title: Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 19. srpnja 2016.#Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbh protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak za proglašavanje žiga ništavim – Figurativni žig Europske unije CALCILITE – Raniji verbalni žig Europske unije Calcilit – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Sličnost proizvoda – Članak 8. stavak 1. točka (b) i članak 53. stavak 1. točka (a) Uredbe br. 207/2009 – Relevantna javnost – Javnost zajednička predmetnim proizvodima.#Predmet T-742/14.

text:
         PRESUDA OPĆEG SUDA (šesto vijeće)
      19. srpnja 2016. (
            *1
         )
      „Žig Europske unije — Postupak za proglašavanje žiga ništavim — Figurativni žig Europske unije CALCILITE — Raniji verbalni žig Europske unije Calcilit — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Sličnost proizvoda — Članak 7. stavak 1. točka (b) i članak 53. stavak 1. točka (a) Uredbe br. 207/2009 — Relevantna javnost — Javnost zajednička predmetnim proizvodima“
      U predmetu T‑742/14,

         Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbh, sa sjedištem u Kölnu (Njemačka), koji zastupa F. Hauck, avocat,
      tužitelj,
      protiv

         Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), koji zastupa S. Palmero Cabezas, u svojstvu agenta,
      tuženika,
      a druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO‑a, intervenijent pred Općim sudom, jest:

         Materis Paints Italia SpA, sa sjedištem u Novate Milanese (Italija), koji zastupaju P. L. Roncaglia, F. Rossi i N. Parrotta, avocats,
      povodom tužbe podnesene protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO‑a od 4. rujna 2014. (predmet R 753/2013‑4), koja se odnosi na postupak za proglašenje žiga ništavim između Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft i Materis Paints Italia,
      OPĆI SUD (šesto vijeće),
      u sastavu: S. Frimodt Nielsen, predsjednik, F. Dehousse (izvjestitelj) i A. M. Collins, suci,
      tajnik: E. Coulon,
      uzimajući u obzir tužbu podnesenu tajništvu Općeg suda 3. studenoga 2014.,
      uzimajući u obzir EUIPO‑ov odgovor na tužbu podnesen tajništvu Općeg suda 23. veljače 2015.,
      uzimajući u obzir odgovor na tužbu intervenijenta podnesen tajništvu Općeg suda 13. ožujka 2015.,
      uzimajući u obzir da stranke nisu podnijele zahtjev za zakazivanje rasprave u roku od mjesec dana od dostave obavijesti o zatvaranju pisanog dijela postupka i da je stoga odlučeno, na temelju izvještaja suca izvjestitelja, u skladu s člankom 135.a Poslovnika Općeg suda od 2. svibnja 1991., da se odluka donese bez provođenja usmenog dijela postupka,
      donosi sljedeću

         Presudu

         Okolnosti spora

               1

               Dana 15. svibnja 2006., intervenijent, Materis Paints Italia SpA (tada Materis Coatings Italia SpA) podnio je prijavu za registraciju žiga Europske unije Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) u skladu s Uredbom Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Europske unije (SL 2009., L 78, str. 1.)(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.).

               2

               Žig za koji je zatražena registracija jest sljedeći figurativni znak:

               3

               Proizvodi za koje je prvotno zatražena registracija potpadaju pod razrede 2. i 19. Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen, a koji, za svaki od razreda, odgovaraju sljedećem opisu:

                        —

                        razred 2.: „boje, lakovi, glazure; zaštite od hrđe te od propadanja i truljenja drva; tvari za bojanje; nagrizajuće tvari; prirodne sirove smole; metali u listovima i u prahu za slikare, dekoratere, tiskare i umjetnike”;

                        —

                        razred 19.: „nemetalni građevinski materijali; krute nemetalne cijevi za gradnju; asfalt, katran i bitumen (smola); nemetalne prenosive konstrukcije; nemetalni spomenici”.

               4

               Prijava žiga Europske unije bila je objavljena u Glasniku žigova Zajednice br. 28/2008 od 14. srpnja 2008.

               5

               Nakon ispitivanja prijave žiga i osobito prigovora na njegovu registraciju koji je podnio tužitelj Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbH na temelju članka 41. Uredbe br. 207/2009, predmetni žig registriran je kao žig Europske unije 9. veljače 2012. pod brojem 5074745 za proizvode iz razreda 2. i 19. koji odgovaraju, za svaki od navedenih razreda, sljedećem opisu:

                        —

                        razred 2.: „boje, lakovi, glazure; zaštite od hrđe te od propadanja i truljenja drva; tvari za bojanje; nagrizajuće tvari; prirodne sirove smole; metali u listovima i u prahu za slikare, dekoratere, tiskare i umjetnike”;

                        —

                        razred 19.: „premazi (građevni materijali)”.

               6

               13. veljače 2012. tužitelj je podnio zahtjev za proglašenje ništavim žiga Europske unije registriranog pod brojem 5074745 na temelju članka 53. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009 kao i članka 8. stavka 1. točaka (a) i (b) i članka 8. stavka 5. iste uredbe.

               7

               Žig na koji se poziva u potporu zahtjevu za proglašenje žiga ništavim je raniji verbalni žig Europske unije Calcilit, registriran 29. studenoga 2000. pod brojem 1234822 za proizvode iz razreda 1. i 19. koji odgovaraju, za svaki od navedenih razreda, sljedećem opisu:

                        —

                        razred 1.: „kristalni kalcijev karbonat koji služi kao punilo (u daljnjem tekstu: CCCMC);

                        —

                        razred 19.: „mramor u obliku granula, zrnaca i praha”.

               8

               Kao odgovor na EUIPO‑ovu obavijest od 20. veljače 2012. tužitelj je u dopisu od 28. ožujka 2012. naveo da se u prilog svojem zahtjevu za proglašenje žiga ništavim nije pozvao na članak 8. stavak 5. Uredbe br. 207/2009.

               9

               Zahtjev za proglašenje žiga ništavim bio je usmjeren protiv svih proizvoda iz točke 5. ove presude.

               10

               Dana 7. ožujka 2013. Odjel za poništaje odbio je u skladu s člankom 57. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009 zahtjev za proglašenje žiga ništavim u pogledu proizvoda iz razreda 19. obuhvaćenog ranijim žigom. Što se tiče proizvoda iz razreda 1. obuhvaćenog ranijim žigom, također je odbio zahtjev za proglašenje žiga ništavim na temelju nepostojanja istovjetnosti, u smislu članka 8. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009, kao i nepostojanja sličnosti u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) iste uredbe tog proizvoda s proizvodima obuhvaćenim žigom za koji je podnesena prijava.

               11

               Dana 23. travnja 2013. tužitelj je podnio žalbu EUIPO‑u na temelju članaka 58. do 64. Uredbe br. 207/2009 protiv odluke Odjela za poništaje a da se više nije pozivao na istovjetnost suprotstavljanih proizvoda.

               12

               Četvrto žalbeno vijeće EUIPO‑a je odlukom od 4. rujna 2014. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) odbilo žalbu.

               13

               Žalbeno vijeće smatralo je da je dokaz o stvarnoj uporabi ranijeg verbalnog žiga Calcilit podnesen u pogledu CCCMC‑a iz razreda 1., ali ne i u pogledu proizvoda „mramor u obliku granula, zrnaca i praha” iz razreda 19.

               14

               Što se tiče usporedbe CCCMC‑a i proizvoda obuhvaćenih osporavanim žigom, žalbeno vijeće smatralo je da ti proizvodi nisu slični.

         Zahtjevi stranaka

               15

               Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        poništi pobijanu odluku u pogledu proizvoda iz razreda 2. i 19. koji odgovaraju sljedećim opisima:

                                 —

                                 razred 2.: „boje, lakovi, glazure; zaštite od hrđe te od propadanja i truljenja drva; tvari za bojanje; nagrizajuće tvari; prirodne sirove smole”;

                                 —

                                 razred 19.: „premazi (građevni materijali)”;

                        —

                        naloži EUIPO‑u snošenje troškova.

               16

               EUIPO i intervenijent od Općeg suda zahtijevaju da:

                        —

                        odbije tužbu;

                        —

                        naloži tužitelju snošenje troškova.

         Pravo

               17

               U prilog svojoj tužbi tužitelj ističe jedan tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 53. stavaka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009, čitanog u svezi s člankom 8. stavkom 1. točkom (b) iste uredbe.

               18

               Tužitelj tvrdi da je žalbeno vijeće pogrešno smatralo da nema sličnosti između CCCMC‑a i proizvoda obuhvaćenih osporavanim žigom iz razreda 2. i 19. koji odgovaraju sljedećim opisima: „boje, lakovi, glazure; zaštite od hrđe te od propadanja i truljenja drva; tvari za bojanje; nagrizajuće tvari; prirodne sirove smole” i „premazi”.

               19

               CCCMC se uobičajeno koristi kao punilo za proizvodnju proizvoda obuhvaćenih osporavanim žigom pri čemu je za neke od njih on jedan od najbitnijih sastojaka. Čest je slučaj da jedan ili više gospodarski povezanih poduzetnika ostvare vertikalnu integraciju i stavljaju istovremeno na tržište sastojke proizvoda i sam gotovi proizvod. Do toga može doći u ovakvoj situaciji i tužiteljevi klijenti, proizvođači boja i osobe koje kod njega kupuju CCCMC pod ranijim žigom Calcilit koji vrlo dobro poznaju, svakako bi bili uznemireni kada bi utvrdili da se na tržištu pojavila nova marka boja Calcilit. Tvrdnja žalbenog vijeća prema kojoj ovdje ne može biti sličnosti između gotovih proizvoda i proizvoda koji to nisu stoga nije dokazana.

               20

               Žalbeno vijeće je između ostalog pogrešno shvatilo da postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu i kod industrijskih subjekata koji kupuju i CCCMC i boje i druga sredstva za oblaganje za proizvodnju svojih proizvoda.

               21

               Tužitelj osporava tvrdnju iz pobijane odluke prema kojoj je CCCMC sirovina. CCCMC je polugotov proizvod, prilagođen zahtjevima proizvodnje različitih kupaca. Zbog toga je veza između CCCMC‑a i proizvoda obuhvaćenih osporavanim žigom uža od one između potonjih i neke prave sirovine kao što je mramor.

               22

               Usto nije utvrđeno da su proizvodi obuhvaćeni osporavanim žigom gotovi proizvodi. Oni mogu biti međuproizvodi u brojim industrijskim primjenama. Stoga je argument žalbenog vijeća prema kojem se proizvodi obuhvaćeni osporavanim žigom obraćaju javnosti koju čine potrošači gotovih proizvoda dok se proizvodi obuhvaćeni ranijim žigom obraćaju profesionalcima iz industrijskog sektora neutemeljen. Tužitelj smatra da je moguće da postoji preklapanje, osobito kod kupaca proizvoda obuhvaćenih dvama spornim žigovima.

               23

               Što se tiče usporedbe između CCCMC‑a i prirodne sirove smole, tužitelj ističe da su ti proizvodi slični s obzirom na to da su komplementarni i dijele isti cilj, oba proizvoda se koriste u proizvodnji ljepila i posljedično se obraćaju istoj javnosti.

               24

               Što se tiče CCCMC‑a i premaza, tužitelj ističe da među njima postoji velika sličnost s obzirom na to da je prvi često bitan sastojak drugog i da to vrijedi neovisno o činjenici što se ta dva proizvoda nalaze u različitim razredima.

               25

               Konačno, tužitelj tvrdi da zbog prosječnog razlikovnog karaktera ranijeg žiga Calcilit, naglašene sličnosti između suprotstavljenih znakova i jasne sličnosti između proizvoda postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu između suprotstavljenih znakova. On tvrdi da su ispunjeni uvjeti iz članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 i da posljedično pobijana odluka treba biti poništena.

               26

               EUIPO osporava tužiteljeve argumente.

               27

               Osobito, najprije što se tiče usporedbe CCCMC‑a i proizvoda „boje, lakovi, glazure; zaštite od hrđe te od propadanja i truljenja drva; tvari za bojanje; nagrizajuće tvari”, EUIPO smatra da iako CCCMC može biti sastojak navedenih proizvoda, s obzirom na to da je on sirovina, a da su drugi proizvodi gotovi proizvodi, veza među njima nije dovoljno uska kako bi ih se moglo smatrati sličnima. EUIPO osporava argumente tužitelja prema kojima, s jedne strane, CCCMC nije sirovina i, s druge strane, proizvodi obuhvaćeni osporavanim žigom ne stavljaju se uvijek na tržište kao gotovi proizvodi. On tvrdi da se zbog njihovih različitih priroda predmetni proizvodi ne mogu smatrati ni međusobno zamjenjivima ni konkurentskim. Dodaje da se razlikuju i u pogledu namjene jer se prvi uobičajeno koristi u proizvodnji drugih proizvoda, dok druge uobičajeno kupuju konačni potrošači za korištenje kod ukrašavanja. EUIPO smatra da su, u skladu sa sudskom praksom, sirovine koje se podvrgavaju postupku transformacije bitno drugačije od gotovih proizvoda u koje se ugrađuju ili koji se oblažu tim sirovinama, kako po svojoj prirodi, tako i prema svojem cilju i namjeni i da se u slučaju kada među proizvodima postoji takav odnos ne mogu smatrati komplementarnima. Dodaje da tužitelj nije dokazao postojanje društava koja proizvode sirovine kao što je proizvod obuhvaćen ranijim žigom i koja stavljaju na tržište gotove proizvode kao što su oni obuhvaćeni osporavanim žigom. EUIPO osporava tužiteljev argument prema kojem postoji preklapanje između kupaca CCCMC‑a i kupaca proizvoda obuhvaćenih žigom za koji je podnesena prijava i tvrdi da u svakom slučaju potencijalni kupci iz industrijskog sektora uviđaju razlike između predmetnih proizvoda.

               28

               Nadalje, što se tiče usporedbe između CCCMC‑a i prirodne sirove smole, EUIPO tvrdi da, iako se oba proizvoda mogu koristiti kao poluproizvodi u proizvodnji ljepila, imaju različitu svrhu – prvi je punilo, a drugi ljepilo. Usto ti proizvodi nisu ni komplementarni ni konkurentski.

               29

               Konačno, što se tiče usporedbe između CCCMC‑a i punila, EUIPO tvrdi da iako je točno da se prvi može pojaviti među sastojcima drugih, ti proizvodi imaju različitu prirodu, funkciju i način uporabe. Dodaje da se argumenti izneseni kod usporedbe između CCCMC‑a i proizvoda „boje, lakovi, glazure; zaštite od hrđe te od propadanja i truljenja drva; tvari za bojanje; nagrizajuće tvari” također mogu primijeniti u tom pogledu.

               30

               EUIPO zaključuje da zbog pomanjkanja sličnosti između predmetnih proizvoda, jedan od uvjeta postojanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu nije ispunjen i stoga je žalbeno vijeće ispravno zaključilo kada je odbilo žalbu.

               31

               Intervenijent osporava argumente tužitelja.

               32

               On osobito ističe da je žalbeno vijeće ispravno zaključilo da su proizvodi obuhvaćeni suprotstavljenim žigovima različiti. Primjećuje da je tužitelj u upravnom postupku smatrao da je CCCMC sirovina. Tvrdi da je tomu zaista tako i iz toga izvodi zaključak da CCCMC nije sličan proizvodima obuhvaćenim osporavanim žigom koji su namijenjeni krajnjim potrošačima. Poziva se na sudsku praksu suda Europske unije prema kojoj činjenica da se jedan proizvod koristi za proizvodnju drugoga nije dovoljna kako bi se ti proizvodi smatrali sličnima. Smatra da su predmetni proizvodi različiti u pogledu potrošača kojima su namijenjeni i distribucijskih kanala. Što se tiče tužiteljeva argumenta u pogledu mogućnosti vertikalne integracije između poduzetnika koji stavljaju na tržište različite vrste predmetnih proizvoda, intervenijent tvrdi da to nije dokazano. Upućuje na argumente koje je koristilo žalbeno vijeće kod donošenja zaključka o tome da predmetni proizvodi nisu slični. Smatra da je žalbeno vijeće ispravno isključilo mogućnost vjerojatnosti dovođenja u zabludu između predmetnih proizvoda zbog razlika u njihovoj namjerni, distribucijskim kanalima, korisnicima i načinima korištenja.

         Uvodna razmatranja

      O predmetnim proizvodima

               33

               Najprije valja istaknuti da tužitelj ne osporava zaključke žalbenog vijeća o nedostatnosti dokaza o uporabi ranijeg žiga za proizvod „mramor u obliku granula, zrnaca i praha” iz razreda 19. Tužitelj osim toga ne osporava tvrdnju iz točke 31. pobijane odluke prema kojoj se samo proizvodi iz razreda 2. koji su obuhvaćeni osporavanim žigom i koji su bili predmet registracije trebaju uspoređivati s proizvodima obuhvaćenim ranijim žigom, a ne svi elementi s abecednog popisa tog razreda.

               34

               Između ostalog, tužitelj pojašnjava u svojem zahtjevu da je tražio poništenje pobijane odluke u mjeri u kojoj je žalbeno vijeće u njoj zaključilo o postojanju različitosti između proizvoda obuhvaćenih ranijim žigom i proizvoda obuhvaćenih žigom za koji je podnesena prijava a nalaze se u razredima 2. i 19. koji odgovaraju sljedećem opisu:

                        —

                        razred 2.: „boje, lakovi, glazure; zaštite od hrđe te od propadanja i truljenja drva; tvari za bojanje; nagrizajuće tvari; prirodne sirove smole”;

                        —

                        razred 19.: „premazi (građevni materijali)”.

               35

               Tužitelj stoga ne osporava zaključke žalbenog vijeća u pogledu „metala u listovima i u prahu za slikare, dekoratere, tiskare i umjetnike”, obuhvaćenih žigom za koji je podnesena prijava.

               36

               Iz prethodnih razmatranja proizlazi da su proizvodi o kojima se još raspravlja u stadiju tužbe pred Općim sudom proizvodi navedeni u točki 34. ove presude, u pogledu osporavanog žiga, i CCCMC, u pogledu ranijeg žiga.

         O ugledu ranijeg žiga

               37

               Tužitelj je u tužbi tvrdio da je njegov raniji žig Calcilit bio vrlo poznat među kupcima CCCMC‑a koji su proizvođači boja, gipsa i drugih premaza i u tom kontekstu se pozvao na analogiju sa žigom Caparol koji je navodno poznat za boje, lakove i premaze.

               38

               Te tvrdnje kojima se pred Općim sudom sugerira da je raniji žig ugledan trebaju biti odbačene kao nedopuštene na temelju članka 188. Poslovnika Općeg suda, prema kojem podnesci koje su stranke podnijele u okviru postupka pred Općim sudom ne mogu mijenjati predmet spora pred žalbenim vijećem.

               39

               Naime, tužitelj je u upravnom postupku nakon što se pozvao na ugled svojeg ranijeg žiga u obrazloženju zahtjeva za proglašavanje ništavosti, dopisom od 28. ožujka 2012. izričito naveo da se ne poziva na članak 8. stavak 5. Uredbe br. 207/2009 u potporu svojem zahtjevu.

         O vjerojatnosti dovođenja u zabludu

               40

               Prema odredbama članka 53. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009 zajedno s člankom 8. stavkom 1. točkom (b) iste uredbe, žig Europske unije proglašava se ništavim na zahtjev nositelja ranijeg žiga ako zbog njegove istovjetnosti ili sličnosti s ranijim žigom i istovjetnosti ili sličnosti proizvoda ili usluga obuhvaćenih suprotstavljenim žigovima postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu na državnom području na kojem je zaštićen raniji žig.

               41

               Prema ustaljenoj sudskoj praksi, vjerojatnost dovođenja u zabludu postoji kada javnost može vjerovati da proizvodi ili usluge o kojima je riječ potječu od istog poduzeća ili gospodarski povezanih poduzeća. Prema istoj toj sudskoj praksi, vjerojatnost dovođenja u zabludu treba se procjenjivati općenito, u skladu s percepcijom koju relevantna javnost ima o predmetnim znakovima i proizvodima ili uslugama, uzimajući u obzir sve čimbenike relevantne u predmetnom slučaju, osobito međuovisnost sličnosti znakova i obuhvaćenih proizvoda ili usluga (vidjeti presude od 29. rujna 1998.Canon, C‑39/97, EU:C:1998:442, t. 16., 17. i 29. i navedenu sudsku praksu i od 9. srpnja 2003., Laboratorios RTB/OHIM – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T‑162/01, Zb., EU:T:2003:199, t. 30. do 33. i navedenu sudsku praksu).

               42

               Naime, sveobuhvatna ocjena vjerojatnosti dovođenja u zabludu podrazumijeva određenu međuovisnost čimbenika koji se uzimaju u obzir te osobito sličnosti žigova i obuhvaćenih proizvoda ili usluga. Na taj se način nizak stupanj sličnosti obilježenih proizvoda ili usluga može kompenzirati višim stupnjem sličnosti između žigova i vice versa (presuda od 29. rujna 1998., Canon, C‑39/97, Zb., EU:C:1998:442, t. 17., i od 14. prosinca 2006.Mast‑Jägermeister/OHIM – Licorera Zacapaneca (VENADO u okviru i dr.), T‑81/03, T‑82/03 et T‑103/03, EU:T:2006:397, t. 7.).

         O relevantnoj javnosti

               43

               Prema sudskoj praksi, u okviru sveobuhvatne procjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu valja uzeti u obzir prosječnog potrošača predmetne kategorije proizvoda koji je uobičajeno obaviješten, razumno pažljiv i oprezan. Isto tako valja uzeti u obzir činjenicu da se stupanj pažnje prosječnog potrošača može razlikovati u odnosu na kategoriju predmetnih proizvoda ili usluga (vidjeti presudu od 13. veljače 2007., Mundipharma/OHIM – Altana Pharma (RESPICUR), T‑256/04, EU:T:2007:46, t. 42. i navedenu sudsku praksu).

               44

               Usto valja navesti da kod usporedbe navedenih proizvoda u obzir treba uzeti samo javnost zajedničku predmetnim proizvodima. Naime prema sudskoj praksi, relevantnu javnost čine potrošači za koje je vjerojatno da će koristiti kako proizvode označene ranijim žigom tako i proizvode označene osporavanim žigom (presude od 24. svibnja 2011., ancotel/OHIM – Acotel (ancotel.), T‑408/09, neobjavljena, EU:T:2011:241, t. 38.; od 4. veljače 2013., Hartmann/OHIM – Protecsom (DIGNITUDE), T‑504/11, neobjavljena, EU:T:2013:57, t. 30.; od 2. listopada 2013., Cartoon Network/OHIM – Boomerang TV (BOOMERANG), T‑285/12, neobjavljena, EU:T:2013:520, t. 19.; od 26. lipnja 2014., Basic/OHIM – Repsol YPF (basic), T‑372/11, EU:T:2014:585, t. 27., i od 22. siječnja 2015., Novomatic/OHIM – Simba Toys (AFRICAN SIMBA), T‑172/13, neobjavljena, EU:T:2015:40, t. 67.).

               45

               U ovom slučaju nije sporno da profesionalna javnost i to preciznije profesionalna javnost iz industrijskog sektora čini jedinu javnost za koju je vjerojatno da koristi proizvod obuhvaćen ranijim žigom, to jest CCCMC. Kao što to proizlazi kako iz naslova tog proizvoda tako i iz argumenata stranaka, CCCMC je proizvod koji se koristi kao punilo u proizvodnji brojnih proizvoda, osobito plastičnih proizvoda, papira, oblagala, boja, premaza. Nesporno je i također u bitnome istaknuto u pobijanoj odluci da CCCMC nije namijenjen pojedincima ni profesionalcima izvan industrijskog sektora.

               46

               Iz toga slijedi da se relevantna javnost za ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu ni u kom slučaju ne nalazi izvan profesionalne javnosti iz industrijskog sektora.

               47

               Nakon što je provedeno ovo prvo utvrđivanje, kako bi se okarakteriziralo postojanje relevantne javnosti, potrebno je i provjeriti je li i u kojoj mjeri ta profesionalna javnosti iz industrijskog sektora također i korisnik proizvoda označenih osporavanim žigom.

               48

               Kao što je to utvrđeno u daljnjem tekstu, žalbeno vijeće koje nije posvetilo posebnu pažnju utvrđivanju relevantne javnosti, nije na zadovoljavajući način ocijenilo to pitanje tijekom postupka usporedbe barem dijela predmetnih proizvoda.

               49

               Ispitivanje tužbe valja nastaviti u okviru usporedbe proizvoda koje je izravno razmatralo žalbeno vijeće.

         O usporedbi proizvoda
      – O „bojama, lakovima, glazurama; zaštitama od hrđe te od propadanja i truljenja drva; tvarima za bojanje; nagrizajućim tvarima”

               50

               U točkama 33. do 37. pobijane odluke žalbeno vijeće je nakon određenih razmatranja o prirodi i namjeni uspoređenih proizvoda u bitnome zaključilo da se CCCMC razlikuje od „boja, lakova, glazura; zaštita od hrđe te od propadanja i truljenja drva; tvari za bojanje; nagrizajućih tvari” jer je CCCMC sirovina dok su ti proizvodi gotovi i, osim toga, CCCMC je namijenjen industriji i proizvodnji gotovih proizvoda dok „boje, lakovi, glazure; zaštite od hrđe te od propadanja i truljenja drva; tvari za bojanje; nagrizajuće tvari” u pravilu kupuju finalni potrošači, profesionalci ili šira javnost za dekoriranje ili zaštitu.

               51

               Što se tiče tih ocjena, u svakom slučaju valja istaknuti, s jedne strane, da kvalifikacija proizvoda kao gotovog proizvoda ne isključuje njegovu primjenu u industriji kao sastojka, sirovine ili komponente u proizvodnji drugog proizvoda. Naime pojam gotov proizvod znači proizvod koji je spreman za stavljanje na tržište. Stoga se može primijeniti na proizvode stavljene na tržište u industriji. Osim toga, čak i ako se taj pojam koristi u užem smislu za razlikovanje proizvedenih proizvoda od netransformiranih sirovina, ne dozvoljava da se podupre stav žalbenog vijeća. Naime valja utvrditi da proizvedeni proizvod može biti sastojak, sirovina ili komponenta drugog proizvedenog proizvoda.

               52

               Slijedom toga, kvalifikacija žalbenog vijeća „boja, lakova, glazura; zaštita od hrđe te od propadanja i truljenja drva; tvari za bojanje; nagrizajućih tvari” kao gotovih proizvoda ničime ne dozvoljava da se isključi mogućnost da ti proizvodi mogu uči u industrijski proces proizvodnje drugih proizvoda. Činjenica da se boje, lakovi ili glazure mogu prodavati pojedincima ili poduzetnicima ličiocima iz sektora građevinarstva ne isključuje mogućnost da takve proizvode mogu stavljati na tržište industrijalci za proizvodnju drugih proizvoda.

               53

               S druge strane, žalbeno vijeće je na neuvjerljiv način, koristeći neupitne i općenite izraze u bitnome potvrdilo da „boje, lakove, glazure; zaštite od hrđe te od propadanja i truljenja drva; tvari za bojanje; nagrizajuće tvari”„u pravilu” kupuju potrošači izvan industrijskog sektora u svrhu ukrašavanja i zaštite.

               54

               Naravno, poznato je da neke od tih proizvoda „boje, lakove, glazure; zaštite od hrđe te od propadanja i truljenja drva” kupuju i koriste potrošači izvan industrijskog sektora, kao što su poduzetnici ličioci koji obavljaju završne radove na zgradama ili samostalni majstori.

               55

               Međutim, ta opće poznata činjenica koja se odnosi na poduzetnike ličioce i na široku javnost nema veze s industrijskim sektorom i ne govori ništa o proizvodima koji se vjerojatno koriste u tom sektoru. Ona stoga ne dozvoljava da se zaključi da industrijalci nisu također potrošači tih proizvoda.

               56

               Prema tome, s obzirom na to da se relevantna javnost za ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu ni u kojem slučaju ne može proširiti izvan kruga profesionalaca u industrijskom sektoru (vidjeti točku 46. ove presude), jedino pitanje na koje je žalbeno vijeće trebalo odgovoriti jest koriste li profesionalci u industrijskom sektoru, nesporni korisnici CCCMC‑a, i proizvode „boje, lakove, glazure; zaštite od hrđe te od propadanja i truljenja drva” za proizvodnju vlastitih proizvoda.

               57

               Te tvrdnje vrijede još više u pogledu „tvari za bojanje” i „nagrizajućih tvari” u mjeri u kojoj su ti proizvodi tehnički posebniji od mnogih boja, lakova i glazura, i nije opće poznato da su namijenjeni, kao što je to u bitnom smatralo žalbeno vijeće, poduzetnicima ličiocima i općoj javnosti.

               58

               Iz prethodnih razmatranja proizlazi da je žalbeno vijeće, u točkama 34. do 37. pobijane odluke zaključilo, bez provođenja konkretnog ispitivanja, a oslanjajući se umjesto toga na nebitna i nepouzdana razmatranja, da javnost iz industrijskog sektora, potrošač CCCMC‑a nije i potrošač „boja, lakova, glazura; zaštita od hrđe te od propadanja i truljenja drva; tvari za bojanje; nagrizajućih tvari”.

               59

               Tužitelj stoga u bitnome ispravno prigovara žalbenom vijeću da nije uzelo u obzir okolnost da profesionalci iz industrijskog sektora, korisnici CCCMC‑a, također kupuju i boje i druga sredstava za oblaganje za proizvodnju svojih gotovih proizvoda. Ta kritika, koja nije bila osporena i koju je tužitelj pokazao na primjeru profesionalaca u industriji plastičnih proizvoda, s obzirom na navode stanaka vrijedi i za profesionalce u papirnoj industriji, industriji boja i industriji premaza.

               60

               Naposljetku, žalbeno vijeće je u pomanjkanju prethodnog ispravnog određivanja relevantne javnosti u svrhu ispitivanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu između CCCMC‑a i „boja, lakova, glazura; zaštita od hrđe te od propadanja i truljenja drva; tvari za bojanje; nagrizajućih tvari” zaključilo da nema sličnosti između tih proizvoda i CCCMC‑a na temelju nebitnih i nepouzdanih razmatranja.

               61

               U tim okolnostima, valja prihvatiti jedini žalbeni razlog tužitelja u vezi s „bojama, lakovima, glazurama; zaštitama od hrđe te od propadanja i truljenja drva; tvarima za bojanje; nagrizajućim tvarima” koji su označeni osporavanim žigom i poništiti pobijanu odluku u pogledu tih proizvoda.

         – O „prirodnim sirovim smolama”

               62

               U točki 39. pobijane odluke žalbeno vijeće smatralo je da prirodne sirove smole imaju drugačiju prirodu, svrhe i namjene od CCCMC‑a. Žalbeno vijeće smatralo je da su prirodne sirove smole zapaljive, ljepljive i viskozne supstance koje izlučuje određeno drveće, netopljive u vodi i koje se koriste u proizvodnji lakova i ljepila. Smatralo je da iako su svi predmetni proizvodi sirovine koje se mogu koristiti u proizvodnji lakova ili ljepila, oni imaju vrlo različitu svrhu to jest dati ljepljivost ili biti dodani kao punilo kako bi zgusnuli proizvode, razrijedili ih ili promijenili viskoznost.

               63

               Žalbeno vijeće je osim toga istaknulo da se društva koja se bave ekstrahiranjem sirovih smola iz drveća i drugih biljaka općenito razlikuju od društava koja dobivaju CCCMC iz kamena. Osim toga, ti proizvodi nisu komplementarni. Njihove funkcije su sasvim drugačije i oni tim više nisu konkurentski. Žalbeno vijeće je posljedično zaključilo da CCCMC i prirodne sirove smole nisu slični (točka 40. pobijane odluke).

               64

               Tužitelj tvrdi da postoje toliko uske veze između CCCMC‑a i prirodnih sirovih smola pa se lako može zaključiti o postojanju sličnosti između tih proizvoda. Naime ta dva proizvoda koriste se kao međuproizvodi u proizvodnji ljepila. Komplementarni su i imaju isti cilj, a to je proizvodnja ljepila. Posljedično kupci tih proizvoda bit će isti.

               65

               Najprije valja napomenuti da za razliku od prethodno analiziranih ocjena žalbenog vijeća u vezi s proizvodima „boje, lakove, glazure; zaštite od hrđe te od propadanja i truljenja drva, tvari za bojanje; nagrizajuće tvari”, ocjene žalbenog vijeća u vezi s usporedbom CCCMC‑a i prirodnih sirovih smola točne su isključivo u pogledu relevantne javnosti, to jest profesionalne javnosti u industriji. Naime u pobijanoj odluci postavlja se pitanje samo u uporabi tih proizvoda za proizvodnju ljepila, znači o industrijskoj uporabi.

               66

               Kao drugo, valja istaknuti da za razliku od svih ili dijela proizvoda koje je žalbeno vijeće ispitalo u točkama 33. do 38. pobijane odluke i čiji je mogući sastojak bio CCCMC, isti se ne pojavljuje u proizvodnji prirodnih sirovih smola koje su, kao što to i njihovo ime kaže, prirodni sirovi proizvodi.

               67

               Kao treće, ne može se ozbiljno osporiti da, zbog razloga koje je žalbeno vijeće ispravno navelo u točki 39. pobijane odluke na koje se poziva u točki 62. ove presude, prirodne sirove smole i CCCMC su vrlo različiti proizvodi po svojoj prirodi i cilju. Ni u kom pogledu nisu konkurentski. Tužiteljeva tvrdnja da su ti proizvodi komplementarni ničim nije potkrijepljena.

               68

               Kao četvrto, tužitelj ne opovrgava ocjenu žalbenog vijeća prema kojoj se društva koja se bave ekstrahiranjem sirovih smola iz drveća i drugih biljaka općenito razlikuju od društava koja dobivaju CCCMC iz kamena.

               69

               S obzirom na gore navedeno, okolnost na koju se poziva tužitelj prema kojoj ista javnost upotrebljava te proizvode za proizvodnju istog proizvoda, to jest ljepila, ne može opravdati tvrdnju o sličnosti predmetnih proizvoda u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009. Relevantna javnost, sastavljena od profesionalaca iz industrijskog sektora, bez poteškoća opaža da su ti proizvodi, iako konkuriraju njezinoj industrijskoj djelatnosti proizvodnje ljepila, potpuno drugačiji.

               70

               Iz prethodnih razmatranja slijedi da jedini tužbeni razlog na koji se tužitelj poziva treba odbiti u pogledu „prirodnih sirovih smola” obuhvaćenih osporavanim žigom.

         – O „premazima”

               71

               Žalbeno vijeće je smatralo u točki 41. pobijane odluke da su premazi ukrasni materijali za žbukanje koji se apliciraju na zidove zgrada ili za ojačavanje cijevi dimnjaka u izgradnji. Ono je tvrdilo da iako je točno da ti proizvodi mogu sadržavati CCCMC među svojim sastojcima, njihova priroda, funkcija i upotreba su različite. Naime, ti se proizvodi koriste u sektoru građevinarstva za izradu ukrasa dok je CCCMC sirovina koja se dodaje različitim gotovim proizvodima kako bi se ograničilo korištenje skupljih vezivnih materijala ili ojačalo ili poboljšalo određena svojstava miješanih materijala. Između ostalog, premazi se ne nabavljaju od istih društava niti su namijenjeni istoj vrsti potrošača. Stoga je žalbeno vijeće zaključilo da ti proizvodi i CCCMC nisu slični.

               72

               Tužitelj osporava stav žalbenog vijeća i tvrdi da postoji velika sličnost između CCCMC‑a i premaza. Tako se premazi na bazi vapna koje obuhvaća pojam „premazi” u osnovi sastoje od vapna kao punila pri čemu je vapno sinonim za kalcijev karbonat. Postotak kalcijeva karbonata koji se nalazi u smjesama žbuke može iznositi do 70 %. Kalcijev karbonat koji se koristi kao punilo za žbuku spada također u CCCMC.

               73

               Treba napomenuti da, ako tužitelj tvrdi, a da ga se ne osporava, kako premazi uključuju proizvode koji sadržavaju CCCMC, on s druge strane ne osporava ocjenu žalbenog vijeća prema kojoj se razlikuju javnost kojoj su namijenjeni premazi od javnosti kojoj je namijenjen CCCMC.

               74

               Stoga je nesporno da je CCCMC proizvod namijenjen samo profesionalcima iz industrijskog sektora, u ovom slučaju proizvodnje premaza, jer su premazi koje ta industrija proizvodi namijenjeni građevinskim poduzećima i, ako je primjenjivo, široj javnosti.

               75

               U takvim okolnostima koje ukazuju na nepostojanje javnosti koja je zajednička CCCMC‑u i premazima, žalbeno vijeće je ispravno zaključilo da se ti proizvodi ne mogu smatrati sličnima u smislu članka 8. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009.

               76

               Ta ocjena nije dovedena u pitanje tužiteljevim argumentom prema kojem bi se proizvođače žbuke i drugih premaza kojima je tužitelj dostavljao CCCMC pod svojim žigom Calcilit neizbježno navelo da vjeruju, kada bi vidjeli premaze koje stavlja na tržište treća osoba pod žigom koji se sastoji od istog imena, da je jedan te isti proizvođač počeo proizvoditi i prodavati u okviru vertikalne gospodarske integracije i pod istim krovnim žigom CCCMC i premaze na bazi CCCMC‑a.

               77

               Naime, taj se argument temelji na nepoznavanju sudske prakse navedene u točki 44. ove presude prema kojem kod usporedbe navedenih proizvoda u obzir treba uzeti samo relevantnu javnost koju čine potrošači za koje je vjerojatno da će koristiti kako proizvode označene ranijim žigom tako i proizvode označene osporavanim žigom. Tužitelj nije ni dokazao ni naveo da industrijalci iz sektora proizvodnje premaza, koji za proizvodnju koriste CCCMC, za tu istu proizvodnju koriste i premaze.

               78

               S obzirom na prethodna razmatranja valja odbiti jedini tužbeni zahtjev na koji se tužitelj poziva u vezi s proizvodima „premazima” obuhvaćenim osporavanim žigom.

         Zahtjev

               79

               Uzimajući u obzir sva prethodna razmatranja, valja djelomično prihvatiti tužbu i poništiti pobijanu oduku u dijelu u kojem je žalbeno vijeće u pogledu proizvoda „boje, lakovi, glazure; zaštite od hrđe te od propadanja i truljenja drva; tvari za bojanje; nagrizajuće tvari” obuhvaćenih osporavanim žigom zaključilo o nepostojanju sličnosti sa CCCMC‑om. U preostalom dijelu tužba se odbija.

         Troškovi

               80

               U skladu s člankom 134. stavkom 3. Poslovnika, svaka stranka snosi vlastite troškove ako stranke djelomično uspiju u svojim zahtjevima. Međutim, ako se to čini opravdanim u danim okolnostima, Opći sud može odlučiti da, osim vlastitih troškova, jedna stranka snosi i dio troškova druge stranke.

               81

               Budući da su u ovom slučaju obje stranke djelomično uspjele, valja naložiti da svaka stranka snosi vlastite troškove.

               Slijedom navedenoga,
               OPĆI SUD (šesto vijeće)
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Poništava se odluka četvrtog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 4. rujna 2014. (predmet R 753/2013‑4) u pogledu proizvoda „boje, lakovi, glazure; zaštite od hrđe te od propadanja i truljenja drva; tvari za bojanje; nagrizajuće tvari” obuhvaćenih osporavanim žigom.

                           2.

                           U preostalom dijelu tužba se odbija.

                           3.

                           Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbh, EUIPO i Materis Paints Italia SpA snosit će svatko vlastite troškove.

                           Frimodt Nielsen

                           Dehousse

                           Collins

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 19. srpnja 2016.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: engleski


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 24. rujna 2015.#Bernhard Rintisch protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Postupak povodom prigovora – Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska zajednica – Verbalni žig PROTICURD – Raniji nacionalni verbalni žigovi PROTI i PROTIPLUS – Raniji nacionalni figurativni žig Proti Power – Relativni razlog za odbijanje – Dopuštenost – Članak 59. Uredbe (EZ) br. 207/2009 i članak 8. stavak 3. Uredbe (EZ) br. 216/96 – Obveza obrazlaganja – Članak 75. Uredbe br. 207/2009 – Stvarna uporaba ranijih žigova – Članak 42. stavak 2. Uredbe br. 207/2009 – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009.#Predmet T-382/14.


title: Presuda Suda (deseto vijeće) od 28. srpnja 2016.#Robert Fuchs AG protiv Hauptzollamt Lörrach.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Baden-Württemberg.#Zahtjev za prethodnu odluku – Carinska unija – Zajednička carinska tarifa – Postupak privremenog uvoza s oslobođenjem od carine – Uredba (EEZ) br. 2454/93 – Uvjeti utvrđeni za potpuno oslobođenje od uvoznih carina – Prijevozna sredstva namijenjena zračnom prometu, registrirana izvan carinskog područja Unije koja koristi osoba s poslovnim nastanom izvan tog područja – Članak 555. stavak 1. točka (a) – Komercijalna uporaba – Pojam – Uporaba helikoptera od strane zrakoplovne škole za naplatne letove za obuku, kojima upravljaju instruktor i učenik – Isključenje.#Predmet C-80/15.

text:
         PRESUDA SUDA (deseto vijeće)
      28. srpnja 2016. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Carinska unija — Zajednička carinska tarifa — Postupak privremenog uvoza s oslobođenjem od carine — Uredba (EEZ) br. 2454/93 — Uvjeti utvrđeni za potpuno oslobođenje od uvoznih carina — Prijevozna sredstva namijenjena zračnom prometu, registrirana izvan carinskog područja Unije koja koristi osoba s poslovnim nastanom izvan tog područja — Članak 555. stavak 1. točka (a) — Komercijalna uporaba — Pojam — Uporaba helikoptera od strane zrakoplovne škole za naplatne letove za obuku, kojima upravljaju instruktor i učenik — Isključenje“
      U predmetu C‑80/15,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Finanzgericht Baden‑Württemberg (Financijski sud u Baden‑Wurtembergu, Njemačka), odlukom od 27. siječnja 2015., koju je Sud zaprimio 20. veljače 2015., u postupku

         Robert Fuchs AG

      protiv

         Hauptzollamt Lörrach,

      SUD (deseto vijeće),
      u sastavu: F. Biltgen, predsjednik vijeća, A. Borg Barthet (izvjestitelj) i E. Levits, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Bobek,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Robert Fuchs AG, U. Lusche, Rechtsanwältin,

               —

               za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju G. Albenzija, avvocato dello Stato,

               —

               za Europsku komisiju, L. Grønfeldt i B.-R. Killmann, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 18. veljače 2016.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje pojma „komercijalna uporaba” u smislu članka 555. stavka 1. točke (a) Uredbe Komisije (EEZ) br. 2454/93 od 2. srpnja 1993. o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 o Carinskom zakoniku Zajednice (SL 1993., L 253, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 1., str. 3.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 2286/2003 od 18. prosinca 2003. (SL 2003., L 343, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 156.; u daljnjem tekstu: Provedbena uredba).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između Robert Fuchs AG‑a, društva s poslovnim nastanom u Švicarskoj (u daljnjem tekstu: Fuchs), i Hauptzollamta Lörrach (carinska uprava Lörrach, Njemačka) u vezi s uvoznim carinama čije je plaćanje od tog društva zatraženo zbog uvoza na područje Unije, u okviru postupka privremenog uvoza helikoptera registriranih u Švicarskoj s potpunim oslobođenjem od uvoznih carina, koji se koriste radi letova za obuku i treninge u Njemačkoj.

         Pravni okvir

         Međunarodno pravo

               3

               Konvencija o privremenom uvozu, zaključena u Istanbulu 26. lipnja 1990. (u daljnjem tekstu: Istanbulska konvencija), prihvaćena je Odlukom Vijeća 93/329/EZ od 15. ožujka 1993. o zaključivanju Konvencije o privremenom uvozu i prihvaćanju njezinih priloga (SL 1993., L 130, str. 1. i ispravak SL 1993., L 289, str. 40.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 9., str. 102.).

               4

               Članak 1. Priloga C Istanbulskoj konvenciji glasi kako slijedi:
               „Za potrebe ovog Priloga:

                        a)

                        ‚prijevozno sredstvo’ znači:
                        svaki brod (uključujući teglenice i teretne brodice, neovisno o tome tegli li ili ne, te glisere), lebdjelice, letjelice, motorna vozila (uključujući motocikle, prikolice, poluprikolice i kombinacije vozila) i vozila koja se kreću po tračnicama; zajedno s njihovim uobičajenim rezervnim dijelovima, dodacima i opremom ukrcanim na vozila (uključujući posebnu opremu za utovar, istovar, rukovanje i zaštitu tereta);

                        b)

                        ‚komercijalna uporaba’ znači:
                        prijevoz osoba uz naknadu te industrijski ili komercijalni prijevoz robe s naknadom ili bez nje;

                        c)

                        ‚privatna uporaba’ znači:
                        prijevoz dotične osobe isključivo za privatne potrebe, koji isključuje komercijalnu svrhu;

                  [...]”

         Pravo Unije

      Carinski zakonik

               5

               Skladno odredbama članka 137. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice (SL 1992., L 302, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 110.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 82/97 Europskog parlamenta i Vijeća od 19. prosinca 1996. (SL 1997., L 17, str. 1.). (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 17., str. 80.; u daljnjem tekstu: Carinski zakonik):
               „U postupku privremenog uvoza može se u carinskom području Zajednice dopustiti uporaba robe koja nije roba Zajednice, s potpunim ili djelomičnim oslobođenjem od uvoznih carina i izuzećem od mjera trgovinske politike, koja je namijenjena ponovnom izvozu u nepromijenjenom stanju, osim uobičajenog umanjenja vrijednosti nastalog uporabom te robe.”

               6

               Članak 141. tog zakonika propisuje:
               „Slučajevi i posebni uvjeti pod kojima se može upotrebljavati postupak privremenog uvoza s potpunim oslobođenjem od uvoznih carina utvrđuju se u skladu s postupkom Odbora.”

               7

               Sukladno odredbama članka 204. stavka 1. točke (a) navedenog zakonika:
               „Uvozni carinski dug nastaje:

                        a)

                        neispunjavanjem jedne od obveza koja za robu koja podliježe uvoznim carinama proizlazi iz njezinog privremenog smještaja ili uporabe carinskog postupka u koji je roba stavljena.”

         Provedbena uredba

               8

               Članak 232. Provedbene uredbe, kojim su propisana pravila o postupku privremenog uvoza s potpunim oslobođenjem, među ostalim za prijevozna sredstva, glasi:
               „1.   Sljedeće, ako se ne prijavi carini pisanim ili usmenim putem, smatra se prijavljenim za privremeni uvoz postupkom iz članka 233., podložno članku 579.:
               [...]

                        b)

                        prijevozna sredstva navedena u člancima 556. do 561.;

                  [...]
               2.   Ako roba nije pisano ili usmeno deklarirana carini, smatra se da je roba iz članka 1. bila deklarirana za ponovni izvoz kojim se završava postupak privremenog uvoza nekom od radnji iz članka 233.”

               9

               U skladu s odredbama članka 233. te uredbe:
               „1.   Za potrebe članaka 230. do 232., sljedeće se radnje smatraju carinskom deklaracijom:
               [...]

                        b)

                        u slučaju izuzeća obveze prijevoza robe carini u skladu s odredbama za provedbu članka 38. stavka 4. Zakonika, u slučaju izvoza robe u skladu s člankom 231. i u slučaju ponovnog izvoza robe u skladu s člankom 232. stavkom 2.:

                                 —

                                 sam čin prelaska granice carinskog područja Zajednice.”

               10

               Članak 234. Provedbene uredbe propisuje:
               „1.   Ako su ispunjeni uvjeti iz članaka 230. do 232., smatra se da je roba bila podnesena carini u smislu članka 63. Zakonika, da je deklaracija bila prihvaćena, a roba puštena u zahtijevani postupak u onom trenutku kad su izvršene radnje iz članka 233.
               2.   Ako se u kontroli utvrdi da je izvršena radnja iz članka 233., ali uvezena ili iznesena roba ne ispunjava uvjete iz članaka 230. do 232., smatra se da je predmetna roba nezakonito uvezena ili izvezena.”

               11

               U skladu s odredbama članka 555. stavka 1. Provedbene uredbe:
               „[...]

                        „(a)

                        ‚komercijalna uporaba‘ znači uporaba prijevoznog sredstva za prijevoz ljudi uz plaćanje ili industrijski ili komercijalni prijevoz robe bilo da je uz plaćanje ili bez plaćanja;

                        (b)

                        ‚osobna uporaba‘ znači uporaba prijevoznih sredstava koja nije komercijalna;

                        (c)

                        ‚unutarnji promet‘ znači prijevoz osoba koje se ukrcaju, ili robe koja se utovari na carinskom području Zajednice te se iskrcaju ili istovare na mjestu unutar istog područja.”

               12

               Članak 558. stavak 1. te uredbe propisuje:
               „Potpuno oslobođenje od uvoznih carina odobrava se za prijevozna sredstva cestovnog, željezničkog, zračnog, morskog i unutarnjeg riječnog prometa:

                        (a)

                        ako su registrirana izvan carinskog područja Zajednice na ime osobe s poslovnim nastanom izvan tog područja [...];

                        (b)

                        ako ih upotrebljava osoba s poslovnim nastanom izvan tog područja ne dovodeći u pitanje članke 559., 560. i 561.; te

                        (c)

                        kod komercijalne uporabe osim željezničkih prijevoznih sredstava koja se isključivo koriste za prijevoz koji počinje ili završava izvan carinskog područja Zajednice međutim, ona se mogu koristiti u domaćem prometu ako to predviđaju važeće odredbe na području prometa, posebno one koje se odnose na prihvat i izvođenje.”

         Njemačko pravo

      Zakon o zračnom prometu

               13

               Članak 2. stavci 7. i 8. Luftverkehrsgesetza (Zakon o zračnom prometu), u verziji objavljenoj 10. svibnja 2007. (BGBl. 2007. I, str. 698.), glasi:
               „7.   Zrakoplovi koji nisu registrirani i nemaju odobrenje na području na kojemu se primjenjuje ovaj zakon u njega mogu ući leteći ili na to područje biti dovedeni na drugi način radi kretanja samo uz dozvolu. Dozvola nije potrebna ako sporazum između matične države zrakoplova i Savezne Republike Njemačke ili sporazum koji je obvezujući za obje države određuju drukčije.
               8.   Dozvola iz članaka 6. i 7. može se izdati kao opća ili za pojedinačni slučaj; ona može sadržavati dodatne obveze i biti vremenski ograničena.”

         Zakon o carinskoj upravi

               14

               Sukladno odredbama članka 2. stavka 2. Zollverwaltungsgesetza (Zakon o carinskoj upravi) od 21. prosinca 1992. (BGBl. 1992. I, str. 2125. i 1993. I, str. 2483.):
               „Dolazni zrakoplovi mogu sletjeti samo na carinsko uzletište, a oni koji su u odlasku mogu uzletjeti samo s takvog uzletišta.”

         Carinska uredba

               15

               Članak 2. Zollverordnunga (Carinska uredba) od 23. prosinca 1993. (BGBl. 1993. I, str. 2449. i 1994. I, str. 162.), naslovljen „Carinski pravci”, u stavku 3. propisuje:
               „Osim toga, kako bi se u pojedinačnim slučajevima olakšao promet, oslobođenja od obveze uporabe carinskih pravaca [Zollstraßenzwang] mogu se odobriti administrativnim putem, ako to zahtijevaju okolnosti, ako to ne utječe na mogućnosti carinskog nadzora i ako to nije protivno zabranama ili ograničenjima.”

               16

               Članak 3. te uredbe, naslovljen „Carinska uzletišta”, u stavku 4. predviđa:
               „Članak 2. stavak 3. primjenjuje se mutatis mutandis na oslobođenje od obveze slijetanja na carinska uzletišta.”

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               17

               Fuchs, društvo s poslovnim nastanom u Švicarskoj, u okviru svojih djelatnosti među ostalim nudi letove helikopterom radi obuke i treninga.

               18

               Odlukom od 13. listopada 2009. Fuchs je oslobođen od obveze slijetanja na carinsko uzletište radi uvođenja u Njemačku deset helikoptera registriranih u Švicarskoj na njegovo ime.

               19

               U okviru organizacije nekolicine obuka tijekom 2009. i 2010. ti su helikopteri ušli na carinsko područje Unije, a njima je upravljao instruktor letenja zaposlen kod Fuchsa ili piloti učenici u prisutnosti takvog instruktora.

               20

               Tijekom tih letova za obuku ti helikopteri nisu napustili carinsko područje Unije. Nakon svakog razdoblja obuke vraćali su se u Švicarsku.

               21

               U rješenju o utvrđivanju uvoznih carina od 10. lipnja 2011. carinska je uprava zaključila da su navedeni helikopteri korišteni u komercijalne svrhe a da pritom nisu imali dozvolu iz članka 2. stavka 7. prve rečenice Zakona o zračnom prometu i da je Fuchs na taj način povrijedio uvjete za privremeni uvoz tih istih helikoptera s potpunim oslobođenjem od uvoznih carina predviđene člankom 558. stavkom 1. točkom (c) Provedbene uredbe.

               22

               Smatrajući da je sukladno članku 204. stavku 1. točki (a) Carinskog zakonika u odnosu na navedene helikoptere nastao carinski dug, ta je uprava utvrdila da Fuchs na ime carine duguje iznos od 175873,36 eura.

               23

               Nakon što je navedena uprava odbila prigovor koji je Fuchs podnio protiv navedenog rješenja o utvrđivanju uvoznih carina, Fuchs je podnio tužbu Finanzgerichtu Baden‑Württemberg (Financijski sud u Bade‑Wurtembergu, Njemačka).

               24

               U prilog svojoj tužbi Fuchs tvrdi da su ispunjeni uvjeti koji su utvrđeni za odobrenje potpunog oslobođenja od uvoznih carina. Pojašnjava među ostalim da helikopteri o kojima je riječ nisu bili predmet „komercijalne uporabe” u smislu članka 555. stavka 1. Provedbene uredbe.

               25

               S druge strane, carinska uprava tvrdi da je Fuchs komercijalno upotrebljavao te helikoptere, jer su se tijekom letova za obuku osobe prevozile uz plaćanje. Navodi također da u tom smislu nije važna činjenica da su iznosi koje su piloti učenici platili dani na ime naknade za obuku, a ne za prijevoz.

               26

               Sud koji je uputio zahtjev podsjeća na to da su osnovni uvjeti za dobivanje dozvole za privremeni uvoz prijevoznih sredstava uz potpuno oslobođenje od uvoznih carina navedeni u članku 558. stavku 1. Provedbene uredbe. U glavnom postupku nesporno je da su ispunjeni uvjeti iz tog članka 558. stavka 1. točaka (a) i (b). Dakle, postavlja se samo pitanje jesu li ispunjeni uvjeti utvrđeni člankom 558. stavkom 1. točkom (c) Provedbene uredbe, koji propisuje da se prilikom komercijalne uporabe prijevozna sredstva načelno mogu koristiti samo za prijevoz koji počinje ili završava izvan carinskog područja Zajednice. Međutim, odgovor na to pitanje ovisi o tumačenju izraza „komercijalna uporaba” iz članka 555. stavka 1. točke (a) Provedbene uredbe.

               27

               U tim je okolnostima Finanzgericht Baden‑Württemberg (Financijski sud u Baden‑Württembergu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „Treba li članak 555. stavak 1. točku (a) Provedbene uredbe tumačiti tako da naplatne letove helikopterima radi obuke, na kojima se pilot učenik i instruktor letenja nalaze u helikopteru, treba također smatrati komercijalnom uporabom prijevoznog sredstva?”

         O prethodnom pitanju

               28

               Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li naplatne letove za obuku upravljanja helikopterom, na kojima se nalaze pilot učenik i instruktor letenja, smatrati komercijalnom uporabom prijevoznog sredstva u smislu članka 555. stavka 1. točke (a) Provedbene uredbe.

               29

               Na temelju te odredbe pod pojmom „komercijalna uporaba” podrazumijeva se uporaba prijevoznog sredstva „za prijevoz ljudi uz plaćanje ili industrijski ili komercijalni prijevoz robe bilo da je uz plaćanje ili bez plaćanja”.

               30

               Iz teksta navedenog članka proizlazi da se uporabu prijevoznog sredstva o kojem je riječ može smatrati „komercijalnom uporabom” samo ako se izvršava u svrhu prijevoza.

               31

               To tumačenje potkrijepljeno je nastankom članka 555. stavka 1. točke (a) Provedbene uredbe.

               32

               Naime, kao što je to naveo nezavisni odvjetnik u točki 34. svojeg mišljenja, pojam „komercijalne uporabe” u Provedbenoj uredbi zamijenio je pojam „poslovne uporabe” koji je u članku 1. stavku 2. točki (d) Uredbe Vijeća (EEZ) br. 1855/89 od 14. lipnja 1989. o privremenom uvozu prijevoznih sredstava (SL 1989., L 186, str. 8.) [neslužbeni prijevod] definiran kao „upotreba prijevoznih sredstava izravnim obavljanjem djelatnosti uz naknadu ili financijsku korist”. Potonja definicija zamijenjena je užom definicijom iz članka 670. Uredbe br. 2454/93 u njezinoj izvornoj verziji, u skladu s čijim odredbama je komercijalna uporaba odgovarala „uporabi prijevoznog sredstva za prijevoz ljudi uz naknadu ili industrijski ili komercijalni prijevoz robe bilo da je uz ili bez naknade”.

               33

               Ta je definicija potom proširena Uredbom Komisije (EZ) br. 993/2001 od 4. svibnja 2001. o izmjeni Uredbe br. 2454/93 (SL 2001., L 141, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 37.), kako bi obuhvatila „uporabu prijevoznih sredstava za prijevoz osoba ili robe uz naknadu ili u okviru gospodarske djelatnosti poduzeća.” Kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točki 37. svojeg mišljenja, pojam „komercijalna uporaba” stoga podrazumijeva svaku uporabu prijevoznog sredstva u poslovnom kontekstu, neovisno o naknadi i svrsi te uporabe.

               34

               Međutim, Uredbom br. 2286/2003 ta definicija komercijalne uporabe zamijenjena je definicijom koja je primjenjiva na glavni postupak. Kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 40. svojeg mišljenja, ne samo da je tom uredbom iz pojma „komercijalne uporabe” uklonjen prijevoz ljudi bez plaćanja, nego je njome i svrha uporabe postala odlučujući faktor. Stoga taj pojam više ne obuhvaća sve gospodarske djelatnosti koje podrazumijevaju prijevozno sredstvo u okviru kojih dolazi do prijevoza ljudi u širem smislu, nego se odnosi isključivo na one čija je svrha osobito prijevoz ljudi.

               35

               Međutim, u okolnostima poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, u kojima se prijevozna sredstva koriste u svrhu obuke, prijevoz ljudi – pod pretpostavkom da je do njega došlo – samo je posljedica djelatnosti obuke koja je kao glavni predmet ugovora pružanje usluge u zamjenu za koju piloti učenici plaćaju naknadu.

               36

               Imajući u vidu prethodna razmatranja, uporaba prijevoznog sredstva za potrebe pružanja usluge letova u svrhu obuke ne ulazi u okvir pojma „komercijalne uporabe” u smislu članka 555. stavka 1. Provedbene uredbe.

               37

               Valja nadodati i to da prema ustaljenoj sudskoj praksi činjenica da je sud koji je uputio zahtjev formulirao prethodno pitanje pozivajući se samo na određene odredbe prava Unije ne sprečava Sud da mu pruži sve elemente tumačenja prava Unije koji mogu biti korisni za rješavanje predmeta koji se pred njim vodi, bez obzira na to je li se nacionalni sud u tekstu svojeg pitanja na njih pozvao. U tom je smislu na Sudu da iz svih podataka koje je dostavio nacionalni sud, a posebno iz obrazloženja odluke kojom se upućuje prethodno pitanje, izvuče one dijelove prava Unije koje je potrebno tumačiti imajući u vidu predmet spora (presuda od 12. veljače 2015., Oil Trading Poland, C‑349/13, EU:C:2015:84, t. 45. i navedena sudska praksa).

               38

               U ovom slučaju, imajući u vidu okolnost da je sud koji je uputio zahtjev prethodno pitanje postavio radi primjene članka 558. stavka 1. Provedbene uredbe, u kojem su utvrđeni uvjeti kojima podliježe potpuno oslobođenje od uvoznih carina za privremeni uvoz prijevoznog sredstva, korisno je također protumačiti tu odredbu.

               39

               U tom smislu, važno je na prvome mjestu istaknuti da se uvjet predviđen u članku 558. stavku 1. točki (c) Provedbene uredbe, prema kojem se prijevozno sredstvo o kojem je riječ mora u osnovi koristiti „isključivo za prijevoz koji počinje ili završava izvan carinskog područja” primjenjuje samo u slučaju njegove komercijalne uporabe. Drugim riječima, prijevozno sredstvo koje se ne koristi u komercijalne svrhe podliježe samo uvjetima predviđenima u članku 558. stavku 1. točkama (a) i (b) Provedbene uredbe.

               40

               Na drugome mjestu, ne može se smatrati da pravo na potpuno oslobođenje od uvoznih carina za privremeni uvoz prijevoznog sredstva koje nije predmet komercijalne uporabe podliježe uvjetu da se potonje upotrebljava u svrhu prijevoza.

               41

               Naime, ni članak 558. stavak 1. Provedbene uredbe ni ijedna druga odredba te uredbe kojom se utvrđuju uvjeti potrebni za potpuno oslobođenje od uvoznih carina za prijevozna sredstva ne predviđa takvo ograničenje, dok se zakonodavac Unije pobrinuo da izričito podvrgne pravo na potpuno oslobođenje od uvoznih carina za druge kategorije robe uvjetima koji su povezani sa svrhom upotrebe predmetne robe. To je osobito slučaj, na temelju članka 563. Provedbene uredbe, s predmetima „za sportske aktivnosti”. To je također slučaj, sukladno odredbama članka 566. te uredbe, s medicinskom, kirurškom i laboratorijskom opremom „namijenjen[om] u dijagnostičke svrhe”. Što se tiče članka 568. te uredbe, njime je propisano da se oslobađa roba koja nosi zvuk, sliku i računalno obrađene podatke „u svrhe prezentacije prije komercijalizacije” kao i ona koja „omogućava zvučni zapis, sinkronizaciju ili umnožavanje.”

               42

               To je tumačenje potkrijepljeno Uredbom br. 993/2001, kojom je iz Uredbe br. 2454/93 uklonjena funkcionalna definicija „prijevoznog sredstva”, koje je do tada odgovaralo „bilo kojem sredstvu koje se upotrebljava za prijevoz osoba ili robe”.

               43

               Imajući u vidu sva prethodna razmatranja, na upućeno pitanje valja odgovoriti da članak 555. stavak 1. točku (a) Provedbene uredbe treba tumačiti na način da naplatne letove za obuku upravljanja helikopterom, na kojima se nalaze pilot učenik i instruktor letenja, ne treba smatrati komercijalnom uporabom prijevoznog sredstva u smislu te odredbe.

         Troškovi

               44

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (deseto vijeće) odlučuje:

                     Članak 555. stavak 1. točku (a) Uredbe Komisije (EEZ) br. 2454/93 od 2. srpnja 1993. o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 o Carinskom zakoniku Zajednice, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 2286/2003 od 18. prosinca 2003., treba tumačiti na način da naplatne letove za obuku upravljanja helikopterom, na kojima se nalaze pilot učenik i instruktor letenja, ne treba smatrati komercijalnom uporabom prijevoznog sredstva u smislu te odredbe.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački


Presuda Prvostupanjskog suda (četvrto vijeće) od 11. veljače 2009. # Bayern Innovativ - Bayerische Gesellschaft für Innovation und Wissenstransfer mbH protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora. # Predmet T-413/07.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 7. studenoga 2013.#Wam Industriale SpA protiv Europske komisije.#Žalba – Državne potpore – Proboj poduzeća u određene treće države – Zajmovi sa sniženom stopom – Odluka kojom se potpore proglašavaju djelomično nespojivima sa zajedničkim tržištem i kojom se nalaže njihov povrat – Odluka donesena nakon što je Opći sud poništio početnu odluku koja se odnosi na isti postupak – Izvršenje presude Općeg suda.#Predmet C-560/12 P.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 2. svibnja 1990. # E. M. Winter-Lutzins protiv Bestuur van de Sociale Verzekeringsbank. # Zahtjev za prethodnu odluku: Raad van Beroep Amsterdam - Nizozemska. # Socijalna sigurnost radnika migranata. # Predmet C-293/88.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 27. listopada 1983. # Roomboterfabriek "De beste boter" BV protiv Produktschap voor Zuivel. # Zahtjev za prethodnu odluku: College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Nizozemska. # Naknade za izvoz - Prekid. # Predmet 276/82.


Presuda Suda (šesto vijeće) od 1. veljače 1996. # Georgios Aranitis protiv Land Berlin. # Zahtjev za prethodnu odluku: Oberverwaltungsgericht Berlin - Njemačka. # Predmet C-164/94.


Presuda Suda (šesto vijeće) od 4. listopada 1991. # Elissavet Paraschi protiv Landesversicherungsanstalt Württemberg. # Zahtjev za prethodnu odluku: Sozialgericht Stuttgart - Njemačka. # Socijalna sigurnost. # Predmet C-349/87.


Presuda Suda (treće vijeće) od 9. prosinca 1993. # Vito Canio Lepore i Nicolantonio Scamuffa protiv Office national des pensions. # Zahtjevi za prethodnu odluku: Tribunal du travail de Bruxelles - Belgija. # Socijalna sigurnost. # Spojeni predmeti C-45/92 i C-46/92.


Presuda Općeg suda (treće vijeće) od 17. prosinca 2014. # Lidl Stiftung & Co. KG protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Predmet T-344/14.


Presuda Suda (prvo vijeće) 10. srpnja 2008.#Alicja Sosnowska protiv Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu.#Zahtjev za prethodnu odluku podnesena po null.#Predmet C-25/07.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 22. listopada 2015.#Enosi Mastichoparagogon Chiou protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Postupak povodom prigovora – Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska zajednica – Verbalni žig ELMA – Raniji verbalni žig Zajednice ELMEX – Odbijanje registracije – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-309/13.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 30. rujna 2015.#Gat Microencapsulation GmbH (nekadašnji Gat Microencapsulation AG) protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Postupak povodom prigovora – Prijava verbalnog žiga Zajednice KARIS – Raniji verbalni žigovi Zajednice i međunarodni žigovi CARYX – Raniji verbalni nacionalni žigovi i žigovi u Beneluksu AKRIS – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-720/13.


Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 27. siječnja 2010. # REWE-Zentral AG protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora. # Predmet T-331/08.


Presuda Suda (veliko vijeće) od 2013. veljača 26.#Air France protiv Heinz-Gerke Folkerts i Luz-Tereza Folkerts.#Zahtjev za prethodnu odluku podnesena po Bundesgerichtshof.#Predmet C-11/11.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 19. veljače 2009.#Mehmet Soysal i Ibrahim Savatli protiv Bundesrepublik Deutschland.#Zahtjev za prethodnu odluku: Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg - Njemačka.#Slobodno pružanje usluga.#Predmet C-228/06.


Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 23. rujna 2014.#Aliaksei Mikhalchanka protiv Vijeća Europske unije.#Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja donesene protiv Bjelarusa – Zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora – Ograničenja ulaska u područje Unije i tranzita preko područja Unije – Uvrštavanje i zadržavanje imena tužitelja na popisu dotičnih osoba – Novinar – Tužba za poništenje – Rok za podnošenje žalbe – Djelomična nedopuštenost – Prava na obranu – Obveza obrazlaganja – Pogreška u ocjeni.#Spojeni predmeti T‑196/11 i T‑542/12.


Presuda Suda (veliko vijeće) od 11. srpnja 2006.#Sonia Chacón Navas protiv Eurest Colectividades SA.#Zahtjev za prethodnu odluku: Juzgado de lo Social nº 33 de Madrid - Španjolska.#Direktiva 2000/78/EZ.#Predmet C-13/05.


Presuda Suda (deveto vijeće) od 20. studenoga 2014.#Europska komisija protiv Republike Poljske.#Povreda obveze države članice – Direktiva 91/676/EEZ – Zaštita voda od onečišćenja uzrokovanog nitratima iz poljoprivrednih izvora – Nedostatno određivanje onečišćenih voda ili voda kojima prijeti onečišćenje – Nedostatno proglašavanje ranjivih područja – Programi djelovanja – Nepotpune mjere.#Predmet C‑356/13.