title: Presuda Suda (deveto vijeće) od 17. srpnja 2014.#Sysmex Europe GmbH protiv Hauptzollamt Hamburg-Hafen.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Hamburg.#Zahtjev za prethodnu odluku – Tarifno razvrstavanje – Zajednička carinska tarifa – Kombinirana nomenklatura – Tarifni brojevi 3204, 3212 i 3822 – Tvar koja kemijskom reakcijom i izlaganjem laserskim zrakama proizvodi fluorescentni učinak namijenjena analizi bijelih krvnih stanica.#Predmet C‑480/13.

text:
               Stranke
               Osnova
               Operativni dio

            Stranke
            U predmetu C‑480/13,
            povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio Finanzgericht Hamburg (Njemačka), odlukom od 16. kolovoza 2013., koju je Sud zaprimio 9. rujna 2013., u postupku
            Sysmex Europe GmbH
            protiv
            Hauptzollamt Hamburg-Hafen,
            SUD (deveto vijeće),
            u sastavu: M. Safjan, predsjednik vijeća, J. Malenovský i K. Jürimäe (izvjestiteljica), suci,
            nezavisni odvjetnik: N. Jääskinen,
            tajnik: A. Calot Escobar,
            uzimajući u obzir pisani postupak,
            uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
            – za Sysmex Europe GmbH, H. Nehm, Rechtsanwalt,
            – za Europsku komisiju, B.‑R. Killmann i A. Caeiros, u svojstvu agenata,
            odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez njegovog mišljenja,
            donosi sljedeću

            Osnova
            Presudu
            1. Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje tarifnog broja 3212 Kombinirane nomenklature u Prilogu I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj nomenklaturi (SL L 256, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 1810/2004 od 7. rujna 2004. (SL L 327, str. 1., u daljnjem tekstu: KN).
            2. Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Sysmex Europe GmbH (u daljnjem tekstu: Sysmex) i Hauptzollamta Hamburg-Hafen (carinsko tijelo luke Hamburg) o razvrstavanju u tarifni broj tekuće tvari koja se prodaje kao „Stromatolyser-4DS“.
            Pravni okvir
            KN
            3. KN se temelji na Harmoniziranom sustavu nazivlja i brojčanog označavanja robe (u daljnjem tekstu: HS) koji je izradilo Vijeće za carinsku suradnju, koje je postalo Svjetska carinska organizacija (WCO), uspostavljenom Međunarodnom konvencijom o Harmoniziranom sustavu nazivlja i brojčanog označavanja robe sklopljenom u Bruxellesu 14. lipnja 1983. (u daljnjem tekstu: Konvencija). Konvencija je prihvaćena zajedno s Protokolom o njezinim izmjenama od 24. lipnja 1986. u ime Europske ekonomske zajednice Odlukom Vijeća 87/369/EEZ od 7. travnja 1987. (SL L 198, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 6., str. 3.). KN preuzima tarifne brojeve i podbrojeve HS-a.
            4. Drugi dio KN-a sadržava odjeljak VI., naslovljen „Proizvodi kemijske industrije ili sličnih industrija“, koji obuhvaća poglavlja 28. do 38. Napomena 2. navedenog odjeljka glasi:
            „[...] robu koju se može razvrstati u tarifne brojeve 3004, 3005, 3006, 3212, 3303, 3304, 3305, 3306, 3307, 3506, 3707 ili 3808 zbog toga što je pakirana u odmjerene doze ili za pojedinačnu prodaju razvrstava se u te tarifne brojeve, a ne u druge tarifne brojeve nomenklature.“
            5. Poglavlje 32. KN-a naslovljeno je „Ekstrakti za štavljenje ili bojenje; tanini i njihovi derivati, bojila, pigmenti i druge tvari za bojenje; pripremljene premazne boje i lakovi; kitovi i druge mase za brtvljenje; tiskarske boje i tinte“. Napomena 3. tog poglavlja određena je kako slijedi:
            „U tarifne se brojeve 3203, 3204, 3205 i 3206 uključuje i pripravke na temelju tvari za bojenje (uključujući, u slučaju tarifnog broja 3206, pigmente iz tarifnog broja 2530 ili poglavlja 28, metalni prah i ljuskice), vrsta koje se rabi za bojenje bilo kojeg materijala ili ih se rabi kao komponente u proizvodnji pripravaka za bojenje. Međutim, tim tarifnim brojevima nisu obuhvaćeni pigmenti dispergirani u nevodenom mediju, u tekućem stanju ili u pasti, vrsta koje se rabi za proizvodnju premaznih sredstava, uključujući emajle (tarifni broj 3212) ili druge pripravke iz tarifnog broja 3207, 3208, 3209, 3210, 3212, 3213 ili 3215.“
            6. Naslov tarifnog broja 3204 KN-a glasi „Sintetička organska bojila, neovisno o tome jesu li kemijski određena ili ne; pripravci na osnovi sintetičkih organskih tvari za bojenje navedeni u napomeni 3. uz ovo poglavlje; sintetički organski proizvodi koji se rabe kao sredstva za fluorescentno izbjeljivanje ili kao luminofori, neovisno o tome jesu li kemijski određeni ili ne“. Na robu na koju se odnosi taj tarifni broj primjenjuje se carina po stopi između 6 % i 6,5 %, ovisno o podbroju o kojem je riječ.
            7. Naslov tarifnog broja 3212 KN-a glasi „Pigmenti (uključujući metalni prah i ljuskice od kovina) dispergirani u nevodenom mediju, u obliku tekućine ili paste, vrsta što ih se rabi u proizvodnji premaznih boja (uključujući emajle), tiskarske folije, bojila i ostale tvari za bojenje pripremljeni u oblike ili pakiranja za pojedinačnu prodaju. Obuhvaća podbroj 3212 90 90, čiji tekst glasi kako slijedi:
            „Bojila i ostale tvari za bojenje pripremljeni u oblike ili pakiranja za pojedinačnu prodaju“
            8. Na robu razvrstanu u taj podbroj primjenjuje se carina po stopi od 6,5 %.
            9. Poglavlje 38. KN-a, naslovljeno „Razni kemijski proizvodi“, među ostalim uključuje podbroj 3822 00 00, koji je sastavljen kako slijedi:
            „Dijagnostički ili laboratorijski reagensi na podlozi, pripremljeni dijagnostički ili laboratorijski reagensi na podlozi ili ne, osim onih iz tarifnih brojeva 3002 i 3006; certificirani referentni materijali.“
            10. Roba koja je razvrstana u taj podbroj oslobođena je od carine.
            Napomene s objašnjenjem HS-a
            11. Pod uvjetima utvrđenima u članku 8. Međunarodne konvencije o Harmoniziranom sustavu nazivlja i brojčanog označavanja robe, WCO odobrava napomene s objašnjenjem i mišljenja o razvrstavanju koje je usvojio Odbor za HS. Na činjenice u glavnom postupku primjenjuje se verzija takvih napomena usvojena tijekom 2002.
            12. Napomena 32. poglavlja 32. HS-u sastavljena je na jednak način kao i napomena 3. poglavlja 32. KN-a.
            13. Napomene uz objašnjenja HS-a koje se odnose na tarifni broj 3204 glase kako slijedi:
            „I. – Sintetičke organske tvari za bojenje, neovisno o tome jesu li kemijski određene ili ne; pripravci na osnovi sintetičkih organskih tvari za bojenje navedeni u napomeni 3. uz ovo poglavlje;
            Sintetičke organske tvari za bojenje načelno se dobivaju iz ulja ili drugih proizvoda destilacijom iz katrana kamenog ugljena.
            Ovaj tarifni broj obuhvaća, među ostalim:
            A) Nemiješane sintetičke organske tvari za bojenje (bilo da su kemijski određene ili ne) te organske tvari za bojenje standardne jakosti ili miješane, tj. miješane s inertnim tvarima sa stajališta bojenja (bezvodni natrijev sulfat, natrijev klorid, dekstrin, škrob) učinak kojih je ublažavanje ili pojačavanje snage bojenja. Eventualno dodavanje tim tvarima za bojenje malih količina površinskih aktivnih tvari, namijenjenih omogućavanju bojenja vlakana, ne mijenja njihovo razvrstavanje. U tim različitim stanjima tvari za bojenje su načelno u obliku praha, kristala, paste itd.
            Sintetičke organske tvari za bojenje razvrstavaju se, međutim, u br. 32.12, kamo su stavljene kao bojila pripremljena u oblike ili pakiranja za pojedinačnu prodaju (vidjeti Napomenu s objašnjenjem uz br. 32.12, dio C).
            [...]
            Među sintetičkim organskim tvarima za bojenje navedenima ovdje nalazi se sljedeće:
            [...]
            8) Tvari za bojenje dobivene iz akridina ili kinolina: npr. cijanini, izocijanini i kriptocijanini.
            [...]
            Sintetičke tvari za bojenje mogu biti topljive ili netopljive u vodi. One su gotovo potpuno zamijenile prirodne organske tvari za bojenje, osobito kod bojenja ili tiskanja na tekstilnim vlaknima, kožama ili krznima, papirima ili drvu.
            [...]
            Neke od tih tvari također se rabe kao obojeni laboratorijski reagensi ili reagensi u medicini.
            Proizvodi koji se praktično ne upotrebljavaju zbog svojih svojstava bojila su isključeni. To je, primjerice, slučaj s azulenima (br. 29.02), trinitrofenolom (pikrična kiselina), dinitroortokrezolom (br. 29.02), heksanitrodifenilaminom (br. 29.21), metil oranžom (br. 29.27), bilirubinom, biliverdinom te porfirinima (br. 29.33) i akriflavinom (br. 38.24).
            II. – sintetički organski proizvodi koje se rabe kao sredstva za fluorescentno izbjeljivanje ili kao luminofori, neovisno o tome jesu li kemijski određeni ili ne.
            [...]
            2) Organski luminofori sintetički su proizvodi koji djelovanjem svjetlosnih zraka proizvode luminiscentan ili, određenije, fluorescentan učinak.
            Neki od njih istodobno imaju karakter tvari za bojenje. Kao primjer tih luminofora, rodamin B u plastičnoj tvari proizvodi crvenu fluorescenciju te je načelno u obliku praška.
            Međutim, većina organskih luminofora [...] nije sama po sebi tvar za bojenje. Rabe se u mješavini pigmenata za bojenje kako bi pojačali sjajnost boje. Takvi se proizvodi razvrstavaju unutar ovog tarifnog broja čak i kada su kemijski određeni, ali isključeni su isti proizvodi u neluminiscentnom obliku [...], koji pripadaju u poglavlje 29. [...]“ [neslužbeni prijevod]
            14. Što se tiče tarifnog broja 3212, Napomene s objašnjenjem HS-a predviđaju:
             „C. – Bojila i ostale tvari za bojenje pripremljene u oblike ili pakiranja za pojedinačnu prodaju
            Bojila su proizvodi koji ne stvaraju film te se uobičajeno sastoje od mješavine tvari za bojenje, među ostalim, s inertnim tvarima, površinski aktivnim proizvodima koji omogućavaju prodiranje i primanje boje. Katkad im se dodaju nagrizna bojila.
            Takvi su proizvodi uključeni u ovaj tarifni broj samo ako su:
            1) u pakiranjima (vrećice praška ili boce tekućine) namijenjenima pojedinačnoj prodaji za uporabu kao bojila;
            [...] Takve boje uglavnom su namijenjene za uporabu u kućanstvu i obično ih pojedinci rabe kako bi obojili odjeću. Druge služe za bojenje obuće, drvenog pokućstva itd. Naposljetku, neke od njih posebne su boje koje se rabe u laboratorijima, među ostalim, za bojenje mikroskopskih preparata.“ [neslužbeni prijevod]
            15. Napomene s objašnjenjem HS-a u vezi s tarifnim brojem 3822 navode:
            „ – Dijagnostički ili laboratorijski reagensi na podlozi, pripremljeni dijagnostički ili laboratorijski reagensi na podlozi ili ne, osim onih iz tarifnih brojeva 3002 i 3006, certificirani referentni materijali.
            Ovaj tarifni broj obuhvaća dijagnostičke ili laboratorijske reagense na podlozi, pripremljene dijagnostičke ili laboratorijske reagense koji nisu dijagnostički reagensi iz br. 30.02, dijagnostičke reagense namijenjene davanju pacijentima te reagense namijenjene utvrđivanju krvnih grupa iz br. 30.06 [...]. Dijagnostički reagensi rabe se za ocjenu fizičkih, biofizičkih i biokemijskih stanja čovjeka i životinja. Njihove se funkcije temelje na mjerljivim i primjetljivim promjenama sastavnih tvari. [...] Pripremljeni laboratorijski reagensi ne uključuju samo dijagnostičke reagense nego i ostale analitičke reagense koji se rabe u druge svrhe osim otkrivanja ili dijagnoze. Laboratorijski i pripremljeni dijagnostički reagensi mogu se rabiti u medicinskim, veterinarskim, znanstvenim ili industrijskim laboratorijima, u bolnicama, u industriji, na terenu te, u nekim slučajevima, u kućanstvu.
            [...] Reagensi koji slijede također su isključeni iz ovog tarifnog broja čak i kada su u obliku koji dopušta njihovu uporabu kao laboratorijskog ili dijagnostičkog reagensa:
            [...] c) Tvari za bojenje iz br. 32.04, uključujući pripravke navedene u Napomeni 3. poglavlja 32.“ [neslužbeni prijevod]
            Provedbena uredba (EU) br. 827/2011
            16. Provedbena Uredba Komisije (EU) br. 827/2011 od 12. kolovoza 2011. o razvrstavanju određene robe u kombiniranu nomenklaturu (SL L 211, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 18., str. 147.), koja nije primjenjiva ratione temporis na glavni postupak, propisuje da se roba koja odgovara sljedećem opisu razvrstava u tarifni podbroj 3212 90 00:
            „Plava polimetin boja (fluorescentna boja) razrijeđena u mješavini otapala od etilen glikola i metanola.
            Sastav (% po masenom udjelu)
            — etilen glikol 96,9
            — metanol 3,0
            — polimetinska boja 0,002
            Proizvod je namijenjen uporabi u automatskim analizatorima krvi. Upotrebljava se za bojenje leukocita fluorescentnim markiranjem nakon što su prošli određeni pripremni tretman. Proizvod je pakiran u male obilježene spremnike za uporabu u laboratorijima.“
            Glavni postupak i prethodno pitanje
            17. U srpnju 2005. društvo Sysmex uvezlo je u Njemačku tekućinu pod komercijalnim nazivom „Stromatolyser-4DS“.
            18. Stromatolyser-4DS plavkasta je prozirna tekućina namijenjena pojedinačnoj prodaji. Sastoji se od otapala, odnosno od 96,9 % etilena, 3 % metanola te 0,002 % sintetičke organske tvari koja kemijski pripada u razred polimetina, određenije, cijanina.
            19. Ta tekućina namijenjena je analizi bijelih krvnih stanica ili leukocita kako bi se ispitalo postojanje eventualne patologije. Konkretnije, krv koja će se analizirati podvrgava se pripremi. Stromatolyser-4DS zatim se dodaje pripremljenoj krvi, što izaziva kemijsku reakciju. Tako dobivena mješavina izložena je laserskim zrakama, što izaziva fluorescenciju nukleinskih kiselina koje se nalaze unutar jezgre i citoplazme leukocita. Ta fluorescencija nestaje brzo nakon prestanka izlaganja laserskim zrakama.
            20. Prilikom uvoza društvo Sysmex deklariralo je robu u pitanju u glavnom postupku pod podbrojem 3822 00 00 KN-a te je stoga puštena u slobodni optjecaj oslobođena od carine. Hauptzollamt Hamburg-Hafen, smatrajući kako navedena roba ne pripada u taj podbroj, donio je 18. lipnja 2007. rješenje o dodatnoj ocjeni kako bi se a posteriori naplatila carina na uvoz Stromatolysera-4 DS po stopi od 6,5 %.
            21. Društvo Sysmex podnijelo je prigovor protiv navedenog rješenja, koji je Hauptzollamt Hamburg-Hafen odbio 13. siječnja 2009. Kao odgovor na odbijanje prigovora, društvo Sysmex podnijelo je tužbu sudu koji je uputio zahtjev zahtijevajući poništenje rješenja za ponovnu ocjenu.
            22. Tijekom postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, društvo Sysmex pribavilo je obvezujuću tarifnu informaciju od carinskih tijela Nizozemske kojom se roba u pitanju u glavnom postupku razvrstava u podbroj 3822 KN-a. Ta obvezujuća tarifna informacija poništena je nakon donošenja Uredbe br. 827/2011.
            23. U prilog osnovanosti svoje tužbe, društvo Sysmex navelo je kako je roba u pitanju u glavnom postupku bila pravilno deklarirana pod podbrojem 3822 00 00 KN-a. Što se tiče Uredbe br. 827/2011, tvrdilo je da se ona, s jedne strane, ne primjenjuje retroaktivno na uvoz o kojemu je riječ i, s druge strane, da nije jasno odgovara li opis robe unutar nje uistinu navedenoj robi.
            24. Hauptzollamt Hamburg-Hafen sa svoje strane zahtijevao je odbijanje tužbe. U tu svrhu naveo je kako se roba u pitanju u glavnom postupku sastoji od mješav ine tvari za bojenje i otapala koja čini boju, u pakiranjima namijenjenima pojedinačnoj prodaji, koja se upotrebljava u laboratorijima kao specijalna boja koja pripada u tarifni broj 3212 90 90.
            25. U okviru postupka pred sudom koji je uputio zahtjev naloženo je vještačenje u kojem je vještak zaključio da roba u pitanju u glavnom postupku može obojiti tekstil u plavu boju, ali da je takva obojenost ipak vrlo slaba i ne može se odrediti kao „trajna“.
            26. U tom kontekstu sud koji je uputio zahtjev pojašnjava kako on dijeli mišljenje društva Sysmex prema kojemu navedena roba potpada pod tarifni broj 3822 KN-a u vezi s laboratorijskim reagensima, ali se ipak pita može li se također razvrstati pod tarifni broj 3212 KN-a u vezi s bojilima i drugima tvarima za bojenje. Prema njemu, ako je to slučaj, robu u pitanju u glavnom postupku prije svega je trebalo razvrstati pod potonji tarifni broj, u skladu s napomenom 3. poglavlja 32. KN-a.
            27. U tim je okolnostima Finanzgericht Hamburg odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
            „Je li 2005. pod tarifni broj 3212 KN-a trebalo razvrstati robu koja je označena kao boja ili bojilo, a koja se sastoji od otapala i tvari na bazi polimetina koja može imati učinak bojila – doduše, s privremenim učinkom na tekstilu – i koja kod robe koja se razvrstava služi za dobivanje podataka o česticama (bijelim krvnim stanicama) sadržanima u analiziranom pripravku (nepripremljenoj krvi) tako da tvar postupkom ionske adicije određenih sastavnica čestica (nukleinskih kiselina) stvara molekulske strukture koje kada se izlože laserskim zrakama određene valne duljine određeno vrijeme postaju fluorescentne i čije se stanje i jakost mjere posebnom fotoelektričnom stanicom?“
            O prethodnom pitanju
            28. Sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li KN tumačiti u smislu da roba koja se sastoji od otapala i tvari na bazi polimetina koja može imati učinak bojila na tekstilu te koja je namijenjena analizi bijelih krvnih stanica postupkom ionske adicije određenih sastavnica čestica navedenih krvnih stanica koje kada se izlože laserskim zrakama određeno vrijeme postaju fluorescentne, biti razvrstana u tarifni broj 3212 KN-a, koji se odnosi na bojila i ostale tvari za bojenje, ili u tarifni broj 3822, koji se odnosi na laboratorijske reagense.
            29. Stalna je sudska praksa da, u interesu pravne sigurnosti i jednostavnijeg nadzora, odlučujući uvjet za razvrstavanje robe u carinsku tarifu u načelu treba tražiti na temelju njezinih osobina i objektivnih svojstava kako su određeni tekstom tarifnog broja KN-a i napomenama odjeljka ili poglavlja (vidjeti osobito presudu Roeckl Sporthandschuhe, C‑123/09, EU:C:2010:237, t. 27.).
            30. Prema sudskoj praksi, Napomene s objašnjenjem, koje je, kad je riječ o KN-u, sastavila Europska komisija te, kad je riječ o HS-u, WCO, znatno doprinose tumačenju opsega različitih tarifnih brojeva iako nemaju obvezujuću pravnu snagu (vidjeti, među ostalim, presude Krings, C‑130/02, EU:C:2004:122, t. 28. i TNT Freight Management (Amsterdam), C‑291/11, EU:C:2012:459, t. 32.).
            31. Također valja pojasniti da namjena proizvoda može predstavljati objektivan kriterij razvrstavanja ako je svojstvena tom proizvodu te se ta svojstvenost procjenjuje na temelju njegovih osobina i objektivnih svojstava (vidjeti presude RUMA, C‑183/06, EU:C:2007:110, t. 36. i Roeckl Sporthandschuhe, EU:C:2010:237, t. 28.).
            32. U tom smislu, u vezi s proizvodom koji ima dvije moguće uporabe od kojih je jedna isključivo teoretska, već je presuđeno da je zbog svojih osobina i objektivnih svojstava po naravi namijenjen drugoj uporabi te stoga pripada u tarifni broj te uporabe (vidjeti, po analogiji, presudu Thyssen Haniel Logistic, C‑459/93, EU:C:1995:160, t. 17. i 18.). Isto tako, prema sudskoj praksi, kako bi bio razvrstan u tarifni broj na temelju uporabe, nije nužno da je proizvod koji se razvrstava jedino ili isključivo namijenjen toj uporabi. Dovoljno je da ona čini njegovu bitnu namjenu (vidjeti, u tom smislu, presude Neckermann Versand, C‑395/93, EU:C:1994:318, t. 8. i 9. kao i Anagram International, C‑14/05, EU:C:2006:465, t. 26.).
            33. Na početku treba istaknuti da u pogledu svojih osobina i objektivnih svojstava proizvod u pitanju u glavnom postupku može pripadati kako tarifnom broju 3822 KN-a tako i tarifnom broju 3212 KN-a.
            34. Kao prvo, što se tiče tarifnog broja 3822 KN-a, njegov tekst odnosi se na dijagnostičke ili laboratorijske reagense. Osim toga, u Napomenama s objašnjenjem u vezi s tim tarifnim brojem navedeno je da se dijagnostički reagensi rabe za ocjenu procesa te fizičkih, biofizičkih i biokemijskih stanja čovjeka. Prema Napomenama s objašnjenjem, funkcije navedenih dijagnostičkih reagensa temelje se na mjerljivim i primjetljivim promjenama njihovih bioloških ili kemijskih sastavnih tvari.
            35. Međutim, iz odluke kojom je upućeno prethodno pitanje te očitovanja podnesenih Sudu proizlazi da je proizvod u pitanju namijenjen analizi bijelih krvnih stanica ili leukocita. U praksi, krv koja se analizira priprema se na način perforacije stanične membrane leukocita. Kada se proizvod u pitanju doda tako pripremljenoj krvi, nastaje adicija kraćeg trajanja polimetinskih iona na ribonukleinsku kiselinu (RNK) leukocita ako potonji pripadaju određenom razredu i pokazuju određeni stupanj biološke aktivnosti. Taj stupanj aktivnosti istodobno odražava vrstu stanične funkcije i eventualnu patologiju. Adicija iona polimetina na RNK leukocita postaje vidljiva zahvaljujući laserskim zrakama koje izazivaju privremenu fluorescenciju. Emitirano svjetlo kao fluorescencija mjeri se optičkim detektorima u uređaju za analizu te se zatim ocjenjuje.
            36. Time je proizvod u pitanju u glavnom postupku namijenjen ispitivanju postojanja moguće patologije. Nadalje, njegov način djelovanja zaista se odnosi na mjerljivu ili primjetljivu promjenu njegovih sastavnih tvari s obzirom na to da u kontaktu s pripremljenom krvlju proizvodi kemijsku reakciju kojom se može mjeriti stanična aktivnost. S obzirom na to, treba ustvrditi kako on može pripadati tarifnom broju 3822 KN-a, kako je tumačen u svjetlu Napomena s objašnjenjem HS-a.
            37. Kao drugo, kada je riječ o tarifnom broju 3212 KN-a, on upućuje na „bojila i ostale tvari za bojenje pripremljene u oblike ili pakiranja za pojedinačnu prodaju“. Kao što to proizlazi iz teksta napomene 2. Odjeljka VI. i napomene 3. poglavlja 32. KN-a te Napomena s objašnjenjem HS-a u vezi s tarifnim brojem 3212, tarifni broj 3212 KN‑a obuhvaća „sintetičke organske tvari za bojenje“ tarifnog broja 3204 KN-a koje su namijenjene pojedinačnoj prodaji.
            38. U Napomenama s objašnjenjem KN-a u vezi s tarifnim brojem 3204 pojašnjeno je, kao prvo, da se cijanini nalaze među sintetičkim organskim bojilima koja navodi taj tarifni broj, kao drugo, da taj tarifni broj obuhvaća sintetička organska bojila u standardnoj jakosti ili razrijeđena, tj. miješana s inertnim tvarima koja sa stajališta bojenja imaju učinak ublažavanja ili pojačavanja snage bojenja te, kao treće, da su određena sintetička organske tvari za bojenje upotrebljavana kao obojeni laboratorijski reagensi ili reagensi u medicini.
            39. Iz odluke o upućivanju prethodnog pitanja proizlazi da se proizvod u pitanju u glavnom postupku sastoji od otapala, odnosno od 96,9 % etilen glikola i 3 % glikola kao i 0,002 % sintetičke organske tvari koja kemijski pripada razredu polimetina odnosno, određenije, cijanina. Nadalje, iako iz očitovanja podnesenih Sudu proizlazi da navedeni proizvod ne može obojiti krv, vještačenje koje je naložio sud koji je uputio zahtjev pokazuje da on može, doduše slabo i kratkotrajno, obojiti tekstil.
            40. Prema tome, na temelju svojeg kemijskog sastava i moći bojenja proizvod u pitanju u glavnom postupku može pripadati tarifnom broju 3204 KN-a, kako je tumačen u svjetlu Napomena s objašnjenjem HS-a. U tom pogledu nije važno, suprotno onomu što je istaknuto u očitovanjima podnesenima Sudu, treba li se fluorescencija koja je nastala nakon izlaganja mješavine krvi/dotičnog proizvoda laserskim zrakama smatrati kao „tvar za bojenje“ u smislu navedenog tarifnog broja.
            41. U mjeri u kojoj iz podnesenih očitovanja Sudu proizlazi da je dotični proizvod pripremljen za pojedinačnu prodaju, on ne može pripadati tarifnom broju 3204 KN-a, nego tarifnom broju 3212, tekst kojega, tumačen u svjetlu napomena navedenih u točki 37. ove presude, upućuje na tvari za bojenje pripremljene u oblike ili pakiranja za pojedinačnu prodaju.
            42. Unatoč tome, kao drugo valja istaknuti da, iako je dotični proizvod obuhvaćen i tekstom tarifnog broja 3822 KN-a i njegova tarifnog broja 3212, iz vještačenja koje je naložio sud koji je uputio zahtjev proizlazi da uporaba navedenog proizvoda kao tvari za bojenje nije isključivo teoretska mogućnost. Naime, vještak je ispitao može li dotična tekućina obojiti tekstilnu tvar. Iako je utvrdio određenu snagu bojenja, ipak je istaknuo da je riječ o vrlo slabom, gotovo nepostojećem plavom obojenju. Također je istaknuo da obojenje nije bilo trajno te da je nestalo nakon pranja. Iz toga slijedi da uporaba proizvoda u pitanju kao laboratorijskog reagensa, u smislu njegovih osobina i objektivnih svojstava, čini njegovu isključivu uporabu, što opravdava njegovo razvrstavanje u tarifni broj 3822 KN-a, kao što to proizlazi iz sudske prakse navedene u točkama 31. i 32. ove presude.
            43. Takav zaključak potvrđuju Napomene s objašnjenjem HS-a u vezi s tarifnim brojevima 3822 i 3204 KN-a. Iz Napomena s objašnjenjem HS‑a u vezi s tarifnim brojem 3822 doista proizlazi da su isključene tvari za bojenje iz tarifnog broja 3204, iako su pripremljene u obliku koji dopušta njihovu uporabu kao dijagnostičkih ili laboratorijskih reagensa. Međutim, iz Napomena s objašnjenjem HS-a u vezi s tarifnim brojem 3204 također proizlazi da su proizvodi koji se u praksi ne upotrebljavaju za svoja svojstva bojila isključeni iz tog tarifnog broja. Predmetni proizvod u praksi se ne može upotrebljavati kao tvar za bojenje.
            44. Nadalje, takav zaključak ne može biti doveden u pitanje Uredbom br. 827/2011 kojom se proizvod sličan onomu u glavnom postupku razvrstava u tarifni broj 3212 KN-a jer ta uredba nije primjenjiva ratione temporis na spor. U svakom slučaju valja podsjetiti da ovlast Komisije kojom ona može usvojiti mjere u vezi s razvrstavanjem određene robe u KN ne dopušta izmjenu sadržaja tarifnih brojeva koji su utvrđeni na temelju HS-a uspostavljenog Konvencijom kojom se Zajednica na temelju članka 3. obvezala ne mijenjati njezin doseg (vidjeti presudu Hewlett-Packard Europe, C‑361/11, EU:C:2013:18, t. 39. i navedenu sudsku praksu).
            45. S obzirom na prethodna razmatranja, na postavljeno prethodno pitanje valja odgovoriti da KN treba tumačiti u smislu da roba koja se sastoji od otapala i tvari na temelju polimetina koja može imati učinak slabog i privremenog bojila na tekstile, a u praksi se ne upotrebljava zbog svojih svojstava bojila, nego je namijenjena isključivo analizi bijelih krvnih stanica postupkom ionske adicije određenih sastavnica čestica takvih krvnih stanica koje kada se izlože laserskim zrakama određeno vrijeme postaju fluorescentne, pripada tarifnom broju 3822 navedenog KN-a u vezi s laboratorijskim reagensima.
            Troškovi
            46. Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

            Operativni dio
            Slijedom navedenoga, Sud (deveto vijeće) odlučuje:
            Kombiniranu nomenklaturu iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj nomenklaturi, kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 1810/2004 od 7. rujna 2004., treba tumačiti u smislu da roba koja se sastoji od otapala i tvari na temelju polimetina koja može imati učinak slabog i privremenog bojila na tekstile, a u praksi se ne upotrebljava zbog svojih svojstava bojila, nego je namijenjena isključivo analizi bijelih krvnih stanica postupkom ionske adicije određenih sastavnica čestica takvih krvnih stanica koje kada se izlože laserskim zrakama određeno vrijeme postaju fluorescentne, pripada tarifnom broju 3822 navedenog KN-a u vezi s laboratorijskim reagensima.


Presuda Suda (treće vijeće) od 2012. lipanj 28.#Europska komisija protiv Agrofert Holding a.s.#Predmet C-477/10 P.


Presuda Općeg suda (četvrto vijeće) od 7. listopada 2015.#Panrico, SA protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Postupak za proglašavanje žiga ništavim – Figurativni žig Zajednice Krispy Kreme DOUGHNUTS – Nacionalni i međunarodni verbalni i figurativni raniji žigovi DONUT, DOGHNUTS, donuts i donuts cream – Relativni razlozi za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 40/94 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009) – Vjerojatnost nepoštenog iskorištavanja razlikovnog karaktera ili ugleda – Vjerojatnost nanošenja štete – Članak 8. stavak 5. Uredbe br. 40/94 (koji je postao članak 8. stavak 5. Uredbe br. 207/2009).#Predmet T-534/13.


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 3. travnja 2008.#Banque Fédérative du Crédit Mutuel protiv Ministre de l’Économie, des Finances et de l’Industrie.#Zahtjev za prethodnu odluku: Conseil d’État - Francuska.#Direktiva 90/435/EEZ.#Predmet C-27/07.


Presuda Općeg suda (deveto vijeće) od 13. prosinca 2016.#Puro Italian Style SpA protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Prijava figurativnog žiga Europske unije smartline – Apsolutni razlog za odbijanje – Nepostojanje razlikovnoga karaktera – Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-744/15.


Presuda Općeg suda (četvrto vijeće) od 9. rujna 2015.#Verein Sterbehilfe Deutschland (Verein StHD) protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Prijava za registraciju figurativnog žiga Zajednice koji prikazuje crnu vrpcu – Apsolutni razlog za odbijanje – Nepostojanje razlikovnog karaktera – Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-530/14.


Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 18. veljače 2016.#Mahmoud Jannatian protiv Vijeća Europske unije.#Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja protiv Irana s ciljem sprječavanja širenja nuklearnog oružja – Zamrzavanje financijskih sredstava – Ograničenje ulaska – Tužba za poništenje – Obustava postupka – Izvanugovorna odgovornost – Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima – Nematerijalna šteta.#Predmet T-328/14.


Presuda Suda (treće vijeće) od 27. lipnja 2013.#ET Agrokonsulting-04-Velko Stoyanov protiv Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond Zemedelie Razplashtatelna agentsia.#Zahtjev za prethodnu odluku podnesena po Administrativen sad Sofia-grad.#Predmet C-93/12.


Presuda Suda (peto vijeće) od 18. ožujka 1986. # Jozef Maria Antonius Spijkers protiv Gebroeders Benedik Abattoir CV i Alfred Benedik en Zonen BV. # Zahtjev za prethodnu odluku: Hoge Raad - Nizozemska. # Predmet 24/85.


Presuda Suda (šesto vijeće) od 3. lipnja 2008. # Komisija Europskih zajednica protiv Francuske Republike. # Povreda obveze države članice. # Predmet C-507/07.


Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 9. prosinca 2014.#Vladimir Peftiev protiv Vijeća Europske unije.#Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja protiv Bjelarusa – Zamrzavanje financijskih sredstava – Obveza obrazlaganja – Pravo na obranu – Pravo na saslušanje – Pogreška pri procjeni.#Predmet T‑441/11.


title: Presuda Suda (treće vijeće) od 19. lipnja 2014.#Oberbank AG i dr. protiv Deutscher Sparkassen- und Giroverband eV.#Zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Bundespatentgericht.#Zahtjev za prethodnu odluku – Žigovi – Direktiva 2008/95/EZ ‒ Članak 3. stavci 1. i 3. ‒ Žig koji se sastoji od crvene boje bez obrisa, registriran za bankarske usluge ‒ Zahtjev za proglašavanje žiga ništavim ‒ Razlikovni karakter stečen uporabom ‒ Dokaz ‒ Ispitivanje javnog mnijenja ‒ Trenutak u kojem se uporabom stječe razlikovni karakter ‒ Teret dokazivanja.#Spojeni predmeti C‑217/13 i C‑218/13.

text:
         PRESUDA SUDA (treće vijeće)
      19. lipnja 2014. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Žigovi — Direktiva 2008/95/EZ — Članak 3. stavci 1. i 3. — Žig koji se sastoji od crvene boje bez obrisa, registriran za bankarske usluge — Zahtjev za proglašavanje žiga ništavim — Razlikovni karakter stečen uporabom — Dokaz — Ispitivanje javnog mnijenja — Trenutak u kojem se uporabom stječe razlikovni karakter — Teret dokazivanja“
      U spojenim predmetima C‑217/13 i C‑218/13,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koje je uputio Bundespatentgericht (Njemačka), odlukama od 8. ožujka 2013., pristiglima na Sud 24. travnja 2013., u postupcima

         Oberbank AG (C‑217/13)

         Banco Santander SA (C‑218/13),

         Santander Consumer Bank AG (C‑218/13)
      protiv

         Deutscher Sparkassen- und Giroverband e.V,

      SUD (treće vijeće),
      u sastavu: M. Ilešič, predsjednik vijeća, C. G. Fernlund, A. Ó Caoimh, C. Toader i E. Jarašiūnas (izvjestitelj), suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Wathelet,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Oberbank AG, S. Jackermeier, Rechtsanwalt,

               —

               za Banco Santander SA i Santander Consumer Bank AG, B. Goebel, Rechtsanwalt,

               —

               za Deutscher Sparkassen- und Giroverband eV, S. Fischoeder, U. Lüken i U. Karpenstein, Rechtsanwälte,

               —

               za španjolsku vladu, N. Díaz Abad, u svojstvu agenta,

               —

               za poljsku vladu, B. Majczyna, u svojstvu agenta,

               —

               za vladu Ujedinjene Kraljevine, S. Brighouse, u svojstvu agenta, uz asistenciju S. Ford, barrister,

               —

               za Europsku komisiju, F. W. Bulst i G. Braun, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez njegovog mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjevi za prethodnu odluku odnose se na tumačenje članka 3. stavka 1. i 3. Direktive 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL L 299, str. 25. i ispravak SL 2009, L 11., str. 86.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 149.).

               2

               Ti su zahtjevi upućeni u okviru sporova između, u predmetu C‑217/13, Oberbank AG (u daljnjem tekstu: Oberbank) i Deutscher Sparkassen- und Giroverband eV (u daljnjem tekstu: DSGV) i, u predmetu C‑218/13, Banco Santander SA (u daljnjem tekstu: Banco Santander) i Santander Consumer Bank AG (u daljnjem tekstu: Santander Consumer Bank) te DSGV‑a, u svezi sa zahtjevima za proglašavanje ništavim žiga crvene boje bez obrisa nositelj kojega je DSGV.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Direktivom 2008/95 stavljena je izvan snage i zamijenjena prva Direktiva 89/104/EEZ od 21. prosinca 1988. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL L 40, str. 1. i ispravak SL 1989, L 207., str. 44.).

               4

               Uvodna izjava 1. Direktive 2008/95/EZ glasi:
               „Sadržaj Direktive Vijeća [89/104] [...] izmijenjen je. Radi jasnoće i racionalnosti navedenu Direktivu trebalo bi kodificirati.“

               5

               Uvodne izjave 6. i 10. Direktive 2008/95, koje u bitnome odgovaraju petoj i devetoj uvodnoj izjavi Direktive 89/104, glase:

                        „(6)

                        Države članice i dalje bi trebale imati mogućnost utvrđivanja odredaba postupka vezano uz registraciju, opoziv i proglašavanja ništavosti žigova stečenih registracijom. One mogu, primjerice, odlučiti o načinu registracije žiga i postupcima za proglašavanje žiga ništavim [...].

                  [...]

                        (10)

                        Za omogućavanje slobodnog kretanja proizvoda i usluga temeljno je osigurati da registrirani žigovi uživaju istu zaštitu u pravnim sustavima svih država članica. [...]“

               6

               Sukladno članku 2. Direktive 2008/95, naslovljenom „Znakovi koji mogu činiti žig“, koji je istovjetan članku 2. Direktive 89/104:
               „Žig može sačinjavati svaki znak koji se može grafički prikazati [...], pod uvjetom da su takvi znakovi prikladni za razlikovanje proizvoda ili usluga jednog poduzetnika od proizvoda ili usluga drugog poduzetnika.“

               7

               Članak 3. Direktive 2008/95, naslovljen „Razlozi za odbijanje ili proglašavanje žiga ništavim“, koji bez bitnih izmjena preuzima sadržaj članka 3. Direktive 89/104, propisuje:
               „1.   Neće se registrirati ili, ako su registrirani, mogu se proglasiti ništavim:
               [...]

                        (b)

                        znakovi koji nemaju razlikovni karakter;

                  [...]
               3.   Registracija žiga neće biti odbijena niti će ga se proglasiti ništavim u skladu sa stavkom 1. točkama (b), (c) ili (d) ako je prije datuma prijave za registraciju te svojom uporabom stekao razlikovni karakter. Svaka država članica može dodatno osigurati da se ova odredba također primijeni tamo gdje je razlikovni karakter stečen nakon datuma prijave za registraciju ili nakon datuma registracije.
               [...]“

         Njemačko pravo

               8

               Članak 8. stavak 2. točka 1. Zakona o žigovima (Markengesetz) od 25. listopada 1994. (BGBl 1994, str. 3082., u daljnjem tekstu: MarkenG) glasi:
               „Odbit će se registracija žigova:

                        1.

                        koji su lišeni razlikovnog karaktera za proizvode ili usluge o kojima je riječ.“

               9

               Članak 8. stavak 3. MarkenG‑a predviđa:
               „[Točka 1. stavka 2.] ne primjenjuj[e] se kada se žig, prije datuma na koji je odlučeno o registraciji, ustalio u odnosnoj sredini zahvaljujući svojoj uporabi za proizvode i usluge na koje se zahtjev odnosi.“

               10

               Članak 37. stavak 2. MarkenG‑a glasi:
               „Ako iz ispitivanja proizlazi da žig ne ispunjava uvjete iz članka 8. stavka 2. točaka 1., 2. i 3. na datum podnošenja prijave za registraciju [...], ali da je razlog za odbijanje registracije nestao nakon tog datuma, prijava se ne može odbiti ako podnositelj prijave pristane da se, bez obzira na početni datum podnošenja [...], datum na koji je nestao razlog za odbijanje smatra datumom podnošenja prijave i da se pravo prvenstva iz članka 6. stavka 2. određuje prema tom novom datumu.“

               11

               U skladu s člankom 50. stavcima 1. i 2. MarkenG‑a:
               „1.   Registrirani žig mora se, na zahtjev, proglasiti ništavim ako je registriran u suprotnosti s [člankom 8.].
               2.   Ako je žig registriran u suprotnosti s [člankom 8. stavkom 2. točkom 1.], registracija se može proglasiti nevažećom samo ako razlog za odbijanje još uvijek postoji na datum donošenja odluke o zahtjevu za proglašavanje žiga ništavim. [...]“

         Glavni postupci i prethodna pitanja

               12

               Iz odluka kojima se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da je DSGV 7. veljače 2002. podnio prijavu za registraciju žiga crvene boje HKS 13 bez obrisa (u daljnjem tekstu: predmetni žig) za niz proizvoda i usluga.

               13

               Odlukom od 4. rujna 2003. Deutsches Patent- und Markenamt (njemački ured za patente i žigove, u daljnjem tekstu: DPMA) odbio je taj zahtjev. DSGV je podnio žalbu protiv te odluke, ograničavajući prijavu za registraciju na određene usluge iz razreda 36., u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga za registraciju žigova od 15. lipnja 1957., kako je izmijenjen i dopunjen, i provevši ispitivanje javnog mnijenja 24. siječnja 2006.

               14

               Odlukom od 28. lipnja 2007. DPMA je poništio tu odluku jer je za usluge na koje se odsad odnosi prijava za registraciju, na temelju ispitivanja javnog mnijenja, trebalo uzeti u obzir da se predmetni žig ustalio u odnosnoj sredini, u smislu članka 8. stavka 3. MarkenG‑a, u visini od 67,9%. Taj je žig stoga registriran 11. srpnja 2007. za usluge iz razreda 36., za različite financijske usluge u bankarskom poslovanju s građanima te malim i srednjim poduzetnicima.

               15

               Oberbank je 15. siječnja 2008. podnio zahtjev za proglašavanje predmetnog žiga ništavim tvrdeći osobito da nije stekao razlikovni karakter kroz uporabu. DSGV je osporio taj zahtjev.

               16

               Odlukom od 16. lipnja 2009. DPMA je odbio navedeni zahtjev smatrajući da je predmetni žig, iako je bitno lišen razlikovnog karaktera, uporabom stekao takav karakter, kao što to potvrđuju ispitivanje javnog mnijenja od 24. siječnja 2006 i drugi dokumenti koje je podnio DSGV.

               17

               Oberbank je podnio žalbu sudu koji je uputio zahtjev tražeći poništenje te odluke i proglašenje predmetnog žiga ništavim. Pred sudom koji je uputio zahtjev Oberbank se pozvao na nedostatak razlikovnog karaktera tog žiga. DSGV je odbio žalbu i, u odnosu na stjecanje razlikovnog karaktera tog žiga, u lipnju 2011. proveo drugo ispitivanje javnog mnijenja.

               18

               I Banco Santander i Santander Consumer Bank podnijeli su 19. listopada 2009. zahtjev za proglašavanje žiga ništavim navodeći razloge slične onima koje je iznio Oberbank u svojem zahtjevu od 15. siječnja 2008. Kako bi utemeljili svoj zahtjev za proglašavanje žiga ništavim, usto su dostavili DPMA‑u više drugih ispitivanja javnog mnijenja. DSGV je osporio te tvrdnje.

               19

               Nakon spajanja dvaju postupaka, DPMA je odlukom od 24. travnja 2012. odbio te zahtjeve iz razloga sličnih onima koje je naveo u svojoj odluci od 16. lipnja 2009.

               20

               Banco Santander i Santander Consumer Bank podnijeli su sudu koji je uputio zahtjev tužbu protiv te odluke sličnu onoj koju je Oberbank podnio u drugom predmetu. Usto tvrde da teret dokazivanja uporabom stečenog razlikovnog karaktera, u okviru postupka za proglašavanje žiga ništavim, pada na nositelja žiga. DSGV je odbio i tu žalbu.

               21

               Sud koji je uputio zahtjev ističe, kao prvo, da boja HKS 13 ne čini bitan razlikovni karakter i da sudska praksa njemačkih sudova, u svrhu utvrđivanja je li žig koji se sastoji od boje uporabom stekao razlikovni karakter, zahtijeva provođenje ispitivanja javnog mnijenja kako bi se utvrdio „ispravljeni“stupanj prepoznatljivosti ili „stupanj ustaljenosti“ predmetnog žiga.

               22

               Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, s obzirom na okolnosti slučaja, samo bi se ako je stupanj ustaljenosti veći od 70% moglo smatrati da je žig uporabom stekao razlikovni karakter, a te osobitosti počivaju osobito na činjenici da se radi o samoj boji i da iz troškova promidžbe DSGV‑a nije moguće utvrditi je li on, s obzirom na usluge koje nudi, mogao nametnuti ton HKS 13 kao vlastiti žig.

               23

               Sud koji je uputio zahtjev pita se u kojoj mjeri žig koji se sastoji od boje bez obrisa mora biti ustaljen u odnosnoj sredini da bi mogao imati uporabom stečen razlikovni karakter. Napominje da Sud u svezi s tim još nije donio odluku.

               24

               Kao drugo, sud koji je uputio zahtjev smatra da ishod postupaka ovisi o tome treba li se postojanje uporabom stečenog razlikovnog karaktera ocjenjivati na datum podnošenja ili na datum registracije osporavanog žiga. Napominje da će, prema njemačkom zakonodavstvu, registracija žiga biti proglašena ništavom ako žig nije uporabom stekao razlikovni karakter prije datuma odlučivanja o registraciji, na temelju članka 8. i članka 50. stavka 1. MarkenG‑a, te ako žig nije uporabom stekao razlikovni karakter na datum na koji je odlučeno o zahtjevu za proglašavanje žiga ništavim, na temelju članka 50. stavka 2. prve rečenice MarkenG‑a.

               25

               Sud koji je uputio zahtjev ističe da se njemački propisi ipak moraju tumačiti u smislu da Savezna Republika Njemačka nije iskoristila mogućnost predviđenu u drugoj rečenici članka 3. stavka 3. Direktive 2008/95. Štoviše, članak 8. stavak 3. MarkenG‑a mora se, prema mišljenju tog suda, tumačiti zajedno s člankom 37. stavkom 2. tog zakona, koji pretpostavlja da žig može biti registriran samo ako na datum podnošenja prijave za registraciju ima razlikovni karakter. Ako je žig stekao takav karakter nakon podnošenja prijave za registraciju, potonja odredba izričito predviđa vremenski pomak prava prvenstva, pod uvjetom prihvaćanja prijave, ako je taj pomak istovrijedan, prema mišljenju tog suda, odustajanju od prijave i naknadnom podnošenju nove prijave. Taj je sud potvrdio da se njemački zakoni stoga moraju tumačiti u smislu da žig mora steći razlikovni karakter na datum podnošenja prijave i da isto vrijedi u i u okviru postupka za poništaj.

               26

               U ovom slučaju, ako je relevantan datum registracije, stupanj prepoznatljivosti nije dosegnuo 70%. Ako je, međutim, važan datum podnošenja prijave za registraciju, trebalo bi ispitati situaciju koja je postojala u to vrijeme.

               27

               Kao treće, sud koji je uputio zahtjev navodi da ishod glavnog postupka također ovisi o načinu na koji treba odlučiti kada se ne mogu utvrditi određene činjenice relevantne za rješavanje spora.

               28

               U tim je okolnostima Bundespatentgericht odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu, u svakom od glavnih postupaka, sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Protivi li se članak 3. stavci 1. i 3. Direktive 2008/95 tumačenju nacionalnog prava prema kojem ispitivanje javnog mnijenja o žigu apstraktne boje koji se koristi za financijske usluge (u ovom slučaju crvena HKS 13) mora, dosegnuti stupanj prepoznatljivosti od najmanje 70% da bi ga se moglo smatrati žigom koji je uporabom stekao razlikovni karakter?

                        2.

                        Treba li članak 3. stavak 3. prvu rečenicu Direktive 2008/95 tumačiti u smislu da je, u odnosu na žig čiji se poništaj zahtijeva, važan datum podnošenja prijave (a ne datum registracije), čak i kada nositelj u svojoj obrani tvrdi da je žig u svakom slučaju više od tri godine nakon podnošenja prijave, ali prije registracije uporabom stekao razlikovni karakter?

                        3.

                        U slučaju da je važan datum podnošenja prijave, u skladu s gore navedenim uvjetima:
                        Treba li žig proglasiti ništavim, s obzirom na to da nije utvrđeno i više nije moguće utvrditi je li uporabom stekao razlikovni karakter na datum podnošenja prijave, ili se žig može proglasiti ništavim samo ako podnositelj zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim dokaže da žig nije uporabom stekao razlikovni karakter na datum podnošenja prijave?“

               29

               Odlukom predsjednika Suda od 14. svibnja 2013. navedeni su predmeti spojeni za pisani i usmeni dio postupka kao i za donošenje presude.

         O prethodnim pitanjima

         Uvodna očitovanja

               30

               Zahtjevi za prethodnu odluku odnose se na Direktivu 2008/95. Sud će stoga dati tumačenje te direktive, koje je zatražio sud koji je uputio zahtjev. Treba, međutim, napomenuti da je ta direktiva, sukladno članku 18., stupila na snagu dvadesetog dana od objave u Službenom listu Europske unije, 28. studenoga 2008. Iz odluke o upućivanju zahtjeva za prethodnu odluku u predmetu C‑217/13 proizlazi da je Oberbank podnio zahtjev za poništaj predmetnog žiga pred DPMA‑om 15. siječnja 2008., dok je još bila na snazi Direktiva 89/104.

               31

               U slučaju da sud koji je uputio zahtjev u konačnici utvrdi da glavni postupak u navedenom predmetu proizlazi iz Direktive 89/104, treba upozoriti na to da su odgovori na postavljena pitanja dani u ovoj presudi prenosivi na taj raniji zakonodavni akt. Štoviše, u vrijeme svojeg usvajanja, relevantne odredbe Direktive 2008/95, koja je, sukladno uvodnoj izjavi 1., samo kodificirala Direktivu 89/104, nisu pretrpjele nikakve bitne promjene glede svojeg izričaja, konteksta ili cilja u odnosu na istovrsne odredbe Direktive 89/104.

               32

               Iz istog razloga zakonodavstvo koje se odnosi na relevantne odredbe Direktive 89/104 i dalje se primjenjuje na odgovarajuće odredbe Direktive 2008/95.

         Prvo pitanje

               33

               Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 3. stavke 1. i 3. Direktive 2008/95 tumačiti u smislu da se protivi tumačenju nacionalnog prava sukladno kojem je, u postupcima u kojima se postavlja pitanje je li žig koji se sastoji od boje bez obrisa uporabom stekao razlikovni karakter, u svakom slučaju potrebno da taj žig u ispitivanju javnog mnijenja dosegne stupanj prepoznatljivosti od najmanje 70%.

               34

               Oberbank, Banco Santander i Santander Consumer Bank te španjolska i poljska vlada tvrde da je odgovor na to pitanje negativan. U prilog tom stavu Oberbank se osobito poziva na posebnosti žiga koji se sastoji od boje, Banco Santander i Santander Consumer Bank ističu opći interes vezan za održavanje dostupnosti boja i smanjenu mogućnost predmetnog žiga da učinkovito služi kao žig, španjolska vlada poziva se na neadekvatnost drugih dokaza za žigove koji se sastoje od boje, a poljska vlada na potrebu zaštite potrošača od pogreške.

               35

               DSGV, Vlada Ujedinjene Kraljevine i Europska komisija smatraju da je odgovor na prvo pitanje potvrdan. Tvrde da članak 3. stavci 1. i 3. Direktive 2008/95 zahtijeva ocjenu svih relevantnih okolnosti.

               36

               Prije svega treba naglasiti da boja kao takva pod određenim uvjetima može činiti žig u smislu članka 2. Direktive 2008/95 (vidjeti, u tom smislu, presude Libertel, C‑104/01, EU:C:2003:244, t. 27. do 42. i Heidelberger Bauchemie, C‑49/02, EU:C:2004:384, t. 42.).

               37

               Međutim, opća mogućnost znaka da čini žig ne znači da taj znak nužno ima razlikovni karakter u smislu članka 3. stavka 1. točke (b) Direktive 2008/95 u odnosu na proizvod ili određenu uslugu (vidjeti, analogno, presudu OHIM/Borco‑Marken‑Import Matthiesen, C‑265/09 P, EU:C:2010:508, t. 29. i navedenu sudsku praksu). U ovom slučaju iz odluka o upućivanju zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da je predmetni žig, iako može biti žigom u smislu članka 2. Direktive 2008/95, lišen bitnog razlikovnog karaktera u smislu članka 3. stavka 1. točke (b) te direktive. Iz zahtjeva za prethodnu odluku također proizlazi da sud koji je uputio zahtjev stoga traži samo da se utvrdi je li taj žig uporabom stekao razlikovni karakter, u smislu članka 3. stavka 3., a posebno može li ta ocjena presudno ovisiti o rezultatu ispitivanja javnog mnijenja.

               38

               Prema ustaljenoj sudskoj praksi, uporabom stečen razlikovni karakter žiga, kao i razlikovni karakter iz članka 3. stavka 1. točke (b) Direktive 2008/95, koji je jedan od općih uvjeta za registraciju žiga, znači da se pomoću njega može identificirati proizvod ili uslugu kao da potječe od određenog poduzetnika i tako razlikovati taj proizvod ili uslugu od onih drugih poduzetnika (presude Windsurfing Chiemsee, C‑108/97 i C 109/97, EU:C:1999:230, t. 46. i Philips, C‑299/99, EU:C:2002:377, t. 35.).

               39

               Prema jednako ustaljenoj sudskoj praksi, razlikovni karakter žiga, bio on svojstven ili stečen uporabom, mora se ocjenjivati u odnosu na, s jedne strane, proizvode ili usluge na koje se taj žig odnosi i, s druge strane, pretpostavljena očekivanja zainteresirane javnosti odnosno prosječnih potrošača kategorije proizvoda ili usluga o kojima je riječ, prosječno informiranih te razumno pažljivih i opreznih (presude Koninklijke KPN Nederland, C‑363/99, EU:C:2004:86, t. 34. i navedena sudska praksa i Nestlé, C‑353/03, EU:C:2005:432, t. 25.).

               40

               Glede pitanja na koji način treba utvrditi je li žig uporabom stekao razlikovni karakter, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da tijelo nadležno za registraciju žigova mora obaviti konkretno ispitivanje (presude Libertel, EU:C:2003:244, t. 77. i Nichols, C‑404/02, EU:C:2004:538, t. 27.) i u cijelosti ocijeniti elemente koji mogu dokazati da je žig postao sposoban identificirati proizvod ili uslugu o kojima je riječ kao pripadajuće određenom poduzetniku (presude Windsurfing Chiemsee, EU:C:1999:230, t. 49. i Nestlé, EU:C:2005:432, t. 31.). Ti se elementi moraju, osim toga, odnositi na uporabu žiga kao žiga, što znači s ciljem takve identifikacije od zainteresirane javnosti (presude Philips, EU:C:2002:377, t. 64. i Nestlé, EU:C:2005:432, t. 26. i 29.).

               41

               U okviru te ocjene mogu se osobito uzeti u obzir tržišni udio predmetnog žiga, intenzitet, geografski opseg i trajanje uporabe žiga, važnost ulaganja poduzetnika u njegovu promidžbu, udio zainteresirane javnosti koja identificira proizvod ili uslugu kao pripadajuće određenom poduzetniku zahvaljujući navedenom žigu kao i izjave gospodarskih i industrijskih komora ili drugih profesionalnih udruženja (presude Windsurfing Chiemsee, EU:C:1999:230, t. 51. i Nestlé, EU:C:2005:432, t. 31.).

               42

               Ako na temelju tih elementa nadležno tijelo smatra da zainteresirana javnost ili barem njezin znatan dio zahvaljujući predmetnom žigu identificira proizvod ili uslugu kao pripadajuće određenom poduzetniku, u svakom slučaju mora zaključiti je da ispunjen uvjet iz članka 3. stavka 3. Direktive 2008/95 da se ne odbije registracija žiga ili da se žig ne proglasi ništavim (vidjeti, u tom smislu, presude Windsurfing Chiemsee, EU:C:1999:230, t. 52. i Philips, EU:C:2002:377, t. 61.).

               43

               Treba također napomenuti da se pravo Unije ne protivi tomu da nadležno tijelo, ako ima određenih teškoća u ocjeni uporabom stečenog razlikovnog karaktera žiga čija su registracija ili poništaj zatraženi, može, pod uvjetima predviđenima nacionalnim pravom, provesti ispitivanje javnog mnijenja na kojem bi utemeljilo svoju odluku (vidjeti, u tom smislu, presudu Windsurfing Chiemsee, EU:C:1999:230, t. 53. i navedenu sudsku praksu). Ako se poziva na takvo ispitivanje, mora utvrditi postotak potrošača koji će biti dovoljno značajan (vidjeti, analogijom, presudu Budějovický Budvar, C‑478/07, EU:C:2009:521, t. 89.).

               44

               Međutim, okolnosti u kojima se uvjet stjecanja razlikovnog karaktera uporabom, propisan u članku 3. stavku 3. Direktive 2008/95, može smatrati ispunjenim ne mogu se utvrđivati samo na temelju općih i apstraktnih podataka kao što je to određeni postotak (presude Windsurfing Chiemsee, EU:C:1999:230, t. 52. i Philips, EU:C:2002:377, t. 62.).

               45

               U tom smislu valja naglasiti da se pri općoj ocjeni elemenata na temelju kojih se može dokazati da je žig uporabom stekao razlikovni karakter može pokazati, među ostalim, da percepcija zainteresirane javnosti nije nužno ista za svaku od kategorija žigova i da stoga može biti teže dokazati razlikovni karakter, uključujući i onaj stečen uporabom, žigova u pojedinim kategorijama u odnosu na one u drugim kategorijama (presude Henkel, C‑218/01, EU:C:2004:88, t. 52. i navedena sudska praksa i Nichols, EU:C:2004:538, t. 28.).

               46

               Međutim, ni članak 2. ni članak 3. stavak 1. točka (b) i stavak 3. Direktive 2008/95 ne prave razliku između kategorija žigova. Kriteriji za ocjenu razlikovnog karaktera žigova koji se sastoje od boje bez obrisa, kao što je to u glavnom postupku, uključujući i onaj stečen uporabom, isti su kao oni koji se primjenjuju na druge kategorije žigova (vidjeti, analogijom, presude Philips, EU:C:2002:377, t. 48. i Nichols, EU:C:2004:538, t. 24. i 25.).

               47

               Sukladno tome, teškoće koje se mogu pojaviti u utvrđivanju razlikovnog karaktera određenih kategorija žigova zbog njihove prirode i koje je legitimno uzeti u obzir ne opravdavaju određivanje kriterija navedenog karaktera koji bi bili stroži, koji bi nadomjestili ili odstupili od primjene kriterija razlikovnog karaktera kako je tumačen u sudskoj praksi koja se odnosi na druge kategorije žigova (vidjeti, u tom smislu, presudu Nichols, EU:C:2004:538, t. 26. kao i, analogijom, presudu OHMI/BORCO‑Marken‑Import Matthiesen, EU:C:2010:508, t. 34.).

               48

               Iz navedenog proizlazi da se ne može općenito odrediti, primjerice pozivajući se na dane postotke koji se odnose na stupanj prepoznatljivosti žiga od zainteresirane javnosti, kada je žig uporabom stekao razlikovni karakter i da, čak i glede žigova koji se sastoje od boje bez obrisa, kao što je to predmetni žig u glavnom postupku, rezultat ispitivanja javnog mnijenja, koje može biti jedan od elemenata za ocjenu je li žig uporabom stekao razlikovni karakter, ne može biti jedini odlučujući element na temelju kojega se može zaključiti o postojanju uporabom stečenog razlikovnog karaktera.

               49

               Uzimajući u obzir ta razmatranja, na prvo pitanje valja odgovoriti da članak 3. stavke 1. i 3. Direktive 2008/95 treba tumačiti u smislu da se protivi tumačenju nacionalnog prava prema kojem je, u postupcima u kojima se postavlja pitanje je li žig koji se sastoji od boje bez obrisa uporabom stekao razlikovni karakter, u svim slučajevima potrebno da taj žig u ispitivanju javnog mnijenja dosegne stupanj prepoznatljivosti od najmanje 70%.

         Drugo pitanje

               50

               Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 3. stavak 3. prvu rečenicu Direktive 2008/95 tumačiti u smislu da je, u okviru postupka za proglašavanje žiga lišenog bitnog razlikovnog karaktera ništavim, kako bi se moglo ocijeniti je li taj žig uporabom stekao razlikovni karakter, potrebno ispitati je li takav karakter stečen prije datuma podnošenja prijave za registraciju tog žiga, kada nositelj osporavanog žiga tvrdi da je u svakom slučaju uporabom stekao razlikovni karakter nakon podnošenja prijave za registraciju, ali prije registracije, a sud koji je uputio zahtjev s tim u svezi navodi da se njemačko pravo mora tumačiti u smislu da Savezna Republika Njemačka nije iskoristila mogućnost navedenu u članku 3. stavku 3. drugoj rečenici te Direktive.

               51

               S obzirom na ovaj posljednji navod, DSGV i Komisija tvrde da je to pitanje nedopušteno. Smatraju, naime, da je prikaz nacionalnog pravnog okvira kakav je dao sud koji je uputio zahtjev pogrešan. Savezna Republika Njemačka iskoristila je mogućnost predviđenu u navedenoj drugoj rečenici, čime ovo drugo pitanje postaje hipotetsko.

               52

               U tom smislu valja napomenuti da nije zadaća Suda, u okviru sustava pravosudne suradnje utvrđene člankom 267. UFEU‑a, odlučivati o tumačenju nacionalnih propisa ni utvrđivati ili provjeravati je li tumačenje suda koji je uputio zahtjev ispravno. Štoviše, Sud mora uzeti u obzir, u okviru podjele nadležnosti između njega i nacionalnih sudova, činjenični i zakonodavni kontekst prethodnih pitanja kako ga je definirao sud koji je uputio zahtjev (presude Fundación Gala‑Salvador Dalí i VEGAP, C‑518/08, EU:C:2010:191, t. 21. i navedena sudska praksa i Logstor ROR Polska, C‑212/10, EU:C:2011:404 t. 30.).

               53

               S obzirom na navedeno, Sud treba odgovoriti na drugo pitanje koje mu je postavljeno na temelju utvrđenja suda koji je uputio zahtjev, prema kojem se u ovom slučaju njemačko pravo mora tumačiti u smislu da Savezna Republika Njemačka nije prenijela u nacionalno zakonodavstvo mogućnost predviđenu u članku 3. stavku 3. drugoj rečenici Direktive 2008/95, i stoga utvrditi da je to pitanje dopušteno.

               54

               Glede merituma, Oberbank tvrdi da članak 3. stavak 3. prvu rečenicu Direktive 2008/95 treba tumačiti u smislu da su relevantna dva datuma koja je naveo sud koji je uputio zahtjev i da za oba datuma treba pribaviti dokaz o uporabom stečenom razlikovnom karakteru.

               55

               Banco Santander i Santander Consumer Bank te španjolska i poljska Vlada smatraju da se, s obzirom na to da dotična država članica nije iskoristila mogućnost predviđenu u članku 3. stavku 3. drugoj rečenici Direktive 2008/95, dokaz o uporabom stečenom razlikovnom karakteru mora odnositi na datum podnošenja prijave za registraciju. Komisija podredno podupire to tumačenje. DSGV tvrdi da je u postupku za proglašavanje žiga ništavim, kao što je onaj u glavnom postupku, u svakom slučaju relevantan datum registracije.

               56

               Na temelju članka 3. stavka 3. prve rečenice Direktive 2008/95, neće biti odbijena registracija žiga ili, ako je registriran, žig neće biti proglašen ništavim sukladno stavku 1. točkama (b), (c) ili (d) tog članka ako je razlikovni karakter stekao prije datuma podnošenja prijave za registraciju i nakon svoje uporabe.

               57

               Iz teksta te prve rečenice jasno proizlazi da je, suprotno onome što tvrdi DSGV, u okviru postupka za proglašavanje žiga ništavim u kojem se ističe jedan ili više razloga ništavosti navedenih u članku 3. stavku 1. točkama (b), (c) ili (d) Direktive 2008/95, i ako se utvrdi primjenjivost barem jednog od tih razloga, moguće izbjeći primjenu istaknutih razloga ništavosti samo ako je osporavani žig stekao razlikovni karakter uporabom prije datuma podnošenja prijave za registraciju tog žiga.

               58

               To doslovno tumačenje podupire svrha odredbe u koju je umetnuta ta prva rečenica. Štoviše, druga rečenica članka 3. stavka 3. Direktive 2008/95 izričito predviđa mogućnost država članica da prošire primjenu mogućnosti predviđene u prvoj rečenici članka 3. stavka 3., u slučaju kada je razlikovni karakter stečen uporabom žiga nakon podnošenja prijave za registraciju ili nakon njegove registracije.

               59

               Ako bi se prva rečenica navedenog članka 3. stavka 3. protumačila kao da se odnosi i na razlikovni karakter stečen uporabom osporavanog žiga nakon podnošenja prijave za registraciju, kao što to predlažu Oberbank i DSGV, mogućnost dana državama članicama navedenom drugom rečenicom bila bi fiktivna i ta bi odredba bila lišena svakog korisnog učinka.

               60

               Međutim, važno je podsjetiti da tumačenje iz točke 57. ove presude ne isključuje mogućnost da nadležna tijela uzmu u obzir elemente koji, iako su nastali nakon datuma podnošenja prijave za registraciju, omogućuju donošenje zaključaka o situaciji kakva je postojala prije tog datuma (vidjeti, u tom smislu, presudu L & D/OHIM, C‑488/06 P, EU:C:2008:420, t. 71. i navedenu sudsku praksu).

               61

               Iz ovih razmatranja proizlazi da na drugo pitanje valja odgovoriti da, kada država članica nije iskoristila mogućnost predviđenu u članku 3. stavku 3. drugoj rečenici Direktive 2008/95, članak 3. stavak 3. prvu rečenicu Direktive treba tumačiti u smislu da je, u okviru postupka za proglašavanje žiga lišenog bitnog razlikovnog karaktera ništavim, potrebno ispitati je li taj karakter stečen prije datuma podnošenja prijave za registraciju tog žiga, kako bi se moglo ocijeniti je li taj žig uporabom stekao razlikovni karakter. S tim u svezi nebitno je što nositelj osporavanog žiga tvrdi da je taj žig u svakom slučaju uporabom stekao razlikovni karakter nakon podnošenja prijave za registraciju, ali prije registracije.

         Treće pitanje

               62

               Svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 3. stavak 3. prvu rečenicu Direktive 2008/95 tumačiti u smislu da se protivi tomu da se, u okviru postupka za proglašavanje ništavosti, osporavani žig proglasi ništavim jer je lišen bitnog razlikovnog karaktera i jer njegov nositelj ne može dokazati da je taj žig prije datuma podnošenja prijave za registraciju uporabom stekao razlikovni karakter.

               63

               Oberbank, Banco Santander i Santander Consumer Bank te španjolska vlada smatraju da, u okviru postupka za proglašavanje žiga ništavim, teret dokazivanja uporabom stečenog razlikovnog karaktera mora biti na nositelju tog žiga. Poljska vlada smatra, međutim, da odgovor na treće pitanje proizlazi iz isključive odgovornosti država članica, u skladu s uvodnom izjavom 6. Direktive 2008/95.

               64

               DSGV i Komisija sumnjaju u dopuštenost ovog pitanja. Podredno, DSGV tvrdi da, u okviru postupka za proglašavanje žiga ništavim, teret dokaza leži na podnositelju zahtjeva. Komisija u bitnome smatra da nema prepreka tomu da teret dokaza leži na vlasniku predmetnog žiga.

               65

               Kao prvo, zbog razloga navedenih u točki 52. ove presude trebalo bi odbiti sve prigovore DSGV‑a i Komisije o dopuštenosti trećeg pitanja i odgovoriti na to pitanje na temelju utvrđenja suda koji je uputio zahtjev, prema kojem njemačko pravo u ovom slučaju treba tumačiti kao da Savezna Republika Njemačka nije prenijela u nacionalno zakonodavstvo mogućnost navedenu u članku 3. stavku 3. drugoj rečenici Direktive 2008/95.

               66

               Glede merituma, treba napomenuti kako je istina da uvodna izjava 6. Direktive 2008/95 navodi, među ostalim, da države članice trebaju zadržati slobodu određivanja pravila postupka u svezi s poništajem žigova i, primjerice, forme postupka za proglašavanje žiga ništavim. Međutim, ne može se zaključiti da je pitanje tereta dokazivanja uporabom stečenog razlikovnog karaktera u okviru postupka za proglašavanje žiga ništavim, utemeljenog na članku 3. stavku 1. točkama (b), (c) ili (d) Direktive 2008/95, takva postupovna odredba koja je u nadležnosti država članica.

               67

               Štoviše, ako pitanje tereta dokazivanja uporabom stečenog razlikovnog karaktera u okviru postupka za proglašavanje žiga ništavim pripada u područje nacionalnog prava država članica, to bi za nositelje žigova moglo rezultirati zaštitom koja je promjenjiva ovisno o zakonu o kojemu je riječ, tako da cilj „jednake zaštite u zakonodavstvima svih država članica“, kako je naveden u uvodnoj izjavi 10. Direktive 2008/95 i u njoj označen kao „temeljni“, ne bi bio postignut (vidjeti, analogno, presude Class International, C‑405/03, EU:C:2005:616, t. 73. i navedenu sudsku praksu i H. Gautzsch Großhandel, C‑479/12, EU:C:2014:75, t. 40.).

               68

               S obzirom na taj cilj kao i strukturu i svrhu članka 3. stavka 3. Direktive 2008/95, valja napomenuti da je, u okviru postupka za proglašavanje žiga ništavim, teret dokazivanja uporabom stečenog razlikovnog karaktera osporavanog žiga na nositelju tog žiga, koji se poziva na taj razlikovni karakter.

               69

               Kao prvo, kao što i stjecanje razlikovnog karaktera žiga uporabom, u okviru postupka za registraciju, čini iznimku od razloga za odbijanje iz članka 3. stavka 1. točaka (b), (c) ili (d) Direktive 2008/95 (vidjeti, u tom smislu, presudu Bovemij Verzekeringen, C‑108/05, EU:C:2006:530, t. 21.), stjecanje razlikovnog karaktera žiga uporabom, u okviru postupka za proglašavanje žiga ništavim, čini iznimku od razloga za utvrđivanje ništavosti navedenih u tom članku 3. stavku 1. točkama (b), (c) ili (d). Budući da se radi o iznimci, onaj koji se na nju poziva mora pribaviti dokaze koji opravdavaju njegov zahtjev.

               70

               Kao drugo, treba ustvrditi da je nositelj osporavanog žiga najsposobniji pribaviti dokaze konkretnih radnji kojima bi potkrijepio tvrdnju da je njegov žig uporabom stekao razlikovni karakter. To se osobito odnosi na mjere za utvrđivanje takve uporabe, o kojima sudska praksa navedena u točkama 40. i 41. ove presude sadrži ilustrativan popis, kao što su one koje se odnose na intenzitet, opseg i trajanje tog žiga kao i važnost ulaganja izvršenih za njegovu promidžbu.

               71

               Stoga, kada nadzorno tijelo pozove nositelja osporavanog žiga da pribavi dokaz o stjecanju uporabom razlikovnog karaktera žiga lišenog bitnog razlikovnog karaktera, a on ne uspije pribaviti takav dokaz, žig treba proglasiti ništavim.

               72

               Razlozi zbog kojih nositelj žiga nije uspio pribaviti taj dokaz u tom su pogledu nebitni. U suprotnom se ne bi mogla isključiti mogućnost da žig i dalje uživa zaštitu koju pruža Direktiva 2008/95, iako, s obzirom na to da potpada pod jedan od razloga za poništaj iz članka 3. stavka 1. točaka (b), (c) ili (d) te direktive, nije sposoban ispuniti bitnu funkciju žiga i stoga ne bi trebao biti zaštićen na temelju navedene direktive. Zbog tog razloga, suprotno onomu što tvrdi DSGV, takav teret dokazivanja nije u sukobu s načelom zaštite legitimnih očekivanja nositelja žiga.

               73

               Osim toga, kao što to proizlazi iz točke 61. ove presude, u skladu s člankom 3. stavkom 3. prvom rečenicom Direktive 2008/95, kako bi se ocijenilo je li žig uporabom stekao razlikovni karakter, treba ispitati je li takav karakter stečen prije datuma podnošenja prijave za registraciju tog žiga.

               74

               Iz navedenog proizlazi da na treće pitanje valja odgovoriti da, kada država članica nije iskoristila mogućnost predviđenu u članku 3. stavku 3. drugoj rečenici Direktive 2008/95, članak 3. stavak 3. prvu rečenicu navedene direktive treba tumačiti u smislu da se ne protivi tomu da se, u okviru postupka za proglašavanje žiga ništavim, osporavani žig proglasi ništavim ako je lišen bitnog razlikovnog karaktera i ako njegov nositelj ne uspije dokazati da je taj žig prije datuma podnošenja prijave za registraciju uporabom stekao razlikovni karakter.

         Troškovi

               75

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (treće vijeće) odlučuje:

                        1.

                           Članak 3. stavke 1. i 3. Direktive 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima treba tumačiti u smislu da se protivi tumačenju nacionalnog prava prema kojem je, u postupcima u kojima se postavlja pitanje je li žig koji se sastoji od boje bez obrisa uporabom stekao razlikovni karakter, u svim slučajevima potrebno da taj žig u ispitivanju javnog mnijenja dosegne stupanj prepoznatljivosti od najmanje 70%.

                        2.

                           Kada država članica nije iskoristila mogućnost predviđenu u članku 3. stavku 3. drugoj rečenici Direktive 2008/95, članak 3. stavak 3. prvu rečenicu Direktive treba tumačiti u smislu da je, u okviru postupka za proglašavanje žiga lišenog bitnog razlikovnog karaktera ništavim, potrebno ispitati je li taj karakter stečen prije datuma podnošenja prijave za registraciju tog žiga, kako bi se moglo ocijeniti je li taj žig uporabom stekao razlikovni karakter. S tim u svezi nebitno je što nositelj osporavanog žiga tvrdi da je taj žig u svakom slučaju uporabom stekao razlikovni karakter nakon podnošenja prijave za registraciju, ali prije registracije.

                        3.

                           Kada država članica nije iskoristila mogućnost predviđenu u članku 3. stavku 3. drugoj rečenici Direktive 2008/95, članak 3. stavak 3. prvu rečenicu navedene direktive treba tumačiti u smislu da se ne protivi tomu da se, u okviru postupka za proglašavanje žiga ništavim, osporavani žig proglasi ništavim ako je lišen bitnog razlikovnog karaktera i ako njegov nositelj ne uspije dokazati da je taj žig prije datuma podnošenja prijave za registraciju uporabom stekao razlikovni karakter.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački


Presuda Općeg suda (četvrto vijeće) od 21. ožujka 2014. # FTI Touristik GmbH protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Predmet T-81/13.


Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 5. ožujka 2015.#Valéria Anna Gyarmathy protiv Agencije Europske unije za temeljna prava.#Javna služba – Osoblje Agencije Europske unije za temeljna prava – Privremeno osoblje – Postupak zapošljavanja – Obavijest o slobodnom radnom mjestu – Odbijanje prijave.#Predmet F-97/13.


title: Presuda Suda (veliko vijeće) 6. listopada 2015.#Dragoș Constantin Târșia protiv Statul român i Serviciul public comunitar regim permise de conducere și înmatriculare a autovehiculelor.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunalul Sibiu.#Zahtjev za prethodnu odluku – Načela ekvivalentnosti i djelotvornosti – Pravomoćnost – Povrat preplaćenih iznosa – Povrat porezâ naplaćenih u državi članici protivno pravu Unije – Konačna sudska odluka kojom se nalaže plaćanje poreza koji nije u skladu s pravom Unije – Zahtjev za reviziju takve sudske odluke – Nacionalno zakonodavstvo koje dopušta reviziju konačnih sudskih odluka donesenih isključivo u postupcima u upravnim stvarima s obzirom na naknadne presude Suda donesene u prethodnom postupku.#Predmet C-69/14.

text:
         PRESUDA SUDA (veliko vijeće)
      6. listopada 2015. (
            *
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Načela ekvivalentnosti i djelotvornosti — Pravomoćnost — Povrat preplaćenih iznosa — Povrat porezâ naplaćenih u državi članici protivno pravu Unije — Konačna sudska odluka kojom se nalaže plaćanje poreza koji nije u skladu s pravom Unije — Zahtjev za reviziju takve sudske odluke — Nacionalno zakonodavstvo koje dopušta reviziju konačnih sudskih odluka donesenih isključivo u postupcima u upravnim stvarima s obzirom na naknadne presude Suda donesene u prethodnom postupku“
      U predmetu C‑69/14,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Tribunalul Sibiu (okružni sud u Sibiuu, Rumunjska), odlukom od 16. siječnja 2014., koju je Sud zaprimio 10. veljače 2014., u postupku

         Dragoș Constantin Târșia

      protiv

         Statul român,

         Serviciul public comunitar regim permise de conducere și înmatriculare a autovehiculelor,

      SUD (veliko vijeće),
      u sastavu: V. Skouris, predsjednik, K. Lenaerts, potpredsjednik, M. Ilešič (izvjestitelj), L. Bay Larsen, T. von Danwitz, A. Ó Caoimh i J.‑C. Bonichot, predsjednici vijeća, A. Arabadjiev, C. Toader, M. Berger, A. Prechal, E. Jarašiūnas i C. G. Fernlund, suci,
      nezavisni odvjetnik: N. Jääskinen,
      tajnik: L. Carrasco Marco, administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 27. siječnja 2015.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za D. C. Târșiju, osobno,

               —

               za rumunjsku vladu, R. Radu, V. Angelescu i D. Bulancea, u svojstvu agenata,

               —

               za poljsku vladu, B. Majczyna, B. Czech i K. Pawłowska, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, R. Lyal i G.‑D. Balan, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 23. travnja 2015.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 110. UFEU‑a, članka 6. UEU‑a, članaka 17., 20., 21. i 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima kao i općih načela prava Unije.

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između D. C. Târşije, s jedne strane, te Statul român (Rumunjska Država), koju zastupa Ministarstvo financija i gospodarstva (Ministerul Finanţelor şi Economiei), i Serviciul public comunitar regim permise de conducere şi înmatriculare a autovehiculelor (javna služba zajednice za regulaciju vozačkih dozvola i registraciju automobila), s druge strane, povodom zahtjeva za reviziju konačne odluke koju je donio nacionalni sud, a kojom je D. C. Târşiji naloženo plaćanje poreza za koji je naknadno presuđeno da nije u skladu s pravom Unije.

         Rumunjski pravni okvir

               3

               Članak 21. Zakona br. 554/2004 od 2. prosinca 2004. o upravnim sporovima (Legea contenciosului administrativ nr. 554/2004) koji je bio na snazi na dan podnošenja zahtjeva za reviziju (Monitorul Oficial al României, dio I., br. 1154 od 7. prosinca 2004.; u daljnjem tekstu: Zakon o upravnim sporovima) predviđa:
               „1)   Pravni lijekovi predviđeni Zakonikom o parničnom postupku mogu se podnijeti protiv konačnih i neopozivih odluka koje su donijeli sudovi nadležni za upravne sporove.
               2)   Razlog za reviziju, uz one predviđene Zakonikom o parničnom postupku, čini i donošenje konačne i neopozive presude kojom je povrijeđeno načelo nadređenosti prava [Unije] predviđeno člankom 148. stavkom 2. u vezi s člankom 20. stavkom 2. Ustava Rumunjske, u ponovno objavljenoj verziji Ustava. Zahtjev za reviziju podnosi se u roku od 15 dana nakon datuma obavijesti priopćene, odstupanjem od pravila iz članka 17. stavka 3., slijedom propisno obrazloženog zahtjeva zainteresirane stranke u roku od 15 dana nakon datuma donošenja odluke. O zahtjevu za reviziju odlučuje se u hitnom postupku i prioritetno te u roku od najviše 60 dana od njegova zaprimanja.“

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               4

               D. C. Târşia, rumunjski državljanin, kupio je 3. svibnja 2007. u Francuskoj rabljeno vozilo. Kako bi registrirao to vozilo u Rumunjskoj, morao je 5. lipnja 2007. platiti iznos od 6.899,51 novih leua (RON) (oko 1560 eura) na osnovi posebnog poreza na osobna vozila, plativog na temelju članaka 214 bis i 214 ter Poreznog zakonika, u verziji koja je bila na snazi u trenutku registracije navedenog vozila.

               5

               Smatrajući da taj porez nije u skladu s člankom 110. UFEU‑a, D. C. Târşia pokrenuo je pred Judecătoria Sibiu (prvostupanjski sud u Sibiuu) građanski postupak kako bi dobio povrat iznosa navedenog poreza. Taj sud prihvatio je navedeni zahtjev, presudivši protiv Rumunjske Države presudom od 13. prosinca 2007., zato što isti porez nije bio u skladu s člankom 110. UFEU‑a.

               6

               Rumunjska Država, koju je zastupalo Ministarstvo gospodarstva i financija, podnijela je žalbu u kasacijskom postupku protiv te presude. Odlukom br. 401/2008 građanski odjel Tribunalul Sibiu (okružni sud u Sibiuu) ograničio je povrat posebnog poreza na osobna vozila koji je platio D. C. Târşia na iznos jednak razlici između tog poreza i onog, naknadnog, na zagađenje plativog na temelju Hitne uredbe Vlade br. 50/2008 o uvođenju poreza na zagađenje za automobile (Ordonanţă de urgenţă a Guvernului nr. 50/2008 pentru instituirea taxei pe poluare pentru autovehicule) od 21. travnja 2008. (Monitorul Oficial al României, dio I., br. 327 od 25. travnja 2008.).

               7

               Potonja odluka bila je predmet zahtjeva za reviziju koji je D. C. Târşia 29. rujna 2011. podnio pred Tribunalul Sibiu (okružni sud u Sibiuu). D. C. Târşia je na temelju članka 21. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima tražio, s jedne strane, ukidanje odluke br. 401/2008 tog suda i, s druge strane, da se ponovno provede postupak i donese odluka jer je Sud u svojoj presudi Tatu (C‑402/09, EU:C:2011:219) odlučio da se članak 110. UFEU‑a protivi porezu poput onoga na zagađenje iz spomenute Hitne uredbe Vlade br. 50/2008. Zbog toga D. C. Târşia smatra da je žalba Rumunjske Države prihvaćena protivno načelu nadređenosti prava Unije i da mu posebni porez na osobna vozila koji je platio treba biti vraćen u cijelosti.

               8

               Sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku u tom pogledu navodi da postupovna pravila mjerodavna za građanske sporove ne predviđaju mogućnost podnošenja zahtjeva za reviziju konačne sudske odluke zbog povrede prava Unije, dok se takav zahtjev može podnijeti prema postupovnim pravilima koja uređuju upravne sporove.

               9

               U tim uvjetima Tibunalul Sibiu (okružni sud u Sibiuu) odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „Trebaju li se članci 17., 20., 21. i 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, članak 6. UEU‑a, članak 110. UFEU‑a i načelo pravne sigurnosti utvrđeno pravom [Unije] i sudskom praksom [Suda] tumačiti na način da se protive propisu poput onoga iz članka 21. stavka 2. [Zakona o upravnim sporovima] koji dopušta reviziju nacionalnih sudskih odluka u slučaju kršenja načela nadređenosti prava [Unije] isključivo u upravnim sporovima i koji ne dopušta reviziju nacionalnih sudskih odluka donesenih u postupcima koji nisu upravni sporovi (građanski ili kazneni postupci) kada je jednom od tih odluka povrijeđeno to isto načelo nadređenosti prava [Unije].“

         Prethodno pitanje

         Dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku

               10

               Rumunjska vlada smatra da ovaj zahtjev za prethodnu odluku nije dopušten. U tom pogledu ta vlada smatra, kao prvo, da pravni odnos između D. C. Târşije i Rumunjske Države spada u porezno pravo. Stoga je postupovno pravo mjerodavno za zahtjev koji je podnio D. C. Târşia porezno postupovno pravo, koje spada u pravo upravnih sporova. U tim okolnostima, iako je zahtjev za reviziju odluke br. 401/2008 podnesen građanskom odjelu suda koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku, koji je tu odluku i donio, taj sud mora primijeniti postupovno pravo upravnih sporova, uključujući odredbe koje se odnose na razlog podnošenja zahtjeva za reviziju predviđenog člankom 21. stavkom 2. Zakona o upravnim sporovima.

               11

               Kao drugo, rumunjska vlada smatra da je D. C. Târşia mogao podnijeti izvanredno pravno sredstvo radi ukidanja navedene odluke. Taj pravni lijek dopustio bi upućivanje predmeta o kojem je riječ odjelu suda nadležnom za upravne sporove koji je mogao primijeniti članak 21. stavak 2. Zakona o upravnim sporovima. Budući da rumunjski pravni sustav jamči djelotvoran pravni lijek koji osigurava usklađenost položaja u kojem se nalazi D. C. Târşia s pravom Unije, odgovor na pitanje nije koristan za rješenje postupka koji se vodi pred sudom koji je uputio zahtjev.

               12

               U tom pogledu, valja podsjetiti da prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, pitanja o tumačenju prava Unije koja uputi nacionalni sud unutar pravnog i činjeničnog okvira koji utvrđuje pod vlastitom odgovornošću i čiju točnost Sud nije dužan provjeravati, uživaju presumpciju relevantnosti (presude Fish Legal i Shirley, C‑279/12, EU:C:2013:853, t. 30., kao i Verder LabTec, C‑657/13, EU:C:2015:331, t. 29.).

               13

               Osobito, nije na Sudu, u okviru sustava sudske suradnje određene člankom 267. UFEU‑a, da provjerava ili dovodi u pitanje pravilnost tumačenja nacionalnog prava koje je dao nacionalni sud jer to tumačenje spada u isključivu nadležnost potonjeg. Sud se također mora, kada mu nacionalni sud uputi zahtjev za prethodnu odluku, držati tumačenja nacionalnog prava kako mu ga je iznio navedeni sud (vidjeti, u tom pogledu, presude Winner Wetten, C‑409/06, EU:C:2010:503, t. 35.; Padawan, C‑467/08, EU:C:2010:620, t. 22., i Logstor ROR Polska, C‑212/10, EU:C:2011:404, t. 30.).

               14

               Osim toga, Sud može odbiti odlučivati o zahtjevu za prethodnu odluku koji je uputio nacionalni sud samo ako je očito da zatraženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora u glavnom postupku, ako je problem hipotetski ili ako Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima potrebnima da bi mogao dati koristan odgovor na upućena pitanja (presude Nicula, C‑331/13, EU:C:2014:2285, t. 23., i Verder LabTec, C‑657/13, EU:C:2015:331, t. 29.).

               15

               U predmetnom slučaju, usvojiti argumentaciju rumunjske vlade prema kojoj je sud koji je uputio zahtjev obvezan primijeniti postupovna pravila upravnih sporova iako mu je podnesen zahtjev za reviziju sudske odluke donesene u okviru građanskog postupka, značilo bi izvršiti tumačenje nacionalnog prava, što ipak spada isključivo u nadležnost suda koji je uputio zahtjev.

               16

               Međutim, taj sud smatra da članak 21. stavak 2. Zakona o upravnim sporovima, koji predviđa mogućnost revizije konačnih sudskih odluka donesenih u okviru upravnog spora, nije primjenjiv na glavni predmet jer je potonji građanske naravi.

               17

               Osim toga, iz sudske prakse Suda proizlazi da kvalifikacija, radi utvrđivanja primjenjivih načina povrata nacionalnog poreza koji je naplaćen protivno pravu Unije, pravnih odnosa između porezne uprave države članice i poreznih obveznika prilikom naplate takvog poreza spada u nacionalno pravo (vidjeti, u tom smislu, presudu IN. CO. GE.’90 i dr., C‑10/97 do C‑22/97, EU:C:1998:498, t. 26.).

               18

               Prvi argument o postojanju zapreke vođenju postupka koji je istaknula rumunjska vlada mora stoga biti odbačen.

               19

               Kad je riječ o zapreci vođenju postupka vezanoj uz postojanje, u nacionalnom pravnom sustavu, djelotvornih pravnih lijekova koji, u svakom slučaju, dopuštaju da D. C. Târşia uspije u postupku, dovoljno je podsjetiti da je isključivo na nacionalnom sudu, koji se u glavnom predmetu pita o mogućnosti provođenja revizije konačne sudske odluke donesene u okviru građanskog postupka, da ocijeni, s obzirom na pojedinosti slučaja, kako potrebu odluke u prethodnom postupku za donošenje njegove presude tako i relevantnost pitanja koje postavlja Sudu. Naime, Sud je, kad se postavljena pitanja odnose na tumačenje prava Unije, u pravilu dužan odlučiti (vidjeti, u tom smislu, presude Transportes Urbanos y Servicios Generales, C‑118/08, EU:C:2010:39, t. 25., i Nicula, C‑331/13, EU:C:2014:2285, t. 21.).

               20

               Budući da nijedan element iz spisa koji je stavljen na raspolaganje Sudu ne dopušta zaključak da zatraženo tumačenje prava Unije neće biti korisno za sud koji je uputio zahtjev, drugi argument o postojanju zapreke vođenju postupka koji je istaknula rumunjska vlada ne može se prihvatiti.

               21

               U vezi s time, u skladu sa sudskom praksom spomenutom u točki 14. ove presude, zatraženo tumačenje prava Unije mora biti povezano s predmetom glavnog postupka. Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita Sud o tumačenju prava Unije u odnosu na nacionalni propis koji ne dopušta reviziju konačnih sudskih odluka donesenih kako u građanskim tako i u kaznenim stvarima, koje nisu u skladu s pravom Unije. Budući da iz spisa nedvosmisleno proizlazi da predmet glavnog postupka nema kaznenu narav, valja utvrditi, kao što to smatraju rumunjska i poljska vlada, da je očito da odgovor Suda u tom smislu nema nikakve veze s glavnim predmetom.

               22

               Slijedom svih prethodnih razmatranja, valja utvrditi da je zahtjev za prethodnu odluku dopušten, osim u dijelu u kojem se odnosi na nemogućnost revizije konačnih odluka koje su donijeli sudovi u kaznenim stvarima, a koje nisu u skladu s pravom Unije.

         Meritum

               23

               Valja kao prvo podsjetiti da iz spisa proizlazi da je D. C. Târşiji sudskom odlukom donesenom u okviru građanskog postupka naloženo plaćanje poreza na zagađenje za automobile za koji je Sud u osnovi utvrdio da nisu usklađeni s člankom 110. UFEU‑a u presudi Tatu (C‑402/09, EU:C:2011:219), donesenoj nakon što je ta sudska odluka postala konačna.

               24

               Ustaljena je sudska praksa da je pravo na povrat porezâ naplaćenih u državi članici protivno pravu Unije posljedica i dodatak pravima što ih odredbe prava Unije koje zabranjuju takve poreze dodjeljuju poreznim obveznicima, poput onih koje je Sud protumačio. Države članice dakle u načelu moraju izvršiti povrat poreza naplaćenih protivno pravu Unije (presude Littlewoods Retail i dr., C‑591/10, EU:C:2012:478, t. 24.; Irimie, C‑565/11, EU:C:2013:250, t. 20., kao i Nicula, C‑331/13, EU:C:2014:2285, t. 27.).

               25

               Osim toga, kada država članica naplati poreze povredom pravnih propisa Unije, porezni obveznici uz pravo na povrat nezakonito naplaćenog poreza imaju i pravo na povrat iznosa plaćenih toj državi ili iznosa koje je ona zadržala, a koji su izravno povezani s tim porezom. Iz potonjeg prava proizlazi načelo obveze država članica da iznose poreza naplaćenih povredom prava Unije vrate s kamatama (vidjeti, u tom smislu, presude Littlewoods Retail i dr., C‑591/10, EU:C:2012:478, t. 25. i 26., kao i Irimie, C‑565/11, EU:C:2013:250, t. 21. i 22.).

               26

               U nedostatku propisa Unije u području povrata nezakonito naplaćenih nacionalnih poreza, svaka država članica treba, na temelju načela postupovne autonomije, odrediti nadležne sudove i postupovna pravila za pravna sredstva namijenjena zaštiti prava koja porezni obveznici izvode iz prava Unije (vidjeti, u tom smislu, presude Rewe‑Zentralfinanz i Rewe‑Zentral, 33/76, EU:C:1976:188, t. 5.; Aprile, C‑228/96, EU:C:1998:544, t. 18., kao i Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation, C‑362/12, EU:C:2013:834, t. 31.).

               27

               S druge strane, postupovna pravila za pravna sredstva namijenjena zaštiti prava koja porezni obveznici izvode iz prava Unije ne smiju biti nepovoljnija od onih koja se odnose na slična pravna sredstva u nacionalnom pravu (načelo ekvivalentnosti) niti uređena na način da učine praktično nemogućim ili pretjerano otežanim izvršavanje prava dodijeljenih pravnim poretkom Unije (načelo djelotvornosti) (vidjeti, u tom smislu, osobito presude Rewe‑Zentralfinanz i Rewe‑Zentral, 33/76, EU:C:1976:188, t. 5.; Transportes Urbanos y Servicios Generales, C‑118/08, EU:C:2010:39, t. 31., kao i Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation, C‑362/12, EU:C:2013:834, t. 32.).

               28

               Budući da je povrat poreza za koji je utvrđeno da nije u skladu s pravom Unije u predmetnom slučaju zapriječen zbog postojanja konačne sudske odluke kojom je naloženo plaćanje tog poreza, treba skrenuti pozornost na važnost koju, kako pravni poredak Unije tako i nacionalni pravni poreci, pridaju načelu pravomoćnosti. Naime, kako bi se osigurala stabilnost prava i pravnih odnosa kao i dobro sudovanje, važno je da sudske odluke, koje su postale konačne nakon što su iscrpljena raspoloživa pravna sredstva ili nakon isteka rokova predviđenih za ulaganje tih pravnih sredstava, više ne mogu biti dovedene u pitanje (presuda Impresa Pizzarotti, C‑213/13, EU:C:2014:2067, t. 58. i navedena sudska praksa).

               29

               Stoga pravo Unije ne nalaže nacionalnom sudu da izuzme iz primjene nacionalna postupovna pravila na temelju kojih sudska odluka postaje pravomoćna, iako bi se time ispravila nacionalna situacija koja nije u skladu s pravom Unije (presuda Impresa Pizzarotti,C‑213/13, EU:C:2014:2067, t. 59. i navedena sudska praksa).

               30

               S obzirom na navedeno, iako primjenjiva nacionalna postupovna pravila pod određenim uvjetima predviđaju mogućnost da nacionalni sud preispita pravomoćnu odluku kako bi situaciju uskladio s nacionalnim pravom, ta mogućnost mora, u skladu s načelima ekvivalentnosti i djelotvornosti, prevladati ako su ispunjeni ti uvjeti kako bi se situacija o kojoj je riječ uskladila s pravom Unije (vidjeti, u tom smislu, presudu Impresa Pizzarotti, C‑213/13, EU:C:2014:2067, t. 62.).

               31

               S obzirom na prethodna uvodna razmatranja, valja utvrditi da sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li pravo Unije, osobito načela ekvivalentnosti i djelotvornosti, tumačiti na način da se protivi tomu da nacionalni sud nema mogućnost provođenja revizije konačne sudske odluke donesene u okviru građanskog postupka, kad se ta odluka pokaže neusklađenom s tumačenjem prava Unije koje je Sud dao nakon što je navedena odluka postala konačna, dok takva mogućnost postoji u odnosu na konačne sudske odluke koje nisu u skladu s pravom Unije, a donesene su u okviru upravnog spora.

         Načelo ekvivalentnosti

               32

               Iz ustaljene sudske prakse navedene u točki 27. ove presude proizlazi da načelo ekvivalentnosti zabranjuje državi članici da utvrdi postupovna pravila koja su nepovoljnija za zahtjeve za povrat poreza temeljene na povredi prava Unije od onih koja se primjenjuju na slične zahtjeve temeljene na povredi nacionalnog prava (vidjeti, također, presudu Weber’s Wine World i dr., C‑147/01, EU:C:2003:533, t. 104.).

               33

               Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev traži od Suda da usporedi radi primjene navedenog načela, s jedne strane, sudske postupke u upravnim stvarima temeljene na povredi prava Unije i, s druge strane, građanske sudske postupke temeljene na povredi tog prava.

               34

               U tom pogledu, kao što je nezavisni odvjetnik naveo u točki 49. svog mišljenja, isto načelo podrazumijeva jednako postupanje sa zahtjevima temeljenima na povredi nacionalnog prava i onim sličnima, temeljenima na povredi prava Unije, a ne ekvivalentnost između nacionalnih postupovnih pravila primjenjivih na različite vrste sporova, poput, kao u glavnom predmetu, građanskih s jedne strane i upravnih sporova s druge strane. Nadalje, načelo ekvivalentnosti nije relevantno u situaciji koja se, kao u glavnom predmetu, odnosi na dvije vrste zahtjeva koja se oba temelje na povredi prava Unije (presuda ÖBB Personenverkehr, C‑417/13, EU:C:2015:38, t. 74.).

               35

               Slijedi da se načelo ekvivalentnosti ne protivi tomu da nacionalni sud nema mogućnost provesti reviziju konačne sudske odluke donesene u okviru građanskog postupka kad se ta odluka pokaže neusklađenom s tumačenjem prava Unije koje je Sud dao nakon što je navedena odluka postala konačna, dok takva mogućnost postoji u odnosu na konačne sudske odluke koje nisu u skladu s pravom Unije, a donesene su u okviru upravnih sporova.

         Načelo djelotvornosti

               36

               Kad je riječ o načelu djelotvornosti, valja podsjetiti da svaki slučaj u kojem se postavi pitanje o tome čini li nacionalna postupovna odredba praktično nemogućim ili pretjerano otežanim izvršavanje prava dodijeljenih pojedincima na temelju pravnog poretka Unije mora biti ispitan vodeći računa o mjestu tih pravila u cjelokupnom postupku, tijeku postupka i posebnostima tih pravila pred različitim nacionalnim tijelima (vidjeti, u tom smislu, presudu Asturcom Telecomunicaciones, C‑40/08, EU:C:2009:615, t. 39. i navedenu sudsku praksu).

               37

               Iz te perspektive valja voditi računa, prema potrebi, o načelima koja čine temelj nacionalnog sudskog sustava o kojem je riječ, poput zaštite pravâ obrane, načela pravne sigurnosti i dobrog odvijanja postupka (vidjeti osobito presude Fallimento Olimpiclub, C‑2/08, EU:C:2009:506, t. 27., kao i Agrokonsulting-04, C‑93/12, EU:C:2013:432, t. 48. i navedenu sudsku praksu).

               38

               Kao što proizlazi iz točke 28. ove presude, Sud je u više navrata podsjetio na važnost koju ima načelo pravomoćnosti (vidjeti također, u tom smislu, presudu Köbler, C‑224/01, EU:C:2003:513, t. 38.). Pravo Unije, dakle, ne nalaže da sudsko tijelo u pravilu mora preispitati pravomoćnu odluku kako bi uzelo u obzir tumačenje relevantne odredbe tog prava koje je Sud usvojio nakon donošenja te odluke (presuda Impresa Pizzarotti, C‑213/13, EU:C:2014:2067, t. 60.).

               39

               U predmetnom slučaju nijedna posebna okolnost glavnog predmeta, koja proizlazi iz spisa kojim raspolaže Sud, ne opravdava pristup različit od onoga koji je usvojio Sud u sudskoj praksi spomenutoj u točkama 28. i 29. ove presude, prema kojem pravo Unije ne nalaže nacionalnom sudu da izuzme iz primjene nacionalna postupovna pravila na temelju kojih sudska odluka postaje pravomoćna, iako bi se time ispravila nacionalna situacija koja nije u skladu s pravom Unije.

               40

               U vezi s tim, budući da je konačnu sudsku odluku kojom se D. C. Târșiji nalaže plaćanje poreza, koji je u biti naknadno proglašen neusklađenim s pravom Unije, donio nacionalni sud odlučujući u posljednjem stupnju, valja podsjetiti da je ustaljena sudska praksa Suda da se pojedincima, zato što se takvom odlukom čini povreda prava koja proizlaze iz prava Unije, a koja se uglavnom više ne može ispraviti, ne može oduzeti mogućnost da se pozivaju na odgovornost države kako bi tim putem dobili pravnu zaštitu svojih prava (vidjeti, u tom smislu, presude Köbler, C‑224/01, EU:C:2003:513, t. 34., i Traghetti del Mediterraneo, C‑173/03, EU:C:2006:391, t. 31.).

               41

               Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da na pitanje valja odgovoriti tako da pravo Unije, osobito načela ekvivalentnosti i djelotvornosti, mora biti tumačeno na način da se ne protivi, u okolnostima poput onih u glavnom postupku, tomu da nacionalni sud nema mogućnost provođenja revizije konačne sudske odluke donesene u okviru građanskog postupka, kad se za tu odluku pokaže da nije u skladu s tumačenjem prava Unije koje je Sud dao nakon što je navedena odluka postala konačna, dok takva mogućnost postoji u odnosu na konačne sudske odluke koje nisu u skladu s pravom Unije, a koje su donesene u okviru upravnog spora.

         Troškovi

               42

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (veliko vijeće) odlučuje:

                     Pravo Unije, osobito načela ekvivalentnosti i djelotvornosti, mora biti tumačeno na način da se ne protivi, u okolnostima poput onih u glavnom postupku, tomu da nacionalni sud nema mogućnost provođenja revizije konačne sudske odluke donesene u okviru građanskog postupka kad se za tu odluku pokaže da nije u skladu s tumačenjem prava Unije koje je Sud dao nakon što je navedena odluka postala konačna, dok takva mogućnost postoji u odnosu na konačne sudske odluke koje nisu u skladu s pravom Unije, a koje su donesene u okviru upravnog spora.

                     Potpisi

            (
            *
         )   Jezik postupka: rumunjski


Presuda Općeg suda (deveto vijeće) od 2. veljače 2017.#Marcas Costa Brava, SL protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Zahtjev za registraciju figurativnog žiga Europske unije Cremcaffé by Julius Meinl – Raniji figurativni žig Europske unije café crem – Relativni razlog za odbijanje – Nepostojanje stvarne uporabe ranijeg žiga – Članak 42. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-687/15.