title: predmet C-643/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. kolovoza 2019. uputio Tribunal Central Administrativo Norte (Portugal) – RESOPRE – Sociedade Revendedora de Aparelhos de Precisão, SA protiv Município de Peso da Régua

text:
               25.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/27

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. kolovoza 2019. uputio Tribunal Central Administrativo Norte (Portugal) – RESOPRE – Sociedade Revendedora de Aparelhos de Precisão, SA protiv Município de Peso da Régua
      (predmet C-643/19)
      (2019/C 399/31)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Central Administrativo Norte

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: RESOPRE – Sociedade Revendedora de Aparelhos de Precisão, SA

         Prostustranka: Município de Peso da Régua

         Druge stranke u postupku: DATAREDE – Sistemas de Dados e Comunicações, SA, Alexandre Barbosa Borgesm, SA, Fernando L. Gaspar – Sinalização e Equipamentos Rodoviários, SA

         Prethodno pitanje

      Dopušta li pravo Europske unije (osobito članak 56. stavak 1. i članak 60. stavak 4. Direktive 2014/24/EU (1) i načelo slobodnog tržišnog natjecanja) to da se u uputama za ponuditelje – koje se odnose na postupak javne nabave prije sklapanja ugovora o koncesiji za upravljanje zemljišnim česticama radi postavljanja [uređaja za naplatu parkiranja], upravljanja [tim uređajima] i nadzora poštovanja pravila predviđenih važećom općinskom odlukom o naplatnim parkirališnim zonama ograničenog trajanja – od ponuditelja zahtijeva da dostave računalni program i opremu (uređaj za naplatu parkiranja) kako bi dokazali da ispunjavaju modalitete i uvjete iz specifikacija javne nabave kao i to da ponuda ima određene karakteristike te se predviđa kriterij za dodjelu ugovora koji se odnosi na čimbenik „tehnička i funkcionalna prikladnost rješenja”, koji treba ocijeniti s obzirom na to dokazivanje (vidjeti točke 16. i 17. uputa za ponuditelje)?

         (1)  Direktiva 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL 2014., L 94, str. 65. i ispravak SL 2016., L 311, str. 26.)


title: predmet C-648/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. rujna 2019. uputio Amtsgericht Erding (Njemačka) – EUflight.de GmbH protiv Eurowings GmbH

text:
               25.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/28

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. rujna 2019. uputio Amtsgericht Erding (Njemačka) – EUflight.de GmbH protiv Eurowings GmbH
      (predmet C-648/19)
      (2019/C 399/32)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Erding

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: EUflight.de GmbH

         Tuženik: Eurowings GmbH

         Prethodno pitanje

      Je li pretpostavka za ostvarivanje prava na odštetu u skladu s člankom 7. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1) da putnik i u slučaju znatnog kašnjenja koje postoji već prije polaska ukrca na let?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta […] te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)


title: predmet C-652/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. rujna 2019. uputio Tribunale di Milano (Italija) – KO protiv Fallimento Consulmarketing SpA

text:
               25.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/29

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. rujna 2019. uputio Tribunale di Milano (Italija) – KO protiv Fallimento Consulmarketing SpA
      (predmet C-652/19)
      (2019/C 399/33)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale di Milano

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj prigovora: KO

         Druga stranka u postupku: Fallimento Consulmarketing SpA

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Jesu li načelima jednakog postupanja i nediskriminacije iz članka 4. Direktive 99/70/EZ (1) o uvjetima zapošljavanja protivna pravna pravila iz članka 1. stavka 2. i članka 10. Decreta legislativa 23/15 (Zakonodavna uredba 23/15) koja, u odnosu na kolektivno otkazivanje koje je nezakonito zbog povrede kriterija odabira, sadržavaju dvojni diferencirani sustav zaštite na temelju kojeg se u tom postupku osigurava odgovarajuća, učinkovita i odvraćajuća zaštita radnih odnosa na neodređeno vrijeme koji su zasnovani prije 7. ožujka 2015., za koje su predviđeni pravni lijekovi za vraćanje na radno mjesto i plaćanje doprinosa na teret poslodavca i, suprotno tomu, uvodi samo zaštitu u smislu naknade štete, u okviru donje i gornje granice, koja je manje djelotvorna i ima slabiji odvraćajući učinak za radne odnose na određeno vrijeme koji imaju jednako trajanje radnog staža, s obzirom na to da su zasnovani prije tog datuma, ali su nakon 7. ožujka 2015. pretvoreni u radne odnose na neodređeno vrijeme?

                  2.

                  Je li odredbama sadržanim u člancima 20. i 30. Povelje i u Direktivi 98/59/EZ (2) protivan propis poput onog iz članka 10. Zakonodavne uredbe 23/15, kojim se samo za radnike koji su zaposleni (ili kojima su radni odnosi pretvoreni) na neodređeno vrijeme od 7. ožujka 2015. nadalje, uvodi odredba u skladu s kojom u slučaju kolektivnog otkazivanja koje je nezakonito zbog povrede kriterija odabira, za razliku od drugih sličnih radnih odnosa koji su prethodno zasnovani i uključeni u isti postupak, nije predviđeno vraćanje na radno mjesto, i kojom se, suprotno tomu, uvodi konkurentni sustav zaštite samo u smislu naknade štete, koji nije prikladan kako bi se nadoknadile gospodarske posljedice koje proizlaze iz gubitka radnog mjesta, i koji je lošiji u odnosu na drugi postojeći oblik te se primjenjuje na druge radnike čiji radni odnosi imaju ista obilježja uz jedinu iznimku datuma pretvaranja ili zasnivanja odnosa?

         (1)  Direktiva Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP (SL 1999., L 175, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 228.)

         (2)  Direktiva Vijeća 98/59/EZ od 20. srpnja 1998. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na kolektivno otkazivanje (SL 1998., L 225, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 8., str. 86.)


title: predmet C-653/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. rujna 2019. uputio Specializiran nakazatelen sad (Bugarska) – kazneni postupak protiv DK

text:
               25.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/29

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. rujna 2019. uputio Specializiran nakazatelen sad (Bugarska) – kazneni postupak protiv DK
      (predmet C-653/19)
      (2019/C 399/34)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Specializiran nakazatelen sad

         Stranke glavnog postupka

      DK

         Prethodno pitanje

      Je li u skladu s člankom 6. i uvodnom izjavom 22. Direktive 2016/343 (1) kao i s člancima 6. i 7. Povelje Europske unije o temeljnim pravima nacionalno zakonodavstvo kojim se u sudskoj fazi kaznenog postupka zahtijeva postojanje promjene okolnosti kako bi se prihvatio zahtjev obrane za ukidanje istražnog zatvora optuženiku?

         (1)  Direktiva (EU) 2016/343 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti i prava sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku (SL 2016., L 65, str. 1.)


title: predmet C-662/19 P: Žalba koju je 4. rujna 2019. podnio NRW.Bank protiv presude Općeg suda (osmo prošireno vijeće) od 26. lipnja 2019. u predmetu T-466/16, NRW.Bank protiv Jedinstvenog sanacijskog odbora

text:
               25.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/30

      Žalba koju je 4. rujna 2019. podnio NRW.Bank protiv presude Općeg suda (osmo prošireno vijeće) od 26. lipnja 2019. u predmetu T-466/16, NRW.Bank protiv Jedinstvenog sanacijskog odbora
      (predmet C-662/19 P)
      (2019/C 399/35)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: NRW.Bank (zastupnici: J. Seitz, J. Witte i D. Flore, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Jedinstveni sanacijski odbor, Vijeće Europske unije, Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  1.

                  ukine presudu Općeg suda Europske unije od 26. lipnja 2019. u predmetu T-466/16 i poništi odluku tuženika i druge stranke u žalbenom postupku o tužiteljevu godišnjem doprinosu fondu za restrukturiranje za financijsku godinu 2016.;

                  2.

                  podredno, ukine presudu navedenu u točki 1. žalbenog zahtjeva i predmet vrati na ponovno odlučivanje Općem sudu;

                  3.

                  naloži snošenje troškova drugoj stranci u žalbenom postupku.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U okviru svoje žalbe žalitelj iznosi dva žalbena razloga:
      Kao prvo, suprotno stajalištu Općeg suda, rok za podnošenje njegove tužbe za poništenje nije istekao u smislu članka 263. stavka 6. UFEU-a. Tuženikova odluka o tužiteljevu godišnjem doprinosu fondu za restrukturiranje za godinu 2016. temelji se, naime, na dvije uzastopne tuženikove odluke, takozvanom „prvom SRB-ovom rješenju” i takozvanom „drugom SRB-ovom rješenju”. Oba SRB-ova rješenja bila su upućena samo Nacionalnom sanacijskom tijelu („FMSA”) i tužitelju nisu bila izravno priopćena niti je o njima obaviješten. Tužitelj je o navodnom postojanju (ali ne i o sadržaju) SRB-ovih rješenja doznao iz odnosnih FMSA-ovih odluka o naplati, iz takozvane „prve FMSA-ove odluke” odnosno iz „druge FMSA-ove odluke”.
      Stoga je, suprotno stajalištu Općeg suda, relevantan trenutak za izračun roka za podnošenje tužbe za poništenje isključivo tužiteljev primitak druge FMSA-ove odluke. Naime, prvo SRB-ovo rješenje zamijenjeno je drugim SRB-ovim rješenjem.
      Čak i ako se pretpostavi da prvo SRB-ovo rješenje nije u potpunosti zamijenjeno nego samo izmijenjeno drugim SRB-ovim rješenjem, u skladu sa sudskom praksom, opet bi isključivo primitak druge FMSA-ove odluke bio relevantan za početak roka za podnošenje tužbe.
      Tužitelj nadalje smatra da, suprotno stajalištu Općeg suda, uzimajući u obzir posebnosti ovog slučaja, nije imao obvezu zatražiti prvo SRB-ovo rješenje i na taj način upoznati se s njegovim sadržajem i obrazloženjem. Naime, takva obveza u svakom slučaju ne postoji ako – kao u ovom slučaju – nije jasno na koga se navodni zahtjev odnosi ni što je njegov predmet.
      Naposljetku, zbog načela zaštite legitimnih očekivanja, međutim, u svakom slučaju zbog ispričive zablude, treba smatrati da je poštovan rok za tužbu.
      Kao drugo, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je polazio od toga da tužitelj nije iznio tužbene razloge i argumente u vezi s drugim SRB-ovim rješenjem. Tim se utvrđenjem povređuje tužiteljevo pravo na saslušanje koje proizlazi iz članka 47. stavka 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Opći sud zanemario je različita tužiteljeva očitovanja, pogrešno ih nije razmatrao pri donošenju odluke i tako tužitelju nije osigurao pošteno suđenje.


title: predmet C-663/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. rujna 2019. uputio Landgericht Gera (Njemačka) – MM protiv Volkswagen AG

text:
               25.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/31

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. rujna 2019. uputio Landgericht Gera (Njemačka) – MM protiv Volkswagen AG
      (predmet C-663/19)
      (2019/C 399/36)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Gera

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: MM

         Tuženik: Volkswagen AG

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 6. stavak 1. i članak 27. stavak 1. EG-Fahrzeugsgenehmigungsverordnunga (u daljnjem tekstu: EG-FGV) (1), odnosno članak 18. stavak 1., članak 26. stavak 1. Direktive 2007/46/EZ (2) tumačiti na način da proizvođač povređuje svoju obvezu izdavanja valjane potvrde u skladu s člankom 6. stavkom 1. EG-FGV-a (odnosno svoju obvezu dostavljanja potvrde o sukladnosti u skladu s člankom 18. stavkom 1. Direktive 2007/46/EZ) ako je u vozilo ugradio zabranjen poremećajni uređaj u smislu članka 5. stavka 2., članka 3. točke 10. Uredbe (EZ) br. 715/2007 (3), dok se stavljanjem takvog vozila na tržište povređuje zabrana stavljanja vozila na tržište ako ne postoji valjana potvrda o sukladnosti u skladu s člankom 27. stavkom 1. EG-FGV-a (odnosno zabrana prodaje ako ne postoji valjana potvrda o sukladnosti u skladu s člankom 26. stavkom 1. Direktive 2007/46/EZ)?
                  U slučaju potvrdnog odgovora:

                              1.a.

                              Štiti li se člancima 6. i 27. EG-FGV-a, odnosno člankom 18. stavkom 1., člankom 26. stavkom 1. i člankom 46. Direktive 2007/46/EZ također krajnjeg kupca i, u slučaju daljnje prodaje na tržištu rabljenih automobila, osobito idućeg kupca automobila i u pogledu njegove slobode djelovanja i njegove imovine? Kada kupac automobila kupi rabljeni automobil koji je stavljen na tržište a da pritom nije izdana valjana potvrda o sukladnosti, predstavlja li to jednu od opasnosti zbog čijeg su sprječavanja te norme donesene?

                  2.

                  Štiti li se člankom 5. stavkom 2. Uredbe (EZ) br. 715/2007 također krajnjeg kupca i, u slučaju daljnje prodaje na tržištu rabljenih automobila, osobito idućeg kupca automobila i u pogledu njegove slobode djelovanja i njegove imovine? Kada kupac automobila kupi rabljeni automobil u koji je ugrađen zabranjen poremećajni uređaj, predstavlja li to jednu od opasnosti zbog čijeg je sprečavanja ta norma donesena?

                  3.

                  Treba li članke 6. i 27. EG-FGV-a, odnosno članak 18. stavak 1., članak 26. stavak 1., članak 46. Direktive 2007/46/EZ i članak 5. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 715/2007 tumačiti na način da se, u slučaju povrede tih odredbi, od uračunavanja naknade za uporabu za stvarnu uporabu vozila u odštetu krajnjem kupcu mora odustati u cijelosti ili djelomično (prema potrebi: na koji način, odnosno u kojoj mjeri?) ako krajnji kupac zbog te povrede može zahtijevati i zahtijeva poništenje ugovora o kupnji vozila? Mijenja li se tumačenje ako je uz povredu postojala i obmana homologacijskih tijela i krajnjih kupaca u pogledu toga da su svi uvjeti za homologaciju ispunjeni i da je korištenje vozila na cesti neograničeno dopušteno i ako je svrha povrede i obmane smanjenje troškova i ostvarivanje najveće moguće dobiti velikim obujmom prodaje, istodobno osiguravajući konkurentsku prednost na štetu neupućenih kupaca?

         (1)  EG-Fahrzeuggenehmigungsverordnung (Uredba o EZ-homologaciji vozila) od 3. veljače 2011. (BGBl. I str. 126.), kako je zadnje izmijenjena člankom 7. Uredbe od 23. ožujka 2017. (BGBl. I str. 522.).

         (2)  Direktiva 2007/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. rujna 2007. o uspostavi okvira za homologaciju motornih vozila i njihovih prikolica te sustava, sastavnih dijelova i zasebnih tehničkih jedinica namijenjenih za takva vozila (SL 2007., L 263, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 35., str. 103.)

         (3)  Uredba (EZ) br. 715/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. lipnja 2007. o homologaciji tipa motornih vozila u odnosu na emisije iz lakih osobnih i gospodarskih vozila (Euro 5 i Euro 6) i pristupu podacima za popravke i održavanje vozila (SL 2007., L 171, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 30., str. 284.)


title: predmet C-686/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. rujna 2019. uputio Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) – SIA „Soho Group” protiv Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

text:
               25.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/32

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. rujna 2019. uputio Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) – SIA „Soho Group” protiv Patērētāju tiesību aizsardzības centrs
      (predmet C-686/19)
      (2019/C 399/37)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj u prvostupanjskom postupku i žalitelj u kasacijskom postupku: SIA „Soho Group”

         Druga stranka u kasacijskom postupku: Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li pojam ‚ukupni troškovi kredita za potrošača’, definiran u članku 3. točki (g) Direktive 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (1) od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ, autonomni pojam prava Europske unije?

                  2.

                  Jesu li troškovi produljenja kredita obuhvaćeni pojmom „ukupni troškovi kredita za potrošača” iz članka 3. točke (g) Direktive 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ, u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, ako su odredbe o produljenju roka otplate kredita dio odredbi i uvjeta ugovora o kreditu o kojima su se usuglasili korisnik kredita i vjerovnik?

         (1)  SL 2008., L 133, str. 166. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku poglavlje 15., svezak 13., str. 58.)


title: predmet C-687/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. rujna 2019. uputio cour d'appel de Mons (Belgija) – Ryanair Ltd protiv PJ

text:
               25.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/33

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. rujna 2019. uputio cour d'appel de Mons (Belgija) – Ryanair Ltd protiv PJ
      (predmet C-687/19)
      (2019/C 399/38)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour d'appel de Mons

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Ryanair Ltd

         Druga stranka u žalbenom postupku: PJ

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 2. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 889/2002 Europskog parlamenta i vijeća od 13. svibnja 2002. o izmjeni Uredbe Vijeća (EZ) br. 2027/97 o odgovornosti zračnih prijevoznika u slučaju nesreća (1) i stoga članak 17. stavak 1. Montrealske konvencije od 28. svibnja 1999. o ujednačavanju određenih pravila u međunarodnom zračnom prijevozu, tumačiti na način da im se protivi na tim odredbama utemeljena mogućnost naknade štete zbog psihičke ozljede, poput posttraumatskog stresa?

         (1)  SL 2002., L 140, str. 2. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku poglavlje 7., svezak 4., str. 60.)


title: predmet C-710/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. rujna 2019. uputio Conseil d'État (Belgija) – G.M.A. protiv État belge

text:
               25.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/33

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. rujna 2019. uputio Conseil d'État (Belgija) – G.M.A. protiv État belge
      (predmet C-710/19)
      (2019/C 399/39)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d'État

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: G.M.A.

         Tuženik: État belge

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 45. Ugovora o funkcioniranju Europske unije tumačiti i primjenjivati na način da je država članica domaćin obvezna, kao prvo, tražitelju zaposlenja dodijeliti razumni rok kako bi pronašao ponude za posao koje bi mu mogle odgovarati i poduzeo mjere potrebne kako bi se zaposlio, kao drugo, utvrditi da rok za traženje zaposlenja ni u kojem slučaju ne može biti kraći od šest mjeseci, i kao treće, tražitelju zaposlenja dopustiti boravak na svojem državnom području tijekom cijelog trajanja tog roka a da pritom od njega ne traži da podnese dokaz o stvarnim izgledima za zaposlenje?

                  2.

                  Treba li članke 15. i 31. Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica (1) i članke 41. i 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, kao i opća načela nadređenosti prava Europske unije i korisnog učinka direktiva, tumačiti i primjenjivati na način da su nacionalni sudovi države članice domaćina obvezni, u okviru ispitivanja tužbe za poništenje protiv odluke kojom se odbija priznavanje prava na boravak dulji od tri mjeseca građaninu Unije, uzeti u obzir nove elemente koji su se pojavili nakon odluke nacionalnih tijela ako ti elementi mogu izmijeniti položaj dotične osobe na temelju kojeg više ne bi bilo dopušteno ograničavati prava na boravak te osobe u državi članici domaćinu?

         (1)  Direktiva 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004 o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica kojom se izmjenjuje Uredba (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktive 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ (SL 2004., L 158, str. 77.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 42. i ispravak SL 2016., L 87, str. 36.).


title: predmet C-743/19: Tužba podnesena 9. listopada 2019. – Europski parlament protiv Vijeća Europske unije

text:
               25.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/35

      Tužba podnesena 9. listopada 2019. – Europski parlament protiv Vijeća Europske unije
      (predmet C-743/19)
      (2019/C 399/41)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Europski parlament (zastupnici: L. Visaggio, I. Anagnostopoulou, C. Biz, agenti)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda traži da:

                  —

                  poništi Odluku (EU) 2019/1199 od 13. lipnja 2019. (1);

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvim tužbenim razlogom Parlament želi istaknuti nenadležnost autora sporne odluke, bilo da je riječ o Vijeću ili svim državama članicama, za utvrđivanje mjesta sjedišta Europskog nadzornog tijela za rad (ELA). Parlament naime smatra da
      članak 341. UFEU-a nije prikladna pravna osnova za utvrđivanje mjesta sjedišta tijela Unije, kao što su decentralizirane agencije. U ovom slučaju, ELA-u je uspostavio zakonodavac Unije Uredbom (EU) 2019/1149 (2), donesenom na temelju članaka 46. i 48. UFEU-a u redovnom zakonodavnom postupku. Parlament smatra da se člankom 341. UFEU-a ne može izuzeti iz nadležnosti zakonodavca Unije, koji je uspostavio ELA-u, ovlast za odlučivanje o utvrđivanju mjesta sjedišta dotične, dodijelivši je umjesto toga državama članicama i da stoga ta odredba ne može valjano služiti kao pravna osnova sporne odluke.
      Drugim tužbenim razlogom, istaknutim podredno, pod pretpostavkom da Sud bude smatrao da članak 341. pruža pravnu osnovu za spornu odluku, Parlament želi istaknuti potpuni nedostatak obrazloženja te odluke. Parlament smatra da, s obzirom da je pravni akt Unije, sporna odluka podliježe obvezi obrazloženja iz članka 296. drugog stavka UFEU-a, koja nije ispunjena ni minimalno, ostavivši potpuno neodređenima razloge zbog kojih je grad Bratislava izabran za sjedište ELA-e.

         (1)  Odluka (EU) 2019/1199 donesena na temelju zajedničkog sporazuma između predstavnika vlada država članica od 13. lipnja 2019. o mjestu sjedišta Europskog nadzornog tijela za rad (SL 2019., L 189., str. 68.)

         (2)  Uredba (EU) 2019/1149 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. lipnja 2019. o osnivanju Europskog nadzornog tijela za rad, izmjeni uredaba (EZ) br. 883/2004, (EU) br. 492/2011 i (EU) 2016/589 i stavljanju izvan snage Odluke (EU) 2016/344 (SL 2019., L186, str. 21.)


title: predmet C-744/19: Tužba podnesena 10. listopada 2019. – Europska komisija protiv Talijanske Republike

text:
               25.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/36

      Tužba podnesena 10. listopada 2019. – Europska komisija protiv Talijanske Republike
      (predmet C-744/19)
      (2019/C 399/42)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: R. Tricot, G. Gattinara, agenti)

         Tuženik: Talijanska Republika

         Tužbeni zahtjev

      Komisija od Suda zahtijeva da:

                  1.

                  utvrdi da:

                              —

                              time što nije usvojila zakonodavne i upravne odredbe i propise potrebne za potpuno usklađivanje s Direktivom Vijeća 2013/59/Euratom od 5. prosinca 2013. o osnovnim sigurnosnim standardima za zaštitu od opasnosti koje potječu od izloženosti ionizirajućem zračenju, i o stavljanju van snage direktiva 89/618/Euratom, 90/641/Euratom, 96/29/Euratom, 97/43/Euratom i 2003/112/Euratom (1),

                              —

                              i time što nije obavijestila Komisiju o takvim odredbama,

                              —

                              Talijanska Republika nije ispunila obveze koje ima na temelju članka 106. te direktive;

                  2.

                  naloži Talijanskoj Republici snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Jedinim tužbenim razlogom Komisija ističe da, time što nije ni usvojila zakonodavne i upravne odredbe i propise potrebne za potpuno usklađivanje s Direktivom Vijeća 2013/59, ni obavijestila Komisiju, Talijanska Republika nije ispunila obveze koje ima na temelju članka 106. direktive.

         (1)  SL 2014., L 13, str. 1. i ispravak SL 2016., L 137, str. 27.


title: spojeni predmeti T-119/07 i T-207/07: Presuda Općeg suda od 17. rujna 2019. – Italija i Eurallumina protiv Komisije („Državne potpore – Direktiva 2003/96/EZ – Trošarine na mineralna ulja – Mineralna ulja koja se upotrebljavaju kao loživo ulje za proizvodnju aluminija – Oslobođenje od trošarina – Selektivnost – Smjernice za regionalne državne potpore – Smjernice Zajednice o državnim potporama u korist zaštite okoliša iz 2001. – Legitimna očekivanja – Pretpostavka zakonitosti akata institucija – Načelo dobre uprave – Obveza obrazlaganja – Proturječnost obrazloženja”)

text:
               25.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/37

      Presuda Općeg suda od 17. rujna 2019. – Italija i Eurallumina protiv Komisije
      (spojeni predmeti T-119/07 i T-207/07) (1)

      („Državne potpore - Direktiva 2003/96/EZ - Trošarine na mineralna ulja - Mineralna ulja koja se upotrebljavaju kao loživo ulje za proizvodnju aluminija - Oslobođenje od trošarina - Selektivnost - Smjernice za regionalne državne potpore - Smjernice Zajednice o državnim potporama u korist zaštite okoliša iz 2001. - Legitimna očekivanja - Pretpostavka zakonitosti akata institucija - Načelo dobre uprave - Obveza obrazlaganja - Proturječnost obrazloženja”)
      (2019/C 399/43)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj u predmetu T-119/07: Talijanska Republika (zastupnici: G. Palmieri, agent, uz sudjelovanje G. Aiella i P. Garofolija, državni odvjetnici)

         Tužitelj u predmetu T-207/17: Eurallumina SpA (Portoscuso, Italija) (zastupnici: u početku L. Martin Alegi, R. Denton i E. Cormack, zatim L. Martin Alegi, R. Denton, A. Stratakis i L. Philippou, solicitors)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: u predmetu T-119/07, V. Di Bucci, N. Khan, G. Conte i K. Walkerová, agenti, i u predmetu T-207/07, u početku V. Di Bucci, N.Khan, G. Conte i K. Walkerová, zatim N. Khan et V. Bottka, agenti)

         Predmet

      Tužbe na temelju članka 263. UFEU-a kojima se zahtijeva potpuno ili djelomično poništenje Odluke Komisije 2007/375/EZ od 7. veljače 2007. o oslobođenju od trošarina za mineralna ulja koja koriste kao gorivo za proizvodnju aluminijevog oksida u regiji Gardanne, u regiji Shannon i na Sardiniji, koja se navedenim redoslijedom primjenjuje u Francuskoj, Irskoj i [C 78/2001 (ex NN 22/01), C 79/2001 (ex NN 23/01), C 80/2001 (ex NN 26/01)] (SL 2007., L 147, str. 29.), u dijelu u kojem se njome utvrđuje postojanje državne potpore koju je Talijanska Republika dodijelila, počevši od 1. siječnja 2004., na temelju oslobođenja od trošarina na mineralna ulja koja se upotrebljavaju kao loživo ulje za proizvodnju aluminija na Sardiniji (Italija), i u kojem se njome nalaže Talijanskoj Republici da povuče navedenu potporu ili da ukine ili suspendira svoju isplatu.

         Izreka

                  1.

                     Tužbe se odbijaju.

                  2.

                     Talijanskoj Republici nalaže se snošenje troškova u predmetu T-119/07.

                  3.

                     Društvu Eurallumina SpA nalaže se snošenje troškova u predmetu T-207/07.

         (1)  SL C 129, 9. 6. 2007.


title: predmet C-701/19 P: Žalba koju je 20. rujna 2019. podnio Pilatus Bank plc protiv rješenja Općeg suda (drugo vijeće) od 10. srpnja 2019. u predmetu T-687/18, Pilatus Bank protiv Europske središnje banke (ESB)

text:
               2.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 406/17

      Žalba koju je 20. rujna 2019. podnio Pilatus Bank plc protiv rješenja Općeg suda (drugo vijeće) od 10. srpnja 2019. u predmetu T-687/18, Pilatus Bank protiv Europske središnje banke (ESB)
      (predmet C-701/19 P)
      (2019/C 406/24)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Pilatus Bank plc (zastupnici: O.H. Behrends, M. Kirchner, Rechtsanwälte)

         Druga stranka u postupku: Europska središnja banka (ECB)

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijano rješenje Općeg suda;

                  —

                  proglasi tužbu za poništenje dopuštenom;

                  —

                  vrati predmet Općem sudu na odlučivanje o tužbi za poništenje; i

                  —

                  naloži ESB-u snošenje tužiteljevih troškova i troškova ove žalbe.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog svojoj žalbi žalitelj ističe sljedeće žalbene razloge.
      Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na tome da je Opći sud iskrivio malteško pravo pretpostavljajući da su sve ovlasti žalitelja i njegova odbora bile prenesene nadležnoj osobi.
      Drugi žalbeni razlog, koji se temelji na tome da je pobijano rješenje povrijedilo jamstvo prava Unije na djelotvorni pravni lijek.
      Treći žalbeni razlog, koji se temelji na tome da je Opći sud pogriješio pretpostavljajući da je pobijana odluka isključivo pripremna mjera.
      Četvrti žalbeni razlog, koji se temelji na tome da je Opći sud iskrivio sadržaj pobijane odluke kao i, općenitije, činjenično stanje predmeta.
      Peti žalbeni razlog, koji se temelji na tome da se pobijana odluka ne može prihvatiti na temelju podrednog argumenta da je bilo moguće savjetovanje nadležne osobe s direktorima.
      Šesti žalbeni razlog, koji se temelji na tome da se pobijano rješenje ne može prihvatiti na temelju podrednog argumenta da je odvjetnik sudjelovao u predmetu.
      Sedmi žalbeni razlog, koji se temelji na tome da se pobijano rješenje ne može prihvatiti na temelju podrednog argumenta da je pobijana odluka sadržana isključivo u poruci elektroničke pošte.
      Osmi žalbeni razlog, koji se temelji na tome da tužba nije postala bespredmetna.


title: predmet C-143/19 P: Presuda Suda (peto vijeće) od 12. prosinca 2019. – Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland GmbH protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (Žalba – Žig Europske unije – Uredba (EU) br. 207/2009 – Članci 15. i 66. – Stvarna uporaba zajedničkog žiga Europske unije – Žig koji se odnosi na sustav prikupljanja i oporabe ambalažnog otpada – Isticanje na pakiranju proizvoda za koje je žig registriran)

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/11

      Presuda Suda (peto vijeće) od 12. prosinca 2019. – Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland GmbH protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (predmet C-143/19 P) (1)

      (Žalba - Žig Europske unije - Uredba (EU) br. 207/2009 - Članci 15. i 66. - Stvarna uporaba zajedničkog žiga Europske unije - Žig koji se odnosi na sustav prikupljanja i oporabe ambalažnog otpada - Isticanje na pakiranju proizvoda za koje je žig registriran)
      (2020/C 54/13)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland GmbH (zastupnik: P. Goldenbaum, Rechtsanwältin)

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (zastupnik: D. Hanf, agent)

         Izreka

                  1.

                  Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 12. rujna 2018., Der Grüne Punkt/EUIPO – Halston Properties (Prikaz kruga s dvije strelice) (T-253/17, EU:T:2018:909).

                  2.

                  Poništava se odluka petog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 20. veljače 2017. (predmet R 1357/2015-5).

                  3.

                  Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) snosit će, osim vlastitih troškova i troškove društva Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland GmbH u okviru ove žalbe i prvostupanjskog postupka.

         (1)  SL C 220, 1. 7. 2019.


title: predmet C-523/18: Presuda Suda (peto vijeće) od 19. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Audiencia Nacional - Španjolska) – Engie Cartagena S.L. protiv Ministerio para la Transición Ecológica, bivši Ministerio de Industria, Energía y Turismo (Zahtjev za prethodnu odluku – Unutarnje tržište električne energije – Zajednička pravila – Direktiva 2003/54/EZ – Članak 3. stavak 2. – Direktiva 2009/72/EZ – Članak 3. stavak 2. – Obveze javne usluge – Pojam – Nacionalni propisi – Financiranje planova energetske učinkovitosti – Imenovanje proizvođača električne energije – Obvezni doprinos)

text:
               24.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 61/12

      Presuda Suda (peto vijeće) od 19. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Audiencia Nacional - Španjolska) – Engie Cartagena S.L. protiv Ministerio para la Transición Ecológica, bivši Ministerio de Industria, Energía y Turismo
      (predmet C-523/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Unutarnje tržište električne energije - Zajednička pravila - Direktiva 2003/54/EZ - Članak 3. stavak 2. - Direktiva 2009/72/EZ - Članak 3. stavak 2. - Obveze javne usluge - Pojam - Nacionalni propisi - Financiranje planova energetske učinkovitosti - Imenovanje proizvođača električne energije - Obvezni doprinos)
      (2020/C 61/13)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Audiencia Nacional

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Engie Cartagena S.L.

         Tuženik: Ministerio para la Transición Ecológica, anciennement Ministerio de Industria, Energía y Turismo

         uz sudjelovanje: Endesa Generación SA, EDP España SAU, Bizkaia Energía, SL, Iberdrola Generación SAU, Tarragona Power SL, Bahia de Bizkaia Electricidad SL, Viesgo Generación SL

         Izreka

      Članak 3. stavak 2. Direktive 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ treba tumačiti na način da financijski doprinos koji je nametnut određenim elektroenergetskim društvima u svrhu financiranja planova uštede energije i energetske učinkovitosti kojima upravlja javno tijelo ne čini obvezu javne usluge obuhvaćenu tom odredbom.

         (1)  SL C 408, 12. 11. 2018.


title: Predmet C-105/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. veljače 2020. uputio Tribunal du travail de Nivelles (Belgija) – UF protiv Union Nationale des Mutualités Libres (Partenamut) (UNMLibres)

text:
               25.5.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 175/5

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. veljače 2020. uputio Tribunal du travail de Nivelles (Belgija) – UF protiv Union Nationale des Mutualités Libres (Partenamut) (UNMLibres)
      (Predmet C-105/20)
      (2020/C 175/05)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal du travail de Nivelles

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: UF

         Tuženik: Union Nationale des Mutualités Libres (Partenamut) (UNMLibres)

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Povređuju li se Kraljevskom uredbom od 20. srpnja 1971. kojom se uvodi osiguranje naknada i rodiljno osiguranje za samozaposlene radnice i bračne drugove koji im pomažu članci 21. i 23. Povelje o temeljnim pravima, Direktiva Vijeća 92/85/EEZ od 19. listopada 1992. o uvođenju mjera za poticanje poboljšanja sigurnosti i zdravlja na radu trudnih radnica te radnica koje su nedavno rodile ili doje (1), Direktiva 2006/54/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. srpnja 2006. o provedbi načela jednakih mogućnosti i jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima zapošljavanja i rada (2), Direktiva Vijeća 86/613/EEZ od 11. prosinca 1986. o primjeni načela jednakog postupanja prema muškarcima i ženama koji obavljaju samostalnu djelatnost, uključujući poljoprivredne djelatnosti, i zaštiti majčinstva (3) te Okvirni sporazum o radu s nepunim radnim vremenom, koji se provodi Direktivom Vijeća 97/81/EZ od 15. prosinca 1997. o radu s nepunim radnim vremenom (4), zato što se tom uredbom ne predviđa odgovarajući doplatak u okviru rodiljnog dopusta za radnicu s nepunim radnim vremenom koja je samozaposlena u okviru druge djelatnosti, ali plaća socijalne doprinose kao radnica u okviru osnovne djelatnosti, iako radnica s nepunim radnim vremenom koja je samozaposlena u okviru osnovne djelatnosti prima ukupan iznos rodiljne naknade?

                  2.

                  Povređuju li se Kraljevskom uredbom od 20. srpnja 1971. kojom se uvodi osiguranje naknada i rodiljno osiguranje za samozaposlene radnice i bračne drugove koji im pomažu članci 21. i 23. Povelje o temeljnim pravima, Direktiva 92/85, Direktiva 2006/54, Direktiva 86/613 te Okvirni sporazum o radu s nepunim radnim vremenom, koji se provodi Direktivom 97/81, zato što se tom uredbom ne predviđa odgovarajući doplatak u okviru rodiljnog dopusta za radnicu koja radi na puno radno vrijeme kad se uzme u obzir rad koji obavlja kao zaposlena osoba i kao samozaposlena osoba, iako samozaposlena radnica s punim radnim vremenom prima ukupan iznos rodiljne naknade?

         (1)  SL 1992., L 348, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 73.)

         (2)  SL 2006., L 204, str. 23. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 246.)

         (3)  SL 1986., L 359, str. 56. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 41.)

         (4)  Direktiva Vijeća 97/81/EZ od 15. prosinca 1997. o Okvirnom sporazumu o radu s nepunim radnim vremenom koji su sklopili UNICE, CEEP i ETUC (SL 1998., L 14, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 131.)


title: Predmet T-81/18: Presuda Općeg suda od 2. travnja 2020. – Barata protiv Parlamenta („Javna služba – Dužnosnici – Promaknuće – Postupak certifikacije – Postupak promaknuća za 2016 – Neuvrštavanje na konačan popis dužnosnika kojima je odobreno sudjelovanje u programu osposobljavanja – Članak 45.a Statuta – Obveza obrazlaganja – Očita pogreška u ocjeni – Jednako postupanje – Prava obrane”)

text:
               25.5.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 175/13

      Presuda Općeg suda od 2. travnja 2020. – Barata protiv Parlamenta
      (Predmet T-81/18) (1)

      („Javna služba - Dužnosnici - Promaknuće - Postupak certifikacije - Postupak promaknuća za 2016 - Neuvrštavanje na konačan popis dužnosnika kojima je odobreno sudjelovanje u programu osposobljavanja - Članak 45.a Statuta - Obveza obrazlaganja - Očita pogreška u ocjeni - Jednako postupanje - Prava obrane”)
      (2020/C 175/14)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: João Miguel Barata (Evere, Belgija) (zastupnici: G. Pandey, D. Rovetta i V. Villante, odvjetnici)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: J. Steele i I. Terwinghe, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a kojim se traži poništenje, kao prvo, odluke od 30. listopada 2017. kojom je Parlament odbio tužiteljevu žalbu; kao drugo, dopisa od 20. ožujka 2017. koje sadržava mišljenje zajedničkog odbora za postupak certifikacije kojim je tijelu za imenovanja preporučeno da odbije tužiteljevu žalbu; kao treće, dopisa od 14. veljače 2017. kojim mu se priopćavaju rezultati te ga se obavještava da je uspostavljen popis od sedam dužnosnika odabranih za sudjelovanje u programu osposobljavanja; kao četvrto, dopisa od 8. prosinca 2016 kojim se tužitelju priopćavaju rezultati nakon prve faze postupka certifikacije za 2016.; kao peto, dopisa od 21. prosinca 2016. kojim se tužitelja obavještava o postupku po njegovom zahtjevu za preispitivanje; i kao šesto, obavijesti o internom natječaju 2016/014 od 7. listopada 2016. koja je osoblju priopćena 20. listopada 2016., te cjelokupnog nacrta popisa dužnosnika odabranih za sudjelovanje u programu osposobljavanja koji je iz toga proizašao.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Joãou Miguelu Barati nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 142, 23. 4. 2018.


title: Predmet T-150/20: Tužba podnesena 24. ožujka 2020. – Tartu Agro protiv Komisije

text:
               25.5.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 175/30

      Tužba podnesena 24. ožujka 2020. – Tartu Agro protiv Komisije
      (Predmet T-150/20)
      (2020/C 175/41)
      Jezik postupka: estonski

         Stranke

         Tužitelj: AS Tartu Agro (zastupnici: T. Järviste, T. Kaurov, M. Peetsalu i M. A. R. Valberg, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  tužbu proglasi dopuštenom;

                  —

                  poništi Odluku Komisije od 24. siječnja 2020. o državnoj potpori SA.39182 (2017/C), koja se odnosi na dodjelu navodne nezakonite potpore društvu Tartu Agro;

                  —

                  Komisiji naloži snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba se temelji na sljedećih osam tužbenih razloga.

                  1.

                  Tužba je dopuštena.

                              —

                              Tužba je dopuštena jer je tužitelj u skladu s pobijanom odlukom navodni primatelj potpore. Stoga se ta odluka na njega odnosi izravno i osobno.

                  2.

                  Komisija je ozbiljno povrijedila materijalne i postupovne odredbe kad je na temelju postupka javne nabave ocijenila je li transakcija u skladu s tržištem, nije ispunila svoju obvezu dokazivanja i pogrešno je protumačila činjenično stanje.

                              —

                              Komisija je morala uzeti u obzir vremenski kontekst trenutka sklapanja ugovora o zakupu, ondašnje gospodarske okolnosti i standarde tumačenja koji su u tom trenutku vrijedili.

                              —

                              Komisija je pogrešno zaključila da postupak javne nabave ne ispunjava zahtjeve koji osiguravaju tržišne uvjete jer su uvjeti postupka javne nabave ukupno gledano omogućili maksimiziranje dobiti države.

                  3.

                  Komisija je ozbiljno povrijedila materijalne i postupovne odredbe kad je ispitala odgovara li kamata dogovorena u ugovoru o zakupu tržišnim uvjetima, povrijedila je pravila o dokazivanju prilikom ispitivanja postojanja državne potpore i pogrešno je protumačila činjenično stanje.

                              —

                              Komisija je utvrdila državnu potporu na temelju irelevantnih i manjkavih podataka. Ona je morala utvrditi da su ulaganja u poboljšanje tla, troškovi za održavanje tla i poboljšanje kvalitete tla u punom opsegu pripadali zakupu.

                              —

                              Komisija je pogrešno zanemarila to da je gospodarska korist koja je navodno proizišla iz ugovora o zakupu privatizacijom i spajanjem dijelova tužitelja i vlasnika u svakom slučaju prestala najkasnije u 2002.

                  4.

                  Komisija je prilikom utvrđivanja visine koristi ozbiljno povrijedila pravne odredbe i pogrešno ocijenila činjenice.

                              —

                              Komisija je prilikom ocjene pogrešno primijenila aritmetičku sredinu i statističke kamate za zakup te povrijedila svoju obvezu obrazlaganja.

                  5.

                  Komisija je ozbiljno povrijedila pravne odredbe i pogrešno ocijenila činjenice kad je činjenično stanje kvalificirala kao novu potporu.

                              —

                              Svaka navodno dodijeljena potpora bila je dodijeljena prije pristupanja Estonije Uniji i u trenutku pristupanja u cijelosti je bila okončana, a poduzetnik je bio privatiziran u 2001. i spajanje dijelova tužitelja i vlasnika dogodilo se u 2002.

                  6.

                  Komisija je ozbiljno povrijedila pravne odredbe i pogrešno protumačila činjenice kad je potporu smatrala samo djelomično zastarjelom.

                              —

                              Komisija je morala doći do zaključka da je državna potpora koja je navodno proizišla iz ugovora o zakupu u cijelosti prestala najkasnije spajanjem dijelova tužitelja i vlasnika u 2002. i da je stoga u cijelosti zastarjela.

                  7.

                  Komisija je povrijedila pravne odredbe kad je Republiku Estoniju u suprotnosti s načelima zaštite legitimnih očekivanja i pravne sigurnosti obvezala da traži povrat potpore od društva Tartu Agro.

                              —

                              Postoje posebne okolnosti iz kojih proizlazi da je povrat u odnosu na tužitelja bio osobito nerazuman – tužitelj nije morao priznati postojanje državne potpore.

                  8.

                  Komisija je ozbiljno povrijedila pravne odredbe i pogrešno protumačila činjenično stanje kad je ocijenila da je potpora nespojiva s unutarnjim tržištem.

                              —

                              Ugovorne stranke sadržajno su obrazložile kako je ugovor o zakupu pridonio poticanju gospodarskog razvoja, ali Komisija to nije sadržajno razmotrila.


title: Predmet T-175/20: Tužba podnesena 31. ožujka 2020. – Laboratorios Ern protiv EUIPO-a – Sanolie (SANOLIE)

text:
               25.5.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 175/35

      Tužba podnesena 31. ožujka 2020. – Laboratorios Ern protiv EUIPO-a – Sanolie (SANOLIE)
      (Predmet T-175/20)
      (2020/C 175/46)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Laboratorios Ern, SA (Barcelona, Španjolska) (zastupnik: R. Guerras Mazón, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Sanolie (Istanbul, Turska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije SANOLIE – prijava za registraciju br. 17 042 292

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 22. siječnja 2020. u predmetu R 2405/2018-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem se prihvaća prijava za sljedeće proizvode u razredu 3.: „Krema za tijelo; kreme za lice; ulja za tijelo; ulja za lice; ulje za kozmetičke potrebe”;

                  —

                  odbije prijavu žiga Europske unije br. 17 042 292 „SANOLIE” za spomenute proizvode u razredu 3. („Krema za tijelo; kreme za lice; ulja za tijelo; ulja za lice; ulje za kozmetičke potrebe”);

                  —

                  naloži tuženiku i, ako je primjenjivo, intervenijentu snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

      Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet C-175/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. travnja 2020. uputio Administratīvā apgabaltiesa (Latvija) – SIA „SS” protiv Valsts ieņēmumu dienests

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. travnja 2020. uputio Administratīvā apgabaltiesa (Latvija) – SIA „SS” protiv Valsts ieņēmumu dienests
      (Predmet C-175/20)
      (2020/C 222/21)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Administratīvā apgabaltiesa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SIA „SS”

         Tuženik: Valsts ieņēmumu dienests

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li zahtjeve utvrđene u Općoj uredbi o zaštiti podataka (1) tumačiti na način da zahtjev za dostavu informacija koji je uputila Porezna uprava, poput spornog zahtjeva u ovom predmetu, na temelju kojeg se zahtijeva dostava informacija koje sadržavaju znatnu količinu osobnih podataka, treba ispunjavati zahtjeve utvrđene u Općoj uredbi o zaštiti podataka (osobito u njezinu članku 5. stavku 1.)?

                  2.

                  Treba li zahtjeve utvrđene u Općoj uredbi o zaštiti podataka tumačiti na način da Porezna uprava može odstupiti od odredbi članka 5. stavka 1. navedene uredbe, čak i ako se propisima na snazi u Republici Latviji navedenoj upravi ne dodjeljuje takva ovlast?

                  3.

                  S obzirom na zahtjeve utvrđene u Općoj uredbi o zaštiti podataka, postoji li legitiman cilj kojim se opravdava obveza – nametnuta zahtjevom za dostavu informacija poput spornog zahtjeva u ovom predmetu – pružanja svih zatraženih podataka u neograničenoj količini i vremenu, a da pritom nije utvrđen datum isteka roka za izvršenje navedenog zahtjeva za dostavu informacija?

                  4.

                  S obzirom na zahtjeve utvrđene u Općoj uredbi o zaštiti podataka, postoji li legitiman cilj kojim se opravdava obveza – nametnuta zahtjevom za dostavu informacija poput spornog zahtjeva u ovom predmetu – pružanja svih zatraženih podataka, iako u zahtjevu za dostavu informacija nije navedena (ili je nepotpuno navedena) svrha dostave informacija?

                  5.

                  S obzirom na zahtjeve utvrđene u Općoj uredbi o zaštiti podataka, postoji li legitiman cilj kojim se opravdava obveza – nametnuta zahtjevom za dostavu informacija poput spornog zahtjeva u ovom predmetu – pružanja svih zatraženih podataka, iako bi se to u praksi odnosilo na apsolutno sve osobe koje su objavile oglas u odjeljku „Osobna vozila” na nekom portalu?

                  6.

                  Koje kriterije treba primijeniti kako bi se provjerilo osigurava li Porezna uprava na odgovarajući način, u svojstvu voditelja obrade, da je obrada podataka (uključujući prikupljanje informacija) u skladu sa zahtjevima utvrđenima u Općoj uredbi o zaštiti podataka?

                  7.

                  Koje kriterije treba primijeniti kako bi se provjerilo je li zahtjev za dostavu informacija, poput spornog zahtjeva u ovom predmetu, odgovarajuće obrazložen i povremen?

                  8.

                  Koje kriterije treba primijeniti kako bi se provjerilo provodi li se obrada osobnih podataka u mjeri u kojoj je to nužno i u skladu sa zahtjevima utvrđenim u Općoj uredbi o zaštiti podataka?

                  9.

                  Koje kriterije treba primijeniti kako bi se provjerilo osigurava li Porezna uprava, u svojstvu voditelja obrade, usklađenost obrade podataka sa zahtjevima utvrđenima u članku 5. stavku 1. Opće uredbe o zaštiti podataka (pouzdanost)?

         (1)  Uredba (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (SL 2016., L 119, str. 1.)


title: Predmet T-217/20: Tužba podnesena 16. travnja 2020. – Helenska Republika protiv Europske komisije

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/26

      Tužba podnesena 16. travnja 2020. – Helenska Republika protiv Europske komisije
      (Predmet T-217/20)
      (2020/C 222/29)
      Jezik postupka: grčki

         Stranke

         Tužitelj: Helenska Republika (zastupnici: E. Tsaousi, A. Vasilopoulou i E. Krompa)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi spornu odluku (1) u dijelu u kojem su njome isključeni iz financiranja Europske unije rashodi Helenske Republike u ukupnom bruto iznosu od 9 657 608,85 eura, koji odgovara ukupnom neto iznosu od 9 590 402,53 eura, nastali i prijavljeni u okviru EPFRR-a u vezi s mjerama 123A, 125A, 321 i 322 programa za ruralni razvoj za razdoblje 2007. – 2013., i mjerama 4.2, 4.3, 7.2 i 7.4 programa za ruralni razvoj za razdoblje 2014. – 2020., za financijske godine od 2011. do 2018., i

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova Helenske Republike.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sedam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvim tužbenim razlogom navodi se da je sporna odluka donesena oslanjanjem na pogrešno tumačenje i pogrešnu primjenu članka 34. stavka 7. Provedbene uredbe (EU) br. 908/2014 (2) jer su financijski ispravci postali nezakoniti kad je Komisija prekoračila svoje ovlasti ocjene i jer je ta odluka nedovoljno obrazložena.

                  2.

                  Drugim tužbenim razlogom navodi se nepostojanje pravne osnove za nametanje ispravka u vezi s rashodima nastalima više od 24 mjeseca prije obavijesti o prvim nalazima, povreda članka 52. stavka 4. Uredbe (EU) br. 1306/2013 (3) i činjenica da je Komisija prekoračila svoju nadležnost ratione temporis kad je nametnula sporne financijske ispravke.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se osobito odnosi na ispravak nametnut za mjere 125A i 123A, temelji se na povredi načelâ ne bis in idem, pravne sigurnosti, dobre uprave, legitimnih očekivanja država članica i proporcionalnosti.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se osobito odnosi na ispravak za mjeru 125A, temelji se na povredi članka 24. stavka 2. točke (b) Uredbe (EU) br. 65/2011 (4), članka 43. Uredbe (EZ) br. 1974/2006 i odredbi nacionalnog programa za ruralni razvoj koji je Komisija odobrila za razdoblje 2007. – 2013., na nedostatnom obrazloženju u pogledu pravne osnove ispravka kao i nepostojanja pravne osnove i obrazloženja te na pogreški koja se tiče činjenica u pogledu nametnutog paušalnog financijskog ispravka i njegove stope (10 %).

                  5.

                  Petim tužbenim razlogom, osobito u dijelu koji se odnosi na ispravak mjere 125A, navodi se da je sporna odluka donesena protivno članku 52. Uredbe (EU) br. 1306/2013, članku 34. Uredbe (EU) br. 908/2014 i Smjernicama C(2015)3675 od 8. lipnja 2015., pravu na prethodno saslušanje i pravima obrane kao i načelima legitimnih očekivanja i proporcionalnosti. Također se zaključuje da je obrazloženje odluke nedostatno i da ona sadržava pogrešku koja se tiče činjenica.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog odnosi se osobito na ispravak nametnut u odnosu na mjere 321 i 322, i temelji se na povredi članka 24. stavka 2. točke (b), Uredbe (EU) br. 65/2011 i Smjernica C(2015)3675 od 8. lipnja 2015., na pogreški koja se tiče činjenica, na pogrešnom obrazloženju i na povredi načela proporcionalnosti.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog odnosi se osobito na ispravak za mjeru 123A. Tim tužbenim razlogom navodi se da je predmetni ispravak nametnut protivno članku 24. stavcima 1. i 2. Uredbe (EU) br. 65/2011, članku 52. Uredbe br. 1306/2013 i članku 34. Uredbe 908/2014 zbog pogreške koja se tiče činjenica i nedostatnog obrazloženja. Njime se također navodi povreda prava na saslušanje i prava obrane na strani Helenske Republike kao i povreda načela proporcionalnosti.

         (1)  Provedbena odluka Komisije (EU) 2020/201 оd 12. veljače 2020. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih rashoda nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (priopćeno pod brojem dokumenta C(2020) 541) (SL 2020., L 42, str. 17.)

         (2)  Provedbena uredba Komisije (EU) br. 908/2014 od 6. kolovoza 2014. o utvrđivanju pravila za primjenu Uredbe (EU) br. 1306/2013 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu agencija za plaćanje i drugih tijela, financijskog upravljanja, poravnanja računa, pravila o kontroli, jamstava i transparentnosti (SL 2014., L 255, str. 59. i ispravak SL 2015., L 114, str. 25.)

         (3)  Uredba (EU) br. 1306/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o financiranju, upravljanju i nadzoru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 352/78, (EZ) br. 165/94, (EZ) br. 2799/98, (EZ) br. 814/2000, (EZ) br. 1290/2005 i (EZ) 485/2008 (SL 2013., L 347, str. 549. i ispravci SL 2014., L 61, str 11., SL 2016., L 130, str. 6., SL 2017., L 327, str. 83., SL 2018., L 233, str., 3.)

         (4)  Uredba Komisije (EU) br. 65/2011 od 27. siječnja 2011. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1698/2005 vezano uz primjenu postupaka kontrole, kao i uvjeta višestruke sukladnosti u vezi s mjerama ruralnog razvoja (SL 2011., L 25, str. 8.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 52., str. 289.).


title: Predmet T-267/20: Tužba podnesena 5. svibnja 2020. – Arbuzov protiv Vijeća

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/31

      Tužba podnesena 5. svibnja 2020. – Arbuzov protiv Vijeća
      (Predmet T-267/20)
      (2020/C 222/34)
      Jezik postupka: češki

         Stranke

         Tužitelj: Sergej Arbuzov (Kijev, Ukrajina) (zastupnik: M. Mleziva, odvjetnik)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2020/373 od 5. ožujka 2020. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (1) i Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2020/370 od 5. ožujka 2020. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (2) u dijelu kojim se ti akti odnose na tužitelja;

                  —

                  Vijeću Europske unije naloži snošenje vlastitih troškova kao i troškova postupka koje je imao tužitelj.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava na dobru upravu

                              —

                              Tužitelj svoju tužbu među ostalim temelji na tome da Vijeće Europske unije, pri donošenju Odluke Vijeća (ZVSP) od 4. ožujka 2019. (3). Vijeće Europske unije nije postupalo s dužnom pažnjom jer prije donošenja pobijane odluke nije uzelo u obzir tužiteljeve tvrdnje ni dokaze koje je on podnio a koji mu idu u prilog, nego se ponajprije oslonilo na kratki sažetak koji je izradio ukrajinski glavni državni odvjetnik i nije zatražilo dopunu informacija o tijeku postupka u Ukrajini.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi tužiteljeva prava vlasništva

                              —

                              Tužitelj u tom pogledu tvrdi da su ograničenja koja su mu propisana neproporcionalna i nepotrebna te narušavaju jamstva međunarodnopravne zaštite njegova prava vlasništva.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi tužiteljevih temeljnih prava koja su mu zajamčena Konvencijom o zaštiti ljudskih prava i temeljnih sloboda

                              —

                              Tužitelj u tom pogledu tvrdi da mu se propisanim ograničenjima povrjeđuje njegovo pravo na pošteno suđenje, presumpcija nevinosti, pravo na obranu kao i pravo na zaštitu privatnog vlasništva.

         (1)  SL 2020., L 71, str. 10.

         (2)  SL 2020., L 71, str. 1.

         (3)  Odluka Vijeća (ZVSP) 2019/354 od 4. ožujka 2019. o izmjeni Odluke Vijeća 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2019., L 64, str. 7.)


title: Predmet T-287/20: Tužba podnesena 15. svibnja 2020. – Eggy Food protiv EUIPO-a (EGGY FOOD)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/38

      Tužba podnesena 15. svibnja 2020. – Eggy Food protiv EUIPO-a (EGGY FOOD)
      (Predmet T-287/20)
      (2020/C 222/42)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Eggy Food GmbH & Co. KG (Osnabrück, Njemačka) (zastupnici: J. Eberhardt i R. Böhm, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava za registraciju žiga Europske unije EGGY FOOD –prijava za registraciju br. 1 795 2953

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 9. ožujka 2020. u predmetu R 1316/2019-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži objavu prijave za registraciju žiga Europske unije br. 1 795 2953;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet C-401/18: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 23. travnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Krajský soud v Praze – Češka Republika) – Herst s.r.o. protiv Odvolací finanční ředitelství (Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Članak 2. stavak 1. točka (b) – Stjecanje robe unutar Zajednice – Članak 20. – Stjecanje prava raspolaganja robom u svojstvu vlasnika – Lančane transakcije kupnje i preprodaje robe s jednim jedinim prijevozom unutar Zajednice – Mogućnost donošenja odluka koje mogu utjecati na pravni položaj robe – Pripisivanje prijevoza – Prijevoz u sustavu odgode plaćanja trošarina – Vremenski učinci presuda o tumačenju)

text:
               13.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 230/3

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 23. travnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Krajský soud v Praze – Češka Republika) – Herst s.r.o. protiv Odvolací finanční ředitelství
      (Predmet C-401/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 2. stavak 1. točka (b) - Stjecanje robe unutar Zajednice - Članak 20. - Stjecanje prava raspolaganja robom u svojstvu vlasnika - Lančane transakcije kupnje i preprodaje robe s jednim jedinim prijevozom unutar Zajednice - Mogućnost donošenja odluka koje mogu utjecati na pravni položaj robe - Pripisivanje prijevoza - Prijevoz u sustavu odgode plaćanja trošarina - Vremenski učinci presuda o tumačenju)
      (2020/C 230/03)
      Jezik postupka: češki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Krajský soud v Praze

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Herst s.r.o.

         Tuženik: Odvolací finanční ředitelství

         Izreka

                  1.

                  Članak 20. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da porezni obveznik koji izvrši jedini prijevoz robe unutar Zajednice u sustavu odgode plaćanja trošarina, s namjerom stjecanja te robe za potrebe svoje gospodarske aktivnosti kada se ona stavi u slobodan promet u državi članici odredišta, stječe pravo raspolaganja navedenom robom u svojstvu vlasnika, u smislu te odredbe, pod uvjetom da može donositi odluke koje mogu utjecati na pravni položaj te iste robe, među kojima osobito odluku o njezinoj prodaji;
                  Okolnost da je taj porezni obveznik od početka imao namjeru stjecanja te robe za potrebe svoje gospodarske aktivnosti kada se ona stavi u slobodan promet u državi članici odredišta jest okolnost koju nacionalni sud treba uzeti u obzir u okviru svoje općenite ocjene svih posebnih okolnosti predmeta koji se pred njim vodi kako bi utvrdio kojem se od uzastopnih stjecanja treba pripisati navedeni prijevoz unutar Zajednice.

                  2.

                  Pravu Unije protivi se to da nacionalni sud, suočen s odredbom nacionalnog poreznog prava kojom je prenesena odredba Direktive 2006/112, a koju je moguće tumačiti na više načina, primijeni tumačenje koje je povoljnije za poreznog obveznika, temeljeći se na nacionalnom ustavnom načelu in dubio mitius, iako je Sud presudio da je takvo tumačenje neusklađeno s pravom Unije.

         (1)  SL C 294, 20. 8. 2018.


title: Predmet C-736/18 P: Presuda Suda (deseto vijeće) od 23. travnja 2020. – Gugler France protiv Alexandera Guglera i Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (Žalba – Žig Europske unije – Figurativni žig koji sadržava verbalni element GUGLER – Zahtjev za proglašavanje žiga ništavim koji je podnio Gugler France SA – Gospodarska povezanost između podnositelja zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim i nositelja osporavanog žiga – Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu)

text:
               13.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 230/8

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 23. travnja 2020. – Gugler France protiv Alexandera Guglera i Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (Predmet C-736/18 P) (1)

      (Žalba - Žig Europske unije - Figurativni žig koji sadržava verbalni element GUGLER - Zahtjev za proglašavanje žiga ništavim koji je podnio Gugler France SA - Gospodarska povezanost između podnositelja zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim i nositelja osporavanog žiga - Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu)
      (2020/C 230/09)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Gugler France (zastupnik: S. Guerlain, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Alexander Gugler (zastupnik: M.-C. Simon, Rechtsanwältin), Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (zastupnik: A. Folliard-Monguiral, agent)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Gugler France SA snosi, osim vlastitih troškova, i troškove Alexandera Guglera te Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) nastale u žalbenom postupku.

         (1)  SL C 112, 25. 3. 2019.


title: Predmet T-465/20: Tužba podnesena 22. srpnja 2020. – Ryanair protiv Komisije

text:
               31.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 287/46

      Tužba podnesena 22. srpnja 2020. – Ryanair protiv Komisije
      (Predmet T-465/20)
      (2020/C 287/68)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Ryanair DAC (Swords, Irska) (zastupnici: E. Vahida, F. Laprévote, S. Rating i I. Metaxas-Maranghidis, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Europske komisije (EU) od 10. srpnja 2010 o državnoj potpori SA.57369 (2020/N) COVID-19 – Portugal – potpora TAP-u (1); i

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.
                  Tužitelj je zatražio i da se ovaj predmet vodi po ubrzanom postupku, predviđenom u članku 23.a Statuta Suda.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog temelji se na tvrdnji da spornom odlukom nije utvrđeno da je potpora obuhvaćena materijalnim područjem primjene Smjernica za sanaciju i restrukturiranje (2).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog temelji se na tvrdnji da je Komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 3. točku (c) UFEU-a.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog temelji se na tvrdnji da su odlukom povrijeđena načela nediskriminacije, slobodnog pružanja usluga i slobode poslovnog nastana.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog temelji se na tvrdnji da je Komisija propustila pokrenuti službeni istražni postupak.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog temelji se na tvrdnji da je odlukom povrijeđena Komisijina obveza obrazlaganja.

         (1)  Odluka Europske komisije (EU) od 10. srpnja 2010 o državnoj potpori SA.57369 (2020/N) COVID-19 – Portugal – potpora TAP-u (SL 2020., C 228, str. 1.)

         (2)  Smjernice o državnim potporama za sanaciju i restrukturiranje nefinancijskih poduzetnika u teškoćama
      (SL 2014., C 249, str.1.)


title: Predmet C-137/18: Rješenje Suda (deveto vijeće) od 6. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Dresden – Njemačka) – hapeg dresden gmbh protiv Bayrische Straße 6-8 GmbH & Co. KG (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Slobodno pružanje usluga – Direktiva 2006/123/EZ – Propis države članice koji predviđa minimalnu tarifu za nagrade za rad inženjera i arhitekata)

text:
               21.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 313/2

      Rješenje Suda (deveto vijeće) od 6. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Dresden – Njemačka) – hapeg dresden gmbh protiv Bayrische Straße 6-8 GmbH & Co. KG
      (Predmet C-137/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Slobodno pružanje usluga - Direktiva 2006/123/EZ - Propis države članice koji predviđa minimalnu tarifu za nagrade za rad inženjera i arhitekata)
      (2020/C 313/02)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Dresden

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: hapeg dresden gmbh

         Tuženik: Bayrische Straße 6-8 GmbH & Co. KG

         Izreka

      Članak 15. stavak 1., članak 15. stavak 2. točku (g) i članak 15. stavak 3. Direktive 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis koji ne dopušta da se u ugovorima s arhitektima ili inženjerima ugovaraju honorari koji su niži od minimalnih iznosa određenih prema Pravilniku o honorarima arhitekata i inženjera predviđenom tim propisom.

         (1)  SL C 268, 30. 7. 2018.


title: Predmet C-647/18: Rješenje Suda (šesto vijeće) od 15. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Okrazhen sad – Vidin – Bugarska) – Corporate Commercial Bank, u stečaju protiv Elit Petrol AD (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Stečajni postupci – Retroaktivna izmjena uvjeta za prijeboj s kreditnom institucijom u stečaju – Vladavina prava – Načelo pravne sigurnosti – Pravo na djelotvoran pravni lijek)

text:
               21.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 313/3

      Rješenje Suda (šesto vijeće) od 15. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Okrazhen sad – Vidin – Bugarska) – Corporate Commercial Bank, u stečaju protiv Elit Petrol AD
      (Predmet C-647/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Stečajni postupci - Retroaktivna izmjena uvjeta za prijeboj s kreditnom institucijom u stečaju - Vladavina prava - Načelo pravne sigurnosti - Pravo na djelotvoran pravni lijek)
      (2020/C 313/04)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Okrazhen sad – Vidin

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Corporate Commercial Bank, u stečaju

         Tuženik: Elit Petrol AD

         Izreka

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je odlukom od 15. listopada 2018. uputio Okrazhen sad Vidin (Okružni sud u Vidinu, Bugarska) očito je nedopušten.

         (1)  SL C 455, 17. 12. 2018.


title: Predmet C-522/18: Rješenje Suda (treće vijeće) od 29. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Najwyższy – Poljska) – DŚ protiv Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Jaśle (Zahtjev za prethodnu odluku – Obustava postupka)

text:
               21.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 313/2

      Rješenje Suda (treće vijeće) od 29. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Najwyższy – Poljska) – DŚ protiv Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Jaśle
      (Predmet C-522/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Obustava postupka)
      (2020/C 313/03)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Najwyższy

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: DŚ

         Tuženik: Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Jaśle

         Uz sudjelovanje: Prokuratura Krajowa

         Izreka

      Obustavlja se postupak povodom zahtjeva za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Najwyższy (Vrhovni sud, Poljska) odlukom od 2. kolovoza 2018. u predmetu C-522/18.

         (1)  SL C 427, 26. 11. 2018.


title: Predmet C-11/19: Rješenje Suda (deveto vijeće) od 6. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – Azienda ULSS n. 6 Euganea protiv Pia Opera Croce Verde Padova (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Javna nabava – Direktiva 2014/24/EU – Članak 10. točka (h) – Članak 12. stavak 4. – Posebna izuzeća za ugovore o uslugama – Usluge civilne obrane, civilne zaštite i sprečavanja opasnosti – Neprofitne organizacije ili udruženja – Usluga redovnog i hitnog sanitetskog prijevoza – Regionalno zakonodavstvo prema kojem se prednost daje partnerstvu između javnih naručitelja – Sloboda država članica u pogledu izbora načina pružanja usluga – Granice – Obveza obrazlaganja)

text:
               21.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 313/4

      Rješenje Suda (deveto vijeće) od 6. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – Azienda ULSS n. 6 Euganea protiv Pia Opera Croce Verde Padova
      (Predmet C-11/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Javna nabava - Direktiva 2014/24/EU - Članak 10. točka (h) - Članak 12. stavak 4. - Posebna izuzeća za ugovore o uslugama - Usluge civilne obrane, civilne zaštite i sprečavanja opasnosti - Neprofitne organizacije ili udruženja - Usluga redovnog i hitnog sanitetskog prijevoza - Regionalno zakonodavstvo prema kojem se prednost daje partnerstvu između javnih naručitelja - Sloboda država članica u pogledu izbora načina pružanja usluga - Granice - Obveza obrazlaganja)
      (2020/C 313/05)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Azienda ULSS n. 6 Euganea

         Tuženik: Pia Opera Croce Verde Padova

         uz sudjelovanje: Azienda Ospedaliera di Padova, Regione Veneto, Croce Verde Servizi

         Izreka

                  1.

                  Članak 10. točku (h) i članak 12. stavak 4. Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ treba tumačiti na način da im se ne protivi regionalni propis koji provođenje postupka javne nabave uvjetuje okolnošću da partnerstvo između tijela koja pripadaju javnom sektoru ne može osigurati pružanje usluge redovnog sanitetskog prijevoza, sve dok se izborom određenog načina pružanja usluga, koji je izvršen u fazi koja prethodi fazi javne nabave, poštuju načela jednakog postupanja, nediskriminacije, uzajamnog priznavanja, proporcionalnosti i transparentnosti.

                  2.

                  Članak 10. točku (h) i članak 12. stavak 4. Direktive 2014/24 treba tumačiti na način da im se ne protivi regionalni propis koji određuje da javni naručitelj treba obrazložiti svoj izbor o dodjeli ugovora o usluzi redovnog sanitetskog prijevoza putem javne nabave umjesto izravne dodjele ugovora na temelju sporazuma sklopljenog s drugim javnim naručiteljem.

         (1)  SL C 164, 13. 5. 2019.


title: Spojeni predmeti C-89/19 do 91/19: Rješenje Suda (deveto vijeće) od 6. veljače 2020. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Consiglio di Stato – Italija) – Rieco SpA protiv Comune di Lanciano, Ecolan SpA (C-89/19), Comune di Ortona, Ecolan SpA (C-90/19), Comune di San Vito Chietino, Ecolan SpA (C-91/19) (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Javna nabava – Direktiva 2014/24/EU – Članak 12. stavak 3. – Nacionalni propis koji potiče provedbu postupaka javne nabave na štetu in-house ugovora – Sloboda država članica u pogledu izbora načina pružanja usluga – Granice – Nacionalno zakonodavstvo koje isključuje mogućnost da javni naručitelj stječe, u kapitalu tijela koje je u vlasništvu javnih naručitelja, udjele koji ne mogu jamčiti kontrolu nad tim tijelom ili ovlast blokiranja)

text:
               21.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 313/5

      Rješenje Suda (deveto vijeće) od 6. veljače 2020. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Consiglio di Stato – Italija) – Rieco SpA protiv Comune di Lanciano, Ecolan SpA (C-89/19), Comune di Ortona, Ecolan SpA (C-90/19), Comune di San Vito Chietino, Ecolan SpA (C-91/19)
      (Spojeni predmeti C-89/19 do 91/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Javna nabava - Direktiva 2014/24/EU - Članak 12. stavak 3. - Nacionalni propis koji potiče provedbu postupaka javne nabave na štetu in-house ugovora - Sloboda država članica u pogledu izbora načina pružanja usluga - Granice - Nacionalno zakonodavstvo koje isključuje mogućnost da javni naručitelj stječe, u kapitalu tijela koje je u vlasništvu javnih naručitelja, udjele koji ne mogu jamčiti kontrolu nad tim tijelom ili ovlast blokiranja)
      (2020/C 313/06)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Rieco SpA

         Tuženici: Comune di Lanciano, Ecolan SpA (C-89/19), Comune di Ortona, Ecolan SpA (C-90/19), Comune di San Vito Chietino, Ecolan SpA (C-91/19)

         Uz sudjelovanje: Comune di Ortona (C-89/19), Comune di Treglio (C-89/19), Autorità nazionale anticorruzione (ANAC)

         Izreka

                  1.

                  Članak 12. stavak 3. Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis koji sklapanje in-house transakcije, nazvane i „in-house ugovor”, uvjetuje nemogućnošću provedbe postupka javne nabave i, u svakom slučaju, time da javni naručitelj dokaže da za zajednicu postoje prednosti posebno povezane sa sklapanjem in-house transakcije.

                  2.

                  Članak 12. stavak 3. Direktive 2014/24 treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis koji sprječava javnog naručitelja da stekne udjele u kapitalu subjekta čiji je kapital u vlasništvu drugih javnih naručitelja ako ti udjeli ne mogu jamčiti kontrolu ili ovlast blokiranja i ako navedeni javni naručitelj namjerava kasnije steći poziciju zajedničke kontrole i, slijedom toga, mogućnost izravnih dodjela ugovorâ u korist onog subjekta u čijem kapitalu sudjeluje više javnih naručitelja.

         (1)  SL C 182, 27. 5. 2019.


title: Predmet C-172/19 P: Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 31. siječnja 2020. – Association européenne du charbon et du lignite (Euracoal) protiv Deutscher Braunkohlen-Industrie – Verein eV, Lausitz Energie Kraftwerke AG, Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft mbH eins energie in sachsen GmbH & Co. KG, Europska komisija (Žalba – Članak 181. Poslovnika Suda – Okoliš – Direktiva 2010/75/EU – Zaključci o najboljim raspoloživim tehnikama (NRT-i) – Provedbena odluka (EU) 2017/1442 – Veliki uređaji za loženje – Tužba za poništenje – Nedopuštenost – Nepostojanje izravnog utjecaja – Sudjelovanje u postupku koji je doveo do donošenja akta – Postupovna jamstva prilikom donošenja akta – Izmjena obrazloženja – Nepostojanje žalbenih razloga koji se temelje na povredi žaliteljevih postupovnih prava žalitelja – Nepostojanje osobnog utjecaja – Očito neosnovana žalba)

text:
               21.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 313/6

      Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 31. siječnja 2020. – Association européenne du charbon et du lignite (Euracoal) protiv Deutscher Braunkohlen-Industrie – Verein eV, Lausitz Energie Kraftwerke AG, Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft mbH eins energie in sachsen GmbH & Co. KG, Europska komisija
      (Predmet C-172/19 P) (1)

      (Žalba - Članak 181. Poslovnika Suda - Okoliš - Direktiva 2010/75/EU - Zaključci o najboljim raspoloživim tehnikama (NRT-i) - Provedbena odluka (EU) 2017/1442 - Veliki uređaji za loženje - Tužba za poništenje - Nedopuštenost - Nepostojanje izravnog utjecaja - Sudjelovanje u postupku koji je doveo do donošenja akta - Postupovna jamstva prilikom donošenja akta - Izmjena obrazloženja - Nepostojanje žalbenih razloga koji se temelje na povredi žaliteljevih postupovnih prava žalitelja - Nepostojanje osobnog utjecaja - Očito neosnovana žalba)
      (2020/C 313/07)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Association européenne du charbon et du lignite (Euracoal) (zastupnici: W. Spieth i N. Hellermann, Rechtsanwälte)

         Druge stranke u postupku: Deutscher Braunkohlen-Industrie – Verein eV, Lausitz Energie Kraftwerke AG, Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft mbH, eins energie in sachsen GmbH & Co. KG (zastupnici: W. Spieth i N. Hellermann, Rechtsanwälte), Europska komisija (zastupnici: R. Tricot i A. C. Becker, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija kao očito neosnovana.

                  2.

                  Association européenne du charbon et du lignite (Euracoal) dužna je snositi troškove.

         (1)  SL C 164, 13. 5. 2019.


title: Predmet C-368/19: Rješenje Suda (osmo vijeće) od 16. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Vodafone Italia SpA, Lindam Srl protiv Roma Capitale, Regione Lazio, Vodafone Italia SpA, Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Wind Telecomunicazioni SpA (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda – Usklađivanje zakonodavstava – Elektroničke komunikacijske mreže i usluge – Ograničenja postavljanja antena mobilne telefonije koja su nametnula lokalna tijela – Nepostojanje dostatnih pojašnjenja o razlozima koji opravdavaju potrebu odgovora na prethodno pitanje u svrhu rješavanja spora iz glavnog postupka – Očita nedopuštenost)

text:
               21.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 313/6

      Rješenje Suda (osmo vijeće) od 16. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Vodafone Italia SpA, Lindam Srl protiv Roma Capitale, Regione Lazio, Vodafone Italia SpA, Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Wind Telecomunicazioni SpA
      (Predmet C-368/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda - Usklađivanje zakonodavstava - Elektroničke komunikacijske mreže i usluge - Ograničenja postavljanja antena mobilne telefonije koja su nametnula lokalna tijela - Nepostojanje dostatnih pojašnjenja o razlozima koji opravdavaju potrebu odgovora na prethodno pitanje u svrhu rješavanja spora iz glavnog postupka - Očita nedopuštenost)
      (2020/C 313/08)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Vodafone Italia SpA, Lindam Srl

         Tuženici: Roma Capitale, Regione Lazio, Vodafone Italia SpA, Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Wind Telecomunicazioni SpA

         Uz sudjelovanje: Regione Lazio, Wind Tre SpA, Telecom Italia SpA, Ente Suore Francescane Missionarie del Cuore Immacolato di Maria i dr., Agenzia Regionale Protezione Ambiente (ARPA), Congregazione delle Religiose di Gesù e Maria

         Izreka

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato (Državno vijeće, Italija), odlukom od 2. veljače 2018., očito je nedopušten.

         (1)  SL C 312, 16. 9. 2019.


title: Predmet C-381/19: Rješenje Suda (deveto vijeće) od 15. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Curtea de Apel Cluj – Rumunjska) – SC Banca E S.A. protiv G.D. (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Zaštita potrošača – Direktiva 93/13/EZ – Uvođenje novog pravnog sredstva tijekom postupka – Načela pravne sigurnosti i djelotvornosti)

text:
               21.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 313/7

      Rješenje Suda (deveto vijeće) od 15. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Curtea de Apel Cluj – Rumunjska) – SC Banca E S.A. protiv G.D.
      (Predmet C-381/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Zaštita potrošača - Direktiva 93/13/EZ - Uvođenje novog pravnog sredstva tijekom postupka - Načela pravne sigurnosti i djelotvornosti)
      (2020/C 313/09)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Cluj

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SC Banca E S.A.

         Tuženik: G.D.

         Izreka

      Načelo pravne sigurnosti i načelo djelotvornosti treba tumačiti na način da im se ne protivi postupovno pravilo kojim se mijenja sustav pravnih sredstava predviđen nacionalnim pravnim sustavom a kojim se uvodi dodatno pravno sredstvo i stupanj sudske nadležnosti, i koje se primjenjuje na postupak između potrošača i prodavatelja robe ili pružatelja usluga koji je u trenutku te izmjene već u tijeku, s obzirom na to da na to novo pravno sredstvo imaju pravo i potrošač i prodavatelj robe ili pružatelj usluga.

         (1)  SL C 288, 26. 8. 2019.


title: Predmet C-226/20 P: Žalba koju je 29. svibnja 2020. podnio Eurofer, Association Européenne de l'Acier, AISBL protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 12. ožujka 2020. u predmetu T-835/17, Eurofer protiv Komisije

text:
               21.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 313/8

      Žalba koju je 29. svibnja 2020. podnio Eurofer, Association Européenne de l'Acier, AISBL protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 12. ožujka 2020. u predmetu T-835/17, Eurofer protiv Komisije
      (Predmet C-226/20 P)
      (2020/C 313/10)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Eurofer, Association Européenne de l'Acier, AISBL (zastupnici: J. Killick, advocaat, G. Forwood, avocate)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, HBIS Group Serbia Iron & Steel LLC Belgrade

         Žalbeni zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu;

                  —

                  poništi članak 2. sporne uredbe (1);

                  —

                  podredno, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje i;

                  —

                  naloži Komisiji i intervenijentu u postupku pred Općim sudom snošenje troškova žalbe i postupka pred Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog žalbi, žalitelj se poziva na četiri žalbena razloga.

                  1.

                  Pogreška koja se tiče prava počinjena tumačenjem članka 3. stavka 4. temeljne uredbe (2) na način da Komisija ima diskrecijsko pravo smatrati uvoz koji predstavlja tržišni udio veći od 1 % „zanemarivim”.

                  2.

                  Pogreške u pogledu ocjene da je „obujam uvoza” iz Srbije bio „zanemariv” u smislu članka 3. stavka 4. temeljne uredbe. Opći sud je posebice počinio:

                              2.1.

                              pogrešku koja se tiče prava jer je uključio elemente cijene u procjenu zanemarivosti, a riječ je o isključivo kvantitativnoj ocjeni vezanoj za obujam;

                              2.2.

                              podredno, pogrešku koja se tiče prava jer nije uzeo u obzir druge čimbenike (osobito podatke o sniženjima cijena) koji su (točnije) mogli ukazati na mogući utjecaj koji je obujam uvoza mogao imati; i

                              2.3.

                              nadalje, očitu pogrešku u ocjeni i iskrivljavanje dokaza jer je utvrdio da bi prosječne cijene povezane s obujmom koji je jednak beznačajnom tržišnom udjelu mogle, same za sebe, poduprijeti utvrđenje da je obujam „zanemariv” i u ovom konkretnom slučaju.

                  3.

                  Pogreške vezane za utvrđenje da su „zaštitne mjere nepotrebne” u smislu članka 9. stavka 2. temeljne uredbe. Opći je sud posebice počinio:

                              3.1.

                              pogrešku koja se tiče prava jer je utvrdio da je Komisija mogla završiti istragu bez analize potencijalne povrede; i

                              3.2.

                              pogrešku koja se tiče prava i očitu pogrešku u ocjeni jer je utvrdio da Komisija nije prekoračila svoju diskrecijsku ovlast primjenom članka 9. stavka 2. temeljne uredbe.

                  4.

                  Pogrešku koja se tiče prava jer je utvrdio da Komisija nije bila obvezna objaviti podatke o sniženjima cijena u vezi sa srpskim izvoznikom. Opći je sud konkretno počinio:

                              4.1.

                              pogrešku koja se tiče prava jer je utvrdio da poštovanje Euroferovih prava obrane nije zahtijevalo otkrivanje podataka o sniženjima cijena;

                              4.2.

                              pogrešku koja se tiče prava jer je utvrdio da se pritužba u antidampinškoj istrazi ne može temeljiti na zahtjevima koji proizlaze iz poštovanja prava obrane; i

                              4.3.

                              pogrešku koja se tiče prava jer je utvrdio da sporna uredba poštuje načelo dobre uprave utvrđeno u članku 41. Povelje o temeljnim pravima.

         (1)  Provedbena uredba Komisije (EU) 2017/1795 оd 5. listopada 2017. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz određenih toplovaljanih plosnatih proizvoda od željeza, nelegiranog čelika ili drugog legiranog čelika podrijetlom iz Brazila, Irana, Rusije i Ukrajine te o završetku ispitnog postupka u vezi s uvozom određenih toplovaljanih plosnatih proizvoda od željeza, nelegiranog čelika ili drugog legiranog čelika podrijetlom iz Srbije (SL 2017., L 258, str. 24.).

         (2)  Uredba (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije (SL 2016., L 176, str. 21.).


title: Predmet C-247/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. travnja 2020. uputio Appeals Service Northern Ireland (Ujedinjena Kraljevina) – VI protiv Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               21.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 313/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. travnja 2020. uputio Appeals Service Northern Ireland (Ujedinjena Kraljevina) – VI protiv Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Predmet C-247/20)
      (2020/C 313/11)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Appeals Service Northern Ireland

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: VI

         Tuženik: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Mora li dijete koje ima stalno boravište u zemlji EGP-a imati sveobuhvatno zdravstveno osiguranje da bi zadržalo pravo boravka, kao što bi ga imalo da je samodostatna osoba u smislu članka 4. stavka 1. Uredbe iz 2016.?

                  2.

                  Je li odredba, iz članka 4. stavka 3. točke (b) Immigration (European Economic Area) Regulations 2016 (Uredba iz 2016. o useljavanju (Europski gospodarski prostor)), prema kojoj student ili samodostatna osoba uvjet posjedovanja sveobuhvatnog zdravstvenog osiguranja u Ujedinjenoj Kraljevini ispunjava, u vezi s člankom 16. stavkom 2. točkom b. podtočkom ii. te uredbe, samo ako to osiguranje pokriva i tu osobu i sve relevantne članove njezine obitelji, nezakonita prema pravu Unije s obzirom na članak 7. stavak 1. Direktive 2004/38 (1) i utvrđenje Suda Europske unije u točki 70. presude Teixiera, C-480/08?

                  3.

                  U vidu utvrđenja u točki 53. presude Ahmad protiv Secretary of State for the Home Department (2014) EWCA Civ 988, smatra li se važeći recipročni režim Zajedničkog putnog prostora o obuhvatu zdravstvenog osiguranja koji je na snazi između Ujedinjene Kraljevine i Republike Irske „recipročnim režimom” te čini li stoga sveobuhvatno zdravstveno osiguranje za potrebe članka 4. stavka 1. Uredbe iz 2016.?

         (1)  Direktiva 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji na slobodno kretanje i boravište na području države članice, kojom se izmjenjuje Uredba (EEZ) br. 1612/68 i stavljanju izvan snage direktive 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ (SL 2004., L 158, str. 77.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 42. i ispravak SL 2016., L 87, str. 36.)


title: Predmet C-261/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. lipnja 2020. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – Thelen Technopark Berlin GmbH protiv MN

text:
               21.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 313/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. lipnja 2020. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – Thelen Technopark Berlin GmbH protiv MN
      (Predmet C-261/20)
      (2020/C 313/12)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Thelen Technopark Berlin GmbH

         Tuženik: MN

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Proizlazi li iz prava Unije, osobito iz članka 4. stavka 3. UEU-a, članka 288. trećeg stavka UFEU-a i članka 260. stavka 1. UFEU-a da članak 15. stavak 1., članak 15. stavak 2. točka (g) i članak 15. stavak 3. Direktive 2006/123 o uslugama na unutarnjem tržištu (1) ima izravni učinak u okviru sudskog postupka koji je u tijeku između pojedinaca tako da više ne treba primjenjivati nacionalne odredbe članka 7. njemačkog Verordnunga über die Honorare für Architekten- und Ingenieurleistungen (Uredba o naknadama arhitekata i inženjera, u daljnjem tekstu: HOAI) koje se protive toj direktivi i u skladu s kojima su najniže tarife koje su u toj uredbi o naknadama utvrđene za usluge planiranja i nadzora koje pružaju arhitekti i inženjeri obvezujuće, osim u određenim iznimnim slučajevima, te u skladu s kojima sporazum o naknadi kojim se ide ispod najniže tarife nije valjan u ugovorima s arhitektima ili inženjerima?

                  2.

                  U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje:

                              a)

                              Je li u pogledu odredbe članka 7. HOAI-ja o obvezujućim najnižim tarifama za usluge planiranja i nadzora koje pružaju arhitekti i inženjeri Savezna Republika Njemačka počinila povredu slobode poslovnog nastana u skladu s člankom 49. UFEU-a ili drugih općih načela prava Unije?

                              b)

                              U slučaju potvrdnog odgovora na pitanje 2.(a): proizlazi li iz takve povrede da se u sudskom postupku koji je u tijeku između pojedinaca više ne mogu primjenjivati nacionalne odredbe o obvezujućim najnižim tarifama (u ovom slučaju: članak 7. HOAI-ja)?

         (1)  SL 2006., L 376, str. 36. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 47., str. 160.)