title: predmet C-295/18: Presuda Suda (deseto vijeće) od 11. travnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal da Relação do Porto — Portugal) — Mediterranean Shipping Company (Portugal) — Agentes de Navegação S.A. protiv Banco Comercial Português SA, Caixa Geral de Depósitos, SA (Zahtjev za prethodnu odluku — Platne usluge na unutarnjem tržištu — Direktiva 2007/64/EZ — Članci 2. i 58. — Područje primjene — Korisnik platnih usluga — Pojam — Izvršenje platnog naloga izravnim terećenjem koji je izdala treća osoba u vezi s računom koji nije njezin — Nedostatak suglasnosti vlasnika terećenog računa — Neodobrena platna transakcija)

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/16

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 11. travnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal da Relação do Porto — Portugal) — Mediterranean Shipping Company (Portugal) — Agentes de Navegação S.A. protiv Banco Comercial Português SA, Caixa Geral de Depósitos, SA
      (predmet C-295/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Platne usluge na unutarnjem tržištu - Direktiva 2007/64/EZ - Članci 2. i 58. - Područje primjene - Korisnik platnih usluga - Pojam - Izvršenje platnog naloga izravnim terećenjem koji je izdala treća osoba u vezi s računom koji nije njezin - Nedostatak suglasnosti vlasnika terećenog računa - Neodobrena platna transakcija)
      (2019/C 206/20)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal da Relação do Porto

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Mediterranean Shipping Company (Portugal) — Agentes de Navegação S.A.

         Tuženici: Banco Comercial Português SA, Caixa Geral de Depósitos, SA

         Izreka

                  1.

                  Članak 2. stavak 1. Direktive 2007/64/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o platnim uslugama na unutarnjem tržištu i o izmjeni direktiva 97/7/EZ, 2002/65/EZ, 2005/60/EZ i 2006/48/EZ te stavljanju izvan snage Direktive 97/5/EZ treba tumačiti na način da pojam „platne usluge” u smislu te odredbe obuhvaća izvršenje izravnih terećenja koje je inicirao primatelj plaćanja na računu za plaćanje koji nije njegov i na koja vlasnik terećenog računa nije pristao.

                  2.

                  Članak 58. Direktive 2007/64 treba tumačiti na način da pojam „korisnik platnih usluga” u smislu te odredbe obuhvaća vlasnika računa za plaćanje na kojem su izvršena izravna terećenja bez njegove suglasnosti.

         (1)  SL C 259, 23. 7. 2018.


title: predmet C-464/18: Presuda Suda (šesto vijeće) od 11. travnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de lo Mercantil no 1 de Gerona — Španjolska) — ZX protiv Ryanair DAC (Zahtjev za prethodnu odluku — Pravosudna suradnja u građanskim stvarima — Uredba (EU) br. 1215/2012 — Utvrđivanje suda nadležnog za odlučivanje o zahtjevu za naknadu štete zbog kašnjenja leta — Članak 7. točka 5. — Poslovanje podružnice — Članak 26. — Prešutna prorogacija — Potreba upuštanja tuženika u postupak)

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/17

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 11. travnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de lo Mercantil no 1 de Gerona — Španjolska) — ZX protiv Ryanair DAC
      (predmet C-464/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Uredba (EU) br. 1215/2012 - Utvrđivanje suda nadležnog za odlučivanje o zahtjevu za naknadu štete zbog kašnjenja leta - Članak 7. točka 5. - Poslovanje podružnice - Članak 26. - Prešutna prorogacija - Potreba upuštanja tuženika u postupak)
      (2019/C 206/21)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de lo Mercantil no 1 de Gerona

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: XY

         Tuženik: Ryanair DAC

         Izreka

                  1.

                  Članak 7. točku 5. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da sud države članice nije nadležan za odlučivanje u sporu u vezi s tužbom za naknadu štete podnesenom na temelju članka 7. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 i usmjerenom protiv zračnog prijevoznika sa sjedištem na državnom području druge države članice, zbog toga što taj prijevoznik u mjestu suda pred kojim je pokrenut postupak ima podružnicu koja nije sudjelovala u pravnom odnosu između prijevoznika i predmetnog putnika.

                  2.

                  Članak 26. stavak 1. Uredbe br. 1215/2012 treba tumačiti na način da se ta odredba ne primjenjuje u slučaju poput onog u glavnom postupku u kojem tuženik nije podnio očitovanja ili se upustio u postupak.

         (1)  SL C 392, 29. 10. 2019.


title: predmet C-155/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. veljače 2019. uputio Consiglio di Stato (Italija) — Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Consorzio Ge.Se.Av. S. c. arl protiv De Vellis Servizi Globali Srl

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/18

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. veljače 2019. uputio Consiglio di Stato (Italija) — Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Consorzio Ge.Se.Av. S. c. arl protiv De Vellis Servizi Globali Srl
      (predmet C-155/19)
      (2019/C 206/22)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Consorzio Ge.Se.Av. S. c. arl

         Druga stranka u postupku: De Vellis Servizi Globali Srl

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Prvo pitanje

                              —

                              Može li se na temelju značajki unutarnjih propisa koji se odnose na sport, Talijanski nogometni savez kvalificirati kao javnopravno tijelo uspostavljeno posebno u svrhu zadovoljavanja potreba u općem interesu, koje nisu industrijske ili trgovačke naravi?

                              —

                              Treba li osobito smatrati da je u slučaju Saveza ispunjen teleološki zahtjev vezan za takvo tijelo, iako ne postoji službeni akt kojim se uspostavlja tijelo javne vlasti i bez obzira što je Savez osnovan kao udruga, kako bi se uklopio u sektorski (sportski) poredak organiziran prema modelima javnopravnog tipa i uz obvezu poštovanja načela i pravila koje su razradili Talijanski nacionalni olimpijski odbor i međunarodne sportske organizacije njegovim priznavanjem kao nacionalnog javnog subjekta na razini sporta?

                              —

                              Može li se, nadalje, smatrati da je takav zahtjev ispunjen u slučaju sportskog saveza kao što je Federazione Italiana Giuoco Calcio (Talijanski nogometni savez), koji se može financirati vlastitim sredstvima, vezano za djelatnost koja nije javna kao što je ona koja je predmet spora, ili se naprotiv treba smatrati prevladavajućim zahtjev potrebnog osiguranja primjene pravila javne nabave prilikom dodjele trećim osobama bilo koje vrste ugovora od strane tog tijela?

                  2.

                  Drugo pitanje

                              —

                              Ima li na temelju pravnih odnosa između CONI-ja i FIGC-a, Talijanskog nogometnog saveza, prvonavedeni prevladavajući utjecaj na drugonavedenog s obzirom na zakonske ovlasti priznavanja društva u sportske svrhe, odobravanja završnih financijskih izvješća, nadzora nad upravljanjem i pravilnim funkcioniranjem tijela i mogućnosti uvođenja posebne uprave takvom tijelu?

                              —

                              Jesu li, naprotiv, navedene ovlasti nedovoljne kako bi bio ispunjen zahtjev prevladavajućeg javnog utjecaja svojstvenog javnopravnom tijelu zbog kvalificiranog sudjelovanja predsjednikâ i predstavnika sportskih saveza u glavnim tijelima Olimpijskog odbora?


title: predmet C-156/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. veljače 2019. uputio Consiglio di Stato (Italija) — Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Consorzio Ge.Se.Av. S. c. arl protiv De Vellis Servizi Globali Srl

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. veljače 2019. uputio Consiglio di Stato (Italija) — Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Consorzio Ge.Se.Av. S. c. arl protiv De Vellis Servizi Globali Srl
      (predmet C-156/19)
      (2019/C 206/23)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Consorzio Ge.Se.Av. S. c. arl

         Druga stranka u žalbenom postupku: De Vellis Servizi Globali Srl

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Prvo pitanje

                              —

                              Može li se na temelju značajki unutarnjih propisa koji se odnose na sport, Talijanski nogometni savez kvalificirati kao javnopravno tijelo uspostavljeno posebno u svrhu zadovoljavanja potreba u općem interesu, koje nisu industrijske ili trgovačke naravi?

                              —

                              Treba li osobito smatrati da je u slučaju Saveza ispunjen teleološki zahtjev vezan za takvo tijelo, iako ne postoji službeni akt kojim se uspostavlja tijelo javne vlasti i bez obzira što je Savez osnovan kao udruga, kako bi se uklopio u sektorski (sportski) poredak organiziran prema modelima javnopravnog tipa i uz obvezu poštovanja načela i pravila koje su razradili Talijanski nacionalni olimpijski odbor i međunarodne sportske organizacije njegovim priznavanjem kao nacionalnog javnog subjekta na razini sporta?

                              —

                              Može li se, nadalje, smatrati da je takav zahtjev ispunjen u slučaju sportskog saveza kao što je Federazione Italiana Giuoco Calcio (Talijanski nogometni savez), koji se može financirati vlastitim sredstvima, vezano za djelatnost koja nije javna kao što je ona koja je predmet spora, ili se naprotiv treba smatrati prevladavajućim zahtjev potrebnog osiguranja primjene pravila javne nabave prilikom dodjele trećim osobama bilo koje vrste ugovora od strane tog tijela?

                  2.

                  Drugo pitanje

                              —

                              Ima li na temelju pravnih odnosa između CONI-ja i FIGC-a, Talijanskog nogometnog saveza, prvonavedeni prevladavajući utjecaj na drugonavedenog s obzirom na zakonske ovlasti priznavanja društva u sportske svrhe, odobravanja završnih financijskih izvješća, nadzora nad upravljanjem i pravilnim funkcioniranjem tijela i mogućnosti uvođenja posebne uprave takvom tijelu?

                              —

                              Jesu li, naprotiv, navedene ovlasti nedovoljne kako bi bio ispunjen zahtjev prevladavajućeg javnog utjecaja svojstvenog javnopravnom tijelu zbog kvalificiranog sudjelovanja predsjednikâ i predstavnika sportskih saveza u glavnim tijelima Olimpijskog odbora?


title: predmet C-191/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. veljače 2019. uputio Landgericht Frankfurt am Main (Njemačka) — OI protiv Air Nostrum Lineas Aereas del Mediterraneo SA

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. veljače 2019. uputio Landgericht Frankfurt am Main (Njemačka) — OI protiv Air Nostrum Lineas Aereas del Mediterraneo SA
      (predmet C-191/19)
      (2019/C 206/26)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Frankfurt am Main

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: OI

         Tuženik: Air Nostrum Lineas Aereas del Mediterraneo SA

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li izmjena rezervacije protiv volje putnika koji ima potvrđenu rezervaciju za određeni let i kojemu je dano mjesto na kasnijem letu kada je došao u zračnu luku radi registracije, uskraćivanje ukrcaja u smislu članka 4. stavka 3. Uredbe br. 261/2004 (1) ako je let za koji putnik ima potvrđenu rezervaciju ipak izveden?

                  2.

                  Ako je odgovor na prvo pitanje potvrdan, treba li članak 5. stavak 1. točku (c) podtočku iii. Uredbe br. 261/2004 analogijom primijeniti na uskraćivanje ukrcaja iz članka 4. stavka 3. te uredbe?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta […] te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)


title: predmet C-209/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. ožujka 2019. uputio Landgericht Saarbrücken (Njemačka) — SM protiv Sparkasse Saarbrücken

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. ožujka 2019. uputio Landgericht Saarbrücken (Njemačka) — SM protiv Sparkasse Saarbrücken
      (predmet C-209/19)
      (2019/C 206/27)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Saarbrücken

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SM

         Tuženik: Sparkasse Saarbrücken

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 10. stavak 2. točku (p) Direktive 2008/48/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ tumačiti na način da se tražene informacije o „razdoblj[u]” ili o „drug[im] uvjet[ima] koji uređuju […] ostvarivanje [prava na povlačenje iz ugovora o kreditu]” odnose i na pretpostavke za početak roka za povlačenje?

                  2.

                  Ako je odgovor na pitanje (a) potvrdan:
                  Protivi li se članku 10. stavku 2. točki (p) Direktive 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ tumačenje prema kojem je obavijest o pravu na povlačenje iz ugovora o kreditu „jasna” i „sažeta” ako ona sama u pogledu početka roka za povlačenje iscrpno ne navodi obvezne informacije koje treba dati kako bi rok počeo teći, nego u tom pogledu upućuje na nacionalnu odredbu — u ovom slučaju članak 492. stavak 2. BGB-a [(Građanski zakonik)] u verziji koja je bila na snazi do 12. lipnja 2014. — koja pak dalje upućuje na druge nacionalne odredbe — u ovom slučaju na članak 247. stavke 3. do 13. EGBGB-a [(Uvodni zakon za Građanski zakonik)] u verziji koja je bila na snazi do 12. lipnja 2014. te se od potrošača očekuje da samostalno pročita brojne zakonske odredbe u različitim zakonima kako bi shvatio koje se obvezne informacije moraju navesti kako bi rok za povlačenje iz njegova ugovora o kreditu počeo teći?

                  3.

                  Ako je odgovor na pitanje iz točke (b) niječan (to jest ako se načelno ništa ne protivi upućivanju na nacionalna zakonska pravila):
                  Protivi li se članku 10. stavku 2. točki (p) Direktive 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ tumačenje prema kojem je obavijest o pravu na povlačenje iz ugovora o kreditu „jasna” i „sažeta” ako upućivanje na nacionalnu zakonsku odredbu –u ovom slučaju članak 492. stavak 2. BGB-a u verziji koja je bila na snazi od 30. srpnja 2010. do 12. lipnja 2014. — i njezino daljnje upućivanje — u ovom slučaju na članak 247. stavke 3. do 13. EGBGB-a u verziji koja je bila na snazi od 4. kolovoza 2011. do 12. lipnja 2014. — nužno dovodi do toga da potrošač uz sâmo čitanje odredaba mora provesti i pravnu kvalifikaciju — primjerice toga je li mu kredit odobren po uobičajenim uvjetima za ugovore osigurane hipotekom na nekretnini i njihovo prijelazno financiranje ili pak toga je li riječ o povezanim ugovorima na temelju čega bi mogao jasno shvatiti koje mu se obvezne informacije moraju pružiti kako bi rok za povlačenje iz njegova ugovora o kreditu počeo teći?

         (1)  SL 2008, L 133, str. 66. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 13., str. 58.)


title: predmet C-216/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. ožujka 2019. uputio Verwaltungsgericht Berlin (Njemačka) — WQ protiv Land Berlin

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. ožujka 2019. uputio Verwaltungsgericht Berlin (Njemačka) — WQ protiv Land Berlin
      (predmet C-216/19)
      (2019/C 206/28)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Berlin

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: WQ

         Tuženik: Land Berlin

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Jesu li vlasniku prihvatljivih hektara u smislu prve rečenice članka 24. stavka 2. Uredbe br. 1307/2013 (1) oni na raspolaganju, kada nijedna treća osoba nema pravo uporabe, osobito ne pravo uporabe izvedeno od vlasnika ili je površina na raspolaganju trećoj osobi ili nije na raspolaganju nikome, kada je treća osoba bez prava uporabe stvarno uporablja za poljoprivredne djelatnosti?

                  2.

                  Treba li izraz „bilo koja površina temeljem koje je poljoprivrednik u 2008. imao pravo na plaćanje, ovisno o slučaju, u okviru programa jedinstvenih plaćanja ili programa jedinstvenih plaćanja po površini iz glave III. i glave IV.A Uredbe (EZ) br. 1782/2003” (2) iz članka 32. stavka 2. točke (b) Uredbe br. 1307/2013 tumačiti na način da je površina u 2008. morala ispunjavati uvjete koje glava III. odnosno glava IV.A Uredbe (EZ) br. 1782/2003 zahtijevaju za pravo na plaćanja u okviru programa jedinstvenih plaćanja ili programa jedinstvenih plaćanja po površini?

                  3.

                  U slučaju negativnog odgovora na drugo pitanje: treba li izraz „bilo koja površina temeljem koje je poljoprivrednik u 2008. imao pravo na plaćanje, ovisno o slučaju, u okviru programa jedinstvenih plaćanja ili programa jedinstvenih plaćanja po površini iz glave III. i glave IV.A Uredbe (EZ) br. 1782/2003” iz članka 32. stavka 2. točke (b) Uredbe br. 1307/2013 tumačiti na način da je, kako bi se površina, koja je pošumljena u skladu s člankom 31. Uredbe (EZ) br. 1257/1999 (3), smatrala prihvatljivim hektarima u smislu članka 32. stavka 2. točke (b) podtočke ii. Uredbe (EZ) br. 1307/2013, potrebno da se u pogledu površine primjenjuje pravo ostavljanja tla na ugaru ili drugo pravo na plaćanje iz članka 44. stavka 1. ili članka 54. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 1782/2003?

                  4.

                  U slučaju negativnog odgovora na treće pitanje: treba li izraz „bilo koja površina temeljem koje je poljoprivrednik u 2008. imao pravo na plaćanje, ovisno o slučaju, u okviru programa jedinstvenih plaćanja ili programa jedinstvenih plaćanja po površini iz glave III. i glave IV.A Uredbe br. (EZ) 1782/2003” iz članka 32. stavka 2. točke (b) Uredbe br. 1307/2013 tumačiti na način da je, kako bi se površina, koja je pošumljena u skladu s člankom 31. Uredbe (EZ) br. 1257/1999, smatrala prihvatljivim hektarima u smislu članka 32. stavka 2. točke (b) podtočke ii. Uredbe (EZ) br. 1307/2013, potrebno da je poljoprivrednik za 2008. podnio zahtjev u skladu s člankom 22. stavkom 1. i/ili člankom 34. stavkom 1. Uredbe (EZ) br. 1782/2003 i da su ispunjeni drugi uvjeti za izravna plaćanja u skladu s glavama III. ili IV.A?

         (1)  Uredba (EU) br. 1307/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju pravila za izravna plaćanja poljoprivrednicima u programima potpore u okviru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 637/2008 i Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009, SL 2013., L 347, str. 608.

         (2)  Uredba (EZ) br. 1782/2003 od 29. rujna 2003. o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike i o izmjeni uredaba (EEZ) br. 2019/93, (EZ) br. 1452/2001, (EZ) br. 1453/2001, (EZ) br. 1454/2001, (EZ) br. 1868/94, (EZ) br. 1251/1999, (EZ) br. 1254/1999, (EZ) br. 1673/2000, (EEZ) br. 2358/71 i (EZ) br. 2529/2001, SL 2003., L 270, str. 1.

         (3)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1257/1999 od 17. svibnja 1999. o potpori Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP) ruralnom razvoju kojom se izmjenjuju i stavljaju izvan snage određene uredbe, SL 1999., L 160, str. 80. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 1. str. 93.)


title: predmet C-238/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. ožujka 2019. uputio Verwaltungsgericht Hannover (Njemačka) — EZ protiv Bundesrepublik Deutschland

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. ožujka 2019. uputio Verwaltungsgericht Hannover (Njemačka) — EZ protiv Bundesrepublik Deutschland
      (predmet C-238/19)
      (2019/C 206/30)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Hannover

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: EZ

         Tuženik: Bundesrepublik Deutschland

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 9. stavak 2. točku (e) Direktive 2011/95/EU (1) tumačiti na način da „odbijanj[e] vršenja vojne službe prilikom sukoba” ne zahtijeva to da je dotična osoba odbila izvršavanje vojne službe u okviru formalnog postupka za odbijanje, ako se u pravu države podrijetla ne predviđa pravo na odbijanje izvršavanja vojne službe?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje:
                  Štiti li članak 9. stavak 2. točka (e) Direktive 2011/95/EU na temelju mogućnosti „odbijanja vršenja vojne službe prilikom sukoba” i one osobe koje se nakon isteka odgode za izvršavanje vojne službe ne odazovu vojnoj upravi države podrijetla i pobjegnu od prisilnog novačenja?

                  3.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na drugo pitanje:
                  Treba li članak 9. stavak 2. točku (e) Direktive 2011/95/EU tumačiti na način da bi za vojnog obveznika koji nije upoznat s budućim područjem izvršavanja svoje vojne službe izvršavanje te službe izravno ili neizravno „uključivalo kaznena djela ili radnje koji su obuhvaćeni klauzulama o isključenju koje su utvrđene u članku 12. stavku 2.” samim time jer oružane snage njegove države podrijetla preko vojnih obveznika opetovano i sustavno čine takva kaznena djela ili radnje?

                  4.

                  Treba li članak 9. stavak 3. Direktive 2011/95/EU tumačiti na način da i u slučaju proganjanja u smislu članka 9. stavka 2. točke (e) Direktive 2011/95/EU, u skladu s člankom 2. točkom (d) Direktive 2011/95/EU mora postojati veza između razloga navedenih u članku 10. Direktive 2011/95/EU i djela proganjanja kako su opisana u članku 9. stavcima 1. i 2. Direktive 2011/95/EU ili nedostatka zaštite od takvih djela.

                  5.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na četvrto pitanje: Postoji li veza u smislu članka 9. stavka 3. u vezi s člankom 2. točkom (d) Direktive 2011/95/EU između proganjanja radi sudskog progona ili kažnjavanja zbog odbijanja izvršavanja vojne službe i razloga proganjanja već u trenutku kad su sudski progon ili kažnjavanje posljedice odbijanja?

         (1)  Direktiva 2011/95/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni statusa izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite (SL 2011, L 337, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 13., str. 248.).


title: predmet C-242/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. ožujka 2019. uputio Tribunalul București (Rumunjska) — CHEP Equipment Pooling NV protiv Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Serviciul Soluționare Contestații, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Administrația Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenți

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/27

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. ožujka 2019. uputio Tribunalul București (Rumunjska) — CHEP Equipment Pooling NV protiv Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Serviciul Soluționare Contestații, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Administrația Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenți
      (predmet C-242/19)
      (2019/C 206/31)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunalul București

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: CHEP Equipment Pooling NV

         Tuženici: Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Serviciul Soluționare Contestații, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București — Administrația Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenți

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Predstavlja li prijevoz paleta iz jedne države članice u drugu državu članicu radi njihova naknadnog iznajmljivanja u toj drugoj državi članici poreznom obvezniku koji ima poslovni nastan u Rumunjskoj te je ondje identificiran u svrhu PDV-a, nepostojanje prijenosa u smislu članka 17. stavka 2. Direktive 2006/112/EZ? (1)

                  2.

                  Neovisno o odgovoru na prvo prethodno pitanje, je li porezni obveznik u smislu članka 2. točke 1. Direktive 2008/9/EZ (2) porezni obveznik u smislu članka 9. stavka 1. Direktive 2006/112/EZ, koji nema poslovni nastan u državi članici povrata, nego na području druge države članice, čak i ako je u svrhu PDV-a identificiran ili je dužan identificirati se u svrhu PDV-a u državi članici povrata?

                  3.

                  S obzirom na odredbe Direktive 2008/9/EZ, predstavlja li uvjet da porezni obveznik nije u svrhu PDV-a identificiran u državi članici povrata dodatni uvjet u odnosu na one predviđene člankom 3. Direktive 2008/9/EZ u pogledu poreznog obveznika s poslovnim nastanom u drugoj državi članici koji nema poslovni nastan u državi članici povrata kako bi u slučaju poput predmetnog imao pravo na povrat?

                  4.

                  Treba li članak 3. Direktive 2008/9/EZ tumačiti na način da mu se protivi praksa nacionalne porezne uprave prema kojoj odbija povrat PDV-a zbog neispunjavanja uvjeta propisanog isključivo nacionalnim pravom?

         (1)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)

         (2)  Direktiva Vijeća 2008/9/EZ od 12. veljače 2008. o utvrđivanju detaljnih pravila za povrat poreza na dodanu vrijednost, predviđenih u Direktivi 2006/112/EZ, poreznim obveznicima koji nemaju poslovni nastan u državi članici povrata, već u drugoj državi članici (SL 2008., L 44, str. 23.)(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9, svezak 1., str. 275.)


title: predmet C-249/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. ožujka 2019. uputio Tribunalul București (Rumunjska) — JE protiv KF

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/28

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. ožujka 2019. uputio Tribunalul București (Rumunjska) — JE protiv KF
      (predmet C-249/19)
      (2019/C 206/32)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunalul București

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj u prvostupanjskom postupku i žalitelj: JE

         Tuženik u prvostupanjskom postupku i druga stranka u žalbenom postupku: KF

         Prethodno pitanje

      Sudu Europske unije upućuje se zahtjev za prethodnu odluku u pogledu tumačenja odredbi članka 10. Uredbe br. 1259/2010 (1), u skladu s kojim „[k]ada se pravom primjenljivim u skladu s člankom 5. ili člankom 8. ne predviđa razvod braka ili ako se njime jednom od bračnih drugova ne odobrava jednaki pristup razvodu ili zakonskoj rastavi na temelju spola, primjenjuje se pravo suda pred kojim je pokrenut postupak” na način da se pojasni treba li izraz „prav[o] primjenljiv[o] u skladu s člankom 5. ili člankom 8. ne predviđa razvod braka”: tumačiti restriktivno, doslovno, odnosno kao da se odnosi samo na situaciju u kojoj primjenjivo strano pravo ne predviđa razvod u bilo kojem obliku, ili ekstenzivno, u smislu da uključuje i situaciju u kojoj primjenjivo strano pravo dopušta razvod braka, ali u iznimno ograničavajućim uvjetima, što podrazumijeva obvezni postupak koji prethodi razvodu, koji se odnosi na zakonsku rastavu, za koji pravo suda pred kojim se vodi postupak ne sadržava odgovarajuće postupovne odredbe?

         (1)  Uredba Vijeća (EU) br. 1259/2010 od 20. prosinca 2010. o provedbi pojačane suradnje u području prava primjenljivog na razvod braka i zakonsku rastavu (SL 2010., L 343, str. 10.)(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 13., str. 172.).


title: predmet C-254/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. ožujka 2019. uputio High Court (Irska) — Friends of the Irish Environment Limited protiv An Bord Pleanála

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/29

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. ožujka 2019. uputio High Court (Irska) — Friends of the Irish Environment Limited protiv An Bord Pleanála
      (predmet C-254/19)
      (2019/C 206/34)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      High Court (Ireland)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Friends of the Irish Environment Limited

         Tuženik: An Bord Pleanála

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li odluka o produljenju trajanja odobrenja za provedbu projekta sporazum o projektu na koji se primjenjuje članak 6. stavak 3. Direktive Vijeća 92/43/EEZ (1) od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore (u daljnjem tekstu: Direktiva o staništima)?

                  2.

                  Utječe li na odgovor na 1. pitanje neki od sljedećih razloga?

                              a)

                              Odobrenje za provedbu projekta (čije je trajanje potrebno produljiti) dodijeljeno je na temelju odredbe nacionalnog prava kojom Direktiva o staništima nije pravilno prenesena jer se u zakonodavstvu ocjena prihvatljivosti u smislu Direktive o staništima pogrešno izjednačila s procjenom učinaka na okoliš u smislu PUO Direktive (Direktiva 2011/92/EU (2)).

                              b)

                              Odobrenje za provedbu projekta, kakvo je prvotno dodijeljeno, ne navodi je li zahtjev za odobrenje razmatran u okviru faze 1 ili faze 2 iz članka 6. stavka 3. Direktive o staništima i ne sadržava „potpuna, precizna i konačna utvrđenja i zaključke koji mogu otkloniti svaku razumnu znanstvenu sumnju o učincima radova koji su predviđeni na dotičnom području” kako Sud zahtijeva u skladu s presudom od 24. studenoga 2011. Komisija/Španjolska (C-404/09) (3).

                              c)

                              Prvotno razdoblje za koje je dano odobrenje je isteklo zbog čega je odobrenje za provedbu projekta prestalo proizvoditi učinke u odnosu na čitav projekt. Dok nije donesena odluka o produljenju, nije moguće izvršavati radove na temelju postojećeg odobrenja za provedbu projekta.

                              d)

                              Nikada nisu izvršeni radovi na temelju odobrenja za provedbu projekta.

                  3.

                  Ako je odgovor na 1. pitanje potvrdan, koje razloge nadležno tijelo mora uzeti u obzir pri provođenju provjere u fazi 1 u skladu s člankom 6. stavkom 3. Direktive o staništima? Na primjer, mora li nadležno tijelo uzeti u obzir neki od sljedećih razloga: (i) je li došlo do nekih promjena u predloženim radovima i uporabi; (ii) je li došlo do promjena u području zaštite okoliša, primjerice u pogledu određivanja europskih područja nakon datuma odluke o davanju odobrenja za provedbu projekta; (iii) postoje li neke relevantne promjene u znanstvenim spoznajama, primjerice novija istraživanja u pogledu kvalificiranih interesa europskih područja? Podredno, treba li nadležno tijelo procijeniti učinke koje čitav projekt ima na okoliš?

                  4.

                  Treba li razlikovati: (i) odobrenje za provedbu projekta koje propisuje vremensko ograničenje za razdoblje aktivnosti (operativna faza), od (ii) odobrenja za provedbu projekta koje propisuje samo vremensko ograničenje za razdoblje tijekom kojeg se mogu obavljati građevinski radovi (faza izgradnje), ali, u slučaju su građevinski radovi završeni unutar tog roka, ne propisuje nikakav rok za aktivnost ili uporabu?

                  5.

                  U kojoj je mjeri, ako ikojoj, obveza nacionalnog suda da zakonodavstvo što više moguće tumači u skladu s odredbama Direktive o staništima i Arhuškom konvencijom uvjetovana zahtjevom da su stranke u sporu izričito istaknule ta pitanja u pogledu tumačenja? Točnije, ako nacionalno pravo predviđa dva postupka donošenja odluka, pri čemu je samo jedan usklađen s Direktivom o staništima, mora li sud koji je uputio zahtjev tumačiti nacionalno zakonodavstvo na način da se može pozivati samo na postupak donošenja odluka koji je u skladu s Direktivom, neovisno o tome da stranke u predmetu koji se pred njim vodi nisu izričito zahtijevale takvo tumačenje?

                  6.

                  Ako je odgovor Suda na gore navedeno 2. (A) pitanje takav da treba ispitati je li odobrenje za provedbu projekta (čije je trajanje potrebno produljiti) dodijeljeno na temelju odredbe nacionalnog prava kojom Direktiva o staništima nije pravilno prenesena, mora li nacionalni sud izuzeti iz primjene pravilo nacionalnog postupovnog prava kojim se podnositelju prigovora onemogućava da u okviru kasnijeg zahtjeva za odobrenje za provedbu projekta osporava valjanost ranijeg odobrenja za provedbu projekta (koje je isteklo)? Je li takvo pravilo nacionalnog postupovnog prava u suprotnosti s obvezom otklanjanja nedostataka kakva je nedavno potvrđena u predmetu C-348/15, Stadt Wiener Neustadt (4)?

         (1)  SL 1992., L 206, str. 7. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 2., str. 14.)

         (2)  Direktiva 2011/92/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o procjeni učinaka određenih javnih i privatnih projekata na okoliš (SL 2012., L 26, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 27., str. 3.).

         (3)  EU:C:2011:768.

         (4)  EU:C:2016:882.


title: predmet C-257/19: Tužba podnesena 26. ožujka 2019. — Europska komisija protiv Irske

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/31

      Tužba podnesena 26. ožujka 2019. — Europska komisija protiv Irske
      (predmet C-257/19)
      (2019/C 206/36)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnik: S. L. Kalėda, N. Yerrell, agenti)

         Tuženik: Irska

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da Irska, propuštanjem da osigura istražno tijelo koje je organizacijski, pravno i u donošenju odluka nezavisno od svih strana čiji bi interesi mogli biti u sukobu s dužnosti koja mu je povjerena, nije ispunila svoje obveze na temelju članka 8. stavka 1. Direktive 2009/18/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća o određivanju temeljnih načela o istraživanju nesreća u području pomorskog prometa i o izmjeni Direktive Vijeća 1999/35/EZ i Direktive 2002/59/EZ Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  naloži Irskoj snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U skladu s člankom 8. stavkom 1. Direktive 2009/18/EZ, države članice moraju osigurati da se sigurnosne istrage vrlo ozbiljnih pomorskih nesreća provode u nadležnosti stalnog i nepristranog istražnog tijela. Za nepristrano obavljanje sigurnosne istrage, člankom 8. stavkom 1. se zahtijeva da je istražno tijelo organizacijski, pravno i u donošenju odluka nezavisno od svih strana čiji bi interesi mogli biti u sukobu s dužnosti koja mu je povjerena.
      Komisija smatra da Odbor za istraživanje pomorskih nesreća Irske ovaj zahtjev nije ispunio jer dva od njegovih pet članova također imaju opće regulatorne i provedbene odgovornosti u vezi s pomorskom sigurnosti plovila koja plove pod irskom zastavom i sigurnosnim pregledima u irskim vodama.

         (1)  SL 2009., L 131, str. 114. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 3., str. 280.)


title: predmet C-263/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. ožujka 2019. uputio Fővárosi Törvényszék (Mađarska) — T-Systems Magyarország Zrt. i dr. protiv Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság i dr.

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/32

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. ožujka 2019. uputio Fővárosi Törvényszék (Mađarska) — T-Systems Magyarország Zrt. i dr. protiv Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság i dr.
      (predmet C-263/19)
      (2019/C 206/37)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Törvényszék

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: T-Systems Magyarország Zrt., BKK Budapesti Közlekedési Központ Zrt., Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság

         Tuženici: Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság, BKK Budapesti Közlekedési Központ Zrt., T-Systems Magyarország Zrt.

         Uz sudjelovanje: Közbeszerzési Hatóság Elnöke

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 41. stavku 1. i članku 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima te uvodnim izjavama 10., 29., 107., 109. i 111. i članku 1. stavku 2. i članku 72. Direktive 2014/24/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (1), nacionalno pravilo ili praksa koja se odnosi na tumačenje i primjenu tog pravila kojim se, uzimajući u obzir ugovorni pravni odnos između ugovornih strana, utvrđuje da nije samo naručitelj počinio povredu zbog nezakonite neprovedbe postupka javne nabave, čime je navodno povrijedio pravila o izmjeni ugovorâ, i zbog nepoštovanja odredbi kojima se uređuje izmjena ugovorâ, nego ju je počinio i uspješni ponuditelj koji je s njime sklopio ugovor, na temelju čega nezakonita izmjena ugovorâ zahtijeva zajedničko djelovanje ugovornih strana?

                  2.

                  U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje, uzimajući u obzir članak 41. stavak 1. i članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima te uvodne izjave 10., 29., 107., 109. i 111., članak 1. stavak 2. i članak 72. Direktive 2014/24/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ, protivi li se uvodnim izjavama 19., 20. i 21. Direktive 2007/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2007. o izmjeni direktiva Vijeća 89/665/EEZ i 92/13/EEZ u vezi s poboljšanjem učinkovitosti postupaka pravne zaštite koji se odnose na sklapanje ugovora o javnoj nabavi (2) i članku 2. stavku 2. direktiva Vijeća 89/665/EEZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima (3) i 92/13/EEZ od 25. veljače 1992. o usklađivanju zakona i drugih propisa o primjeni pravila Zajednice u postupcima nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnoga gospodarstva, energetskom, prometnom i telekomunikacijskom sektoru (4), nacionalno pravilo ili praksa koja se odnosi na tumačenje i primjenu tog pravila kojim se omogućava da se i na uspješnog ponuditelja koji je sklopio ugovor s naručiteljem primijeni sankcija (novčana kazna), različita od skraćivanja trajanja ugovora, zbog nezakonite neprovedbe postupka javne nabave i zbog nepoštovanja odredbi o izmjeni ugovorâ?

                  3.

                  U slučaju niječnog odgovora na prva dva pitanja, sud koji je uputio zahtjev traži od Suda da mu pruži smjernice i u pogledu toga je li, za utvrđivanje iznosa sankcije (novčane kazne), dovoljna okolnost da postoji ugovorni pravni odnos između ugovornih strana, a da se pritom nisu ispitali djelovanje i doprinos strana koji su doveli do izmjene ugovora.

         (1)  SL 2014., L 94, str. 65. i ispravci SL 2015., L 275, str. 68. i SL 2016., L 311, str. 26.

         (2)  SL 2007., L 335, str 31. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 198.)

         (3)  SL 1989., L 395, str. 33. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 6., str. 3. i ispravak SL 2016., L 63, str. 44.)

         (4)  SL 1992., L 76, str. 14. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6, svezak 10., str. 72.)


title: predmet C-265/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. ožujka 2019. uputio High Court (Irska) — Recorded Artists Actors Performers Ltd protiv Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Irska, Attorney General

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/33

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. ožujka 2019. uputio High Court (Irska) — Recorded Artists Actors Performers Ltd protiv Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Irska, Attorney General
      (predmet C-265/19)
      (2019/C 206/38)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      High Court (Irska)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Recorded Artists Actors Performers Ltd

         Tuženici: Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Irska, Attorney General

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li obveza nacionalnog suda da Direktivu 2006/115 (1) o pravu iznajmljivanja i pravu posudbe te o određenim autorskom pravu srodnim pravima u području intelektualnog vlasništva („Direktiva”) tumači s obzirom na svrhu i cilj Rimske konvencije (2) i/ili WPPT-a (3) ograničena na pojmove na koje se izričito upućuje u toj direktivi ili, alternativno, obuhvaća pojmove koji se nalaze samo u ta dva međunarodna sporazuma? Konkretno, u kojoj se mjeri članak 8. Direktive mora tumačiti s obzirom na zahtjev „nacionalnog tretmana” iz članka 4. WPPT-a?

                  2.

                  Ima li država članica diskrecijsku ovlast za propisivanje kriterija prema kojima se utvrđuje koje se umjetnike izvođače kvalificira kao „odnosne umjetnike izvođače” prema članku 8. Direktive? Konkretno, može li država članica ograničiti pravo na dio pravične naknade u okolnostima (i) kada je izvedba nastala u zemlji Europskog gospodarskog područja (EGP) odnosno (ii) kada umjetnici izvođači imaju prebivalište ili boravište u zemlji EGP-a?

                  3.

                  Koju diskrecijsku ovlast ima država članica kada odgovara na rezervaciju koju je izjavila druga ugovorna stranka prema članku 15. stavku 3. WPPT-a? Konkretno, je li država članica obvezna preuzeti istovjetne uvjete rezervacije koju je izjavila druga ugovorna stranka? Zahtijeva li se od ugovorne stranke neprimjena 30-dnevnog pravila iz članka 5. Rimske konvencije ako to može dovesti do toga da proizvođač iz stranke koja je izjavila rezervaciju prima naknadu prema članku 15. stavku 1., ali ne i umjetnici izvođači istog zapisa? Alternativno, je li stranka koja odgovara na rezervaciju ovlaštena državljanima stranke koja izjavljuje rezervaciju pružiti opsežnija prava nego što je to učinila ta potonja stranka, odnosno može li stranka koja odgovara na rezervaciju pružiti prava koja nisu recipročno uzvraćena u stranci koja izjavljuje rezervaciju?

                  4.

                  Je li u svim okolnostima dopušteno ograničiti pravo na pravičnu naknadu na proizvođače zvučnog zapisa, odnosno odbiti pravo umjetnicima izvođačima čije su izvedbe fiksirane u tom zvučnom zapisu?

         (1)  SL 2006., L 376, str. 28. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 218.)

         (2)  Međunarodna konvencija za zaštitu umjetnika izvođača, proizvođača fonograma i organizacija za radiodifuziju (1961.).

         (3)  WIPO Ugovor o izvedbama i fonogramima iz 1996.


title: predmet C-276/19: Tužba podnesena 1. travnja 2019. — Europska komisija protiv Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/35

      Tužba podnesena 1. travnja 2019. — Europska komisija protiv Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske
      (predmet C-276/19)
      (2019/C 206/40)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: A. X. P. Lewis, J. Jokubauskaitė, agenti)

         Tuženik: Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske, uvođenjem novih mjera pojednostavljenja kojima se proširuje pravo primjene nulte stope i izuzeće od redovnog zahtjeva vođenja evidencije o porezu na dodanu vrijednost koji su predviđeni izvornim Terminal Markets Order 1973 a da Komisiji nije podnijela zahtjev radi dobivanja odobrenja Vijeća, nije ispunila svoje obveze na temelju članka 395. stavka 2. Direktive Vijeća 2006/112/EZ (1) od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (u daljnjem tekstu: Direktiva o PDV-u);

                  —

                  naloži Ujedinjenoj Kraljevini Velike Britanije i Sjeverne Irske snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Ujedinjena kraljevina prijavila je 28. prosinca 1977. posebne mjere uključujući Value Added Tax (Terminal Markets) Order 1973 kojim se pod određenim uvjetima dopušta trgovanje robnim ročnicama na određenim tržištima u Ujedinjenoj kraljevini uz oslobođenje od PDV-a i zahtjevâ vođenja evidencije o PDV-u.
      Value Added Tax (Terminal Markets) Order 1973 izmijenjen je nekoliko puta kako bi se u njegovo područje primjene uključio niz tržištâ robe koja nisu bila navedena u izvornoj obavijesti.
      Komisija tvrdi da je izmjenama Value Added Tax (Terminal Markets) Order 1973 proširen opseg izvornog odstupanja koje je Ujedinjena kraljevina prijavila 1977. Slijedom toga, Komisija je o tim izmjenama morala biti obaviještena u skladu s člankom 395. stavkom 1. Direktive o PDV-u, ali to nije bilo učinjeno.

         (1)  SL 2006, L 347, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: predmet C-286/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. travnja 2019. uputio tribunal d'instance d'Aulnay-sous-Bois (Francuska) — JE, KF protiv XL Airways SA

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/37

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. travnja 2019. uputio tribunal d'instance d'Aulnay-sous-Bois (Francuska) — JE, KF protiv XL Airways SA
      (predmet C-286/19)
      (2019/C 206/42)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal d'instance d'Aulnay-sous-Bois

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: JE, KF

         Tuženik: XL Airways SA

         Prethodna pitanja

                  1.

                  U pogledu primjenjivosti članka 3. stavka 2. točke (a) u slučaju kašnjenja leta, u njegova dva dijela:

                              a)

                              S obzirom na činjenicu da je pravo na odštetu u slučaju uskraćenog ukrcaja ili otkazivanja predviđeno u članku 7. Uredbe (EZ) br. 261/2004 od 11. veljače 2004. (1) sudskom praksom prošireno na kašnjenja leta (CICE, 4. poglavlje, 19. studenoga 2009., predmet C-402/07 i C-432/07, Sturgeon), je li tekstualni uvjet koji se odnosi na prijavu putnika za let predviđen člankom 3. stavkom 2. točkom (a) Uredbe (EZ) br. 261/2004 od 11. veljače 2004., koji se primjenjuje isključivo u slučaju uskraćenog ukrcaja, primjenjiv u okviru odštete koju traži putnik koji je žrtva kašnjenja leta, ali ne i uskraćenog ukrcaja?

                              b)

                              U slučaju potvrdnog odgovora na točku (a) prvog pitanja, s obzirom na ciljeve roka predviđenog člankom 3. stavkom 2. točkom (a) Uredbe (EZ) br. 261/2004 („ne kasnije od 45 minuta prije objavljenog vremena polaska”) koji su povezani s pitanjem prevelikog broja rezervacija i ciljevima sigurnosti, treba li taj rok u tom slučaju tumačiti kao „ne kasnije od 45 minuta prije novog vremena polaska leta koji kasni, koje je objavljeno na oglasnim pločama zračne luke ili priopćeno putnicima”?

                  2.

                  U pogledu tereta dokazivanja „prijave za let”
                  U slučaju potvrdnog odgovora na točku (a) prvog pitanja, odnosno, u slučaju primjene članka 3. stavka 2. točke (a) Uredbe (EZ) br. 261/2004 od 11. veljače 2004. na odštetu koju traži putnik koji je žrtva kašnjenja leta:

                              a)

                              Jesu li uvjeti predviđeni člankom 3. stavkom 2. točkom (a) pretpostavke primjene Uredbe čije ispunjavanje treba dokazati potrošač ili razlog za oslobođenje zračnog prijevoznika koji mu omogućuje da dostavi evidenciju putnika kako bi dokazao da se potrošač nije prijavio za let „kako je navedeno u putnoj karti (uključujući i elektronički način) od strane zračnog prijevoznika, tour operatora ili ovlaštenog putnog agenta, ili, ako vrijeme nije navedeno, ne kasnije od 45 minuta prije objavljenog vremena polaska”, u skladu s člankom 3. stavkom 2. točkom (a) Uredbe (EZ) br. 261/2004 od 11. veljače 2004., s obzirom na tehnološki napredak koji sada omogućuje elektroničko izdavanje digitaliziranih ukrcajnih propusnica, nepostojanje vremenske oznake papirnatih ukrcajnih propusnica, posljedično nepostojanje obveze fizičke pojave na šalteru za registraciju i činjenicu da samo zračni prijevoznici imaju sve informacije povezane s prijavom putnika do zatvaranja postupka prijave?

                              b)

                              Je li načelu korisnog učinka, ciljevima Uredbe (EZ) br. 261/2004 od 11. veljače 2004. i visokoj razini zaštite putnika i potrošača koja se općenito jamči Uredbom (EZ) br. 261/2004 od 11. veljače 2004. ili drugim odredbama ili pravnim pravilima prava Zajednice, protivno to da se isključivo samom putniku naloži teret dokazivanja prijave za let „kako je navedeno u putnoj karti (uključujući i elektronički način) od strane zračnog prijevoznika, tour operatora ili ovlaštenog putnog agenta, ili, ako vrijeme nije navedeno, ne kasnije od 45 minuta prije objavljenog vremena polaska”, u skladu s člankom 3. stavkom 2. točkom (a) Uredbe (EZ) br. 261/2004 od 11. veljače 2004., s obzirom na tehnološki napredak koji sada omogućuje elektroničko izdavanje digitaliziranih ukrcajnih propusnica, nepostojanje vremenske oznake papirnatih ukrcajnih propusnica, posljedično nepostojanje obveze fizičke pojave na šalteru za registraciju i činjenicu da samo zračni prijevoznici imaju sve informacije povezane s prijavom putnika do zatvaranja postupka prijave?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004, L 46, p. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)


title: predmet C-288/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. travnja 2019. uputio Finanzgericht des Saarlandes (Njemačka) — QM protiv Finanzamt Saarbrücken

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/38

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. travnja 2019. uputio Finanzgericht des Saarlandes (Njemačka) — QM protiv Finanzamt Saarbrücken
      (predmet C-288/19)
      (2019/C 206/43)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Finanzgericht des Saarlandes

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: QM

         Tuženik: Finanzamt Saarbrücken

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 56. stavak 2. Direktive o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1) tumačiti na način da „najam prijevoznog sredstva osobi koja nije porezni obveznik” znači i ustupanje vozila (službenog vozila) koje pripada poduzeću u vlasništvu poreznog obveznika njegovim zaposlenicima ako zaposlenici za to ne plaćaju naknadu koja im ne pripada za (djelomični) rad, odnosno ne izvršavaju plaćanja, ne koriste dio svoje novčane naknade za to te se na temelju sporazuma između stranaka, u skladu s kojim pravo korištenja službenog vozila znači odricanje od drugih pogodnosti, nemaju mogućnost odabira između različitih pogodnosti koje nudi porezni obveznik?

         (1)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006, L 347, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120., u verziji na temelju Direktive Vijeća 2008/8/EZ od 12. veljače 2008.; SL 2008, L 44, str. 11.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 263.)


title: predmet T-226/17: Presuda Općeg suda od 11. travnja 2019. — Adapta Color protiv EUIPO-a — Coatings Foreign IP (Rustproof System ADAPTA) („Žig Europske unije — Postupak za proglašavanje žiga ništavim — Verbalni žig Europske unije Rustproof system ADAPTA — Djelomično proglašenje ništavosti od strane žalbenog vijeća — Apsolutni razlog za odbijanje — Opisni karakter — Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001) — Nepostojanje razlikovnog karaktera stečenog uporabom — Članak 7. stavak 3. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 3. Uredbe 2017/1001) — Povreda prava na saslušanje — Obveza obrazlaganja — Članak 75. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 94. Uredbe 2017/1001) — Dokazi podneseni prvi put pred Općim sudom”)

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/40

      Presuda Općeg suda od 11. travnja 2019. — Adapta Color protiv EUIPO-a — Coatings Foreign IP (Rustproof System ADAPTA)
      (predmet T-226/17) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak za proglašavanje žiga ništavim - Verbalni žig Europske unije Rustproof system ADAPTA - Djelomično proglašenje ništavosti od strane žalbenog vijeća - Apsolutni razlog za odbijanje - Opisni karakter - Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001) - Nepostojanje razlikovnog karaktera stečenog uporabom - Članak 7. stavak 3. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 3. Uredbe 2017/1001) - Povreda prava na saslušanje - Obveza obrazlaganja - Članak 75. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 94. Uredbe 2017/1001) — Dokazi podneseni prvi put pred Općim sudom”)
      (2019/C 206/44)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Adapta Color, SL (Peñiscola, Španjolska) (zastupnici: G. Macías Bonilla, G. Marín Raigal i E. Armero Lavie, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: E. Markakis, A. Söder i D. Walicka, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Coatings Foreign IP Co. LLC (Wilmington, Delaware, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: A. Rajendra, solicitor, i S. Malynicz, QC)

         Predmet

      Tužba protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 6. veljače 2017. (predmet R 2408/2015-5) koja se odnosi na postupak za proglašavanje žiga ništavim između društava Coatings Foreign IP i Adapta Color.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu Adapta Color, SL nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 202, 26. 6. 2017.


title: predmet T-481/18: Rješenje Općeg suda od 8. travnja 2019. — Electroquimica Onubense protiv ECHA-e („REACH — Zastupanje po odvjetniku koji nema svojstvo treće strane — Očita nedopuštenost”)

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/41

      Rješenje Općeg suda od 8. travnja 2019. — Electroquimica Onubense protiv ECHA-e
      (predmet T-481/18) (1)

      („REACH - Zastupanje po odvjetniku koji nema svojstvo treće strane - Očita nedopuštenost”)
      (2019/C 206/45)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Electroquimica Onubense, SL (Palos de la frontera, Španjolska) (zastupnik: D. González Blanco, odvjetnik)

         Tuženik: Europska agencija za kemikalije (zastupnici: J.-P. Trnka, C.-M. Bergerat i M. Heikkilä, agenti, uz asistenciju C. Garcíe Molyneuxa, odvjetnika)

         Predmet

      Tužba protiv ECHA-ine odluke SME D(2018)2931-DC od 31. svibnja 2018., kojom se utvrđuje da tužitelj ne ispunjava uvjete za smanjenje naknade predviđene za male poduzetnike i kojom mu se nalaže plaćanje upravne pristojbe.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbacuje kao očito nedopuštena.

                  2.

                     Društvu Electroquimica Onubense, SL nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 352, 1. 10. 2018.


title: predmet T-79/19 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 2. travnja 2019. — Lantmännen i Lantmännen Agroetanol protiv Komisije („Privremena pravna zaštita — Tržišno natjecanje — Postupak nagodbe — Pristup dokumentima — Nepostojanje hitnosti”)

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/41

      Rješenje predsjednika Općeg suda od 2. travnja 2019. — Lantmännen i Lantmännen Agroetanol protiv Komisije
      (predmet T-79/19 R)
      („Privremena pravna zaštita - Tržišno natjecanje - Postupak nagodbe - Pristup dokumentima - Nepostojanje hitnosti”)
      (2019/C 206/46)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Lantmännen ek för (Stockholm, Švedska), Lantmännen Agroetanol AB (Norrköping, Švedska) (zastupnici: S. Perván Lindeborg, A. Johansson, odvjetnici, i R. Bachour, solicitor)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: F. Jimeno Fernández, G. Conte i C. Urraca Caviedes, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a radi suspenzije primjene Odluke Europske komisije C(2019) 743 final od 28. siječnja 2019. o prigovoru na otkrivanje informacija koje su Lantmännen ek för i Lantmännen Agroetanol AB dostavili na temelju članka 8. Odluke 2011/695/EU predsjednika Europske komisije od 13. listopada 2011. o funkciji i opisu posla službenika za usmene rasprave u određenim postupcima tržišnog natjecanja (predmet AT.40054 — Referentne vrijednosti za etanol).

         Izreka

                  1.

                     Odbija se zahtjev za privremene mjere.

                  2.

                     Ukida se rješenje od 14. veljače 2019., Lantmännen i Lantmännen Agroetanol/Komisija (T 79/19 R).

                  3.

                     O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: predmet T-99/19: Tužba podnesena 18. veljače 2019. — Magnan protiv Komisije

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/42

      Tužba podnesena 18. veljače 2019. — Magnan protiv Komisije
      (predmet T-99/19)
      (2019/C 206/47)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Nathaniel Magnan (Aix-en-Provence, Francuska) (zastupnik: J. Fayolle, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi dopuštenom ovu tužbu protiv propusta Europske komisije i utvrdi postojanje Komisijine izvanugovorne odgovornosti na temelju članka 340. UFEU-a;

                  —

                  proglasi dopuštenom ovu tužbu za poništenje implicitne odluke o odbijanju djelovanja Europske komisije, sadržane u dopisu od 20. prosinca 2018.;

                  —

                  u pogledu merituma, kao prvo,

                              —

                              presudi, konkretno utvrđujući da članak 55. točka (a) Zakona o zdravstvenom osiguranju (tzv. LAMal) povrjeđuje:

                                          —

                                          članke 2. (zabrana diskriminacije), 7. (pravo na jednako postupanje) i 13. (obveza stand still) ALCP-a;

                                          —

                                          članak 55. Direktive 2005/36/EZ o priznavanju stručnih kvalifikacija;

                              —

                              utvrdi da horizontalna direktiva kantona Ženeve o „Postupku zapošljavanja u institucijama javnog prava i subvencioniranim tijelima” povrjeđuje Sporazum o slobodnom kretanju osoba između Švicarske i Europske unije (ALCP) i da sve druge švicarske savezne zakonodavne odredbe o davanju prednosti svojim državljanima povrjeđuju ALCP;

                              —

                              utvrdi da, suprotno tomu, ne postoje diskriminirajuće mjere država članica Europske unije prema švicarskim liječnicima;

                              —

                              utvrdi postojanje skrivljenog nepostupanja Europske komisije koja mora osiguravati primjenu Ugovorâ, čime je povrijedila načelo legitimnih očekivanja i načelo sigurnosti stečenih prava doktora Magnana Nathaniela;

                              —

                              utvrdi postojanje uzročno posljedične veze između skrivljenog nepostupanja Europske komisije i štete doktora Magnana Nathaniela;

                              —

                              osudi Europsku komisiju zbog propusta;

                              —

                              naloži Europskoj komisiji plaćanje doktoru Magnanu Nathanielu iznosa od 1 141 198,10 eura (milijun sto četrdeset jedna tisuća sto devedeset osam eura i deset centi, prema tečaju na dan 7. siječnja 2019. u 11:39 GMT) što odgovara 1 281 444 švicarskih franaka (milijun dvjesto osamdeset i jedna tisuća četiristo četrdeset i četiri švicarska franka), što odgovara šteti koju je već pretrpio od 2013. zbog Komisijine izvanugovorne odgovornosti na temelju članka 340. UFEU-a;

                              —

                              naloži Europskoj komisiji plaćanje doktoru Magnanu Nathanielu novčane kazne u iznosu od 500 eura (petsto eura) po radnome danu zbog trajne i postojeće gospodarske štete, što odgovara dnevnoj gospodarskoj šteti sve dok Švicarska Konfederacija ne postupi u skladu s ALCP-om ili do povlačenja jedne od stranaka iz sporazuma na temelju članka 340. UFEU-a zbog propusta;

                  —

                  kao drugo,

                              —

                              utvrdi da dopis koji predstavlja odgovor Europske komisije od 20. prosinca 2018. predstavlja odluku o odbijanju;

                              —

                              poništi tu implicitnu odluku o obijanju djelovanja Europske komisije protiv Švicarske Konfederacije zbog povrede Ugovorâ i o odbijanju popravljanja pretrpljene štete.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nepoštovanju Sporazuma između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Švicarske Konfederacije s druge strane, o slobodnom kretanju osoba (SL 2002., L 114, str. 6.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 60., str. 8.) i Direktive 2005/36/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. rujna 2005. o priznavanju stručnih kvalifikacija (SL 2005., L 255, str. 22.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 125.) od strane Švicarske. Naime, tužitelj smatra da je Švicarska Konfederacija u srpnju 2013. donijela odredbu kojom se ograničava zapošljavanje liječnika na prenapučenim područjima na teret švicarskog obveznog zdravstvenog osiguranja, koja predstavlja neizravnu diskriminaciju na temelju državljanstva, jer se to ograničenje ne odnosi na liječnike koji imaju tri godine iskustva u švicarskim sveučilišnim bolnicama.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na nepostojanju diskriminirajućih mjera Europske unije prema švicarskim liječnicima, na temelju načela uzajamnosti u međunarodnom pravu, a tužitelj smatra da bi to nepostojanje trebao utvrditi Opći sud.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na Komisijinu skrivljenom nepostupanju, jer je potonja imala obvezu djelovanja zbog toga što je ona čuvarica Ugovorâ na temelju članka 17. stavka 1. UEU-a i temeljnih prava građana Europske unije. U tom pogledu, tužitelj se poziva na načela legitimnih očekivanja prema institucijama i pravne sigurnosti stečenih prava.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na činjenici da na tužiteljev poziv Komisiji da hitno djeluje nije bilo odgovora, zapravo predstavlja implicitno odbijanje, dakle odluku koja negativno utječe.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na Komisijinoj izvanugovornoj odgovornosti zbog propusta na temelju članka 340. UFEU-a.


title: predmet T-181/19: Tužba podnesena 27. ožujka 2019. — Dickmanns protiv EUIPO-a

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/47

      Tužba podnesena 27. ožujka 2019. — Dickmanns protiv EUIPO-a
      (predmet T-181/19)
      (2019/C 206/50)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Sigrid Dickmanns (Gran Alacant, Španjolska) (zastupnik: H. Tettenborn, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluke EUIPO-a, koje su priopćene dopisima od 4. lipnja 2018., prema kojima tužiteljevi zahtjevi koje je podnio dopisom od 25. siječnja 2018.

                              i.

                              za brisanje klauzule o raskidu u članku 5. tužiteljeva ugovora i prekvalifikaciju njegova ugovora u ugovor na neodređeno vrijeme u skladu s člankom 2. točkom (f) Uvjeta zapošljavanja koji se primjenjuje na ostale službenike Europskih zajednica (u daljnjem tekstu: Uvjeti zapošljavanja) i — ako je to potrebno — za opoziv odluke od 14. prosinca 2017. i

                              ii.

                              za drugo produljenje njegova ugovora u skladu s člankom 2. točkom (f) Uvjeta zapošljavanja nakon 30. lipnja 2018. (odnosno nakon 30. rujna 2018. zbog krajnjeg datuma pomaknutog zbog tužiteljeve bolesti) ili barem uključenje tužitelja u postupak za drugo produljenje ugovora s privremenim osobljem u skladu s člankom 2. točkom (f) Uvjeta zapošljavanja, čiji ugovori završavaju u 2018., u skladu sa „Smjernicama za produljenje ugovora na određeno vrijeme za privremeno osoblje” od 28. siječnja 2016. (u daljnjem tekstu: Smjernice),
                              nisu bili prihvaćeni,

                  —

                  naloži EUIPO-u isplatu tužitelju naknade štete u prikladnom iznosu koju Opći sud odredi prema svojoj diskreciji, na ime neimovinske i imovinske štete koja mu je nastala zbog odluke EUIPO-a koja se spominje u gornjem zahtjevu i

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba se temelji na sljedećim razlozima.

                  1.

                  Očita pogreška u ocjeni, tuženikovo neizvršavanje diskrecijske ovlasti, povreda načela nediskriminacije i jednakog postupanja i povreda zabrane arbitrarnosti

                  2.

                  Protupravnost klauzule o raskidu zbog povrede Smjernica, načela dobre uprave, načela nediskriminacije i jednakog postupanja i načela da je za okončanje ugovora člana privremenog osoblja potreban opravdan razlog (iusta causa) i povreda članka 30. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, Direktive 1999/70/EZ (1), Okvirnog sporazuma (osobito njegova članka 1. točke (b) i članka 5. stavka 1.) te članka 4. Konvencije ILO-a br. 158. o poslodavčevu okončanju radnog odnosa

                  3.

                  Povreda Smjernica, koja predstavlja i bitnu povredu postupka, te povreda načela nediskriminacije i jednakog postupanja, načela dobre uprave i dobrog financijskog upravljanja, prava na saslušanje prije donošenja odluke koja negativno utječe (članak 41. stavak 2. točka (a) Povelje Europske unije o temeljnim pravima), tuženikove obveze skrbi i obveze poštovanja tužiteljeva opravdanog interesa i očita pogreška u ocjeni prilikom odvagivanja tužiteljevih interesa i interesa službe te povreda zabrane arbitrarnosti

                  4.

                  Zbog povrede članka 8. stavka 1. druge i treće rečenice Uvjeta zapošljavanja i zabrane uzastopnih radnih odnosa tužiteljev ugovor vrijedi na neodređeno vrijeme bez klauzule o raskidu

                  5.

                  Protupravno zadržavanje klauzule o raskidu u okviru Protokola o reintegraciji i povreda legitimnih očekivanja, tužiteljevih opravdanih interesa i obveze skrbi primjenom sporne klauzule

                  6.

                  Povreda tužiteljevih legitimnih očekivanja, tuženikove obveze skrbi prema tužitelju i nepoštovanje tužiteljeva opravdanog interesa zbog odbijanja produljenja ugovora o radu i očita pogreška u ocjeni prilikom ocjene interesa službe

         (1)  Direktiva Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP (SL 1999., L 175, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 228.)


title: predmet T-192/19: Tužba podnesena 4. travnja 2019. — Ceramica Flaminia protiv EUIPO-a — Ceramica Cielo (goclean)

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/48

      Tužba podnesena 4. travnja 2019. — Ceramica Flaminia protiv EUIPO-a — Ceramica Cielo (goclean)
      (predmet T-192/19)
      (2019/C 206/51)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Ceramica Flaminia SpA (Civita Castellana, Italija) (zastupnici: A. Improda i R. Arista, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Ceramica Cielo SpA (Fabrica di Roma, Italija)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije s verbalnim elementom „goclean” — žig Europske unije br. 13 270 046

         Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 30. siječnja 2019. u predmetu R 991/2018-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi i izmijeni pobijanu odluku;
                  te stoga

                  —

                  prizna valjanost žiga EU-a „goclean” br. 13270046, registriranog 9. veljače 2013., u odnosu na sve ili dio proizvoda iz razreda 11 (spremnici za vodu za ispiranje zahodskih školjki, zahodske školjke, uređaji za distribuciju vode);

                  —

                  naloži EUIPO-u i/ili drugoj stranci pred žalbenim vijećem, društvu Ceramica Cielo S.p.A., da društvu Ceramica Flaminia S.p.A. nadoknade troškove ovog postupka i dvaju prethodnih stadija pred odjelom za prigovore i žalbenim vijećem.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda i pogrešna primjena članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  tumačenje razlikovnog karaktera u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  neosnovanost kvalifikacije žiga kao slogana;

                  —

                  povreda i pogrešna primjena članka 95. stavka 1., u vezi s člankom 59. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda i pogrešna primjena članka 7. stavka 3. i članka 59. stavka 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: predmet T-193/19: Tužba podnesena 4. travnja 2019. — Achema i Achema Gas Trade protiv Komisije

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/50

      Tužba podnesena 4. travnja 2019. — Achema i Achema Gas Trade protiv Komisije
      (predmet T-193/19)
      (2019/C 206/52)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Achema AB (Jonava, Litva) i Achema Gas Trade UAB (Jonava) (zastupnici: J. Ruiz Calzado, J. Wileur, i N. Solárová, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi odluku Komisije C(2018) 7141 final, koju je 31. listopada 2018. usvojila Europska komisija u predmetu o državnoj potpori SA.44678 (2018/N) — Litva — Izmjena državne potpore za LNG Terminal u Litvi;

                  —

                  naloži Komisiji i svim intervenijentima u potporu Komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog tužbi, tužitelji se pozivaju na jedan tužbeni razlog prema kojem je Komisija propustila pokrenuti službeni istražni postupak, uskrativši na taj način tužiteljima i trećim zainteresiranim osobama postupovna prava iz članka 108. stavka 2. UFEU-a.

                  —

                  Tužitelji tvrde da svi dokazi u ovom predmetu ukazuju na to da je Komisija trebala imati sumnje o spojivosti državne potpore s unutarnjim tržištem i da je stoga trebala pokrenuti službeni istražni postupak. Dokazi se sastoje od onih koji se odnose na trajanje prethodnog istražnog postupka, druge okolnosti u kojima je pobijana odluka bila donesena i nedostatke koji se odražavaju u sadržaju odluke koja je nedostatno obrazložena te zahvaćena teškim pogreškama u ocjeni. Nadalje, navode da je Komisija zanemarila vrlo važne aspekte koje je trebalo razmotriti prije nego li je zaključila da ima dovoljno informacija da državnu potporu proglasi spojivom s unutarnjim tržištem.

                  —

                  Tužitelji osobito tvrde da: (i) su ocjena potrebe za uslugom od općega gospodarskog interesa (UOGI) i njezin doseg pogrešni i nedostatni; (ii) je Komisija pogriješila utvrdivši da je državna potpora u skladu s UOGI-jevim okvirom; (iii) se pobijanom odlukom nije u dovoljnoj mjeri ocijenilo najnovije izmjene državne potpore i da je ona stoga nedostatno obrazložena; (iv) je ocjena nužnosti i proporcionalnosti mjera državne potpore u pobijanoj odluci pogrešna i nedostatna; i (v) da se pobijanom odlukom nije u dovoljnoj mjeri ocijenio značajan utjecaj na tržišno natjecanje u opskrbi plinom u Litvi i trgovinu s drugim državama članicama.


title: predmet T-195/19: Tužba podnesena 3. travnja 2019. — GEA Group protiv Komisije

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/51

      Tužba podnesena 3. travnja 2019. — GEA Group protiv Komisije
      (predmet T-195/19)
      (2019/C 206/53)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: GEA Group AG (Düsseldorf, Njemačka) (zastupnici: I. du Mont, R. van der Hout i C. Wagner, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Komisije BUDG/DGAl/C/4/PL/Ares(2019) s. 283284 od 24. siječnja 2019. i

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se pobijanom odlukom povređuje članak 266. UFEU-a jer se njome odbija povrat novčanih kazni koje je tužitelj platio kako bi postupio u skladu s odlukom Komisije C(2016) 3920 od 29. lipnja 2016.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se pobijanom odlukom povređuje članak 266. UFEU-a jer bi se njome de facto ponovno primijenila odluka C(2010) 727 (final) od 8. veljače 2010. ili odluka Komisije C(2016) 3920 od 29. lipnja 2016. koje su obje bile poništene presudama Općeg suda od 15. srpnja 2015., GEA Group/Komisija, T-189/10, EU:T:2015:504 i od 18. listopada 2018., GEA Group/Komisija, T-640/16, EU:T:2018:700.


title: predmet T-199/19: Tužba podnesena 4. travnja 2019. — Glaswerk Ernstthal protiv Komisije

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/53

      Tužba podnesena 4. travnja 2019. — Glaswerk Ernstthal protiv Komisije
      (predmet T-199/19)
      (2019/C 206/55)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Glaswerk Ernstthal GmbH (Lauscha, Njemačka) (zastupnici: F. Wagner i N. Voß, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018) 3166 (SL 2019 L 14, str. 1.) za 2012. i 2013.,

                  —

                  podredno, u odnosu na tužitelja poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018) 3166 za 2012. i 2013.,

                  —

                  podredno prethodno navedenom, poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018) 3166, u dijelu u kojem se njome za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 000 sati uporabe godišnje određuje povrat od više od 20 %, za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 500 sati uporabe godišnje povrat od više od 15 % i za potrošače baznog opterećenja s najmanje 8 000 sati uporabe godišnje povrat od više od 10 % objavljene naknade za mrežu,

                  —

                  dodatno podredno, u odnosu na tužitelja poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018) 3166 u dijelu u kojem se njome za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 500 sati uporabe godišnje određuje povrat od više od 15 % objavljene naknade za mrežu,

                  —

                  krajnje podredno, u odnosu na tužitelja poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018) 3166, u dijelu u kojem se njome određuje povrat od više od 20 % objavljene naknade za mrežu te

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka, uključujući odvjetničke i putne troškove.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba se temelji na sljedećim tužbenim razlozima.

                  1.

                  Pogrešna pretpostavka o postojanju državne potpore u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a
                  U okviru prvog tužbenog razloga prigovara se da je tuženik prilikom svojeg ispitivanja spornog oslobođenja od naknade za mrežu počinio pogrešku koja se tiče prava kada je zaključio da postoji uporaba državnih sredstava.
                  Usto, prilikom ispitivanja zahtjeva „selektivnosti” referentni sustav bio je pogrešno i nepotpuno određen.
                  Nadalje se ističe da je tuženik zbog nepotpunog određivanja referentnog sustava povrijedio svoju obvezu obrazlaganja u skladu s člankom 296. stavkom 2. UFEU-a.

                  2.

                  Povreda načela jednakog postupanja
                  U okviru drugog tužbenog razloga ističe se da su odlukom tuženika određene samo obveze naknadnog plaćanja za potrošače baznog opterećenja, koji su u 2012. i 2013. bili u potpunosti oslobođeni od naknada za mrežu. Slijedom toga se s tim potrošačima baznog opterećenja postupalo nejednako i neopravdano su stavljeni u nepovoljniji položaj u odnosu na potrošače baznog opterećenja koji su za isto razdoblje iskoristili pravo na paušalna smanjenja naknade za mrežu i za koje nije bila određena obveza naknadnog plaćanja.
                  Osim toga, ovdje se prigovara da je tuženik u pogledu nejednakog postupanja povrijedio svoju obvezu obrazlaganja u skladu s člankom 263. stavkom 2. UFEU-a i člankom 41. stavkom 2. točkom (c) Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Nejednakim postupanjem povređuje se i zabrana diskriminacije u skladu s člankom 32. stavkom 1. Direktive 2009/72/EZ (1).

                  3.

                  Povreda načela zaštite legitimnih očekivanja
                  U okviru trećeg tužbenog razloga ističe se da je tužitelj na temelju pojedinačnih okolnosti mogao očekivati da će smjeti zadržati posebne naknade za mrežu koje su mu odobrene.

         (1)  Direktiva 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ (SL L 211 od 14. 8. 2009., str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.)


title: predmet T-206/19: Tužba podnesena 5. travnja 2019. — Egger Beschichtungswerk Marienmünster protiv Komisije

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/57

      Tužba podnesena 5. travnja 2019. — Egger Beschichtungswerk Marienmünster protiv Komisije
      (predmet T-206/19)
      (2019/C 206/57)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Egger Beschichtungswerk Marienmünster GmbH & Co. KG (Marienmünster-Vörden, Njemačka) (zastupnici: N. Voß i D. Fouquet, odvjetnice)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018) 3166 (SL 2019., L 14, str. 1.) za 2012. i 2013.,

                  —

                  podredno, u odnosu na tužitelja poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018) 3166 za 2012. i 2013.,

                  —

                  podredno prethodno navedenom, poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018), u dijelu u kojem se njome za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 000 sati uporabe godišnje određuje povrat od više od 20 %, za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 500 sati uporabe godišnje povrat od više od 15 % i za potrošače baznog opterećenja s najmanje 8 000 sati uporabe godišnje povrat od više od 10 % objavljene naknade za mrežu,

                  —

                  dodatno podredno, u odnosu na tužitelja poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018) 3166 u dijelu u kojem se njome za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 500 sati uporabe godišnje određuje povrat od više od 15 % objavljene naknade za mrežu,

                  —

                  krajnje podredno, u odnosu na tužitelja poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018) 3166, u dijelu u kojem se njome određuje povrat od više od 20 % objavljene naknade za mrežu te

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka, uključujući odvjetničke i putne troškove.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba se temelji na sljedećim tužbenim razlozima.

                  1.

                  Pogrešna pretpostavka o postojanju državne potpore u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a
                  U okviru prvog tužbenog razloga prigovara se da je tuženik prilikom svojeg ispitivanja spornog oslobođenja od naknade za mrežu počinio pogrešku koja se tiče prava kada je zaključio da postoji uporaba državnih sredstava.
                  Usto, prilikom ispitivanja zahtjeva „selektivnosti” referentni sustav bio je pogrešno i nepotpuno određen.
                  Nadalje se ističe da je tuženik zbog nepotpunog određivanja referentnog sustava povrijedio svoju obvezu obrazlaganja u skladu s člankom 296. stavkom 2. UFEU-a.

                  2.

                  Povreda načela jednakog postupanja
                  U okviru drugog tužbenog razloga ističe se da su odlukom tuženika određene samo obveze naknadnog plaćanja za potrošače baznog opterećenja, koji su u 2012. i 2013. bili u potpunosti oslobođeni od naknada za mrežu. Slijedom toga se s tim potrošačima baznog opterećenja postupalo nejednako i neopravdano su stavljeni u nepovoljniji položaj u odnosu na potrošače baznog opterećenja koji su za isto razdoblje iskoristili pravo na paušalna smanjenja naknade za mrežu i za koje nije bila određena obveza naknadnog plaćanja.
                  Osim toga, ovdje se prigovara da je tuženik u pogledu nejednakog postupanja povrijedio svoju obvezu obrazlaganja u skladu s člankom 263. stavkom 2. UFEU-a i člankom 41. stavkom 2. točkom (c) Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Nejednakim postupanjem povređuje se i zabrana diskriminacije u skladu s člankom 32. stavkom 1. Direktive 2009/72/EZ (1).

                  3.

                  Povreda načela zaštite legitimnih očekivanja
                  U okviru trećeg tužbenog razloga ističe se da je tužitelj na temelju pojedinačnih okolnosti mogao očekivati da će smjeti zadržati posebne naknade za mrežu koje su mu odobrene.

         (1)  Direktiva 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ (SL L 211 od 14. 8. 2009., str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.)


title: predmet T-207/19: Tužba podnesena 5. travnja 2019. — Yara Brunsbüttel protiv Komisije

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/59

      Tužba podnesena 5. travnja 2019. — Yara Brunsbüttel protiv Komisije
      (predmet T-207/19)
      (2019/C 206/58)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Yara Brunsbüttel GmbH (Büttel, Njemačka) (zastupnici: N. Voß i D. Fouquet, odvjetnice)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018) 3166 (SL 2019., L 14, str. 1.) za 2012. i 2013.,

                  —

                  podredno, u odnosu na tužitelja poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018) 3166 za 2012. i 2013.,

                  —

                  podredno prethodno navedenom, poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018), u dijelu u kojem se njome za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 000 sati uporabe godišnje određuje povrat od više od 20 %, za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 500 sati uporabe godišnje povrat od više od 15 % i za potrošače baznog opterećenja s najmanje 8 000 sati uporabe godišnje povrat od više od 10 % objavljene naknade za mrežu,

                  —

                  dodatno podredno, u odnosu na tužitelja poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018) 3166 u dijelu u kojem se njome za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 500 sati uporabe godišnje određuje povrat od više od 15 % objavljene naknade za mrežu,

                  —

                  krajnje podredno, u odnosu na tužitelja poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018) 3166, u dijelu u kojem se njome određuje povrat od više od 20 % objavljene naknade za mrežu te

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka, uključujući odvjetničke i putne troškove.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba se temelji na sljedećim tužbenim razlozima.

                  1.

                  Pogrešna pretpostavka o postojanju državne potpore u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a
                  U okviru prvog tužbenog razloga prigovara se da je tuženik prilikom svojeg ispitivanja spornog oslobođenja od naknade za mrežu počinio pogrešku koja se tiče prava kada je zaključio da postoji uporaba državnih sredstava.
                  Usto, prilikom ispitivanja zahtjeva „selektivnosti” referentni sustav bio je pogrešno i nepotpuno određen.
                  Nadalje se ističe da je tuženik zbog nepotpunog određivanja referentnog sustava povrijedio svoju obvezu obrazlaganja u skladu s člankom 296. stavkom 2. UFEU-a.

                  2.

                  Povreda načela jednakog postupanja
                  U okviru drugog tužbenog razloga ističe se da su odlukom tuženika određene samo obveze naknadnog plaćanja za potrošače baznog opterećenja, koji su u 2012. i 2013. bili u potpunosti oslobođeni od naknada za mrežu. Slijedom toga se s tim potrošačima baznog opterećenja postupalo nejednako i neopravdano su stavljeni u nepovoljniji položaj u odnosu na potrošače baznog opterećenja koji su za isto razdoblje iskoristili pravo na paušalna smanjenja naknade za mrežu i za koje nije bila određena obveza naknadnog plaćanja.
                  Osim toga, ovdje se prigovara da je tuženik u pogledu nejednakog postupanja povrijedio svoju obvezu obrazlaganja u skladu s člankom 263. stavkom 2. UFEU-a i člankom 41. stavkom 2. točkom (c) Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Nejednakim postupanjem povređuje se i zabrana diskriminacije u skladu s člankom 32. stavkom 1. Direktive 2009/72/EZ (1).

                  3.

                  Povreda načela zaštite legitimnih očekivanja
                  U okviru trećeg tužbenog razloga ističe se da je tužitelj na temelju pojedinačnih okolnosti mogao očekivati da će smjeti zadržati posebne naknade za mrežu koje su mu odobrene.

         (1)  Direktiva 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ (SL L 211 od 14. 8. 2009., str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.)


title: predmet T-208/19: Tužba podnesena 5. travnja 2019. — Nolte Holzwerkstoff protiv Komisije

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/60

      Tužba podnesena 5. travnja 2019. — Nolte Holzwerkstoff protiv Komisije
      (predmet T-208/19)
      (2019/C 206/59)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Nolte Holzwerkstoff GmbH & Co. KG (Germersheim, Njemačka) (zastupnici: N. Voß i D. Fouquet, odvjetnice)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018) 3166 (SL 2019., L 14, str. 1.) za 2012. i 2013.,

                  —

                  podredno, u odnosu na tužitelja poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018) 3166 za 2012. i 2013.,

                  —

                  podredno prethodno navedenom, poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018), u dijelu u kojem se njome za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 000 sati uporabe godišnje određuje povrat od više od 20 %, za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 500 sati uporabe godišnje povrat od više od 15 % i za potrošače baznog opterećenja s najmanje 8 000 sati uporabe godišnje povrat od više od 10 % objavljene naknade za mrežu,

                  —

                  dodatno podredno, u odnosu na tužitelja poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018) 3166 u dijelu u kojem se njome za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 500 sati uporabe godišnje određuje povrat od više od 15 % objavljene naknade za mrežu,

                  —

                  krajnje podredno, u odnosu na tužitelja poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018) 3166, u dijelu u kojem se njome određuje povrat od više od 20 % objavljene naknade za mrežu te

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka, uključujući odvjetničke i putne troškove.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba se temelji na sljedećim tužbenim razlozima.

                  1.

                  Pogrešna pretpostavka o postojanju državne potpore u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a
                  U okviru prvog tužbenog razloga prigovara se da je tuženik prilikom svojeg ispitivanja spornog oslobođenja od naknade za mrežu počinio pogrešku koja se tiče prava kada je zaključio da postoji uporaba državnih sredstava.
                  Usto, prilikom ispitivanja zahtjeva „selektivnosti” referentni sustav bio je pogrešno i nepotpuno određen.
                  Nadalje se ističe da je tuženik zbog nepotpunog određivanja referentnog sustava povrijedio svoju obvezu obrazlaganja u skladu s člankom 296. stavkom 2. UFEU-a.

                  2.

                  Povreda načela jednakog postupanja
                  U okviru drugog tužbenog razloga ističe se da su odlukom tuženika određene samo obveze naknadnog plaćanja za potrošače baznog opterećenja, koji su u 2012. i 2013. bili u potpunosti oslobođeni od naknada za mrežu. Slijedom toga se s tim potrošačima baznog opterećenja postupalo nejednako i neopravdano su stavljeni u nepovoljniji položaj u odnosu na potrošače baznog opterećenja koji su za isto razdoblje iskoristili pravo na paušalna smanjenja naknade za mrežu i za koje nije bila određena obveza naknadnog plaćanja.
                  Osim toga, ovdje se prigovara da je tuženik u pogledu nejednakog postupanja povrijedio svoju obvezu obrazlaganja u skladu s člankom 263. stavkom 2. UFEU-a i člankom 41. stavkom 2. točkom (c) Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Nejednakim postupanjem povređuje se i zabrana diskriminacije u skladu s člankom 32. stavkom 1. Direktive 2009/72/EZ (1).

                  3.

                  Povreda načela zaštite legitimnih očekivanja
                  U okviru trećeg tužbenog razloga ističe se da je tužitelj na temelju pojedinačnih okolnosti mogao očekivati da će smjeti zadržati posebne naknade za mrežu koje su mu odobrene.

         (1)  Direktiva 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ (SL L 211 od 14. 8. 2009., str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.)