za uši za životinje”i„proizvode za uništavanje životinjskih štetočina, osim kapi za uši za životinje”.

                  2.

                     U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                     Svaka će stranka snositi vlastite troškove.

         (1)  SL C 276, 6.8.2018.


title: predmet T-330/17: Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2019. — Ceobus i dr. protiv Komisije („Državne potpore — Program potpora koje je Francuska provela između 1994. i 2008. — Subvencije za ulaganje koje je dodijelila regija Île-de-France — Odluka o proglašavanju programa potpora spojivim s unutarnjim tržištem — Pojmovi ‚postojeće potpore’ i ‚nove potpore’ — Članak 107. UFEU-a — Članak 1. točka (b) podtočke i. i v. Uredbe (EU) 2015/1589 — Rok zastare — Članak 17. Uredbe 2015/1589”)

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/43

      Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2019. — Ceobus i dr. protiv Komisije
      (predmet T-330/17) (1)

      („Državne potpore - Program potpora koje je Francuska provela između 1994. i 2008. - Subvencije za ulaganje koje je dodijelila regija Île-de-France - Odluka o proglašavanju programa potpora spojivim s unutarnjim tržištem — Pojmovi ‚postojeće potpore’ i ‚nove potpore’ - Članak 107. UFEU-a - Članak 1. točka (b) podtočke i. i v. Uredbe (EU) 2015/1589 - Rok zastare - Članak 17. Uredbe 2015/1589”)
      (2019/C 328/47)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: Ceobus (Génicourt, Francuska) i ostali tužitelji čija se imena nalaze u prilogu presudi (zastupnici: D. de Combles de Nayves, a zatim F. Segalen, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: L. Armati, C. Georgieva-Kecsmar i T. Maxian Rusche, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za djelomično poništenje Odluke Komisije (EU) 2017/1470 оd 2. veljače 2017. o programima potpore SA.26763 2014/C (ex 2012/NN) koje je Francuska provela u korist poduzeća autobusnog prijevoza u regiji Île-de-France (SL 2017., L 209, str. 24.).

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Ceobus i drugi tužitelji čija se imena nalaze u prilogu snosit će, osim vlastitih troškova, i troškove Europske komisije.

         (1)  SL C 231, 17. 7. 2017.


title: predmet T-280/19 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 12. srpnja 2019. — Highgate Capital Management protiv Komisije („Privremena pravna zaštita — Državne potpore — Zahtjev za određivanje privremenih mjera — Nepostojanje nužnosti donošenja traženih privremenih mjera — Nenadležnost — Nedopuštenost”)

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/58

      Rješenje predsjednika Općeg suda od 12. srpnja 2019. — Highgate Capital Management protiv Komisije
      (predmet T-280/19 R)
      („Privremena pravna zaštita - Državne potpore - Zahtjev za određivanje privremenih mjera - Nepostojanje nužnosti donošenja traženih privremenih mjera - Nenadležnost - Nedopuštenost”)
      (2019/C 328/66)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Highgate Capital Management LLP (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: M. Struys i I. Van Damme, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: K. Blanck, A. Bouchagiar i K.- P. Wojcik, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a za, s jedne strane, suspenziju primjene Komisijine odluke o odbijanju pritužbe u vezi s navodno nezakonitom državnom potporom koja je Eurobanku Ergasias SA dodijeljena prodajom Piraeus Bank Bulgaria (SA.53105) i, s druge strane, odobravanje drugih privremenih mjera.

         Izreka

                  1.

                     Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

                  2.

                     O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: predmet T-607/19: Tužba podnesena 5. rujna 2019. – Itinerant Show Room protiv EUIPO-a (FAKE DUCK)

text:
               4.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 372/34

      Tužba podnesena 5. rujna 2019. – Itinerant Show Room protiv EUIPO-a (FAKE DUCK)
      (predmet T-607/19)
      (2019/C 372/35)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Itinerant Show Room Srl (San Giorgio in Bosco, Italija) (zastupnik: E. Montelione, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije FAKE DUCK – prijava za registraciju br. 17 946 879

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 1. srpnja 2019. u predmetu R 830/2019-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Neuzimanje u obzir svojstvenog razlikovnog karaktera žiga FAKE DUCK;

                  —

                  Neuzimanje u obzir složenosti žiga FAKE DUCK i crteža jaja;

                  —

                  Neprimjenjivanje načela jednakog postupanja;

                  —

                  Neprimjenjivanje načela zakonitosti.


title: predmet T-625/19: Tužba podnesena 19. rujna 2019. – Daw protiv EUIPO-a (SOS Innenfarbe)

text:
               4.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 372/35

      Tužba podnesena 19. rujna 2019. – Daw protiv EUIPO-a (SOS Innenfarbe)
      (predmet T-625/19)
      (2019/C 372/37)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Daw SE (Ober-Ramstadt, Njemačka) (zastupnik: A. Haberl, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije SOS Innenfarbe – prijava za registraciju br. 17 870 690

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 18. srpnja 2019. u predmetu R 277/2019-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  poništi odluku EUIPO-a od 7. siječnja 2019., u dijelu u kojem se odnosi na odbijanje registracije žiga „SOS Innerfarbe” za proizvode

                              —

                              „boje, lakovi, lazure, premazi, proizvodi za konzerviranje protiv hrđe; temeljni premazi; tinkture, bojila, paste s bojom, nagrizajuća sredstva; zgušnjivači boja, lakovi i premazi; otapala za razrjeđivanje boja; proizvodi za konzerviranje drva, sredstva za fiksiranje boja za drvo i zaštitna ulja za drvo; premazi, također strukturirani; baktericidna i/ili fungicidna sredstva za premazivanje; antikorozivni proizvodi; proizvodi za zaštitu metala” iz razreda 2;

                  —

                  naloži EUIPO-u da odobri žig onako kako je prijavljen u objavi prijave;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 1. točaka (b) i (c) i članka 7. stavka 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: predmet T-626/19: Tužba podnesena 19. rujna 2019. – Daw protiv EUIPO-a (SOS Loch- und Rissfüller)

text:
               4.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 372/36

      Tužba podnesena 19. rujna 2019. – Daw protiv EUIPO-a (SOS Loch- und Rissfüller)
      (predmet T-626/19)
      (2019/C 372/38)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Daw SE (Ober-Ramstadt, Njemačka) (zastupnik: A. Haberl, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: Prijava verbalnog žiga Europske unije SOS Loch- und Rissfüller – prijava za registraciju br. 17 870 692

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 18. srpnja 2019. u predmetu R 278/2019-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  poništi odluku EUIPO-a od 7. siječnja 2019, u dijelu u kojem se odnosi na odbijanje registracije žiga „SOS Loch- und Rissfüller” za proizvode

                              —

                              „kemijski pripravci za uporabu u industriji; sredstva za konzerviranje i impregnaciju za zaštitu od vlage za zidove, krovne crjepove, cement i beton, osim boja za premaze i ulja; umjetne smole, neobrađene sintetičke smole i plastika; otapala [kemijska]; kitovi za tretiranje podloge za premaze (u dijelu u kojem nisu uključeni u druge razrede)” iz razreda 1,

                              —

                              za proizvode „prirodne sirove smole” iz razreda 2 te

                              —

                              za proizvode „žbuka [građevinski materijal]; kvarc; premazi [građevni materijali]; građevni materijali, mase za integriranje tkanih materijala za izgradnju; kitovi kao građevni materijali; tkanine za uporabu u niskogradnji koje su nemetalne ili su pretežno nemetalne, posebice stabilizacijske tkanine” iz razreda 19.;

                  —

                  naloži EUIPO-u da odobri žig onako kako je prijavljen u objavi prijave;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 1. točaka (b) i (c) i članka 7. stavka 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: predmet C-617/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. kolovoza 2019. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) – Granarolo SpA protiv Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare i dr.

text:
               25.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. kolovoza 2019. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) – Granarolo SpA protiv Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare i dr.
      (predmet C-617/19)
      (2019/C 399/26)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Granarolo SpA

         Tuženici: Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Ministero dello Sviluppo Economico, Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 3. točku (e) Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 2003. o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61/EZ (1), kako je izmijenjena Direktivom br. 2009/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009 (2)., tumačiti na način da pojam „postrojenje” obuhvaća situaciju kao što je ona u ovom slučaju, u kojoj je kogenerator koji je tužitelj izgradio u svojem industrijskom pogonu kako bi osigurao energiju za svoj proizvodni pogon potom prenesen, prijenosom grane djelatnosti na drugo društvo specijalizirano u području energetike, ugovorom kojim je predviđen, s jedne strane, prijenos certifikata, dokumenata, izjava o sukladnosti, licencija, koncesija, odobrenja i dozvola koje su potrebne za poslovanje samog postrojenja i obavljanje djelatnosti stjecatelju kogeneracijskog postrojenja električne i toplinske energije, osnivanje, u korist stjecatelja, prava građenja na području pogona koje je prikladno i funkcionalno za upravljanje postrojenjem i njegovo održavanje, osnivanje prava služnosti u korist objekta koji se upotrebljava za kogeneraciju, uz isključivo okolno područje, i, s druge strane, opskrba energijom, koju proizvodi to postrojenje, prenositelja od strane stjecatelja u trajanju od 12 godina, po cijenama sadržanima u ugovoru?

                  2.

                  Konkretno, uključuje li pojam „tehnički povezane” iz članka 3. točke (e) vezu između kogeneratora i proizvodnog pogona, koja je takva da potonji, koji pripada drugom subjektu, iako ima povlašteni odnos s kogeneratorom radi opskrbe energijom (povezanost mrežom za distribuciju električne energije, poseban ugovor o opskrbi s energetskim društvom kojemu je postrojenje preneseno, njegova obveza opskrbe proizvodnog pogona minimalnom količinom energije, pod uvjetom naknade iznosa koji je jednak razlici između troškova opskrbe energijom na tržištu i cijena predviđenih ugovorom, popust na prodajnu cijenu energije nakon deset godina i šest mjeseci od početka ugovora, osnivanje prava ponovne kupnje kogeneratora u bilo kojem trenutku u korist društva prenositelja, zahtijevanje odobrenja prenositelja za obavljanje radova na kogeneracijskom postrojenju), može nastaviti obavljati svoju djelatnost čak i u slučaju prekida opskrbe energijom ili u slučaju kvara ili prestanka rada kogeneratora?

                  3.

                  Naposljetku, u slučaju stvarnog prijenosa pogona za proizvodnju energije od strane subjekta koji je izgradio pogon, koji je vlasnik površine na kojoj se nalazi industrijski pogon, drugom društvu specijaliziranom u području energetike, iz razloga učinkovitosti, predstavlja li mogućnost izdvajanja relevantnih emisija iz dozvole ETS vlasnika industrijskog postrojenja, nakon prijenosa i mogućeg učinka „propuštanja” emisija iz sustava ETS, određenog time što postrojenje za proizvodnju energije, ako ga se razmatra zasebno, nije prekoračilo prag za razvrstavanje u „male emitente”, povredu pravila o zbrajanju izvora iz Priloga I. Direktivi 2003/87/EZ ili, nasuprot tomu, jednostavnu i zakonitu posljedicu organizacijskih odluka gospodarskih subjekata, koje nisu zabranjene sustavom ETS?

         (1)  SL 2003., L 275, str. 32.

         (2)  Direktiva 2009/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o izmjeni Direktive 2003/87/EZ u svrhu poboljšanja i proširenja sustava Zajednice za trgovanje emisijskim jedinicama stakleničkih plinova (SL 2009., L 140, str. 63.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 30. str. 3.)


title: predmet C-629/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. kolovoza 2019. uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) – Sappi Austria Produktions-GmbH & Co KG i Wasserverband „Region Gratkorn-Gratwein”

text:
               25.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. kolovoza 2019. uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) – Sappi Austria Produktions-GmbH & Co KG i Wasserverband „Region Gratkorn-Gratwein”
      (predmet C-629/19)
      (2019/C 399/27)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: Sappi Austria Produktions-GmbH & Co KG, Wasserverband „Region Gratkorn-Gratwein”

         Tuženo tijelo: Landeshauptmann von Steiermark

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li mulj otpadnih voda smatrati otpadom s obzirom na iznimku iz članka 2. stavka 2. točke (a) Direktive 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu i stavljanju izvan snage određenih direktiva (1) u vezi s Direktivom Vijeća 91/271/EEZ od 21. svibnja 1991. o pročišćavanju komunalnih otpadnih voda i/ili Direktivom o mulju iz uređaja za pročišćavanje otpadnih voda, kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 1137/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. (2)?

                  2.

                  U slučaju da se već na prvo prethodno pitanje ne odgovori negativno:

                              Predviđa li se člankom 6. stavkom 1. Direktive 2008/98 Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu i stavljanju izvan snage određenih direktiva da je tvar nusproizvod u smislu pojma otpada u pravu Unije ako se iz procesnotehničkih razloga toj tvari dodaje mali postotak drugih tvari, koje bi se inače smatrale otpadom, ako to ne utječe na sastav ukupne tvari i ima znatnu prednost za okoliš?

         (1)  SL 2008., L 312, str. 3. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 34., str. 99.)

         (2)  SL 2008., L 311, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 5.)


title: predmet C-633/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. kolovoza 2019. uputio Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgija) – Federale Overheidsdienst Financiën, Openbaar Ministerie protiv Metalen Galler NV, Vollers Belgium NV, LW-Idee GmbH

text:
               25.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. kolovoza 2019. uputio Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgija) – Federale Overheidsdienst Financiën, Openbaar Ministerie protiv Metalen Galler NV, Vollers Belgium NV, LW-Idee GmbH
      (predmet C-633/19)
      (2019/C 399/29)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

         Stranke glavnog postupka

         Sudionici u postupku: Federale Overheidsdienst Financiën, Openbaar Ministerie

         Optuženici: Metalen Galler NV, Vollers Belgium NV, LW-Idee GmbH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li Uredba (EZ) br. 91/2009 (1) o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje podrijetlom iz Narodne Republike Kine zbog povrede članka 6. stavaka 6. i 7. i članka 2. stavka 10. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1225/2009 (2) od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice odnosno Uredbe Vijeća (EZ) br. 384/96 (3) od 22. prosinca 1995. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice nevaljana jer Komisija kineskim proizvođačima izvoznicima nije pravodobno omogućila da pregledaju informacije o vrstama proizvoda na temelju kojih je utvrđena uobičajena vrijednost, i/ili jer je Komisija u okviru izračuna dampinške marže za predmetne proizvode prilikom usporedbe uobičajene vrijednosti proizvoda indijskog proizvođača s izvoznim cijenama istovjetnih kineskih proizvoda odbila uzeti u obzir prilagodbe koje se odnose na uvozne carine za sirovine i neizravne poreze u analognoj zemlji Indiji kao i razlike u proizvodnji, odnosno proizvodnim troškovima?

                  2.

                  Je li Uredba (EZ) br. 91/2009 nevaljana zbog povrede članka 3. stavaka 2. i 3. Uredbe (EZ) br. 1225/2009 odnosno Uredbe (EZ) br. 384/96 jer je Komisija prilikom ocjene štete uvoze dvaju kineskih poduzeća za koje je utvrđeno da nisu sudjelovali u dampingu kvalificirala dampinškim uvozom?

                  3.

                  Je li Uredba (EZ) br. 91/2009 nevaljana zbog povrede članka 3. stavaka 2., 6. i 7. Uredbe (EZ) br. 1225/2009 odnosno Uredbe (EZ) br. 384/96 jer se Komisija prilikom ocjene pitanja jesu li izvozi industrije Unije doprinijeli šteti koju je ta industrija pretrpjela temeljila na informacijama o proizvođačima koji nisu pripadali domaćoj industriji?

                  4.

                  Je li Uredba (EZ) br. 91/2009 nevaljana zbog povrede članka 19. stavaka 1. i 2. Uredbe (EZ) br. 1225/2009 odnosno Uredbe (EZ) br. 384/96 jer Komisija nije osigurala da oba domaća (talijanska) proizvođača na odgovarajući način navedu razloge zbog kojih nisu mogli staviti na raspolaganje sažetak povjerljivih informacija?

                  5.

                  Povređuje li se Uredbom (EZ) 91/2009 članak 6. stavci 6. i 7. i članak 2. stavak 10. Uredbe (EZ) br. 384/96 jer Komisija nije pravodobno priopćila informacije o proizvodima na štetu interesa kineskih proizvođača izvoznika?

                  6.

                  Člankom 1. stavkom 3. Uredbe (EZ) br. 91/2009 o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje podrijetlom iz Narodne Republike Kine (u izmijenjenoj verziji) propisuje se da se primjena pojedinačnih stopa pristojbe od 64,4 % na trgovačko društvo Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd., Ningbo City uvjetuje dostavljanjem carinskim tijelima država članica valjanog računa koji mora biti u skladu sa zahtjevima određenima u Prilogu II. te da se u slučaju da račun nije dostavljen primjenjuje stopa pristojbe koja se primjenjuje na sva ostala trgovačka društva. Može li se pojedinačna stopa pristojbe prilikom naknadne naplate antidampinških pristojbi zbog OLAF-ove istrage prema načelu savjesnosti i poštenja ipak dodijeliti u korist podnositelja prijave ako je OLAF utvrdio da dotični elementi za pričvršćivanje nisu, kao što je navedeno, indonezijskog podrijetla, nego ih je proizvelo poduzeće Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd. u Kini, ali se ne može dostaviti račun s podacima koji su nužni za primjenu pojedinačne stope pristojbe jer su izvoznici postupali upravo s namjerom prijevare tijela država članica?

         (1)  SL 2009., L 29, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 82., str. 72.)

         (2)  SL 2009., L 343, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 202.)

         (3)  SL 1996., L 56, str. 1.


title: predmet C-640/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. kolovoza 2019. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) – Azienda Agricola Ambrosi Nicola Giuseppe i dr. protiv Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Ministero delle Politiche Agricole e Forestali

text:
               25.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/26

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. kolovoza 2019. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) – Azienda Agricola Ambrosi Nicola Giuseppe i dr. protiv Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Ministero delle Politiche Agricole e Forestali
      (predmet C-640/19)
      (2019/C 399/30)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Azienda Agricola Ambrosi Nicola Giuseppe, Azienda Agricola Castagna Giovanni, Soc. Azienda Agricola Castellani Enio, Nereo e Giuliano Ss, Azienda Agricola De Fanti Maria Teresa, Azienda Agricola Giacomazzi Vilmare, Soc. Azienda Agricola Iseo di Lunardi Giampaolo e Silvano Ss, Soc. Azienda Agricola Mastrolat di Mastrotto Franco e Luca Ss, Azienda Agricola Righetti Michele e Damiano, Azienda Agricola Scandola Stefano e Gianni, Azienda Agricola Tadiello Roberto, Azienda Agricola Turazza Mario, Azienda Agricola Zuin Tiziano, 2 B Società Agricola Srl ed Altri, Azienda Agricola Fracasso Claudio, Azienda Agricola Pozzan Mirko

         Tuženici: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Ministero delle Politiche Agricole e Forestali

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članke 1., 2. i 3. Uredbe (EEZ) br. 856/1984 (1),; članak 1. i članak 2. stavak 1. Uredbe br. 3950/1992 (2),; članak 1. stavak 1. i članak 5. Uredbe br. 1788/2003 (3) te članke 55., 64. i 65. Uredbe br. 1234/07 (4) kao i njihove priloge, u mjeri u kojoj se odnose na zaštitu ravnoteže između ponude i potražnje mliječnih proizvoda na tržištu EU-a, tumačiti na način da se iz izračuna „kvota za mlijeko” isključuje proizvodnja usmjerena na izvoz sireva za zaštićenom oznakom izvornosti (ZOI) u zemlje izvan EU-a, u skladu s ciljevima zaštite utvrđenima za te proizvode u članku 13. Uredbe (EEZ) br. 2081/1992 (5), kao što je potvrđeno Uredbom (EEZ) br. 510/2006 (6) i člancima 4. i 13. Uredbe (EEZ) br. 1151/2012 (7), primjenom načela iz članka 32. (bivši članak 27.), članka 39. (bivši članak 33.), članka 40. (bivši članak 34.) i članka 41. (bivši članak 35.) UFEU-a?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora, protivi li se tom pravilu, tumačenom na taj način, uključivanje u pojedinačne referentne količine kvota za mlijeko namijenjenih proizvodnji sireva s oznakom ZOI namijenjenih izvozu izvan Europske unije, kako proizlazi iz članka 2. Decreta-legge 28 marzo 2003, n. 49 (Uredba sa zakonskom snagom br. 49 od 28. ožujka 2003.), koji je izmjenama pretvoren u Legge 30 maggio 2003, n. 119. (Zakon br. 119 od 30. svibnja 2003). i članka 2. Leggea 26 novembre 1992, n. 468. (Zakon br. 468. od 26. studenoga 1992.), u dijelu u kojem se odnosi na navedeni članak 2. Uredbe sa zakonskom snagom br. 49/2003?
                  Podredno, ako se to tumačenje treba smatrati netočnim:

                  3.

                  Jesu li članak 1., 2. i 3. Uredbe (EEZ) br. 856/1984, članak 1. i članak 2. stavak 1. Uredbe br. 3950/1992, članak 1. stavak 1. i članak 5. Uredbe br. 1788/2003, te članci 55., 64. i 65. Uredbe br. 1234/07, kao i njihovi prilozi (zajedno s talijanskim nacionalnim pravilima za prenošenje iz članka 2. Uredbe sa zakonskom snagom br. 49 od 28. ožujka 2003., koja je s izmjenama pretvorena u Zakon br. 119 od 30. svibnja 2003. i članka 2. Zakona br. 468. od 26. studenoga 1992., u dijelu u kojem se odnosi na spomenuti članak 2. Uredbe sa zakonskom snagom br. 49/2003.), koji iz izračuna količine dodijeljene državama članicama uključuju i ne isključuju količinu mlijeka koja se koristi za proizvodnju sireva s oznakom ZOI koji se izvoze na tržište zemalja izvan EU-a ili su njemu namijenjeni i u opsegu tog izvoza, protivni ciljevima zaštite iz Uredbe (EEZ) br. 2081/1992, kojima se štite proizvodi s oznakom ZOI, osobito s obzirom na njezin članak 13., kako je potvrđeno Uredbom (EEZ) br. 510/2006 i Uredbom br. 1151/2012, kao i u odnosu na ciljeve zaštite predviđene u članku 4. te uredbe, te također protivna članku 32. (bivši članak 27.), članku 39. (bivši članak 33.), članka 40. (bivši članak 34.), članka 41. (bivši članak 35.) UFEU-a. te načelima pravne sigurnosti, legitimnih očekivanja, proporcionalnosti i nediskriminacije, kao i slobodne gospodarske inicijative u svrhu izvoza izvan EU-a?

         (1)  Uredba Vijeća (EEZ) br. 856/84 od 31. ožujka 1984. o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 804/68 o zajedničkoj organizaciji tržišta mlijeka i mliječnih proizvoda (SL 1984., L 90, str. 10.).

         (2)  Uredba Vijeća (EEZ) br. 3950/92 od 28. prosinca 1992. o uvođenju dodatne pristojbe u sektor mlijeka i mliječnih proizvoda (SL 1992., L 405, str. 1.).

         (3)  Uredba Komisije (EZ) br. 1778/2003 od 10. listopada 2003. o zatvaranju otkupa u određenim državama članicama (SL 2003., L 260, str. 4.).

         (4)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1234/2007 od 22. listopada 2007. o uspostavljanju zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta i o posebnim odredbama za određene poljoprivredne proizvode (Uredba o jedinstvenom ZOT-u) (SL 2007., L 299, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 9., str. 61.).

         (5)  Uredba Vijeća (EEZ) br. 2081/92 od 14. srpnja 1992. o zaštiti oznaka zemljopisnog podrijetla i oznaka izvornosti za poljoprivredne i prehrambene proizvode (SL 1992., L 208, str. 1.).

         (6)  Uredba Vijeća (EZ) br. 510/2006 od 20. ožujka 2006. o zaštiti oznaka zemljopisnog podrijetla i oznaka izvornosti poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda (SL 2006., L 93, str. 12.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 4., str. 184.).

         (7)  Uredba (EU) br. 1151/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. studenoga 2012. o sustavima kvalitete za poljoprivredne i prehrambene proizvode (SL 2012., L 343, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 25., str. 31. i ispravak SL 2015., L 191. str. 9.).