title: predmet C-801/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. listopada 2019. uputio Upravni sud u Zagrebu (Hrvatska) – FRANCK d.d., Zagreb protiv Ministarstva financija Republike Hrvatske, Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak

text:
               27.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. listopada 2019. uputio Upravni sud u Zagrebu (Hrvatska) – FRANCK d.d., Zagreb protiv Ministarstva financija Republike Hrvatske, Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak
      (predmet C-801/19)
      (2020/C 27/29)
      Jezik postupka: hrvatski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Upravni sud u Zagrebu

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: FRANCK d.d., Zagreb

         Tuženik: Ministarstvo financija Republike Hrvatske, Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak, Zagreb

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Predstavlja li usluga stavljanja novčanih sredstava na raspolaganje od strane tužitelja, koji nije financijska institucija, uz jednokratnu naknadu od 1 % uslugu koja se može smatrati „odobravanje i ugovaranje kredita i upravljanje kreditom od strane osobe koja ga odobrava” u smislu odredbe članka 135. [stavka 1. točke] (b) PDV Direktive (1), unatoč činjenici da tužitelj nije u ugovoru naveden formalno kao zajmodavac?

                  2.

                  Smatra li se mjenica, odnosno vrijednosni papir koji sadrži obvezu izdavatelja da isplati određeni novčani iznos osobi koja je naznačena vjerovnikom u tom vrijednosnom papiru ili osobi koja je taj vrijednosni papir kasnije stekla na zakonom propisan način[,] „drugim utrživim instrumentom” u smislu članka 135. stavka l. [točke] (d) PDV Direktive?

                  3.

                  Predstavlja li usluga tužitelja kojom je tužitelj, uz novčanu naknadu od 1 % koju je primio od izdavatelja mjenice, pribavlj[e]nu mjenicu prenio na faktoring društvo, a iznos dobiven od faktoring društva prenio na izdavatelja mjenice i pri tome jamčio faktoring društvu da će izdavatelj mjenice isplatiti obvezu po mjenici po njezinom dospijeću:

                              a)

                              uslugu koja je oslobođena PDV-a u smislu članka 135. [stavka 1. točke] (b) PDV Direktive

                              b)

                              uslugu koja je oslobođena PDV[-a] u smislu članka 135. [stavka 1. točke] (d) PDV Direktive?

         (1)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120)


title: predmet T-726/18: Presuda Općeg suda od 28. studenoga 2019. – Mélin protiv Parlamenta („Institucionalno pravo – Pravilnik o isplati troškova i naknada zastupnicima u Europskom parlamentu – Naknada za parlamentarnu pomoć – Povrat nepropisno isplaćenih iznosa – Obveza obrazlaganja – Neobavještavanje o Prilogu Odluci kojom se nalaže povrat”)

text:
               27.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/32

      Presuda Općeg suda od 28. studenoga 2019. – Mélin protiv Parlamenta
      (predmet T-726/18) (1)

      („Institucionalno pravo - Pravilnik o isplati troškova i naknada zastupnicima u Europskom parlamentu - Naknada za parlamentarnu pomoć - Povrat nepropisno isplaćenih iznosa - Obveza obrazlaganja - Neobavještavanje o Prilogu Odluci kojom se nalaže povrat”)
      (2020/C 27/40)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužiteljica: Joëlle Mélin (Aubagne, Francuska) (zastupnik: F. Wagner, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: S. Seyr i M. Ecker, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke glavnog tajnika Parlamenta od 4. listopada 2018. o tužiteljevu povratu iznosa od 130 339,35 eura nepravilno isplaćenog na ime parlamentarne pomoći te pripadajuće obavijesti o terećenju od 10. listopada 2018.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se Odluka glavnog tajnika Europskog parlamenta od 4. listopada 2018. o povratu, od Joëlle Mélin, iznosa od 130 339,35 eura nepravilno isplaćenog na ime parlamentarne pomoći te pripadajuća obavijest o terećenju od 10. listopada 2018.

                  2.

                     Parlamentu se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 65, 18. 2. 2019.


title: predmet T-752/19: Tužba podnesena 5. studenoga 2019. – Inchcape protiv Komisije

text:
               27.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/51

      Tužba podnesena 5. studenoga 2019. – Inchcape protiv Komisije
      (predmet T-752/19)
      (2020/C 27/54)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Inchcape plc (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: M. Anderson, Solicitor)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi u cijelosti Odluku Komisije (EU) 2019/1352 od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu CFC Group Financing Exemption (izuzeća financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava) (SL 2019., L 216, str. 1.), u mjeri u kojoj se odnosi na tužitelja;

                  —

                  ili da naloži da se u određivanju iznosa potpore koji treba vratiti, gubici, olakšice i izuzeća koja su bila dostupna tužitelju u vrijeme kad je zahtijevao izuzeće financiranja unutar grupacija (GFE) ili koja su mogla biti dostupna tužitelju u to vrijeme da on nije zahtijevao GFE, trebaju u svakom slučaju uzeti u obzir čak i ako tužitelj više nema pravo na te gubitke, olakšice ili izuzeća jer je ono zastarjelo prema pravu Ujedinjene Kraljevine i neovisno o tome jesu li oni automatski;

                  —

                  u svakom slučaju, naloži tuženiku snošenje tužiteljevih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe devet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da tuženik nije utvrdio da izuzeće financiranja unutar grupacija (GFE) predstavlja prednost. Tužitelj tvrdi da tuženik nije dokazao postojanje prednosti u svakom od slučajeva u kojima se GFE zahtijevao.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da nije bilo državne intervencije ili intervencije putem državnih sredstava. Europska komisija nije dokazala da je zahtijevanje GFE-a zasigurno dovelo do smanjenja obveze britanskog poreza na dobit.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da GFE ne pogoduje određenim poduzećima ili proizvodnji određenih dobara. Tužitelj tvrdi da je tuženik počinio pogrešku time što (i) je preusko utvrdio referentni sustav kao pravila u dijelu 9.A Taxation (International and Other Provisions) Acta 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) umjesto kao šireg sustava poreza na dobit Ujedinjene Kraljevine; (ii) nije shvatio da poglavlje 9. dijela 9.A Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. nije odstupanje od poglavlja 5.; i (iii) nije prepoznao da čak i da je navedeno poglavlje 9. odstupanje od tog poglavlja 5., ono je opravdano prirodom ili općom shemom navedenog dijela 9.A.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da GFE ne utječe na trgovinu među državama članicama. Tužitelj tvrdi da je Komisija počinila pogrešku zaključivši da GFE može utjecati na odabire multinacionalnih grupacija u odnosu na lokaciju njihovih financijskih funkcija grupacije i njihovog sjedišta unutar Unije

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da GFE ne narušava niti prijeti narušavanju tržišnog natjecanja. Tužitelj tvrdi da Komisija nije dokazala da je zahtijevanje GFE-a zasigurno dovelo do smanjenja obveze britanskog poreza na dobit Ujedinjene Kraljevine.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da bi povrat navodne potpore bio protivan općim načelima prava Unije. Tužitelj tvrdi da testu značajnih dužnosti zaposlenika (SPF test) u odjeljku 371EB poglavlja 5. dijela 9.A Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. nedostaje pravna sigurnost, da je Ujedinjena Kraljevina imala marginu prosudbe da riješi tu nesigurnost i da je tuženik povrijedio svoju dužnost da provede potpunu analizu svih relevantnih čimbenika. Tuženik je, nalaganjem povrata potpore, postupio protivno članku 16. stavku 1. Uredbe Vijeća (EU) 2015/1589 (1) koji zabranjuje povrat potpore ako bi povrat bio protivan općem načelu prava Unije.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da bi selektivna prednost bila otklonjena i da se ne bi tražio nikakav povrat kada bi Ujedinjena Kraljevina naknadno proširila GFE na uzlazno kreditiranje i kreditiranje treće strane. Tužitelj tvrdi da tuženik nije prepoznao da bi poduzimanje takve radnje otklonilo svaku selektivnu prednost (pretpostavljajući na trenutak da ona postoji) i u tom slučaju ne bi bilo nezakonite državne potpore koju treba vratiti u skladu s pravom Unije.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se, pri određivanju iznosa potpore koji treba vratiti, gubici, olakšice ili izuzeća koji su bila dostupni tužitelju (putem zahtjeva, izbora ili automatski) u vrijeme kad je zahtijevao GFE ili koji su trebali biti dostupni u to vrijeme da tužitelj nije zahtijevao GFE, trebaju uzeti u obzir čak i ako je pravo na te gubitke, olakšice ili izuzeća sad zastarjelo prema pravu Ujedinjene Kraljevine. Tužitelj tvrdi da je to pravilno tumačenje uvodne izjave 203. pobijane odluke, ali, s obzirom na to da se u njoj tako ne tumači, odluka je pogrešna jer bi neuzimanje tih gubitaka, olakšica ili izuzeća u obzir dovelo do preračunavanja iznosa potpore koje bi dovelo do narušavanja u unutarnjem tržištu.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisija nije obrazložila svoje argumente u odnosu na izuzeće kvalificiranih sredstava i izuzeće podudarnih kamata (MIE) i nije provela potpunu analizu svih relevantnih čimbenika. Tužitelj tvrdi da tuženik nije razlikovao tri odvojena izuzeća iz navedenog poglavlja 9. dijela 9.A Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. koja djeluju neovisno i nije razumio da izuzeće kvalificiranih sredstava i izuzeće podudarnih kamata nisu zamjene za SPF test te da postojanje MIE-a u navedenom poglavlju 9. dokazuje da je tuženik počinio pogrešku usko odredivši referentni sustav kao pravila iz navedenog dijela 9.A, umjesto kao širi britanski sustav poreza na dobit.

         (1)  Uredba Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9.)


title: predmet T-736/18: Presuda Općeg suda od 28. studenoga 2019. – Runnebaum Invest protiv EUIPO-a – Berg Toys Beheer (Bergsteiger) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava verbalnog žiga Europske unije Bergsteiger – Raniji verbalni žig Beneluxa i figurativni i verbalni žigovi Europske unije BERG – Relativni razlog za odbijanje – Članak 47. stavci 1. i 2. Uredbe (EU) 2017/1001 – Dopuštenost zahtjeva za dokaz stvarne uporabe – Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               27.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/33

      Presuda Općeg suda od 28. studenoga 2019. – Runnebaum Invest protiv EUIPO-a – Berg Toys Beheer (Bergsteiger)
      (predmet T-736/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije Bergsteiger - Raniji verbalni žig Beneluxa i figurativni i verbalni žigovi Europske unije BERG - Relativni razlog za odbijanje - Članak 47. stavci 1. i 2. Uredbe (EU) 2017/1001 - Dopuštenost zahtjeva za dokaz stvarne uporabe - Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2020/C 27/41)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Runnebaum Invest GmbH (Diepholz, Njemačka) (zastupnik: W. Prinz, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: J. Crespo Carrillo i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Berg Toys Beheer BV (Ede, Nizozemska) (zastupnik: E. van Gelderen, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 22. listopada 2018. (predmet R 572/2018-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Berg Toys Beheer i Runnebaum Invest.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se odluka četvrtog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 22. listopada 2018. (predmet R 572/2018-4).

                  2.

                     EUIPO će snositi vlastite troškove kao i troškove društva Runnebaum Invest GmbH.

                  3.

                     Društvo Berg Toys Beheer BV snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 65, 18. 2. 2019.


title: predmet C-807/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. studenog 2019. uputio Sofiyski rayonen sad (Bugarska) – „DSK Bank” EAD i „FrontEx International” EAD

text:
               27.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. studenog 2019. uputio Sofiyski rayonen sad (Bugarska) – „DSK Bank” EAD i „FrontEx International” EAD
      (predmet C-807/19)
      (2020/C 27/30)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sofijski rajonen sad

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji u postupcima izdavanja platnog naloga:„DSK Bank” EAD i „FrontEx International” EAD

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Predstavlja li okolnost da nacionalni sud ima znatno veće radno opterećenje od ostalih sudova istog stupnja i da su suci tog suda zbog toga onemogućeni istovremeno ispitivati dostavljene isprave na temelju kojih valja naložiti privremenu ovrhu ili na temelju kojih se istu može naložiti i donositi odluke u razumnom roku, sama po sebi povredu prava Unije koje se odnosi na zaštitu potrošača ili drugih temeljnih prava?

                  2.

                  Treba li nacionalni sud odbiti donošenje odluka koje mogu dovesti do ovrhe ako potrošač protiv njih ne uloži prigovor, u slučaju da taj sud ozbiljno sumnja na to da se zahtjev temelji na nepoštenom uvjetu u potrošačkom ugovoru, ako spis predmeta ne sadržava uvjerljive dokaze u tom smislu?

                  3.

                  Ako je odgovor na drugo pitanje negativan, je li dopušteno da nacionalni sud, ako ima takvu sumnju, zatraži dodatne dokaze od ugovorne strane koja je pružatelj usluga, iako taj sud, prema nacionalnom pravu, nema takvu ovlast u okviru postupka u kojem se donosi eventualno ovršna odluka, sve dok dužnik ne uloži prigovor?

                  4.

                  Primjenjuju li se zahtjevi prava Unije u vezi s direktivama o usklađivanju potrošačkog prava u pogledu toga da nacionalni sud po službenoj dužnosti treba utvrditi određene okolnosti i u slučajevima kada nacionalni zakonodavac potrošačima nudi dodatnu zaštitu (više prava) nacionalnim zakonom kojim se prenosi odredba direktive kojom se dopušta takva veća zaštita?ž


title: predmet T-672/18: Rješenje Općeg suda od 22. studenoga 2019. – Pyke protiv EUIPO-a – Paglieri (CLIOMAKEUP) („Žig Europske Unije – Postupak povodom prigovora – Povlačenje prigovora – Obustava postupka”)

text:
               27.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/34

      Rješenje Općeg suda od 22. studenoga 2019. – Pyke protiv EUIPO-a – Paglieri (CLIOMAKEUP)
      (predmet T-672/18) (1)

      („Žig Europske Unije - Postupak povodom prigovora - Povlačenje prigovora - Obustava postupka”)
      (2020/C 27/42)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Pyke Srl (Milano, Italija) (zastupnici: P. Roncaglia, F. Rossi, N. Parrotta i R. Perotti, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: L. Rampini, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Paglieri SpA (Alessandria, Italija) (zastupnici: A. Perani i G. Ghisletti, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 28. kolovoza 2018. (predmet 2675/2017-5), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Paglieri i Pyke.

         Izreka

                  1.

                     Obustavlja se postupak po tužbi.

                  2.

                     Društvima Pyke Srl i Paglieri SpA nalaže se da snose vlastite troškove kao i da svaki snosi polovicu troškova Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO).

         (1)  SL C 25, 21. 1. 2019.


title: predmet T-754/19: Tužba podnesena 7. studenoga 2019. – Stagecoach Group protiv Komisije

text:
               27.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/53

      Tužba podnesena 7. studenoga 2019. – Stagecoach Group protiv Komisije
      (predmet T-754/19)
      (2020/C 27/55)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Stagecoach Group plc (Perth, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: J. Lesar, Solicitor, i K. Beal, QC)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Komisije (EU) 2019/1352 od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu izuzeća oporezivanja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC) (SL 2019., L 216, str. 1);

                  —

                  tuženiku naloži snošenje tužiteljevih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe devet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u ocjeni prilikom odabira referentnog okvira za analizu režima oporezivanja. Tužitelj navodi da je tuženik trebao prema referentnom okviru postupiti kao prema britanskom sustavu oporezivanja dobiti trgovačkih društava, a ne samo kao prema režimu same grupacije kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je tuženik počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili počinio očitu pogrešku u ocjeni zato što je odabrao pogrešan pristup pri analizi režima grupacije kontroliranih stranih društava (CFC). Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. pobijane odluke odredbe iz poglavlja 9. dijela 9.A Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. pogrešno smatrala oblikom odstupanja od općeg oporezivanja iz poglavlja 5.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a kad je u uvodnim izjavama 127. do 151. pobijane odluke zaključila da je kriterij selektivnosti ispunjen jer se prema društvima u činjenično i pravno usporedivim položajima postupalo različito.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je izuzeće od 75 % na temelju odjeljka 371ID Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. opravdano prirodom i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da bi uvođenje kategorije poreznog opterećenja grupacije kontroliranih stranih društava (CFC) uz izuzeća navedena u poglavlju 9. dovelo do povrede slobode poslovnog nastana tužiteljâ, a čime se krši članak 49. UFEU-a.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je došlo do očite pogreške u ocjeni u vezi s izuzećem od 75 % i pitanjem fiksnog omjera.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se Komisijinom odlukom ne poštuje opće načelo prava Unije o nediskriminaciji ili jednakosti.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija također počinila pogrešku koja se tiče prava analognom primjenom odnosno nepotrebnim oslanjanjem na Direktivu Vijeća (EU) 2016/1164 (1), koja nije bila primjenjiva ratione temporis.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a kada je u uvodnoj izjavi 176. pobijane odluke utvrdila da postoji kategorija korisnika (kojoj pripada i tužitelj) koja je dobila određenu potporu čiji bi povrat trebalo izvršiti u skladu s člankom 2. stavkom 1. pobijane odluke.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1.)


title: predmet T-525/19 RII R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 11. studenoga 2019. – Intering i dr. protiv Komisije („Privremena pravna zaštita – Program pod nazivom ‚Potpora EU-a za čisti zrak za Kosovo’ – Postupak nadmetanja EuropeAid/140043/DH/WKS/XK – Odluka kojom se odbija suspenzija primjene odluke o isključenju ponuditelja iz daljnjeg postupka – Novi zahtjev za privremene mjere – Članak 159. Poslovnika – Nedopuštenost”)

text:
               27.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/35

      Rješenje predsjednika Općeg suda od 11. studenoga 2019. – Intering i dr. protiv Komisije
      (predmet T-525/19 RII R)
      („Privremena pravna zaštita - Program pod nazivom ‚Potpora EU-a za čisti zrak za Kosovo’ - Postupak nadmetanja EuropeAid/140043/DH/WKS/XK - Odluka kojom se odbija suspenzija primjene odluke o isključenju ponuditelja iz daljnjeg postupka - Novi zahtjev za privremene mjere - Članak 159. Poslovnika - Nedopuštenost”)
      (2020/C 27/43)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Intering Sh.p.k (Obiliq, Kosovo), Steinmüller Engineering GmbH (Gummersbach, Njemačka), Deling d.o.o. za proizvodnju, promet i usluge (Tuzla, Bosna i Hercegovina), ZM-Vikom d.o.o. za proizvodnju, konstrukcije i montažu (Šibenik, Hrvatska) (zastupnik: R. Spielhofen, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: B. Bertelmann, J. Estrada de Solà i M. Kellerbauer, agenti)

         Predmet

      Zahtjev podnesen u skladu s člankom 159. Poslovnika Općeg suda kojim se traži suspenzija primjene odluke Europske komisije od 29. lipnja 2019. u vezi s isključenjem tužitelja iz daljnjeg postupka nadmetanja i o njegovu neuvrštavanju u uži izbor u okviru postupka javne nabave u sklopu programa pod nazivom „Potpora EU-a za čisti zrak za Kosovo” u cilju smanjenja prašine i NOx iz jedinica B1 i B2 termoelektrane Kosovo B (EuropeAid/140043/DH/WKS/XK).

         Izreka

                  1.

                     Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

                  2.

                     O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: predmet T-755/19: Tužba podnesena 6. studenoga 2019. – BBA International Investments protiv Komisije

text:
               27.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/54

      Tužba podnesena 6. studenoga 2019. – BBA International Investments protiv Komisije
      (predmet T-755/19)
      (2020/C 27/56)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: BBA International Investments Sàrl (Luxembourg, Luksemburg) (zastupnici: N. Niejahr, B. Hoorelbeke, lawyers, A. Stratakis i P. O’Gara, Solicitors)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Komisije (EU) 2019/1352 od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu izuzeća financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava CFC-a (SL 2019., L 216, str. 1.) u dijelu u kojem se navodi da navodna mjera potpore predstavlja potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a i zahtijeva, uključujući od tužitelja, njezin povrat s kamatama;

                  —

                  podredno, poništi članke 2., 3. i 4. pobijane odluke u mjeri u kojoj se njome zahtijeva, uključujući od tužitelja, povrat nespojive potpore s kamatama;

                  —

                  naloži Komisiji da snosi vlastite i tužiteljeve troškove u vezi s ovim postupkom;

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija povrijedila članak 107. stavak 1. UFEU-a smatrajući da navodna mjera potpore pruža selektivnu prednost:

                              (a)

                              trgovačkim društvima koja koriste izuzeće od 75 % za niskorizične kvalificirane kreditne odnose jer je Komisija:

                                          —

                                          pogrešno označila britanski CFC režim kao referentni sustav;

                                          —

                                          počinila pogrešku koja se tiče prava kada je zaključila da izuzeće od 75 % predstavlja odstupanje od referentnog poreznog sustava, zato što:

                                                      i.

                                                      zaključak o odstupanju se pogrešno temelji na regulatornoj tehnici;

                                                      ii.

                                                      test značajnih dužnosti zaposlenika nije središnji test za britanski CFC režim; i

                                                      iii.

                                                      kvalificirani i nekvalificirani kreditni odnosi nisu u istoj pravnoj i činjeničnoj situaciji i, u svakom slučaju, počinila je pogrešku koja se tiče prava primjenom analogije ili neutemeljeno se oslanjajući na pojmove iz Direktive Vijeća (EU) 2016/1164 (1).

                                          —

                                          počinila pogrešku koja se tiče činjenica i koja se tiče prava time što je zaključila da izuzeće od 75 % nije opravdano prirodom i cjelokupnom strukturom poreznog sustava na isti način kao izuzeće financiranja unutar grupacija koje se primjenjuje na netrgovinsku financijsku dobit obuhvaćenu odjeljkom 371EC Taxation (International and Other Provisions) Acta 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.)

                              (b)

                              trgovačkim društvima koja koriste izuzeća jednakih kamata i kvalificiranih sredstava, jer je:

                                          —

                                          pogrešno označila britanska pravila CFC-a kao referentni sustav,

                                          —

                                          počinila pogrešku koja se tiče prava kada je zaključila da izuzeća jednakih kamata i kvalificiranih sredstava predstavljaju odstupanje od referentnog poreznog sustava, zato što:

                                                      i.

                                                      zaključak o odstupanju se pogrešno temelji na regulatornoj tehnici i test značajnih dužnosti zaposlenika nije središnji test za britanska pravila CFC-a;

                                                      ii.

                                                      porezni obveznici koji ispunjavanju uvjete za izuzeća jednakih kamata i kvalificiranih sredstava nisu u istoj pravnoj i činjeničnoj situaciji kao porezni obveznici koji ne ispunjavaju te uvjete.

                                          —

                                          počinila pogrešku koja se tiče činjenica i koja se tiče prava time što je zaključila da izuzeća jednakih kamata i kvalificiranih sredstava nisu opravdana prirodom i cjelokupnom strukturom poreznog sustava.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija povrijedila članak 107. stavak 1. UFEU-a kada nije dokazala da navodna mjera potpore može utjecati na trgovinu između država članica i može narušiti tržišno natjecanje.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, podredno, da je Komisija povrijedila članak 49. UFEU-a time što je navodnu mjeru potpore kvalificirala kao nespojivu državnu potporu kojom se ne narušava sloboda poslovnog nastana zajamčena člankom 49. UFEU-a.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija povrijedila temeljno načelo jednakog postupanja i nediskriminacije time što:

                              —

                              postupa s netrgovinskom financijskom dobiti iz kvalificiranih kredita na isti način kao s netrgovinskom financijskom dobiti iz nekvalificiranih kredita, i

                              —

                              različito postupa s izuzećem financiranja unutar grupacija, ovisno o tome je li netrgovinska financijska dobit obuhvaćena odjeljcima 371EB ili 371EC Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se, podredno, temelji na tome da je Komisija, čak i ako je navodna mjera potpore obuhvaćena člankom 107. stavkom 1. UFEU-a, povrijedila članak 16. stavak 1. Uredbe Vijeća (EU) 2015/1589 (2), time što je naložila da korisnici navodne mjere potpore vrate iznose navodne nespojive potpore jer takav povrat narušava opća načela prava Unije, osobito načelo legitimnih očekivanja i pravne sigurnosti.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1.)

         (2)  Uredba Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9.)


title: predmet T-730/19: Tužba podnesena 25. listopada 2019. – PNB Banka i dr. protiv ESB-a

text:
               27.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/35

      Tužba podnesena 25. listopada 2019. – PNB Banka i dr. protiv ESB-a
      (predmet T-730/19)
      (2020/C 27/44)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: PNB Banka AS (Riga, Latvija) i 10 drugih tužitelja (zastupnik: O. Behrends, odvjetnik)

         Tuženik: Europska središnja banka

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi ESB-ovu odluku od 15. kolovoza 2019. o tome da banka X propada ili da će vjerojatno propasti; i

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu trinaest tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da ESB nije bio nadležan za donošenje pobijane odluke.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je pobijana odluka nedopustiva vrsta odluke.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je ESB iskrivio činjenice i povrijedio svoju obvezu nepristrane i objektivne ocjene svih relevantnih činjenica.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da pobijana odluka sadržava postupovnu pogrešku jer se temelji na nezakonitom nadzoru na licu mjesta.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je pobijanom odlukom povrijeđeno načelo proporcionalnosti.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da pobijana odluka ne sadržava primjereno obrazloženje.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da su povrijeđenom odlukom povrijeđena prava tužiteljâ na saslušanje.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se pobijana odluka temelji na ESB-ovom nezakonitom prigovoru stjecanja banke X.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je pobijanom odlukom povrijeđeno načelo jednakog postupanja.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da su pobijanom odlukom povrijeđena načela pravne sigurnosti i legitimnih očekivanja.

                  11.

                  Jedanaesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je pobijanom odlukom povrijeđeno načelo nemo auditur.

                  12.

                  Dvanaesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da pobijana odluka sadržava postupovnu pogrešku jer ESB nije poduzeo primjerene korake da ukloni utjecaj dužnosnikâ u sukobu interesa.

                  13.

                  Trinaesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je ESB počinio zlouporabu ovlasti.


title: predmet T-756/19: Tužba podnesena 7. studenoga 2019. – WPP Jubilee i drugi protiv Komisije

text:
               27.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/56

      Tužba podnesena 7. studenoga 2019. – WPP Jubilee i drugi protiv Komisije
      (predmet T-756/19)
      (2020/C 27/57)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: WPP Jubilee Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina) i 11 drugih tužitelja (zastupnici: C. McDonnell, Barrister, B. Goren, Solicitor, M. Peristeraki, lawyer, i K. Desai, Solicitor)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  utvrdi da nije bilo nezakonite državne potpore, poništi članak 1. Odluke Komisije C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu CFC Group Financing Exemption (izuzeće u vezi s financiranjem grupacija u okviru pravila koja se odnose na kontrolirana strana društva), u dijelu u kojem se njome utvrđuje da je bilo nezakonite državne potpore i odbije zahtjev da Ujedinjena Kraljevina izvrši povrat navodne državne potpore koju su u ovom kontekstu primili tužitelji (članci 2. i 3. pobijane odluke)

                  —

                  podredno, poništi članke 2. i 3. pobijane odluke u mjeri u kojima se njima od Ujedinjene Kraljevine zahtijeva izvršavanje povrata navodne državne potpore od tužiteljâ, i

                  —

                  u svakom slučaju, naloži Komisiji snošenje troškove tužiteljâ u ovom postupku.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu sedam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da pobijana odluka sadržava očite pogreške u ocjeni relevantnih činjenica i zakonâ. Konkretno, navodi se da Komisija pogrešno tumači funkcioniranje pravila o kontroliranim stranim društavima u Ujedinjenoj Kraljevini (CFC) u odnosu na netrgovinsku financijsku dobit. Nadalje, navodi se da se u pobijanoj odluci GFE pogrešno tumači kao porezno izuzeće. To je osobito očito ako se uzme u obzir to da su neki od zajmova koji su predmet ove tužbe financirani iz kvalificiranih sredstava.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija pogrešno zaključila da su CFC pravila mjera potpore u smislu čl. 107. stavka 1. UFEU-a i da, kao takva, daju selektivnu prednost određenim subjektima. Točnije, Komisija je, navodi se, odredila pogrešan referentni sustav za ocjenu učinaka CFC pravila pogrešno smatrala dvije različite situacije usporedivima sa situacijom u kojoj se primjenjuje izuzeće financiranja unutar grupacija. Kao posljedica jedne ili obiju ovih pogrešaka, Komisija je pogrešno utvrdila da ova pravila daju selektivnu prednost određenim tržišnim subjektima. Osim toga, tužitelji navode da je Komisija pogrešno prepoznala CFC pravila kao skup pravila koji je zaseban u odnosu na britanski opći sustav poreza na dobit trgovačkih društava, zanemarujući pritom ostale značajke sustava britanskog poreza na dobit trgovačkih društava, namijenjene da funkcioniraju s CFC pravilima. Posljedica toga je da se za Komisijinu analizu usporedivosti i selektivnosti smatra da sadržava očite pogreške u ocjeni relevantnih činjenica i pogreške koje se tiču prava.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da čak i uz pretpostavku da su mjere koje se odnose na kontrolirana strana društva o kojima je riječ potpora u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a, pobijanom se odlukom pogrešno zaključilo da nema primjenjivog opravdanja u korist spojivosti mjera o kojima je riječ s Unijinim pravilima o državnim potporama. Uz to, pobijana je odluka nerazumna i nedosljedna jer je Komisija ispravno prihvatila da je poglavlje 9. dijela 9. A Taxation (International and Other Provisions) Acta 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) opravdano u slučajevima u kojima bi jedini razlog za primjenu CFC nameta bio test „kapitala povezanog s Ujedinjenom Kraljevinom”, zbog toga što bi taj test bilo pretjerano teško provesti u praksi, ali, u isto vrijeme i bez pružanja prikladnog obrazloženja, Komisija tvrdi da poglavlje 9. nikad nije opravdano u slučajevima u kojima bi test značajnih dužnosti zaposlenika (SPF) za posljedicu imao primjenu CFC nameta. Zapravo, iako je, na temelju činjenica samih tužiteljâ, pozicija jasna, test značajnih dužnosti zaposlenika pretjerano je teško primijeniti u praksi, tako da je Komisija trebala smatrati poglavlje 9. opravdanim i u kontekstu tog testa te stoga zaključiti da nije riječ o državnoj potpori.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da će, ako se pobijana odluka potvrdi, njezina provedba na način da tužitelji izvrše povrat navodne državne potpore narušiti temeljna načela prava EU, uključujući slobodu poslovnog nastana i slobodu pružanja usluga, uz napomenu da se, u slučaju tužiteljâ, kontrolirana strana društva o kojima je riječ nalaze u drugim državama članicama.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je nalog za povrat koji proizlazi iz pobijane odluke neutemeljen i da se protivi temeljnim načelima Unije.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisija nije pružila prikladne razloge za bitne elemente u pobijanoj odluci. Navodi se da Komisija nije ni u kakvoj značajnoj mjeri razmotrila izuzeće „kvalificiranih sredstava” i nije analizirala razloge ili opravdanja za njega. Ostali primjeri uključuju zaključak da se pristojba CFC-a iz navedenog poglavlja 5. može primijeniti koristeći test značajnih dužnosti zaposlenika bez poteškoće ili nerazmjernog opterećenja.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se pobijanom odlukom također povređuje načelo dobre uprave, kojim se zahtijeva da Komisija omogući transparentnost i predvidljivost u svojim administrativnim postupcima i donosi odluke u razumnom roku. Nije razumno da Komisiji treba više od četiri godine za donošenje odluke o otvaranju istrage u predmetnom slučaju, a da odluku donese više od šest godina nakon što je pobijana mjera stupila na snagu


title: predmet T-732/19: Tužba podnesena 25. listopada 2019. – PNB Banka i dr. protiv SRB-a

text:
               27.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/36

      Tužba podnesena 25. listopada 2019. – PNB Banka i dr. protiv SRB-a
      (predmet T-732/19)
      (2020/C 27/45)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: PNB Banka AS (Riga, Latvija) i 10 drugih tužitelja (zastupnik: O. Behrends, odvjetnik)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi SRB-ovu odluku od 15. kolovoza 2019. u pogledu banke X, koja je objavljena putem priopćenja za medije i obavijesti u kojoj je sažeta odluka od istog datuma;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu četrnaest tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da SRB nije bio nadležan za donošenje pobijane odluke.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je pobijana odluka nedopustiva vrsta odluke.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da pobijana odluka sadržava brojne pogreške u vezi s ESB-ovom ocjenom „propasti ili vjerojatne propasti” (FOLTF).

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da pobijana odluka sadržava brojne pogreške u vezi sa SRB-ovim daljnjim odlukama.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da pobijana odluka sadržava postupovnu pogrešku jer se temelji na nezakonitom nadzoru na licu mjesta.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je pobijanom odlukom povrijeđeno načelo proporcionalnosti.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da pobijana odluka ne sadržava primjereno obrazloženje.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da su pobijanom odlukom povrijeđena prava na saslušanje tužiteljâ.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se pobijana odluka temelji na ESB-ovom nezakonitom prigovoru stjecanja banke X.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je pobijanom odlukom povrijeđeno načelo jednakog postupanja.

                  11.

                  Jedanaesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da su pobijanom odlukom povrijeđena načela pravne sigurnosti i legitimnih očekivanja.

                  12.

                  Dvanaesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se pobijanom odlukom ne uzima u obzir da je tužiteljev položaj u velikoj mjeri posljedica ESB-ova nezakonitog postupanja.

                  13.

                  Trinaesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da pobijana odluka sadržava postupovnu pogrešku jer se temelji na ESB-ovoj ocjeni, a ESB nije poduzeo primjerene korake da ukloni utjecaj dužnosnikâ u sukobu interesa.

                  14.

                  Četrnaesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je SRB počinio zlouporabu ovlasti.


title: predmet T-758/19: Tužba podnesena 8. studenog 2019. – W.S. Atkins International protiv Komisije

text:
               27.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/57

      Tužba podnesena 8. studenog 2019. – W.S. Atkins International protiv Komisije
      (predmet T-758/19)
      (2020/C 27/58)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: W.S. Atkins International Ltd (Epsom, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: M. Whitehouse i P. Halford, Solicitors)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Komisije (EU) 2019/1352 od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu izuzeća oporezivanja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC) (SL 2019., L 216, str. 1);

                  —

                  podredno, poništi članak 2. pobijane odluke u dijelu u kojem se njime krši tužiteljeva sloboda poslovnog nastana iz članka 49. UFEU-a; i

                  —

                  u svakom slučaju, naloži Komisiji snošenje tužiteljevih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe jedanaest tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava i/ili očitu pogrešku u ocjeni kada je zaključila da je sustav izuzeća financiranja unutar grupacija (GFE) („sporna mjera”) rezultirao ekonomskom prednošću u smislu i u okviru područja primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava i/ili očitu pogrešku u ocjeni u određivanju referentnog sustava u svrhu analize „selektivnosti”.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogreške koje se tiču prava i očite pogreške u ocjeni pogrešno ili nepotpuno određujući i ne razumijevajući pravilno relevantne ciljeve referentnog sustava koji je izabrala.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogreške koje se tiču prava i/ili očite pogreške u ocjeni kada je utvrdila da sporna mjera podrazumijeva odstupanje od referentnog sustava koji je izabrala.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogreške koje se tiču prava i/ili očite pogreške u ocjeni time što je pogrešno klasificirala spornu mjeru kao prima facie selektivnu, nepravilno smatrajući da ona podrazumijeva nejednako postupanje prema poduzećima u pravno i činjenično usporedivim situacijama.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava kad je, prilikom ocjene selektivnosti sporne mjere, u obzir uzela Direktivu Vijeća (EU) 2016/1164 (1), a taj je instrument stupio na snagu nakon završetka razdoblja u kojemu je Komisija utvrdila da sporna mjera podrazumijeva državnu potporu.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da pobijana odluka čini Komisijinu zlouporabu ovlasti, što se protivi poreznom suverenitetu Ujedinjene Kraljevine.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila očite pogreške u ocjeni smatrajući navodno odstupanje neopravdanim u odnosu na oporezivanje netrgovinske financijske dobiti/netrgovinskih financijskih dobiti od kvalificiranih kreditnih odnosa, prima facie obuhvaćene odjeljkom 371EB („aktivnosti u Ujedinjenoj Kraljevini”) Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. U odnosu na izuzeća „kvalificiranih sredstava” i „jednakih kamata”, odluka Komisije također sadržava nedostatak nenavođenja ikakvih razloga u odnosu na njihovo opravdanje ili nedostatak istoga.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija povrijedila članak 108. stavak 2. UFEU-a i članak 6. Uredbe Vijeće (EU) 2015/1589 (2) i povrijedila dužnost dobre uprave u skladu s člankom 41. Povelje o temeljnim pravima. Točnije, u svojoj odluci o pokretanju postupka nije navela svoju zabrinutost u pogledu opravdanja „izuzeća od 75 %” u odjeljku 371ID Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. da se izbjegne praktična poteškoća provođenja analize značajne dužnosti zaposlenika u odnosu na unutargrupne zajmovne aktivnosti, kao što je davanje zainteresiranim stranama odgovarajuće prilike da daju primjedbe o tome; nije, tijekom svoje istrage, pozvala zainteresirane strane na davanje bilo kakvih primjedbi u tom pogledu; a u pobijanoj je odluci odlučila ignorirati takve primjedbe koje su zapravo iznijele zainteresirane strane. Stoga je pobijana odluka ništava.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava kada je zaključila da oporezivanje dobiti stranih društava kćeri trgovačkog društva iz Ujedinjene Kraljevine „samo u onoj mjeri koja se može pripisati domaćoj imovini i aktivnostima” ne predstavlja ograničenje slobode poslovnog nastana i da sporna mjera nije bila potrebna da bi se osigurala usklađenost sa slobodama Ugovora.
                  U prilog osnovi tužbe (kao podredno) za poništenje članka 2. pobijane odluke, tužitelj ističe sljedeći tužbeni razlog:

                  11.

                  Jedanaesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je, čak i ako (a što se osporava) sporna mjera podrazumijeva sustav državne potpore, Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava smatrajući da povrat potpore ne krši temeljna načela prava Unije kada nalaže povrat bez obzira na to jesu li poslovna jedinica kontroliranog stranog društva i njezino izdavanje zajmova društvima sa sjedištem u inozemstvu zapravo podrazumijevali ostvarivanje slobode poslovnog nastana. Točnije, u predmetnom slučaju, povrat bi narušio tužiteljevu slobodu poslovnog nastana iz članka 49. UFEU-a. Članak 2. pobijane odluke treba poništiti u mjeri u kojoj se nalogom za povrat krši navedena sloboda.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1.)

         (2)  Uredba Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9.)


title: predmet T-759/19: Tužba podnesena 8. studenoga 2019. – Yalwen protiv Komisije

text:
               27.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/59

      Tužba podnesena 8. studenoga 2019. – Yalwen protiv Komisije
      (predmet T-759/19)
      (2020/C 27/59)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Yalwen Ltd (Birmingham, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: M. Whitehouse i P. Halford, Solicitors)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Komisije (EU) 2019/1352 od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu izuzeća oporezivanja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC) (SL 2019., L 216, str. 1.);

                  —

                  podredno, poništi članak 2. pobijane odluke u dijelu u kojem se njime krši tužiteljeva sloboda poslovnog nastana iz članka 49. UFEU-a; i

                  —

                  u svakom slučaju, naloži Komisiji snošenje tužiteljevih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe jedanaest tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava i/ili očitu pogrešku u ocjeni kada je zaključila da je sustav izuzeća financiranja unutar grupacija (GFE) („sporna mjera”) rezultirao ekonomskom prednošću u smislu i u okviru područja primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava i/ili očitu pogrešku u ocjeni u određivanju referentnog sustava u svrhu analize „selektivnosti”.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogreške koje se tiču prava i očite pogreške u ocjeni pogrešno ili nepotpuno određujući i ne razumijevajući pravilno relevantne ciljeve referentnog sustava koji je izabrala.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogreške koje se tiču prava i/ili očite pogreške u ocjeni kada je utvrdila da sporna mjera podrazumijeva odstupanje od referentnog sustava koji je izabrala.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogreške koje se tiču prava i/ili očite pogreške u ocjeni time što je pogrešno klasificirala spornu mjeru kao prima facie selektivnu, nepravilno smatrajući da ona podrazumijeva nejednako postupanje prema poduzećima u pravno i činjenično usporedivim situacijama.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava kad je, prilikom ocjene selektivnosti sporne mjere, u obzir uzela Direktivu Vijeća (EU) 2016/1164 (1), a taj je instrument stupio na snagu nakon završetka razdoblja u kojemu je Komisija utvrdila da sporna mjera podrazumijeva državnu potporu.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da pobijana odluka čini Komisijinu zlouporabu ovlasti, što se protivi poreznom suverenitetu Ujedinjene Kraljevine.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila očite pogreške u ocjeni smatrajući navodno odstupanje neopravdanim u odnosu na oporezivanje netrgovinske financijske dobiti/netrgovinskih financijskih dobiti od kvalificiranih kreditnih odnosa, prima facie obuhvaćene odjeljkom 371EB („aktivnosti u Ujedinjenoj Kraljevini”) Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. U odnosu na izuzeća „kvalificiranih sredstava” i „jednakih kamata”, odluka Komisije također sadržava nedostatak nenavođenja ikakvih razloga u odnosu na njihovo opravdanje ili nedostatak istoga.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija povrijedila članak 108. stavak 2. UFEU-a i članak 6. Uredbe (EU) 2015/1589 (2) i povrijedila dužnost dobre uprave u skladu s člankom 41. Povelje o temeljnim pravima. Točnije, u svojoj odluci o pokretanju postupka nije navela svoju zabrinutost u pogledu opravdanja „izuzeća od 75 %” u odjeljku 371ID Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. da se izbjegne praktična poteškoća provođenja analize značajne dužnosti zaposlenika u odnosu na unutargrupne zajmovne aktivnosti, kao što je davanje zainteresiranim stranama odgovarajuće prilike da daju primjedbe o tome; nije, tijekom svoje istrage, pozvala zainteresirane strane na davanje bilo kakvih primjedbi u tom pogledu; a u pobijanoj je odluci odlučila ignorirati takve primjedbe koje su zapravo iznijele zainteresirane strane. Stoga je pobijana odluka ništava.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava kada je zaključila da oporezivanje dobiti stranih društava kćeri trgovačkog društva iz Ujedinjene Kraljevine „samo u onoj mjeri koja se može pripisati domaćoj imovini i aktivnostima” ne predstavlja ograničenje slobode poslovnog nastana i da sporna mjera nije bila potrebna da bi se osigurala usklađenost sa slobodama Ugovora.
                  U prilog osnovi tužbe (kao podredno) za poništenje članka 2. pobijane odluke, tužitelj ističe sljedeći tužbeni razlog:

                  11.

                  Jedanaesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je, čak i ako (a što se osporava) sporna mjera podrazumijeva sustav državne potpore, Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava smatrajući da povrat potpore ne krši temeljna načela prava Unije kada nalaže povrat bez obzira na to jesu li poslovna jedinica kontroliranog stranog društva i njezino izdavanje zajmova društvima sa sjedištem u inozemstvu zapravo podrazumijevali ostvarivanje slobode poslovnog nastana. Točnije, u predmetnom slučaju, povrat bi narušio tužiteljevu slobodu poslovnog nastana iz članka 49. UFEU-a. Članak 2. pobijane odluke treba poništiti u mjeri u kojoj se nalogom za povrat krši navedena sloboda.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1).

         (2)  Uredba Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9.).


title: predmet T-777/19: Tužba podnesena 12. studenoga 2019. – CAPA i dr. protiv Komisije

text:
               27.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/61

      Tužba podnesena 12. studenoga 2019. – CAPA i dr. protiv Komisije
      (predmet T-777/19)
      (2020/C 27/60)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: Coopérative des artisans pêcheurs associés (CAPA) (Le Tréport, Francuska) i 10 drugih tužitelja (zastupnik: M. Le Berre, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  tužbu proglasi dopuštenom i osnovanom;

            i, posljedično:

                  —

                  poništi Odluku Komisije C(2019)5498 final od 26. srpnja 2019.;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog koji se temelji na povredi postupovnih prava tužiteljâ na temelju članka 108. stavka 2. UFEU-a jer okolnosti donošenja i sadržaj osporavane odluke ukazuju na to da je Komisija imala objektivne sumnje prije pokretanje službenog istražnog postupka.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog koji se odnosi na povredu obveze obrazlaganja.


title: predmet C-360/18: Presuda Suda (treće vijeće) od 19. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Düsseldorf - Njemačka) – Cargill Deutschland GmbH protiv Hauptzollamt Krefeld (Zahtjev za prethodnu odluku – Uredba (EU) br. 1360/2013 – Poljoprivreda – Zajednička organizacija tržišta – Sektor šećera – Pristojba na proizvodnju – Koristan učinak – Pravo na povrat nepropisno plaćenih iznosa – Primjenjivost nacionalnih pravila o rokovima zastare – Načelo djelotvornosti)

text:
               24.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 61/5

      Presuda Suda (treće vijeće) od 19. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Düsseldorf - Njemačka) – Cargill Deutschland GmbH protiv Hauptzollamt Krefeld
      (predmet C-360/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Uredba (EU) br. 1360/2013 - Poljoprivreda - Zajednička organizacija tržišta - Sektor šećera - Pristojba na proizvodnju - Koristan učinak - Pravo na povrat nepropisno plaćenih iznosa - Primjenjivost nacionalnih pravila o rokovima zastare - Načelo djelotvornosti)
      (2020/C 61/06)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Finanzgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Cargill Deutschland GmbH

         Tuženik: Hauptzollamt Krefeld

         Izreka

      Uredbu Vijeća (EU) br. 1360/2013 od 2. prosinca 2013. o utvrđivanju pristojbi na proizvodnju u sektoru šećera za tržišne godine 2001./2002., 2002./2003., 2003./2004., 2004./2005. i 2005./2006., koeficijenta potrebnog za izračun dodatnih pristojbi za tržišne godine 2001./2002. i 2004./2005. i iznosa koji proizvođači šećera trebaju platiti prodavateljima šećerne repe u pogledu razlike između maksimalne pristojbe i pristojbe koju treba naplatiti za tržišne godine 2002./2003., 2003./2004. i 2005./2006. treba tumačiti na način da:

                  —

                  povrat iznosa koje su gospodarski subjekti nepropisno platili na ime pristojbi treba izvršiti u skladu s nacionalnim pravom, a osobito u rokovima zastare koje potonje predviđa, uz poštovanje načelâ ekvivalentnosti i djelotvornosti;

                  —

                  su joj protivna nacionalna pravila koja, kako ih tumače nadležni nacionalni sudovi, predviđaju da rok zastare primjenjiv na zahtijevanje povrata nepropisno isplaćenih pristojbi na proizvodnju šećera istječe prije stupanja na snagu te uredbe, što praktično onemogućuje izvršavanje prava, koja je tim gospodarskim subjektima dodijelio pravni poredak Unije, da ostvare povrat tih pristojbi za tržišne godine na koje se odnosi navedena uredba.

         (1)  SL C 328, 17. 9. 2018.


title: predmet C-386/18: Presuda Suda (drugo vijeće) od 19. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Nizozemska) – Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel UA protiv Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednička ribarstvena politika – Uredbe (EU) br. 1303/2013, 1379/2013 i 508/2014 – Proizvođačke organizacije u sektorima ribarstva i akvakulture – Planovi proizvodnje i stavljanja na tržište – Financijska potpora za pripremu i provedbu tih planova – Uvjeti prihvatljivosti troškova – Margina prosudbe država članica – Nemogućnost prema nacionalnom pravu podnošenja zahtjeva za potporu)

text:
               24.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 61/6

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 19. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Nizozemska) – Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel UA protiv Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
      (predmet C-386/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednička ribarstvena politika - Uredbe (EU) br. 1303/2013, 1379/2013 i 508/2014 - Proizvođačke organizacije u sektorima ribarstva i akvakulture - Planovi proizvodnje i stavljanja na tržište - Financijska potpora za pripremu i provedbu tih planova - Uvjeti prihvatljivosti troškova - Margina prosudbe država članica - Nemogućnost prema nacionalnom pravu podnošenja zahtjeva za potporu)
      (2020/C 61/07)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      College van Beroep voor het Bedrijfsleven

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel UA

         Tuženik: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

         Izreka

                  1.

                  Članak 66. stavak 1. Uredbe (EU) br. 508/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o Europskom fondu za pomorstvo i ribarstvo i stavljanju izvan snage uredbi Vijeća (EZ) br. 2328/2003, (EZ) br. 861/2006, (EZ) br. 1198/2006, (EZ) br. 791/2007 i Uredbe (EU) br. 1255/2011 Europskog parlamenta i Vijeća treba tumačiti na način da mu se protivi to da država članica odbije zahtjev proizvođačke organizacije u sektorima ribarstva i akvakulture za bespovratna sredstva u vezi s njezinim troškovima za pripremu i provedbu plana proizvodnje i stavljanja na tržište zbog toga što na dan podnošenja tog zahtjeva ta država u svojem nacionalnom pravnom poretku još nije imala predviđenu mogućnost odlučivanja o takvom zahtjevu.

                  2.

                  Članak 66. stavak 1. Uredbe br. 508/2014 treba tumačiti na način da za proizvođačke organizacije u sektorima ribarstva i akvakulture ne stvara izravno pravo na financijsku potporu iz Europskog fonda za pomorstvo i ribarstvo za njihove troškove za pripremu i provedbu plana proizvodnje i stavljanja na tržište.

                  3.

                  Članak 65. stavak 6. Uredbe (EU) br. 1303/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju zajedničkih odredbi o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu, Kohezijskom fondu, Europskom poljoprivrednom fondu za ruralni razvoj i Europskom fondu za pomorstvo i ribarstvo i o utvrđivanju općih odredbi o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu, Kohezijskom fondu i Europskom fondu za pomorstvo i ribarstvo te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 1083/2006 treba tumačiti na način da mu se ne protivi dodjela bespovratnih sredstava iz Europskog fonda za pomorstvo i ribarstvo za pripremu i provedbu plana proizvodnje i stavljanja na tržište u slučaju kad je zahtjev za bespovratna sredstva podnesen nakon pripreme i provedbe takvog plana.

         (1)  SL C 294, 20. 8. 2018.


title: predmet C-389/18: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 19. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal de première instance francophone de Bruxelles - Belgija) – Brussels Securities SA protiv État belge (Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednički sustav oporezivanja koji se primjenjuje na matična društva i društva kćeri iz različitih država članica – Direktiva 90/435/EEZ – Sprečavanje dvostrukog oporezivanja – Članak 4. stavak 1. prva alineja – Zabrana oporezivanja primljene dobiti – Uključivanje dividende koju raspodijeli društvo kći u poreznu osnovicu matičnog društva – Odbitak dividende od porezne osnovice matičnog društva i prijenos viška na sljedeća porezna razdoblja bez vremenskog ograničenja – Redoslijed knjiženja poreznih odbitaka od dobiti – Gubitak porezne pogodnosti)

text:
               24.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 61/7

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 19. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal de première instance francophone de Bruxelles - Belgija) – Brussels Securities SA protiv État belge
      (predmet C-389/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednički sustav oporezivanja koji se primjenjuje na matična društva i društva kćeri iz različitih država članica - Direktiva 90/435/EEZ - Sprečavanje dvostrukog oporezivanja - Članak 4. stavak 1. prva alineja - Zabrana oporezivanja primljene dobiti - Uključivanje dividende koju raspodijeli društvo kći u poreznu osnovicu matičnog društva - Odbitak dividende od porezne osnovice matičnog društva i prijenos viška na sljedeća porezna razdoblja bez vremenskog ograničenja - Redoslijed knjiženja poreznih odbitaka od dobiti - Gubitak porezne pogodnosti)
      (2020/C 61/08)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal de première instance francophone de Bruxelles

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Brussels Securities SA

         Tuženik: État belge

         Izreka

      Članak 4. stavak 1. Direktive Vijeća 90/435/EEZ od 23. srpnja 1990. o zajedničkom sustavu oporezivanja koji se primjenjuje na matična društva i društva kćeri različitih država članica, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2003/123/EZ od 22. prosinca 2003., treba tumačiti na način da mu se protivi propis države članice kojim se predviđa da se dividende koje matično društvo primi od svojeg društva kćeri najprije moraju uključiti u njegovu poreznu osnovicu, a zatim se 95 % iznosa tih dividendi može odbiti, čiji se višak može prenijeti na sljedeća porezna razdoblja bez vremenskog ograničenja, s obzirom na to da je taj odbitak prioritetan u odnosu na drugi porezni odbitak za koji je prijenos vremenski ograničen.

         (1)  SL C 294, 20. 8. 2018.


title: Predmet T-627/19 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 31. siječnja 2020. – Shindler i drugi protiv Komisije („Privremena pravna zaštita – Područje slobode, sigurnosti i pravde – Povlačenje Ujedinjene Kraljevine iz Unije – Građani Ujedinjene Kraljevine koji borave u drugoj državi članici Unije – Gubitak građanstva Unije – Tužba zbog propusta – Nedopuštenost zahtjeva za privremenu pravnu zaštitu”)

text:
               23.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/33

      Rješenje predsjednika Općeg suda od 31. siječnja 2020. – Shindler i drugi protiv Komisije
      (Predmet T-627/19 R)
      („Privremena pravna zaštita - Područje slobode, sigurnosti i pravde - Povlačenje Ujedinjene Kraljevine iz Unije - Građani Ujedinjene Kraljevine koji borave u drugoj državi članici Unije - Gubitak građanstva Unije - Tužba zbog propusta - Nedopuštenost zahtjeva za privremenu pravnu zaštitu”)
      (2020/C 95/42)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: Harry Shindler (Porto d’Ascoli, Italija) pet ostalih tužitelja čija su imena navedena u prilogu rješenju (zastupnik: J. Fouchet, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: F. Erlbacher, C. Giolito i E. Montaguti, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 279. UFEU-a i članka 156. Poslovnika Općeg suda kojim se traži, s jedne strane, suspenzija izričitog odbijanja Komisije od 13. rujna 2019. da prizna svoj propust i, s druge strane, nalaganje Komisiji da poduzme određene privremene mjere kako bi se očuvalo građanstvo Unije tužiteljâ nakon datuma povlačenja Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske iz Unije i donošenje privremene odluke o alternativnom statusu navedenog građanstva koja sadržava različite mjere koje se odnose na ulazak, boravak, socijalna prava i profesionalnu djelatnost koje se primjenjuju u slučaju nepostojanja sporazuma o povlačenju Ujedinjene Kraljevine iz Unije.

         Izreka

                  1.

                  Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

                  2.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet T-874/19: Tužba podnesena 23. prosinca 2019. – Impera protiv EUIPO-a – Euro Games Technology (Flaming Forties)

text:
               20.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 129/2

      Tužba podnesena 23. prosinca 2019. – Impera protiv EUIPO-a – Euro Games Technology (Flaming Forties)
      (Predmet T-874/19)
      (2020/C 129/02)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Impera GmbH (Steinhaus, Austrija) (zastupnik: C. Straberger, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Euro Games Technology Ltd (Vranya-Lozen-Triugulnika, Bugarska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije Flaming Forties – prijava za registraciju br. 16 729 154

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 23. listopada 2019. u predmetu R 2304/2018-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  prihvati tužiteljevu prijavu žiga Europske unije br. 16 729 154 u cijelosti ili, podredno, vrati predmet žalbenom vijeću;

                  —

                  naloži drugoj stranci u postupku pred EUIPO-m snošenje tužiteljevih troškova ako nastupa u svojstvu intervenijenta;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje tužiteljevih troškova ako se njihovo snošenje ne naloži drugoj stranci u postupku pred žalbenim vijećem.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća


title: Predmet T-109/20: Tužba podnesena 19. veljače 2020. – Numbi protiv Vijeća

text:
               20.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 129/14

      Tužba podnesena 19. veljače 2020. – Numbi protiv Vijeća
      (Predmet T-109/20)
      (2020/C 129/18)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: John Numbi (Kinshasa, Demokratska Republika Kongo) (zastupnici: T. Bontinck, P. De Wolf i A. Guillerme, odvjetnici)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2019/2109 od 9. prosinca 2019., u dijelu u kojem se njome zadržava tužitelja na broju 5. Priloga II. Odluci 2010/788/ZVSP;

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2019/2101 od 9. prosinca 2019., u dijelu u kojem se njome zadržava tužitelja na broju 5. Priloga I.a Uredbi (EZ) br. 1183/2005;

                  —

                  utvrdi nezakonitost odredaba članka 3. stavka 2. točke (b) Odluke 2010/788/ZVSP i članka 2.b stavka 1. točke (b) Uredbe (EZ) br. 1183/2005;

                  —

                  naloži Vijeću snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga koji su u biti istovjetni ili slični onima istaknutima u predmetu T-95/20, Kazembe Musonda/Vijeće.


title: Predmet T-114/20: Tužba podnesena 19. veljače 2020. – Alvargonzález Ramos protiv EUIPO-a – Ursus-3 Capital, A.V. (URSUS Kapital)

text:
               20.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 129/17

      Tužba podnesena 19. veljače 2020. – Alvargonzález Ramos protiv EUIPO-a – Ursus-3 Capital, A.V. (URSUS Kapital)
      (Predmet T-114/20)
      (2020/C 129/22)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Pablo Erik Alvargonzález Ramos (Madrid, Španjolska) (zastupnica: E. Sugrañes Coca, odvjetnica)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Ursus-3 Capital, A.V., SA (Madrid, Španjolska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj u postupku pred Općim sudom

         Sporni žig: figurativni žig URSUS Kapital – Žig Europske unije br. 5 641 303

         Postupak pred EUIPO-om: postupak za proglašavanje žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 10. prosinca 2019. u predmetu R 711/2019-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  donese presudu o izmjeni pobijane odluke i odbijanju tužbe za poništenje zbog nepostojanja uporabe koja je podnesena protiv registriranog (figurativnog) žiga Europske unije br. 5 641 303 URSUS Kapital, u vezi s uslugama „financijski poslovi” iz razreda 36.; te da proglasi da se žig br. 5 641 303 doista upotrebljavao za „financijske poslove”;

                  —

                  podredno, donese presudu kojom će, osim izmjene pobijane odluke, odbijanja tužbe za poništenje zbog nepostojanje uporabe podnesene protiv registriranog (figurativnog) žiga Europske unije br. 5 641 303 URSUS Kapital, u vezi s uslugama „financijskih poslova” iz razreda 36., proglasiti da se žig br. 5 641 303 doista upotrebljavao barem za „financijske poslove odnosno usluge ulaganja, ulaganje sredstava, analizu ulaganja, administriranje i upravljanje ulaganjima, usluge savjetovanja o ulaganjima i usluge ulaganja u nekretnine”;

                  —

                  podredno, poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova ovog postupka.

         Tužbeni razlozi

      Povreda članaka 18. i 58. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća i članka 10. Delegirane uredbe Komisije (EU) 2018/625.


title: Predmet T-115/20: Tužba podnesena 20. veljače 2020. – Puigdemont i Casamajó i Comín i Oliveres protiv Parlamenta

text:
               20.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 129/18

      Tužba podnesena 20. veljače 2020. – Puigdemont i Casamajó i Comín i Oliveres protiv Parlamenta
      (Predmet T-115/20)
      (2020/C 129/23)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Carles Puigdemont i Casamajó (Waterloo, Belgija), Antoni Comín i Oliveres (Waterloo) (zastupnici: P. Bekaert, G. Boye i S. Bekaert, odvjetnici i B. Emmerson, QC)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi Odluku predsjednika Europskog parlamenta, kako je navedena u njegovu dopisu od 10. prosinca 2019., o neobjavljivanju u Parlamentu i ne upućivanje nadležnom Odboru zahtjeva tužitelja za zaštitu imuniteta koji je u njihovo ime Diana Riba i Giner podnijela 10. listopada 2019. u skladu s člankom 7. stavkom 1. i 2. i člankom 9. stavkom 1. Poslovnika Europskog parlamenta;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu jedan tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se Odlukom predsjednika Europskog parlamenta da u Parlamentu ne objavi zahtjev tužitelja za zaštitu imuniteta i ne uputi ga nadležnom Odboru povrjeđuje članak 9. stavak 1. Poslovnika Europskog parlamenta, u vezi s člankom 343. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, članci 9. i 18. Protokola (br. 7.) o povlasticama i imunitetima Europske unije (1), članak 6., članak 39. stavak 2., članak 41. i 45. Povelje o temeljnim pravima, članak 2. stavak 1. Statuta članova Europskog parlamenta (2) i članak 5. stavak 2. Poslovnika Europskog parlamenta.

         (1)  SL 2012., C 326, str. 266.

         (2)  Odluka Europskog parlamenta od 28. rujna 2005. o donošenju Statuta članova Europskog parlamenta (2005/684/EZ, Euratom), SL 2005., L 262., str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 181.)


title: Spojeni predmeti C-267/19 i C-323/19: Presuda Suda (šesto vijeće) od 7. svibnja 2020. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Trgovački sud u Zagrebu – Hrvatska) – PARKING d.o.o. protiv SAWAL d.o.o. (C-267/19), Interplastics s. r. o. protiv Letifico d.o.o. (C-323/19) (Zahtjev za prethodnu odluku – Uredba (EU) br. 1215/2012 – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Javni bilježnici koji postupaju u okviru ovršnih postupaka na temelju vjerodostojne isprave – Nekontradiktorni postupak – Načelo nediskriminacije – Članak 18. UFEU-a – Pravo na pošteno suđenje – Članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima)

text:
               20.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 240/25

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 7. svibnja 2020. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Trgovački sud u Zagrebu – Hrvatska) – PARKING d.o.o. protiv SAWAL d.o.o. (C-267/19), Interplastics s. r. o. protiv Letifico d.o.o. (C-323/19)
      (Spojeni predmeti C-267/19 i C-323/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Uredba (EU) br. 1215/2012 - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Javni bilježnici koji postupaju u okviru ovršnih postupaka na temelju vjerodostojne isprave - Nekontradiktorni postupak - Načelo nediskriminacije - Članak 18. UFEU-a - Pravo na pošteno suđenje - Članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima)
      (2020/C 240/33)
      Jezik postupka: hrvatski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Trgovački sud u Zagrebu

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: PARKING d.o.o. (C-267/19), Interplastics s. r. o. (C-323/19)

         Tuženici: SAWAL d.o.o. (C-267/19), Letifico d.o.o. (C-323/19)

         Izreka

      Članak 18. UFEU-a i članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni propis kojim se javnim bilježnicima koji postupaju u okviru ovlasti koje su im dodijeljene u ovršnim postupcima na temelju vjerodostojne isprave daju ovlasti da donose rješenja o ovrsi, koja se, kao što to proizlazi iz presude od 9. ožujka 2017., Pula Parking (C-551/15, EU:C:2017:193), ne mogu priznati i izvršiti u drugoj državi članici.

         (1)  SL C 263, 5. 8. 2019.


title: Predmet T-603/18: Rješenje Općeg suda od 30. travnja 2020. – ZE protiv Parlamenta

text:
               20.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 240/36

      Rješenje Općeg suda od 30. travnja 2020. – ZE protiv Parlamenta
      (Predmet T-603/18) (1)

      (2020/C 240/48)
      Jezik postupka: grčki
      Predsjednik četvrtog vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 436, 3. 12. 2018.


title: Predmet C-237/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. lipnja 2020. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) – Federatie Nederlandse Vakbeweging protiv Heiploeg Seafood International BV, Heitrans International BV

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. lipnja 2020. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) – Federatie Nederlandse Vakbeweging protiv Heiploeg Seafood International BV, Heitrans International BV
      (Predmet C-237/20)
      (2020/C 297/34)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Hoge Raad der Nederlanden

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Federatie Nederlandse Vakbeweging

         Tuženici: Heiploeg Seafood International BV, Heitrans International BV

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 5. stavak 1. Direktive 2001/23/EZ (1) tumačiti na način da je uvjet prema kojem je „[stečajni ili sličan postupak] u slučaju insolventnosti koji je pokrenut s ciljem likvidacije imovine prenositelja” ispunjen u sljedećim slučajevima:

                              i.

                              stečaj prenositelja neizbježan je te je prenositelj stoga stvarno insolventan;

                              ii.

                              cilj stečajnog postupka u skladu s nizozemskim pravom jest ostvarenje najvećeg mogućeg prihoda za sve vjerovnike likvidacijom imovine dužnika;

                              iii.

                              prijenos (dijela) poduzeća priprema se u tzv. prepacku prije proglašenja stečaja te se provodi tek nakon proglašenja stečaja, pri čemu se

                              iv.

                              predviđeni stečajni upravitelj, kojeg imenuje sud, prije proglašenja stečaja treba voditi interesima svih vjerovnika i društvenim interesima, poput interesa za očuvanjem radnih mjesta, a u tome ga treba nadzirati predviđeni stečajni sudac, kojeg također imenuje sud;

                              v.

                              cilj prepacka jest u kasnijem stečajnom postupku omogućiti likvidaciju kojom će se poduzeće koje pripada prenositelju i koje trajno posluje (engl. going concern) (odnosno dio tog poduzeća) prodati tako da se ostvari najveći mogući prihod za sve vjerovnike i da se po mogućnosti očuvaju radna mjesta;

                              vi.

                              uređenjem postupka jamči se da je taj cilj doista mjerodavan?

                  2.

                  Treba li članak 5. stavak 1. Direktive tumačiti na način da je ispunjen uvjet prema kojem je „[stečajni ili sličan postupak] u slučaju insolventnosti […] pod nadzorom […] nadležnog javnog tijela”, ako se prijenos (dijela) poduzeća priprema u prepacku prije proglašenja stečaja, a provodi nakon proglašenja stečaja te:

                              i.

                              poštovanje tog uvjeta prije proglašenja stečaja nadziru predviđeni stečajni upravitelj i predviđeni stečajni sudac, koje imenuje sud, ali koji nemaju pravne ovlasti;

                              ii.

                              predviđeni stečajni upravitelj u skladu s nizozemskim pravom prije proglašenja stečaja treba se voditi interesima svih vjerovnika i drugim društvenim interesima, poput interesa za očuvanjem radnih mjesta, a u tome ga treba nadzirati predviđeni stečajni sudac;

                              iii.

                              zadaće predviđenog stečajnog upravitelja i predviđenog stečajnog suca ne razlikuju se od zadaća stečajnog upravitelja i stečajnog suca;

                              iv.

                              ugovor na temelju kojeg se poduzeće prenosi i koji je pripremljen tijekom prepacka sklapa se i izvršava tek nakon proglašenja stečaja;

                              v.

                              sud prilikom proglašenja stečaja može odlučiti imenovati drugog stečajnog upravitelja ili stečajnog suca od predviđenog;

                              vi.

                              za stečajnog upravitelja i stečajnog suca vrijede isti zahtjevi objektivnosti i neovisnosti kao za stečajnog upravitelja i stečajnog suca u stečajnom postupku kojem nije prethodio prepack te su oni bez obzira na opseg sudjelovanja prije proglašenja stečaja na temelju svojih pravnih ovlasti obvezni provjeriti je li prijenos (dijela) poduzeća, koji je pripremljen prije proglašenja stečaja, u interesu svih vjerovnika i, ako utvrde da nije, odlučiti da do prijenosa neće doći, pri čemu su i dalje ovlašteni iz drugih razloga, npr. jer je to protivno drugim društvenim interesima poput važnosti koju ima zapošljavanje, odlučiti da neće doći do prijenosa (dijela) poduzeća pripremljenog prije proglašenja stečaja?

         (1)  Direktiva Vijeća 2001/23/EZ od 12. ožujka 2001. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na zaštitu prava zaposlenika kod prijenosa poduzeća, pogona ili dijelova poduzeća ili pogona (SL 2001., L 82, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 151.)


title: Predmet C-241/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. lipnja 2020. uputio tribunal de première instance du Luxembourg (Belgija) – BJ protiv État belge

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/26

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. lipnja 2020. uputio tribunal de première instance du Luxembourg (Belgija) – BJ protiv État belge
      (Predmet C-241/20)
      (2020/C 297/35)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal de première instance du Luxembourg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: BJ

         Tuženik: État belge

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 45. UFEU-a zakonodavstvo kao što je ono u glavnom postupku, neovisno o tome navodi li se u ugovoru o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja, na temelju kojeg porezni obveznik u izračunu svojih poreza na dohodak u državi članici boravišta gubi dio koristi od onog iznosa navedenog dohotka koji je izuzet od poreza i od drugih osobnih poreznih olakšica (kao što su umanjenje poreza zbog dugoročne štednje, odnosno premija uplaćenih radi izvršenja pojedinačnog ugovora o životnom osiguranju, te umanjenje poreza zbog troškova za postizanje energetske učinkovitosti), zbog činjenice da je tijekom predmetne godine također imao primanja u drugoj državi članici koja su tamo oporezovana?

                  2.

                  Ako je odgovor na prvo pitanje potvrdan, ostaje li potvrdan i ako porezni obveznik ne ostvaruje količinski ili proporcionalno značajan dohodak u svojoj državi boravišta, ali mu ta država ipak može odobriti te porezne olakšice?

                  3.

                  Ako je odgovor na drugo pitanje potvrdan, ostaje li potvrdan i ako je porezni obveznik na temelju Ugovora o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja između države boravišta i druge države u toj drugoj državi ostvario osobne porezne olakšice na dohotke koji se oporezuju u toj drugoj državi, koje su predviđene poreznim zakonodavstvom te druge države, ali ne uključuju određene porezne olakšice na koje porezni obveznik u načelu ima pravo u državi boravišta?

                  4.

                  Ako je odgovor na treće pitanje potvrdan, ostaje li potvrdan i ako porezni obveznik unatoč potonjoj razlici u toj drugoj državi tako ostvari iznos umanjenja poreza koji je najmanje jednak iznosu koji je izgubio u svojoj državi boravišta?

                  5.

                  Jesu li odgovori na pitanja jednaki s obzirom na članak 63. stavak 1. i članak 65. stavak 1. točku (a) Ugovora o funkcioniranju Europske unije u odnosu na zakonodavstvo kao što je ono u glavnom postupku, neovisno o tome navodi li se u ugovoru o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja, na temelju kojeg porezni obveznik u izračunu svojih poreza na dohodak u državi članici boravišta gubi dio koristi od onog iznosa navedenog dohotka koji je izuzet od poreza i od drugih osobnih poreznih olakšica (kao što su umanjenje poreza zbog dugoročne štednje, odnosno premija uplaćenih radi izvršenja pojedinačnog ugovora o životnom osiguranju, te umanjenje poreza zbog troškova za postizanje energetske učinkovitosti), zbog činjenice da je tijekom predmetne godine također imao primanja od najma nekretnine čiji je vlasnik u drugoj državi članici koja su ondje oporezovana?


title: Predmet C-283/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. lipnja 2020. uputio tribunal du travail francophone de Bruxelles (Belgija) – CO, ME, GC i 42 drugih protiv MJ, Europske komisije, Europske služba za vanjsko djelovanje, Vijeća Europske unije, Eulexa Kosovo

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/32

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. lipnja 2020. uputio tribunal du travail francophone de Bruxelles (Belgija) – CO, ME, GC i 42 drugih protiv MJ, Europske komisije, Europske služba za vanjsko djelovanje, Vijeća Europske unije, Eulexa Kosovo
      (Predmet C-283/20)
      (2020/C 297/43)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal du travail francophone de Bruxelles

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: CO, ME, GC i 42 drugih

         Tuženici: MJ, Europska komisija, Europska služba za vanjsko djelovanje, Vijeće Europske unije, Eulex Kosovo

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 8. stavak 3. i članak 10. stavak 3. Zajedničke akcije Vijeća 2008/124/ZVSP od 4. veljače 2008. o Misiji Europske unije za uspostavu vladavine prava na Kosovu, EULEX KOSOVO (1), prije nego što je izmijenjena Odlukom Vijeća 2014/349/ZVSP od 12. lipnja 2014. (2), po potrebi zajedno sa svim drugim odredbama koje mogu biti relevantne, tumačiti na način da se njima voditelju misije, u njegovo vlastito ime i za njegov vlastiti račun, dodjeljuje svojstvo poslodavca međunarodnog civilnog osoblja koje je zaposleno u službi misije EULEX KOSOVO tijekom razdoblja prije 12. lipnja 2014. ili, uzimajući u obzir osobito članak 8. stavak 5. i članak 9. stavak 3. Zajedničke akcije Vijeća 2008/124/ZVSP, prije njezine izmjene 12. lipnja 2014., na način da se njima svojstvo poslodavca dodjeljuje Europskoj uniji i/ili instituciji Europske unije, kao što su Europska komisija, Europska služba za vanjsko djelovanje, Vijeće Europske unije ili eventualno neka druga institucija, za račun koje bi voditelj misije djelovao sve do tog datuma na temelju mandata, prijenosa ovlasti ili bilo kojeg drugog oblika predstavljanja koji je potrebno odrediti po potrebi?

         (1)  SL 2008., L 42, str. 92. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 6., str 76.)

         (2)  Odluka Vijeća 2008/124/ZVSP o izmjeni Zajedničke akcije 2008/124/ZVSP o Misiji uspostave vladavine prava Europske unije na Kosovu, EULEX KOSOVO (SL 2014., L 174, str. 42.)


title: Predmet C-628/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. studenoga 2020. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/BA

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/13

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. studenoga 2020. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/BA
      (Predmet C-628/20)
      (2021/C 72/18)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Deutsche Lufthansa AG

         Druga stranka u žalbenom postupku: BA

         Prethodno pitanje

      Je li u slučaju štrajka vlastitih zaposlenika zračnog prijevoznika koji je rezultat poziva sindikata riječ o izvanrednoj okolnosti u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1)?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-664/18: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 4. ožujka 2021. – Europska komisija/Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske („Povreda obveze države članice – Okoliš – Direktiva 2008/50/EZ – Kvaliteta zraka – Članak 13. stavak 1. i Prilog XI. – Sustavno i ustrajno prekoračenje graničnih vrijednosti za dušikov dioksid (NO2) u određenim zonama Ujedinjene Kraljevine – Članak 23. stavak 1. – Prilog XV. – „Što je moguće kraće” razdoblje prekoračenja – Odgovarajuće mjere”)

text:
               3.5.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 163/2

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 4. ožujka 2021. – Europska komisija/Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske
      (Predmet C-664/18) (1)

      („Povreda obveze države članice - Okoliš - Direktiva 2008/50/EZ - Kvaliteta zraka - Članak 13. stavak 1. i Prilog XI. - Sustavno i ustrajno prekoračenje graničnih vrijednosti za dušikov dioksid (NO2) u određenim zonama Ujedinjene Kraljevine - Članak 23. stavak 1. - Prilog XV. - „Što je moguće kraće” razdoblje prekoračenja - Odgovarajuće mjere”)
      (2021/C 163/02)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: J. Norris i K. Petersen, a zatim E. Manhaeve i J. Norris, agenti)

         Tuženik: Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske (zastupnici: F. Shibli, agent, uz asistenciju J. Morrisona, Barrister)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: T. Henze i S. Eisenberg, a zatim J. Möller i S. Eisenberg, agenti, uz asistenciju U. Karpensteina, F. Fellenberga i K. Dingemanna, Rechtsanwälte)

         Izreka

                  1.

                  Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske,
                  povrijedila je obveze koje ima na temelju zajedničke primjene odredbi članka 13. stavka 1. i Priloga XI. Direktivi 2008/50/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2008. o kvaliteti zraka i čišćem zraku za Europu jer je sustavno i ustrajno u šesnaest zona Ujedinjene Kraljevine prekoračivala godišnje granične vrijednosti utvrđene za dušikov dioksid (NO2), i to u zonama UK0001 (gradsko područje Greater London); UK0002 (gradsko područje West Midlands); UK0003 gradsko područje Greater Manchester); UK0004 (gradsko područje West Yorkshire); UK0013 (gradsko područje Teesside); UK0014 (The Potteries); UK0018 (Kingston upon Hull); UK0019 (gradsko područje Southampton); UK0024 (gradsko područje Glasgow); UK0029 (Eastern); UK0031 (South East); UK0032 (East Midlands); UK0033 (North West & Merseyside); UK0034 (Yorkshire & Humberside); UK0035 (West Midlands) i UK0036 (North East), kao i satnu graničnu vrijednost utvrđenu za NO2 u zoni UK0001 (gradsko područje Greater London) od 1. siječnja 2010. do 2017., uključujući i tu godinu,
                  i
                  obveze koje ima na temelju zajedničke primjene odredbi članka 23. stavka 1. samog za sebe i u vezi s Prilogom XV. Direktivi 2008/50, a posebno obvezu predviđenu u članku 23. stavku 1. drugom podstavku te direktive, da osigura da razdoblje prekoračenja bude što je moguće kraće, time što od 11. lipnja 2010. nije donijela odgovarajuće mjere kako bi osigurala usklađenost graničnih vrijednosti utvrđenih za NO2 u svim tim zonama.

                  2.

                  Ujedinjenoj Kraljevini Velike Britanije i Sjeverne Irske nalaže se snošenje, osim vlastitih, i troškova Europske komisije.

                  3.

                  Savezna Republika Njemačka snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 445, 10. 12. 2018.