title: Presuda Suda (deseto vijeće) od 9. ožujka 2017.#Ellinikos Chrysos AE Metalleion kai Viomichanias Chrysou protiv Europske komisije.#Žalba – Državne potpore – Prijenos rudnika po cijeni nižoj od stvarne tržišne vrijednosti – Oslobođenje od poreza na transakciju prijenosa – Procjena iznosa dodijeljene prednosti.#Predmet C-100/16 P.

text:
         PRESUDA SUDA (deseto vijeće)
      9. ožujka 2017. (
            *1
         )*
      „Žalba — Državne potpore — Prijenos rudnika po cijeni nižoj od stvarne tržišne vrijednosti — Oslobođenje od poreza na transakciju prijenosa — Procjena iznosa dodijeljene prednosti“
      U predmetu C‑100/16 P,
      povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 18. veljače 2016.,

         Ellinikos Chrysos AE Metalleion kai Viomichanias Chrysou, kojeg zastupaju V. Christianos i I. Soufleros, dikigoroi,
      tužitelj,
      a druge stranke postupka su:

         Helenska Republika,

      tužitelj u prvom stupnju,

         Europska komisija, koju zastupaju É. Gippini Fournier i A. Bouchagiar, u svojstvu agenata,
      tuženik u prvom stupnju,
      SUD (deseto vijeće),
      u sastavu: M. Berger, predsjednica vijeća, A. Borg Barthet i E. Levits (izvjestitelj), suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Wathelet,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Svojom žalbom Ellinikos Chrysos AE Metalleion kai Viomichanias Chrysou (u daljnjem tekstu: Ellinikos Chrysos) zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 9. prosinca 2015., Grčka i Ellinikos Chrysos/Komisija (T‑233/11 i T‑262/11, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2015:948), u dijelu u kojem je Opći sud odbio njihovu tužbu za poništenje Odluke Komisije 2011/452/EU od 23. veljače 2011. o državnoj potpori C 48/08 (ex NN 61/08) koju je Grčka dodijelila u korist Ellinikos Chrysos AE (SL 2011., L 193, str. 27., u daljnjem tekstu: sporna odluka).

         Okolnosti spora i sporna odluka

               2

               TVX Hellas AE je do 2003. iskorištavao rudnike zlata u Kassandri (Grčka). Na temelju izvansudske nagodbe od 12. prosinca 2003., Helenska je Republika stekla vlasništvo imovine TVX Hellasa za iznos od 11 milijuna eura, te ga je oslobodila - kao i njegovo društvo majku TVX Gold Inc. - bilo kakve upravne ili kaznene odgovornosti ili obveze za eventualne povrede zakonodavstva o zaštiti okoliša.

               3

               Ta je nagodba potvrđena člankom 51. Zakona br. 3220/2004, dok je člankom 52. navedenog zakona potvrđen ugovor kojim je Helenska Republika Ellinikos Chrysosu ustupila imovinu TVX Hellasa za iznos od 11 milijuna eura. Navedena se imovina sastoji od rudnika zlata, zemljišta i zaliha zlata. Osim toga, stjecatelj se obvezao, kao prvo, poduzeti radnje i postupke zaštite okoliša i održavanja u roku određenom za dodjelu potrebnih dozvola i odobrenja, i, kao drugo, poduzeti mjere potrebne za pokretanje iskorištavanja rudnika u Kassandri u roku od tri mjeseca. Kao treće, stjecatelj se obvezao sastaviti sveobuhvatan investicijski projekt razvoja rudnika Kassandra te izgradnje i poslovanja talionice zlata, u roku od 24 mjeseca.

               4

               Usto, člankom 5. navedenog ugovora određivalo se da je transakcija prijenosa imovine na Ellinikos Chrysos izuzeta od pristojbi i poreza.

               5

               Nakon što je zaprimila pritužbu u vezi s navedenom transakcijom, Europska je komisija poslala grčkim tijelima zahtjev za informacije. Ona je odlukom od 10. prosinca 2008. pokrenula formalni istražni postupak u skladu s člankom 108. stavkom 2. UFEU‑a. S tim u vezi Ellinikos Chrysos podnio je svoja očitovanja.

               6

               Europska je komisija spornom odlukom u biti smatrala da transakcija prijenosa imovine TVX Hellasa na Ellinikos Chrysos od strane Helenske Republike predstavlja potporu nespojivu s unutrašnjim tržištem te da ta država članica treba provesti njezin povrat. Komisija je tom odlukom smatrala, s jedne strane, da su rudnici u Kassandri prodani Ellinikos Chrysosu za cijenu manju od tržišne vrijednosti i, s druge strane, da izuzeće od plaćanja pristojbi ili drugih poreza u vezi s transakcijom prijenosa spornog zemljišta predstavlja dodatni element predmetne potpore. Ukupni je iznos potpore utvrđen u visini od 15,34 milijuna eura.

         Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda

               7

               U prilog svojoj tužbi za poništenje sporne odluke tužitelj je isticao dva tužbena razloga, od kojih je prvi bio podijeljen u više prigovora.

               8

               Drugim je prigovorom iz prvog tužbenog razloga - koji je Opći sud sažeo u točki 65. pobijane presude - tužitelj tvrdio da je Komisija netočno primijenila i ocijenila stručno izvješće o procjeni rudnika Kassandra iz 2004. godine koje je za račun društva European Goldfields Ltd., u vezi s njegovim planom povećanja kapitala u Ellinikos Chrysosu, izradilo međunarodno konzultantsko društvo specijalizirano za rudarski sektor (u daljnjem tekstu: stručno izvješće) na koje se Komisija oslonila radi procjene vrijednosti rudnika. Opći je sud utvrdio elemente koji se odnose na kontekst u kojem je to izvješće napisano, datum njegova sastavljanja i definiciju rudnika u pogonu koja je u njemu sadržana, kao i elemente koji ga čine neprikladnim za procjenu vrijednosti navedenih rudnika. Osim toga, Opći je sud u točki 92. pobijane presude istaknuo da je nesporno da tužitelj ne osporava ni pouzdanost ni objektivnost stručnog izvješća.

               9

               Nakon što je odbio argument koji se odnosi na datum sastavljanja navedenog izvješća, Opći je sud utvrdio da se u izvješću smatra da se rudnik koji je u pogonu ili je predmet studije o izvedivosti nalazi u stanju „blizu proizvodnje”, što je prema tom izvješću bio slučaj s rudnicima Stratoni, Olympiada i Skouries koji su se nalazili u okviru rudnika Kassandre.

               10

               Stoga je Opći sud u točki 99. pobijane presude odbio drugi prigovor prvog tužbenog razloga.

               11

               Osim toga, Opći je sud u točki 100. pobijane presude podsjetio da stručno izvješće usvaja takozvani „prihodovni pristup” u svrhu ocjene vrijednosti predmetnih rudnika, a čiju relevantnost Ellinikos Chrysos nije doveo u pitanje.

               12

               Kada je riječ o vrijednosti rudnika Skouries, Opći je sud u točki 103. pobijane presude istaknuo da je, u skladu sa stručnim izvješćem, sačinjena studija o izvedivosti, tako da je ta vrijednost utvrđena prema prihodovnom pristupu, uz uzimanje u obzir troškova razvoja, izgradnje i poslovanja kao i upravnih troškova za dobivanje dozvole za eksploatiranje.

               13

               Kada je riječ o vrijednosti zemljišta predmetnih rudnika, Opći je sud u točkama 126. i 127. pobijane presude podsjetio da ih je Komisija smatrala imovinom prenesenom Ellinikos Chrysosu, čija je vrijednost procijenjena stručnim izvješćem na temelju informacija koje je dostavio tužitelj. Opći je sud u točki 132. pobijane presude potvrdio tu vrijednost, te je tužbu u cijelosti odbio.

         Zahtjevi stranaka

               14

               Ellinikos Chrysos od Suda zahtijeva da:

                        —

                        ukine pobijanu presudu i vrati predmet Općem sudu, i

                        —

                        naloži Komisiji snošenje troškova.

               15

               Komisija od Suda zahtijeva da:

                        —

                        odbije žalbu, i

                        —

                        naloži Ellinikos Chrysosu snošenje troškova.

         O žalbi

         Uvodna razmatranja

               16

               U potporu svojoj žalbi žalitelj ističe tri žalbena razloga, koji se temelje na nepostojanju obrazloženja pobijane presude u pogledu procjene vrijednosti prenesenih rudnika, nepostojanju obrazloženja te presude u pogledu procjene vrijednosti ustupljenih zemljišta i na pogrešnoj procjeni prednosti koja proizlazi iz izuzeća od poreza na transakciju prijenosa.

               17

               U osnovi žalitelj tim trima žalbenim razlozima osporava procjenu Općeg suda iznosa prednosti koja mu je dodijeljena, a koja proizlazi iz transakcije prijenosa rudnika i zemljišta Kassandre.

               18

               U tom pogledu, kao prvo, ustaljena je sudska praksa da Komisija, kako bi procijenila vrijednost potpore u smislu članka 107. UFEU‑a, mora provesti složene ekonomske ocjene (vidjeti, u tom smislu, presudu od 2. rujna 2010., Komisija/Scott, C‑290/07 P, EU:C:2010:480, t. 68.).

               19

               U tim okolnostima kontrola takve transakcije od strane suda Unije nužno mora biti ograničena. Sud se ograničava na provjeru poštovanja pravila postupka i obrazloženja, materijalne točnosti činjenica te postojanja očite pogreške u ocjeni i zlouporabe ovlasti (vidjeti u tom smislu presudu od 12. listopada 2016., Land Hessen/Pollmeier Massivholz, C‑242/15 P, još neobjavljeno, EU:C:2016:765, t. 28.).

               20

               Osobito, nije na sudu Unije da u okviru tog nadzora zamijeni Komisijinu gospodarsku ocjenu svojom (presuda od 24. listopada 2013., Land Burgenland i dr./Komisija, C‑214/12 P, C‑215/12 P i C‑223/12 P, EU:C:2013:682, t. 78.).

               21

               Kao drugo, valja podsjetiti da je sukladno članku 256. UFEU‑a i članku 58. prvom stavku Statuta Suda Europske unije žalba podnesena Sudu ograničena na pitanja prava. Opći sud je stoga jedini nadležan za utvrđivanje i ocjenu relevantnih činjenica kao i ocjenu dokaza. Ocjenjivanje činjenica i dokaza dakle ne predstavlja, osim u slučaju njihova iskrivljavanja, pravno pitanje koje je kao takvo podložno nadzoru Suda u okviru žalbe (presuda od 26. siječnja 2017., Masco i dr./Komisija, C‑614/13 P, EU:C:2017:63, t. 35.).

               22

               Stoga se ovu žalbu može usvojiti jedino ako Ellinikos Chrysos dokaže da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava ili da je iskrivio činjenice ili dokaze kada je izvršavao svoj ograničeni nadzor Komisijine ocjene iznosa sporne potpore.

         Prvi žalbeni razlog

      Argumentacija stranaka

               23

               Svojim prvim žalbenim razlogom žalitelj ističe, kao prvo, da je Opći sud pogrešno u točki 103. pobijane presude zaključio da je u trenutku prodaje rudnik Stratoni bio u pogonu. Naime, iz sporne odluke proizlazi da su u svim rudnicima Kassandre aktivnosti bile prekinute. Kada je riječ o rudniku Skouries, Opći sud nije mogao potvrditi da isti ima pozitivnu vrijednost te istodobno utvrditi da on predstavlja obično nalazište i da nema ni prikladnu infrastrukturu ni rudarsku dozvolu.

               24

               Kao drugo, Opći sud nije odgovorio na argument žalitelja kojim se osporava korištenje - u svrhu procjene vrijednosti prenesenih rudnika - stručnog izvješća, a zbog okolnosti u kojima je ono izrađeno. Usto, Opći je sud u točkama 96. i 97. pobijane presude uzeo u obzir pogrešne podatke iz tog izvješća, u pogledu stvarnog ponovnog pokretanja rudnika Stratoni i Olympiada. Iz toga proizlazi pogrešna procjena prednosti koju je Ellinikos Chrysos izvukao iz kupnje rudnika Kassandra.

               25

               Kao treće, Opći sud nije uzeo u obzir - kako bi potvrdio procjenu te prednosti - određene troškove povezane s infrastrukturom koju treba izgraditi kako bi rudnik Skouries postao operabilan.

               26

               Komisija ističe neosnovanost prvog žalbenog razloga.

         Ocjena Suda

               27

               Kada je riječ o prvom dijelu prvog žalbenog razloga, treba istaknuti da Ellinikos Chrysos ne osporava definiciju rudnika koji je „blizu proizvodnje”, kako ju je koristila Komisija i kako ju je Opći sud naveo u točki 96. pobijane presude, na temelju koje je u stanju „blizu proizvodnje” onaj rudnik koji je u pogonu ili je predmet studije o izvedivosti. S obzirom da su rudnici Stratoni i Olympiada bili u pogonu, ali su njihove aktivnosti prekinute zbog neekonomskih razloga, i da je rudnik Skouries bio predmet studije o izvedivosti, Općem se sudu ne može predbaciti da je počinio pogrešku koja se tiče prava kada je potvrdio da se procjena prednosti dodijeljene tužitelju ustupanjem predmetnih rudnika odnosi na rudnike koji su u stanju „blizu proizvodnje”.

               28

               U tom pogledu, Ellinikos Chrysos, kada Općem sudu predbacuje da je potvrdio da je rudnik Stratoni bio aktivan u trenutku prijenosa, pogrešno tumači pobijanu presudu. Naime, Opći je sud potvrdio - u granicama svoje nadležnosti - da se ocjena vrijednosti tog rudnika temelji na okolnosti da je on bio u pogonu i da su njegove aktivnosti bile prekinute zbog razloga koji ne mogu utjecati na njegovu inherentnu gospodarsku vrijednost.

               29

               Isto se tako ne može prihvatiti argument žalitelja koji se temelji na nepostojanju infrastrukture i rudarske dozvole kada je riječ o rudniku Skouries. Naime, takvo stanje ne proturječi priznavanju pozitivne vrijednosti tog rudnika, imajući u vidu ne samo definiciju rudnika koji je „blizu proizvodnje” koju je usvojila Komisija već i upotrijebljenu metodu procjene kako je opisana u točki 100. pobijane presude, koju Ellinikos Chrysos ne osporava.

               30

               Kada je riječ o drugom dijelu prvog žalbenog razloga, žalitelj predbacuje Općem sudu, kao prvo, da nije izričito odgovorio na argument prema kojem je korisnost stručnog izvješća za procjenu vrijednosti predmetnih rudnika dovedena u pitanje zbog njegove svrhe.

               31

               U tom pogledu valja podsjetiti, s jedne strane, da u okviru žalbe predmet nadzora Suda jest osobito utvrditi je li Opći sud u dovoljnoj mjeri odgovorio na sve argumente tužitelja i, s druge strane, da žalbeni razlog koji se temelji na izostanku odgovora Općeg suda na argumente iz prvostupanjskog postupka u biti predstavlja pozivanje na povredu obveze obrazlaganja koja proizlazi iz članka 36. Statuta Suda Europske unije, primjenjivog na Opći sud na temelju njegova članka 53. stavka 1., kao i članka 117. Poslovnika Općeg suda (rješenje od 13. prosinca 2012., Alliance One International/Komisija, C‑593/11 P, neobjavljeno, EU:C:2012:804, t. 27.).

               32

               Usto, obveza obrazlaganja ne nameće obvezu Općem sudu da pruži obrazloženje kojim bi se iscrpno i pojedinačno osvrnuo na sve tvrdnje koje su iznijele stranke u sporu. Obrazloženje, dakle, može biti implicitno, pod uvjetom da se njime omogućuje zainteresiranim osobama da saznaju razloge zbog kojih Opći sud nije prihvatio njihove argumente, a Sudu da raspolaže dostatnim elementima za izvršavanje svojeg nadzora (rješenje od 13. prosinca 2012., Alliance One International/Komisija, C‑593/11 P, još neobjavljeno, EU:C:2012:804, t. 28.).

               33

               Iz točke 65. pobijane presude proizlazi da Ellinikos Chrysos svoj prigovor temelji na neprikladnosti stručnog izvješća kao temelja procjene vrijednosti rudnika Kassandra, i to na četiri argumenta. Međutim, iako je Opći sud u točkama 93. do 95. pobijane presude odgovorio na argumente koji se odnose na datum sastavljanja stručnog izvješća, potom u točkama 96. do 98. te presude na preuzetu definiciju pojma rudnika u pogonu te naposljetku u točkama 100. do 104. navedene presude na metodu procjene, on nije odgovorio na argument koji se temelji na svrsi zbog koje je to izvješće sastavljeno, a iz čega proizlazi njegova neprikladnost za spornu procjenu.

               34

               U tim je okolnostima Opći sud - smatrajući u točki 99. pobijane presude da tužiteljeve argumente koji se odnose na Komisijino korištenje stručnog izvješća treba odbiti a da nije odgovorio na argument koji se temelji na svrsi zbog koje je to izvješće sastavljeno - povrijedio svoju obvezu obrazlaganja.

               35

               Kao drugo, pod pretpostavkom da tužitelj - predbacujući Općem sudu da je uzeo elemente iz stručnog izvješća koji se odnose na buduće događaje - od Suda ne zahtijeva provođenje nove ocjene činjenica predmeta, on ni na koji način ne navodi u kojoj bi mjeri ta okolnost diskvalificirala Komisijinu procjenu prednosti koja mu je dodijeljena. Naime, s obzirom da su se navedeni događaji uistinu i ostvarili, i to prije nego li je predviđeno u navedenom izvješću u pogledu jednoga od njih, nije jasno zbog čega bi ta okolnost mogla izmijeniti korisnost navedenog izvješća za potrebe procjene dodijeljene prednosti.

               36

               Kada je riječ o trećem dijelu prvog žalbenog razloga, Opći je sud u točki 103. pobijane presude naveo da su u stručnom izvješću uzeti u obzir različiti troškovi potrebni za pokretanje proizvodnje u rudniku Skouries. Stoga se u tom trećem dijelu žalbenog razloga, u kojemu žalitelj tvrdi da procjena vrijednosti rudnika Skouries nije odražavala takve troškove, pobijanu presudu pogrešno tumači.

               37

               U svakom slučaju, kada je riječ o samom iznosu navedenih troškova, iz točke 21. ove presude proizlazi da Ellinikos Chrysos ne može u stadiju žalbe od Suda zahtijevati općenito novu ocjenu činjenica i, konkretnije, vrijednosti predmetnih rudnika.

               38

               Stoga drugi dio prvog žalbenog razloga treba prihvatiti u dijelu u kojem njime žalitelj Općem sudu predbacuje da nije odgovorio na argument koji se temelji na svrsi zbog koje je sastavljeno stručno izvješće. U preostalom dijelu ovaj žalbeni razlog treba odbiti.

         Drugi žalbeni razlog

      Argumentacija stranaka

               39

               Svojim drugim žalbenim razlogom žalitelj Općem sudu ponajprije predbacuje da se pozvao na nedovoljno i kontradiktorno obrazloženje kako bi u točki 132. pobijane presude odbio njegove argumente koji se odnose na procjenu vrijednosti zemljišta rudnika Kassandra. Naime, da je Opći sud uzeo da rudnici na koje se ta zemljišta odnose nisu bili u pogonu u trenutku prijenosa imovine, njegova bi procjena vrijednosti tih zemljišta bila manja od one iz pobijane presude.

               40

               Kao drugo, Opći je sud potvrdio metodu procjene vrijednosti zemljišta koja se temelji na cijeni koju je platio TVX Hellas tijekom 1995. godine. No tada su rudnici bili u pogonu i vrijednost je zemljišta nužno bila veća od vrijednosti iz 2003.

               41

               Komisija prije svega smatra da je drugi žalbeni razlog u cijelosti nedopušten. Podredno, ona prigovora očitoj neosnovanosti žaliteljevih argumenata.

         Ocjena Suda

               42

               Kada je riječ o prvom dijelu drugog žalbenog razloga, Opći je sud u točki 126. pobijane presude potvrdio pristup Komisije koji je vodio računa o inherentnoj vrijednosti zemljišta rudnika Kassandra. S obzirom na to žalitelj ne navodi u kojoj mjeri takav pristup sadrži očitu pogrešku u ocjeni zato što se nije uzelo u obzir okolnost da predmetni rudnici nisu bili u pogonu i da ta zemljišta nisu mogla imati drugu namjenu od postojeće. Naime, pod pretpostavkom da takvo činjenično stanje može utjecati na inherentnu vrijednost predmetnih zemljišta, Opći je sud u navedenoj točki 126. istaknuo da su položaj i namjena navedenih zemljišta uzeti u obzir u Komisijinoj procjeni. Stoga se Općem sudu ne može staviti na teret bilo kakva povreda njegove obveze obrazlaganja.

               43

               Kada je riječ o drugom dijelu drugog žalbenog razloga, Opći je sud u točki 127. pobijane presude utvrdio - a da mu žalitelj nije proturječio - da vrijednost zemljišta koju je nakon provjere uzela Komisija odgovara vrijednosti koju je dostavio Ellinikos Chrysos.

               44

               Usto, i kako je navedeno u točki 42. ove presude, Komisija je željela utvrditi inherentnu vrijednost predmetnih zemljišta. Stoga, s obzirom na to da je Komisija pri procjeni vrijednosti cjelokupne prenesene imovine uzela u obzir sve troškove potrebne za iskorištavanje rudnika Kassandra, kao i namjenu navedenih zemljišta, okolnost da predmetni rudnici nisu bili u pogonu u trenutku njihova prijenosa ne može sama po sebi imati utjecaja na inherentnu vrijednost predmetnih zemljišta.

               45

               U svakom slučaju Ellinikos Chrysos, time što osporava ocjenu vrijednosti zemljišta spornih rudnika, kako ona proizlazi iz pobijane presude, u stvarnosti od Suda zahtijeva novu ocjenu činjenica predmeta, što - kako je navedeno u točki 21. ove presude - ne može zahtijevati u stadiju žalbe. Valja podsjetiti da je žalba ograničena na pravna pitanja i da je Opći sud jedini nadležan ocjenjivati relevantne činjenice i dokaze.

               46

               No s obzirom da Ellinikos Chrysos ne ističe nikakvo iskrivljavanje tih činjenica i dokaza, njegove se argumente u prilog drugog žalbenog razloga ne može prihvatiti.

               47

               Stoga ovaj žalbeni razlog treba odbiti.

         Treći žalbeni razlog

      Argumentacija stranaka

               48

               Svojim trećim žalbenim razlogom žalitelj ističe da - s obzirom na to da Komisija nije ispravno procijenila vrijednost predmetnih zemljišta - iznos prednosti koja proizlazi iz oslobođenja od poreza koje mu je dodijeljeno nužno mora biti pogrešan, s obzirom da je iznos tih poreza izravno vezan uz vrijednost tih zemljišta.

               49

               Komisija predlaže da se ovaj žalbeni razlog odbije kao neosnovan.

         Ocjena Suda

               50

               Treći žalbeni razlog počiva na pretpostavci da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava u pogledu Komisijine ocjene vrijednosti zemljišta rudnika Kassandra. No kako proizlazi iz točke 46. ove presude, Ellinikos Chrysos nije uspio dokazati da je tome tako. Stoga se treći žalbeni razlog može samo odbaciti.

               51

               Iz svih navedenih razmatranja proizlazi da pobijanu presudu valja ukinuti u dijelu u kojem je njome Opći sud propustio odgovoriti na žaliteljev argument koji se temelji na svrsi zbog koje je sastavljeno stručno izvješće. U preostalom dijelu žalba se odbija.

         O tužbi pred Općim sudom

               52

               U skladu s člankom 61. stavkom 1. drugom rečenicom Statuta Suda Europske unije, ako je žalba osnovana, Sud nakon ukidanja odluke Općeg suda može konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta.

               53

               Budući da je to slučaj u ovom predmetu, valja ispitati argument iz drugog prigovora prvog tužbenog razloga prvostupanjske tužbe Ellinikos Chrysosa koji se temelji na svrsi zbog koje je stručno izvješće sastavljeno.

               54

               U tom pogledu žalitelj ističe da svrha za koju je izvješće sastavljeno isto čini neprikladnim za korištenje za potrebe procjene vrijednosti rudnika Kassandra. Tako, s obzirom na to da je to izvješće naručeno radi savjetovanja upravnog odbora European Goldfieldsa u vezi s potencijalnim stjecanjem dodatnih udjela u Ellinikos Chrysosu, ono se odnosi na dugoročnu vrijednost tog društva.

               55

               Međutim, i s obzirom na to da žalitelj ne dovodi u pitanje ni pouzdanost ni objektivnost stručnog izvješća, jednostavno navođenje okolnosti u kojima je ono sastavljeno ne može ga lišiti vjerodostojnosti za potrebe procjene rudnika Kassandra.

               56

               Naime, i s obzirom da Ellinikos Chrysos nije naveo suprotno, svrha za koju je sastavljeno neko stručno izvješće nema nikakva utjecaja na vrijednost procijenjene imovine, osim ako se ne osporavaju njegova pouzdanost ili objektivnost.

               57

               Budući da to nije slučaj, navedeni argument, kao i tužbu za poništenje koju je pred Općim sudom podnio Ellinikos Chrysos treba odbiti u cijelosti.

         Troškovi

               58

               U skladu s člankom 184. stavkom 2. Poslovnika Suda, kad žalba nije osnovana ili kad je osnovana i Sud sâm konačno odluči o sporu, Sud odlučuje o troškovima. U skladu s člankom 138. stavkom 1. istog poslovnika, koji se na temelju članka 184. stavka 1. tog poslovnika primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.

               59

               Budući da je Komisija zatražila da Ellinikos Chrysos snosi troškove te s obzirom na to da on nije uspio u postupku, treba mu naložiti da, pored vlastitih troškova, snosi i troškove Komisije.

               Slijedom navedenoga, Sud (deseto vijeće) proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Presuda Općeg suda Europske unije od 9. prosinca 2015., Grčka i Ellinikos Chrysos/Komisija (T‑233/11 i T‑262/11, EU:T:2015:948) ukida se u dijelu u kojem je njome Opći sud propustio odgovoriti na argument Ellinikos Chrysos AE Metalleion kai Viomichanias Chrysou koji se temelji na svrsi zbog koje je sastavljeno stručno izvješće o procjeni vrijednosti rudnika Kassandra (Grčka) iz 2004. godine.

                           2.

                           U preostalom dijelu žalba se odbija.

                           3.

                           Tužba Ellinikos Chrysos AE Metalleion kai Viomichanias Chrysou za poništenje Odluke Komisije 2011/452/EU od 23. veljače 2011. o državnoj potpori C 48/08 (ex NN 61/08) koju je Grčka dodijelila u korist Ellinikos Chrysos AE se odbija.

                           4.

                           Nalaže se Ellinikos Chrysos AE Metalleion kai Viomichanias Chrysou snošenje troškova postupka.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: engleski


Presuda Suda (veliko vijeće) od 16. prosinca 2008.#Heinz Huber protiv Bundesrepublik Deutschland.#Zahtjev za prethodnu odluku: Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen - Njemačka.#Direktiva 95/46/EZ.#Predmet C-524/06.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 16. lipnja 2011.#Fatma Pehlivan protiv Staatssecretaris van Justitie.#Zahtjev za prethodnu odluku: Rechtbank ’s-Gravenhage - Nizozemska.#Predmet C-484/07.


title: Presuda Suda (veliko vijeće) od 17. listopada 2017.#Bolagsupplysningen OÜ i Ingrid Ilsjan protiv Svensk Handel AB.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Riigikohus.#Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uredba (EU) br. 1215/2012 – Članak 7. točka 2. – Posebna nadležnost u stvarima povezanima s deliktima ili kvazideliktima – Povreda prava pravne osobe počinjena objavom na internetu navodno netočnih podataka koji se odnose na nju i neuklanjanjem komentara koji se odnose na nju – Mjesto nastanka štete – Središte interesa te osobe.#Predmet C-194/16.

text:
         PRESUDA SUDA (veliko vijeće)
      17. listopada 2017. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uredba (EU) br. 1215/2012 – Članak 7. točka 2. – Posebna nadležnost u stvarima povezanima s deliktima ili kvazideliktima – Povreda prava pravne osobe počinjena objavom na internetu navodno netočnih podataka koji se odnose na nju i neuklanjanjem komentara koji se odnose na nju – Mjesto nastanka štete – Središte interesa te osobe”
      U predmetu C‑194/16,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Riigikohus (Vrhovni sud, Estonija), odlukom od 23. ožujka 2016., koju je Sud zaprimio 7. travnja 2016., u postupku

         Bolagsupplysningen OÜ,

         Ingrid Ilsjan

      protiv

         Svensk Handel AB,

      SUD (veliko vijeće),
      u sastavu: K. Lenaerts, predsjednik, A. Tizzano, potpredsjednik, R. Silva de Lapuerta, M. Ilešič, J. L. da Cruz Vilaça A. Rosas i J. Malenovský, predsjednici vijeća, E. Juhász, A. Borg Barthet, J.-C. Bonichot, M. Safjan (izvjestitelj), K. Jürimäe i C. Lycourgos, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Bobek,
      tajnik: I. Illéssy, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 20. ožujka 2017.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               –

               za Bolagsupplysningen OÜ i I. Ilsjan, K. Turk, i K. Tomson, vandeadvokaadid, te A. Prants i M. Pild, advokaadid,

               –

               za estonsku vladu, K. Kraavi‑Käerdi i N. Grünberg, u svojstvu agenata,

               –

               za portugalsku vladu, L. Inez Fernandes, M. Figueiredo i S. Duarte Afonso, u svojstvu agenata,

               –

               za vladu Ujedinjene Kraljevine, J. Kraehling i C. Crane, u svojstvu agenata, uz asistenciju J. Holmesa, barrister,

               –

               za Europsku komisiju, M. Wilderspin, M. Heller i E. Randvere, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 13. srpnja 2017.,
      donosi sljedeću
      Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 7. točke 2. Uredbe Europskog parlamenta i Vijeća (EU) br. 1215/2012 od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2012., L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između Bolagsupplysningena OÜ i Ingrid Ilsjan, s jedne strane, i društva Svensk Handel AB, s druge strane, u vezi sa zahtjevom za ispravljanje navodno netočnih podataka objavljenih na internetskoj stranici potonjeg i uklanjanje komentara koji se odnose na njih s foruma koji se nalazi na toj internetskoj stranici te naknadu navodno pretrpljene štete.

         Pravni okvir

               3

               U uvodnim izjavama 15. i 16. Uredbe br. 1215/2012 navedeno je:

                        „(15)

                        Pravila o nadležnosti trebala bi biti što je moguće više predvidiva i zasnovana na načelu da se nadležnost općenito temelji na domicilu tuženika. Nadležnost bi uvijek trebala postojati na temelju toga, osim u nekim točno određenim slučajevima u kojima glavni predmet spora ili autonomija stranaka jamče drukčije povezane čimbenike. Samostalno se mora utvrditi domicil pravne osobe, kako bi se zajednička pravila učinila transparentnijima i izbjegli sukobi nadležnosti.

                        (16)

                        Pored domicila tuženika, trebale bi postojati alternativne osnove nadležnosti temeljene na uskoj povezanosti [bliskoj vezi] između suda i tužbe ili zbog olakšavanja pravilnog sudovanja [dobrog sudovanja]. Postojanje uske povezanosti [bliske veze] trebalo bi osigurati pravnu sigurnost i spriječiti mogućnost da tuženik bude tužen pred sudom države članice u vezi kojeg mu nije bilo moguće [koji nije mogao] razumno predvidjeti. Važno je, posebno u slučajevima u vezi izvanugovornih obveza koje nastaju iz povrede privatnosti [prava na poštivanje privatnog života] i osobnih prava [prava osobnosti], uključujući klevetu.”

               4

               Pravila o nadležnosti nalaze se u poglavlju II. navedene uredbe.

               5

               Članak 4. Uredbe br. 1215/2012, koji se nalazi u odjeljku 1. njezina poglavlja II., pod nazivom „Opće odredbe”, u stavku 1. propisuje:
               „Podložno ovoj Uredbi, osobe s domicilom u državi članici, bez obzira na njihovo državljanstvo, tuže se pred sudovima te države članice.”

               6

               Člankom 5. stavkom 1. te uredbe, koji se nalazi u istom odjeljku 1., određeno je:
               „Osobe koje imaju domicil u državi članici mogu biti tužene pred sudovima druge države članice, samo na temelju pravila iz odjeljaka 2. do 7. ovog poglavlja.”

               7

               Članak 7. točka 2. navedene uredbe, sadržan u odjeljku 2. njezina poglavlja II., naslovljenom „Posebna nadležnost”, određuje:
               „Osoba s domicilom u državi članici može biti tužena u drugoj državi članici:
               […]

                        2.

                        u stvarima povezanim s deliktima ili kvazideliktima pred sudom mjesta u kojem je nastala ili može nastati štetna radnja”.

               8

               Tekst članka 7. točke 2. Uredbe br. 1215/2012 istovjetan je onomu članka 5. točke 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2001., L 12, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 30.), koja je stavljena izvan snage Uredbom br. 1215/2012, i odgovara članku 5. točki 3. Konvencije o sudskoj nadležnosti i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima od 27. rujna 1968.

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               9

               Bolagsupplysningen, društvo osnovano u skladu s estonskim pravom, i I. Ilsjan, zaposlenica u tom društvu, podnijeli su 29. rujna 2015. tužbu protiv Svenska Handela, društva osnovanog u skladu sa švedskim pravom, koje udružuje poduzetnike u sektoru za trgovinu, Harju Maakohusu (Prvostupanjski sud u Harjuu, Estonija). Tužitelji u glavnom postupku od tog su suda zatražili da naloži Svenska Handelu ispravljanje netočnih podataka objavljenih na njegovoj internetskoj stranici u odnosu na Bolagsupplysningen i uklanjanje komentara koji se ondje nalaze, naloži plaćanje Bolagsupplysningenu iznosa od 56634,99 eura po osnovi naknade pretrpljene štete te plaćanje I. Ilsjan pravične naknade neimovinske štete prema ocjeni suda.

               10

               Prema navodima u tužbi, Svensk Handel na svojoj je internetskoj stranici uvrstio Bolagsupplysningen na takozvanu „crnu” listu, navodeći da je to društvo uključeno u prijevare i obmane. Na forumu navedene internetske stranice nalazi se oko 1000 komentara, među kojima i izravni pozivi na nasilje protiv Bolagsupplysningena i njegovih zaposlenika, među kojima je I. Ilsjan. Svensk Handel odbio je ukloniti to uvrštenje i te komentare, što onemogućava Bolagsupplysningenovu gospodarsku djelatnost u Švedskoj, tako da to društvo svakodnevno trpi imovinsku štetu.

               11

               U svojem rješenju od 1. listopada 2015. Harju Maakohus (Prvostupanjski sud u Harjuu) utvrdio je da tužba nije dopuštena. Prema mišljenju tog suda, nije moguće primijeniti članak 7. točku 2. Uredbe br. 1215/2012, s obzirom na to da iz tužbe ne proizlazi da je šteta nastala u Estoniji. Sporni podaci i komentari objavljeni su na švedskom jeziku te ih, ako nisu prevedeni, ne razumiju osobe koje žive u Estoniji. Razumijevanje predmetnih podataka ovisi o jezičnom kontekstu. Nastanak štete u Estoniji nije dokazan, a navođenje prihoda u švedskim krunama ostavlja dojam da je ta šteta prouzročena u Švedskoj. Činjenica da je sporna internetska stranica dostupna u Estoniji ne može automatski opravdati obvezu da o građanskom predmetu odlučuje estonski sud.

               12

               Tužitelji u glavnom postupku podijeli su žalbu protiv rješenja Harja Maakohusa (Prvostupanjski sud u Harjuu).

               13

               Rješenjem od 9. studenoga 2015. Tallinna Ringkonnakohus (Žalbeni sud u Tallinnu, Estonija) odbio je tu žalbu te je potvrdio rješenje Harja Maakohusa (Prvostupanjski sud u Harjuu).

               14

               Tužitelji u glavnom postupku zatražili su od suda koji je uputio zahtjev da ukine rješenje Tallinna Ringkonnakohusa (Žalbeni sud u Tallinnu) i da odluči o tužbi, a tim se zahtjevima Svensk Handel usprotivio.

               15

               Sud koji je uputio zahtjev razdvojio je Bolagsupplysningenove zahtjeve od onih I. Ilsjan, smatrajući da je u odnosu na potonju pravno sredstvo protiv rješenja Tallinna Ringkonnakohusa (Žalbeni sud u Tallinnu) osnovano te da rješenje tog suda kao i ono Harju Maakohusa (Prvostupanjski sud u Harjuu) treba ukinuti i vratiti predmet tom sudu kako bi donio odluku o dopuštenosti zahtjeva I. Ilsjan.

               16

               U odnosu na tužbu koju je podnio Bolagsupplysningen, sud koji je uputio zahtjev smatra da su za nju nadležni estonski sudovi, barem kada je riječ o zahtjevu za naknadu štete koja je nastala u Estoniji.

               17

               Međutim, sud koji je uputio zahtjev dodaje da – za razliku od prava intelektualnog i industrijskog vlasništva, čija je zaštita ograničena na područje države članice u kojoj je to pravo registrirano – prava za koja se tvrdi da su povrijeđena u ovom slučaju, s obzirom na svoju narav, nisu prava koja se mogu zaštititi samo na području određenih država članica (vidjeti u tom smislu presudu od 3. listopada 2013., Pinckney, C‑170/12, EU:C:2013:635, t. 35. do 37.). Bolagsupplysningen je svoju odluku u bitnome utemeljio na činjenici da je objava netočnih podataka naštetila njegovu ugledu i časti. U tom je pogledu Sud već presudio da je povreda ugleda i časti pravne osobe počinjena klevetničkom objavom nastala u mjestima u kojima je sadržaj objavljen i u kojima oštećena stranka tvrdi da je pretrpjela povredu ugleda (presuda od 7. ožujka 1995., Shevill i dr., C‑68/93, EU:C:1995:61, t. 29. i 30.).

               18

               Međutim, sud koji je uputio zahtjev smatra da nije moguće jasno utvrditi može li se Bolagsupplysningen na temelju načela navedenih u prethodnoj točki također obratiti estonskom sudu kako bi zatražio ispravljanje netočnih podataka i uklanjanje komentarâ.

               19

               Također, nije moguće utvrditi može li se Bolagsupplysningen obratiti estonskim sudovima kako bi zatražio naknadu cjelokupne štete za koju tvrdi da ju je pretrpio. Sud koji je uputio zahtjev podsjeća na načelo prema kojem osoba koja smatra da je oštećena navodnom povredom svojih prava objavom sadržaja na internetskoj stranici može podnijeti tužbu radi naknade cjelokupne prouzročene štete sudovima države članice u kojoj se nalazi poslovna jedinica osobe koja je objavila taj sadržaj ili sudovima države članice u kojoj se nalazi središte njezinih interesa (presuda od 25. listopada 2011., eDate Advertising i dr., C‑509/09 i C‑161/10, EU:C:2011:685, t. 52.) i dodaje da je to načelo uspostavljeno posebno u kontekstu povreda pravâ osobnosti fizičke osobe. Zbog tog razloga ne proizlazi da se navedeno načelo primjenjuje i na pravne osobe.

               20

               Naposljetku, sud koji je uputio zahtjev pita može li se na temelju sjedišta i/ili mjesta poslovanja pravne osobe pretpostaviti da se ondje nalazi i središte interesa te pravne osobe. Neovisno o tome treba li odluku utemeljiti na takvoj pretpostavci, treba postaviti pitanje na temelju kojih okolnosti i kojih kriterija sud treba utvrditi gdje se nalazi središte interesa pravne osobe.

               21

               U tim je okolnostima Riigikohus (Vrhovni sud, Estonija) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Treba li članak 7. točku 2. [Uredbe br. 1215/2012] tumačiti na način da osoba koja tvrdi da su joj objavljivanjem netočnih podataka koji se na nju odnose na internetu i neuklanjanjem komentara u odnosu na nju povrijeđena prava može pokrenuti postupak radi ispravka netočnih podataka i uklanjanja komentara kojima se povrjeđuju njezina prava pred sudovima svake države članice na čijem su području podaci objavljeni na internetu dostupni ili su bili dostupni, kad je riječ o šteti pretrpljenoj u toj državi članici?

                        2.

                        Treba li članak 7. točku 2. [Uredbe br. 1215/2012] tumačiti na način da pravna osoba koja tvrdi da su joj objavljivanjem netočnih podataka na internetu i neuklanjanjem komentara koji se odnose na nju povrijeđena prava može, u odnosu na cjelokupnu štetu koju je pretrpjela, podnijeti svoje zahtjeve za ispravljanje podataka, određivanje obveze uklanjanje komentara i naknadu imovinske štete pretrpljene zbog objavljivanja netočnih podataka na internetu sudovima države članice u kojoj se nalazi središte njezinih interesa?

                        3.

                        Ako je odgovor na drugo pitanje potvrdan, treba li članak 7. točku 2. [Uredbe br. 1215/2012] tumačiti na način:

                                 –

                                 da se može pretpostaviti da se središte interesa pravne osobe i, prema tome, mjesto u kojemu je nastala šteta koju je ona pretrpjela nalazi u državi članici u kojoj pravna osoba ima sjedište; ili

                                 –

                                 da prilikom određivanja središta interesa pravne osobe, a time i, stoga, mjesta nastanka štete koju je ona pretrpjela, treba voditi računa o svim okolnostima, kao što su sjedište i mjesto poslovanja pravne osobe, sjedište njezinih klijenata te način na koji su se odvijale poslovne aktivnosti?”

         O prethodnim pitanjima

         Drugo i treće pitanje

               22

               Svojim drugim i trećim pitanjem, koja valja razmotriti zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 7. točku 2. Uredbe br. 1215/2012 tumačiti na način da pravna osoba koja tvrdi da su joj objavom na internetu netočnih podataka koji se odnose na nju i neuklanjanjem komentara u odnosu na nju povrijeđena prava osobnosti može pred sudovima države članice u kojoj se nalazi središte njezinih interesa pokrenuti postupak u kojem traži ispravljanje tih podataka, uklanjanje tih komentara i naknadu cjelokupne pretrpljene štete i, u slučaju potvrdnog odgovora, koje kriterije i okolnosti treba uzeti u obzir za utvrđivanje navedenog središta interesa.

               23

               Kako bi se odgovorilo na ta pitanja, valja podsjetiti da se u navedenom članku 7. točki 2. predviđa da u stvarima povezanima s deliktima ili kvazideliktima osoba s domicilom u državi članici može biti tužena u drugoj državi članici pred sudom mjesta u kojem je nastala ili može nastati štetna radnja.

               24

               U tom pogledu valja pojasniti da se tumačenje Suda koje se odnosi na članak 5. stavak 3. Uredbe br. 44/2001 također primjenjuje na istovjetnu odredbu članka 7. točke 2. Uredbe br. 1215/2012 (vidjeti analogijom presudu od 15. lipnja 2017., Kareda, C‑249/16, EU:C:2017:472, t. 27.).

               25

               Prema ustaljenoj sudskoj praksi, pravilo o posebnoj nadležnosti u stvarima povezanima s deliktima ili kvazideliktima treba tumačiti na autonoman način, temeljeći se na strukturi i ciljevima uredbe čiji je sastavni dio (vidjeti u tom smislu presudu od 25. listopada 2011., eDate Advertising i dr., C‑509/09 i C‑161/10, EU:C:2011:685, t. 38.).

               26

               To pravilo o posebnoj nadležnosti temelji se na postojanju posebno bliske veze između spora i sudova mjesta u kojem je nastala ili je mogla nastati štetna radnja, koja opravdava dodjeljivanje nadležnosti tim sudovima radi dobrog sudovanja i postupovne ekonomije (vidjeti osobito presude od 25. listopada 2011., eDate Advertising i dr., C‑509/09 i C‑161/10, EU:C:2011:685, t. 40. i od 22. siječnja 2015., Hejduk, C‑441/13, EU:C:2015:28, t. 19. i navedenu sudsku praksu).

               27

               Naime, u stvarima koje se odnose na delikte ili kvazidelikte najprimjerenije je da odlučuje sud mjesta u kojem je nastala ili je mogla nastati štetna radnja, među ostalim, zbog blizine spora i radi lakšeg izvođenja dokaza (presude od 16. svibnja 2013., Melzer, C‑228/11, EU:C:2013:305, t. 27. i od 21. svibnja 2015., CDC Hydrogen Peroxide, C‑352/13, EU:C:2015:335, t. 40.).

               28

               Prilikom tumačenja članka 7. točke 2. Uredbe br. 1215/2012 valja voditi računa i o njezinoj uvodnoj izjavi 16., prema kojoj bi postojanje uske povezanosti između suda i tužbe trebalo osigurati pravnu sigurnost i spriječiti mogućnost da tuženik bude tužen pred sudom države članice koji nije mogao razumno predvidjeti, s obzirom na to da je taj aspekt posebno važan u slučajevima u vezi s izvanugovornim obvezama koje nastaju iz povrede privatnosti i prava osobnosti, uključujući klevetu.

               29

               S obzirom na to pojašnjenje, valja podsjetiti da se, sukladno stalnoj sudskoj praksi Suda, izraz „mjest[o] u kojem je nastala ili može nastati štetna radnja” odnosi kako na mjesto uzročnog događaja tako i na mjesto gdje je nastala šteta, s obzirom na to da svako od njih može, ovisno o okolnostima, biti posebno korisno u pogledu dokaza i postupovne ekonomije (presuda od 25. listopada 2011., eDate Advertising i dr., C‑509/09 i C‑161/10, EU:C:2011:685, t. 41. i navedena sudska praksa).

               30

               Glavni postupak ne odnosi se na mogućnost pokretanja postupka pred estonskim sudovima prema mjestu uzročnog događaja. Naime, nije sporno da se to mjesto ne nalazi unutar nadležnosti suda pred kojim su Bolagsupplysningen i I. Ilsjan pokrenuli postupak. Međutim, postavlja se pitanje jesu li ti sudovi nadležni prema mjestu gdje je nastala navodna šteta.

               31

               U tom je pogledu Sud smatrao da, u odnosu na tužbe kojima se traži naknada neimovinske štete navodno prouzročene klevetničkim člankom objavljenim u pisanom mediju, oštećena stranka može pokrenuti postupak radi naknade štete protiv izdavača pred sudovima svake države u kojoj je članak objavljen i u kojoj je ugled oštećene stranke navodno bio povrijeđen, koji su nadležni za donošenje odluke samo kad je riječ o šteti prouzročenoj u državi članici suda pred kojim se vodi postupak (presuda od 7. ožujka 1995., Shevill i dr., C‑68/93, EU:C:1995:61, t. 33).

               32

               U posebnom kontekstu interneta Sud je, međutim, u predmetu koji se odnosio na fizičku osobu presudio da, u slučaju navodne povrede pravâ osobnosti počinjene objavom sadržaja na internetskoj stranici, osoba koja se smatra oštećenom mora imati pravo pokrenuti postupak radi naknade cjelokupne prouzročene štete pred sudovima države članice u kojoj se nalazi središte njezinih interesa (presuda od 25. listopada 2011., eDate Advertising i dr., C‑509/09 i C‑161/10, EU:C:2011:685, t. 52.).

               33

               Naime, u odnosu na takav sadržaj navodna povreda općenito se najviše osjeća u središtu interesa odnosne osobe, imajući u vidu ugled koji ona uživa u tom mjestu. Stoga kriterij „središta interesa oštećene stranke” odražava mjesto u kojem je nastala najznačajnija šteta prouzročena sadržajem objavljenim na internetu u smislu članka 7. točke 2. Uredbe br. 1215/2012.

               34

               Slijedom toga, najprimjerenije je da utjecaj takvog sadržaja na prava osobe o kojoj je riječ ocjenjuju sudovi države članice u kojoj se nalazi središte interesa te osobe (vidjeti u tom smislu presudu od 25. listopada 2011., eDate Advertising i dr., C‑509/09 i C‑161/10, EU:C:2011:685, t. 48.).

               35

               Nadalje, kriterij središta interesa u skladu je s ciljem predvidljivosti pravila o nadležnosti, s obzirom na to da istodobno omogućuje podnositelju zahtjeva da jednostavno utvrdi sud pred kojim može pokrenuti postupak i tuženiku da razumno predvidi sud pred kojim može biti tužen (presuda od 25. listopada 2011., eDate Advertising i dr., C‑509/09 i C‑161/10, EU:C:2011:685, t. 50.).

               36

               Imajući u vidu okolnosti glavnog postupka i dvojbe koje su istaknute u određenim pisanim i usmenim očitovanjima, valja pojasniti, s jedne strane, da prethodni navodi vrijede neovisno o tome je li riječ o imovinskoj ili neimovinskoj šteti.

               37

               Naime, iako ona može, s obzirom na primjenjivo pravo, utjecati na popravljivost navodne štete, imovinska ili neimovinska narav štete ne utječe na utvrđenje središta interesa, kao mjesta u kojem sud može najbolje ocijeniti stvaran utjecaj objave na internetu i njegovu štetnu ili neštetnu narav.

               38

               S druge strane, s obzirom na to da se pravo osobe koja se smatra oštećenom da pokrene postupak pred sudovima države članice u kojoj se nalazi središte njezinih interesa za cjelokupnu navodnu štetu opravdava interesom dobrog sudovanja, a ne potrebom posebne zaštite podnositelja zahtjeva, nije odlučujuće ni je li potonji fizička ili pravna osoba.

               39

               U tom pogledu Sud je pojasnio da se pravilom o posebnoj nadležnosti u stvarima povezanima s deliktima ili kvazideliktima ne želi postići isti cilj kao i pravilima o nadležnosti sadržanima u odjeljcima 3. do 5. poglavlja II. Uredbe br. 1215/2012, kojima se slabijoj strani nastoji pružiti povećana zaštita (vidjeti u tom smislu presudu od 25. listopada 2012., Folien Fischer i Fofitec, C‑133/11, EU:C:2012:664, t. 46.). S druge strane, cilj je kriterija središta interesa utvrditi mjesto u kojem je nastala šteta prouzročena sadržajem na internetu i stoga državu članicu čiji su sudovi u najboljem položaju da donesu odluku o sporu.

               40

               U odnosu na utvrđenje navedenog središta Sud je naveo da za fizičku osobu ono općenito odgovara državi članici u kojoj ima uobičajeno boravište. Međutim, takva osoba može imati središte svojih interesa i u državi članici u kojoj uobičajeno ne boravi, ako se na temelju drugih pokazatelja, kao što je obavljanje profesionalne djelatnosti, može utvrditi posebno bliska veza s tom državom (presuda od 25. listopada 2011., eDate Advertising i dr., C‑509/09 i C‑161/10, EU:C:2011:685, t. 49.).

               41

               Kad je riječ o pravnoj osobi koja obavlja gospodarsku djelatnost, kao što je to tužitelj u glavnom postupku, njezino središte interesa treba odražavati mjesto u kojem su temelji njezina poslovnog ugleda najčvršći te ga stoga treba utvrditi s obzirom na mjesto u kojem obavlja glavni dio svoje gospodarske djelatnosti. Iako se središte interesa pravne osobe može poklapati s mjestom njezina statutarnog sjedišta – kada u državi članici u kojoj se to sjedište nalazi u potpunosti ili u bitnom dijelu obavlja svoju djelatnost i kada je, slijedom toga, ugled koji ondje uživa veći nego u svakoj drugoj državi članici – utvrđenje navedenog sjedišta ipak nije samo po sebi odlučujući kriterij u okviru takve analize.

               42

               Stoga, kada, kao u glavnom postupku, odnosna pravna osoba obavlja veći dio svoje djelatnosti u državi članici različitoj od one u kojoj se nalazi njezino statutarno sjedište, valja pretpostaviti da je poslovni ugled te pravne osobe koji može biti povrijeđen spornom objavom veći u toj državi članici nego u bilo kojoj drugoj i da bi se, slijedom toga, eventualna povreda tog ugleda ondje najviše osjetila. Slijedom navedenog, najprimjerenije je da postojanje i eventualni doseg te navodne povrede ocjenjuju sudovi te države članice, to više što je u ovom slučaju povreda prouzročena objavom navodno netočnih ili klevetničkih podataka i komentara na poslovnoj stranici kojom se upravlja u državi članici u kojoj pravna osoba o kojoj je riječ obavlja najveći dio svoje djelatnosti, a koji su, imajući u vidu jezik na kojem su sastavljeni, uglavnom namijenjeni da ih razumiju osobe koje borave u toj državi članici.

               43

               Valja pojasniti i to da – ako iz elemenata koje sud mora ocijeniti u fazi ispitivanja svoje nadležnosti ne proizlazi da pravna osoba o kojoj je riječ većinu svoje gospodarske djelatnosti obavlja u jednoj državi članici, pa se ne može utvrditi središte interesa pravne osobe koja tvrdi da je oštećena zbog povrede svojih prava osobnosti – ta osoba ne može se koristiti pravom iz članka 7. točke 2. Uredbe br. 1215/2012 koje se sastoji u tome da navodnog počinitelja te povrede može tužiti za naknadu cjelokupne štete pred sudom mjesta u kojem je šteta nastala.

               44

               Stoga na drugo i treće pitanje valja odgovoriti tako da članak 7. točku 2. Uredbe br. 1215/2012 treba tumačiti na način da pravna osoba koja tvrdi da su joj prava osobnosti povrijeđena objavljivanjem na internetu netočnih podataka koji se odnose na nju i neuklanjanjem komentara u odnosu na nju može pokrenuti postupak radi ispravljanja tih podataka, uklanjanja tih komentara i naknade cjelokupne pretrpljene štete pred sudovima države članice u kojoj se nalazi središte njezinih interesa.
               Kada odnosna pravna osoba obavlja veći dio svoje djelatnosti u državi članici različitoj od one u kojoj ima svoje statutarno sjedište, ta osoba može tužiti navodnog počinitelja povrede pred sudom mjesta u kojem je šteta nastala, u toj drugoj državi članici.

         Prvo pitanje

               45

               Sud koji je uputio zahtjev prvim pitanjem u biti pita treba li članak 7. točku 2. Uredbe br. 1215/2012 tumačiti na način da osoba koja tvrdi da su joj objavljivanjem na internetu netočnih podataka koji se odnose na nju i neuklanjanjem komentara u odnosu na nju povrijeđena prava osobnosti može pokrenuti postupak radi ispravka tih podataka i uklanjanja tih komentara pred sudovima svake države članice na čijem su području podaci objavljeni na internetu dostupni ili su bili dostupni.

               46

               Na to pitanje valja odgovoriti niječno.

               47

               Točno je da je u točkama 51. i 52. presude od 25. listopada 2011., eDate Advertising i dr. (C‑509/09 i C‑161/10, EU:C:2011:685) Sud presudio da osoba koja se smatra oštećenom može, umjesto tužbe radi naknade cjelokupne prouzročene štete, također podnijeti tužbu sudovima svake države članice na čijem je području dostupan sadržaj objavljen na internetu ili je to bio koji su nadležni za donošenje odluke samo u pogledu štete prouzročene na području države članice suda pred kojim se vodi postupak.

               48

               Međutim, s obzirom na sveprisutnu narav podataka i sadržaja objavljenih na nekoj internetskoj stranici te činjenicu da je doseg njihove objave načelno neograničen (vidjeti u tom smislu presudu od 25. listopada 2011., eDate Advertising i dr., C‑509/09 i C‑161/10, EU:C:2011:685, t. 46.), zahtjev za ispravljanje prvih i uklanjanje drugih nije razdvojiv te se, slijedom toga, može podnijeti samo sudu nadležnom za odlučivanje o cjelokupnom zahtjevu za naknadu štete, u skladu sa sudskom praksom koja proizlazi iz presuda od 7. ožujka 1995., Shevill i dr., C‑68/93, EU:C:1995:61, t. 25., 26. i 32.) i od 25. listopada 2011., eDate Advertising i dr., C‑509/09 i C‑161/10, EU:C:2011:685, t. 42. i 48.), a ne i sudu koji za to nije nadležan.

               49

               S obzirom na prethodna razmatranja, na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članak 7. točku 2. Uredbe br. 1215/2012 treba tumačiti na način da osoba koja tvrdi da su joj objavljivanjem na internetu netočnih podataka koji se odnose na nju i neuklanjanjem komentara u odnosu na nju povrijeđena prava osobnosti ne može pokrenuti postupak radi ispravka tih podataka i uklanjanja tih komentara pred sudovima svake države članice na čijem su području podaci objavljeni na internetu dostupni ili su bili dostupni.

         Troškovi

               50

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (veliko vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Članak 7. točku 2. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da pravna osoba koja tvrdi da su joj prava osobnosti povrijeđena objavljivanjem na internetu netočnih podataka koji se odnose na nju i neuklanjanjem komentara u odnosu na nju može pokrenuti postupak radi ispravljanja tih podataka, uklanjanja tih komentara i naknade cjelokupne pretrpljene štete pred sudovima države članice u kojoj se nalazi središte njezinih interesa.

                           Kada odnosna pravna osoba obavlja veći dio svoje djelatnosti u državi članici različitoj od one u kojoj ima svoje statutarno sjedište, ta osoba može tužiti navodnog počinitelja povrede pred sudom mjesta u kojem je šteta nastala, u toj drugoj državi članici.

                           2.

                           Članak 7. točku 2. Uredbe br. 1215/2012 treba tumačiti na način da osoba koja tvrdi da su joj objavljivanjem na internetu netočnih podataka koji se odnose na nju i neuklanjanjem komentara u odnosu na nju povrijeđena prava osobnosti ne može pokrenuti postupak radi ispravka tih podataka i uklanjanja tih komentara pred sudovima svake države članice na čijem su području podaci objavljeni na internetu dostupni ili su bili dostupni.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: estonski


title: Presuda Suda (treće vijeće) od 19. listopada 2017.#Vion Livestock BV protiv Staatssecretaris van Economische Zaken.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio College van Beroep voor het Bedrijfsleven.#Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednička organizacija tržišta – Zaštita životinja tijekom prijevoza – Izvozne subvencije – Uredba (EU) br. 817/2010 – Uredba (EZ) br. 1/2005 – Obveza vođenja primjerka dnevnika puta do dolaska životinja u mjesto prvog istovara u trećoj zemlji krajnjeg odredišta – Povrat preplaćenih iznosa.#Predmet C-383/16.

text:
         PRESUDA SUDA (treće vijeće)
      19. listopada 2017. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednička organizacija tržišta – Zaštita životinja tijekom prijevoza – Izvozne subvencije – Uredba (EU) br. 817/2010 – Uredba (EZ) br. 1/2005 – Obveza vođenja primjerka dnevnika puta do dolaska životinja u mjesto prvog istovara u trećoj zemlji krajnjeg odredišta – Povrat preplaćenih iznosa”
      U predmetu C‑383/16,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio College van Beroep voor het bedrijfsleven (Žalbeni sud za upravne sporove u gospodarstvu, Nizozemska), odlukom od 4. srpnja 2016., koju je Sud zaprimio 11. srpnja 2016., u postupku

         Vion Livestock BV

      protiv

         Staatssecretaris van Economische Zaken

      SUD (treće vijeće),
      u sastavu: L. Bay Larsen, predsjednik vijeća, J. Malenovský, M. Safjan, D. Šváby (izvjestitelj) i M. Vilaras, suci,
      nezavisni odvjetnik: N. Wahl,
      tajnik: L. Carrasco Marco, administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 17. svibnja 2017.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               –

               za Vion Livestock BV, H. A. Pasveer, advocaat,

               –

               za nizozemsku vladu, M. Bulterman i M. Noort, u svojstvu agenata,

               –

               za mađarsku vladu, M. Z. Fehér i E. Sebestyén, u svojstvu agenata,

               –

               za Europsku komisiju, A. Bouquet i B. Eggers, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 29. lipnja 2017.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 5. stavka 4., članka 8. stavka 2. i Priloga II. točaka 3. i 7. Uredbi Vijeća (EZ) br. 1/2005 od 22. prosinca 2004. o zaštiti životinja tijekom prijevoza i s prijevozom povezanih postupaka i o izmjeni direktiva 64/432/EEZ i 93/119/EZ i Uredbe (EZ) br. 1255/97 (SL 2005., L 3, str. 1., i ispravak SL 2011., L 336, str. 86.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 58., str. 151. i ispravak SL 2016., L 272, str. 96.), s jedne strane, i Uredbe Komisije (EU) br. 817/2010 od 16. rujna 2010. o utvrđivanju detaljnih pravila u skladu s Uredbom Vijeća (EZ) br. 1234/2007 u pogledu zahtjeva za dodjelu izvoznih subvencija u vezi s dobrobiti živih životinja vrste goveda tijekom prijevoza, s druge strane (SL 2010., L 245, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 57., str. 199.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Vion Livestock BV (u daljnjem tekstu: Vion) i Staatssecretaris van Economische Zaken (državni tajnik za gospodarstvo, Nizozemska; u daljnjem tekstu: državni tajnik) povodom povrata izvoznih subvencija koje je društvo Vion primilo prilikom izvoza živih goveda u Libanon.

         Pravni okvir

            Pravo Unije

         Uredba br. 1/2005

               3

               U skladu s uvodnom izjavom 11. Uredbe br. 1/2005 potrebno je, da bi se osigurala dosljedna i učinkovita primjena ove uredbe u čitavoj Europskoj uniji s obzirom na njezino temeljno načelo prema kojem se životinje ne smiju prevoziti na način da bi se mogle ozlijediti ili nepotrebno patiti, uputno je utvrditi iscrpne odredbe o posebnim potrebama koje se javljaju u vezi s različitim vrstama prijevoza.

               4

               Članak 1. Uredbe br. 1/2005, koji određuje njezino područje primjene, u stavku 1. propisuje:
               „Ova se Uredba primjenjuje na prijevoz živih kralježnjaka koji se prevoze u [Uniji], uključujući posebne preglede koje trebaju obaviti službenici za pošiljke koje napuštaju carinsko područje [Unije] ili u njega ulaze.”

               5

               Članak 5. te uredbe naslovljen „Planiranje obveza za prijevoz životinja” u svojem stavku 4. određuje:
               „Za duga putovanja između država članica i s trećim zemljama za domaće kopitare, osim registriranih, i domaće životinje goveđih, ovčjih, kozjih i svinjskih vrsta, prijevoznici i organizatori moraju poštivati odredbe o putovanju iz Priloga II.”

               6

               U članku 8. stavku 2. spomenute uredbe, naslovljenom „Skrbnici”, predviđeno je sljedeće:
               „Skrbnici su dužni pregledati sve životinje koje stižu u mjesto provoza ili mjesto odredišta te utvrditi jesu li životinje izložene ili jesu li bile izložene dugom putovanju između država članica i trećih zemalja. U slučaju dugih putovanja domaćih kopitara, osim registriranih, i domaćih životinja goveđih, ovčjih, kozjih ili svinjskih vrsta, skrbnici su dužni pridržavati se odredaba o planu puta iz Priloga II.”

               7

               Članak 14. stavak 1. te uredbe, naslovljen „Provjere i druge mjere koje se odnose na plan puta, a koje provodi nadležno tijelo prije dugih putovanja”, određuje:
               „U slučaju dugih putovanja između država članica i s trećim zemljama za [relevantne vrste], nadležno tijelo iz mjesta polaska dužno je:

                        (a)

                        obaviti odgovarajuće provjere kako bi utvrdilo:

                                 (i)

                                 da prijevoznici navedeni u planu puta [dnevniku puta] imaju odgovarajuća valjana ovlaštenja za obavljanje prijevozničke djelatnosti, valjane certifikate o udovoljavanju prijevoznih sredstava za duga putovanja i valjane certifikate o osposobljenosti za vozače i pratitelje;

                                 (ii)

                                 da je plan puta [dnevnik puta] koji podnosi organizator realan i da pokazuje pridržavanje odredaba ove Uredbe;

                        (b)

                        kad ishod provjera predviđenih točkom (a) ne zadovoljava, zatražiti od organizatora da promijeni mjere za planirano dugo putovanje tako da se pridržava odredaba ove Uredbe;

                        (c)

                        kad ishod provjera predviđenih točkom (a) zadovoljava, nadležno je tijelo dužno ovjeriti plan puta [dnevnik puta];

                  […]”

               8

               Prilog II. Uredbi br. 1/2005 naslovljen „Dnevnik puta” u točkama 1. do 3., 7. i 8. određuje:

                        „1.

                        Osoba koja planira dugo putovanje dužna je pripremiti, ovjeriti žigom i potpisati sve stranice plana puta [dnevnika puta] u skladu s odredbama ovog Priloga.

                        2.

                        Plan putovanja [dnevnik puta] mora sadržavati ove odjeljke:
                        Dio 1. — Planiranje;
                        Dio 2. — Mjesto polaska;
                        Dio 3. — Mjesto odredišta;
                        Dio 4. — Izjava prijevoznika;
                        Dio 5. — Izjava prijevoznika;
                        […]

                        3.

                        Organizator je dužan:

                                 (a)

                                 za svaki plan puta [dnevnik puta] odrediti poseban broj;

                                 (b)

                                 osigurati da nadležno tijelo iz mjesta polaska dobije potpisan primjerak dijela 1. dnevnika puta, ispravno ispunjen, osim brojeva veterinarske svjedodžbe, dva radna dana prije vremena polaska, na način kako to definira to nadležno tijelo;

                           […]

                                 (e)

                                 osigurati da dnevnik puta prati životinje tijekom putovanja do točke odredišta ili, u slučaju izvoza u treću zemlju, barem do mjesta izlaska.

                  […]

                        7.

                        Kad se životinje izvoze u treću zemlju, prijevoznici daju plan puta [dnevnik puta] službenom veterinaru na izlaznoj točki.
                        U slučaju davanja poticaja za izvoz živih goveda, ne traži se dio 3. dnevnika puta ako se u skladu s poljoprivrednim propisima traži izvješće.

                        8.

                        Prijevoznik iz dijela 3. dnevnika puta dužan je čuvati:

                                 (a)

                                 primjerak ispunjenog dnevnika puta;

                           […]
                        Dokumenti navedeni u točkama (a) i (b) daju se na uvid nadležnom tijelu koje je prijevozniku izdalo odobrenje, a na zahtjev i nadležnom tijelu mjesta polaska, u roku od mjesec dana nakon što su ispunjeni, a prijevoznik ih je dužan čuvati tijekom najmanje tri godine od datuma pregleda.
                        Dokumenti navedeni u točki (a) vraćaju se nadležnom tijelu iz mjesta polaska u roku od mjesec dana nakon završenog putovanja […]”

               9

               Dodatak Prilogu II. Uredbi br. 1/2005 sastoji se od raznih odjeljaka, od kojih svaki sadržava standardni obrazac. U odjeljku 3. tog dodatka nalazi se obrazac naslovljen „Mjesto odredišta”. U točki 4. tog obrasca navedeni su „pregledi [koje mora obaviti]” [s]krbnik/službeni veterinar na mjestu odredišta” iz točke 1. navedenog obrasca. Jedan od tih pregleda – točka 4.5. – odnosi se na „podatke dnevnika puta i vremensko ograničenje putovanja”. Nadalje, u odjeljku 4. istog dodatka nalazi se obrazac izjave prijevoznika koju mora ispuniti vozač tijekom vožnje. U izjavi se, u pogledu stvarnog plana putovanja (mjesta odmora, pretovara ili izlazne točke), navode razna mjesta i adrese; datumi i vremena dolaska i polaska; trajanje i razlozi zaustavljanja; eventualni razlozi nedosljednosti između stvarnog i predloženog plana putovanja i sva ostala zapažanja; te broj i razlozi ozljeda ili uginuća životinja tijekom prijevoza. Izjavu moraju potpisati vozač(i) i prijevoznik.

         Uredba br. 817/2010

               10

               U skladu s uvodnom izjavom 3. Uredbe br. 817/2010, „[k]ako bi se zajamčilo održavanje standarda o dobrobiti životinja, potrebno je uvesti sustav praćenja koji obuhvaća obvezne preglede na točki izlaza iz carinskog područja [Unije] i nakon napuštanja carinskog područja [Unije] ako se mijenja prijevozno sredstvo te također na mjestu prvog istovara u trećoj zemlji krajnjeg odredišta”.

               11

               Članak 1. stavak 1. Uredbe br. 817/2010, naslovljen „Područje primjene”, glasi:
               „Isplata izvoznih subvencija za žive životinje vrste goveda obuhvaćene oznakom KN 0102 (dalje u tekstu: „životinje”), u skladu s člankom 168. Uredbe [Vijeća] (EZ) br. 1234/2007 [od 22. listopada 2007. o uspostavljanju zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta i o posebnim odredbama za određene poljoprivredne proizvode (Uredba o jedinstvenom ZOT‑u); SL 2007., L 299, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 9., str. 61.)], podliježe pridržavanju članaka 3. do 9. Uredbe [br. 1/2005] i njezinih priloga te Uredbe tijekom prijevoza životinja do prvog mjesta istovara u trećoj zemlji krajnjeg odredišta.”

               12

               Članak 2. stavak 2. Uredbe br. 817/2010, naslovljen „Pregledi unutar carinskog područja [Unije]”, određuje:
               „Službeni veterinar na točki izlaza […] provjerava za one životinje za koje je izvozna deklaracija prihvaćena:

                        (a)

                        poštuju li se zahtjevi utvrđeni u Uredbi [br. 1/2005] od mjesta polaska […] do točke izlaza,
                        i

                        (b)

                        jesu li uvjeti prijevoza za ostatak putovanja usklađeni s Uredbom [br. 1/2005] i jesu li poduzete potrebne mjere kako bi se osigurala njihova sukladnost do prvog istovara u trećoj zemlji krajnjeg odredišta.

                  Službeni veterinar koji je izvršio preglede sastavlja izvješće u skladu s obrascem određenim u Prilogu I. ovoj uredbi i potvrđuje jesu li rezultati izvršenih pregleda u skladu s prvim podstavkom zadovoljavajući ili nisu.
               Veterinarsko tijelo odgovorno za točku izlaza čuva to izvješće najmanje tri godine. Preslika izvješća šalje se agenciji za plaćanje.”

               13

               Članak 3. Uredbe br. 817/2010, naslovljen „Pregledi u trećim zemljama”, određuje:
               „1.   Nakon napuštanja carinskog područja [Unije], izvoznik osigurava da se životinje pregledavaju na:

                        (a)

                        svakom mjestu na kojem se mijenja prijevozno sredstvo, osim ako takva promjena nije planirana i do nje dolazi zbog izvanrednih i nepredviđenih okolnosti;

                        (b)

                        mjestu prvog istovara u trećoj zemlji krajnjeg odredišta.

                  2.   Za obavljanje pregleda predviđenih u stavku 1. odgovorna je međunarodna agencija za kontrolu i nadzor koju u tu svrhu odobrava i kontrolira država članica […] ili službena agencija države članice.
               […]
               Izvješće o svakom pregledu izvršenom u skladu sa stavkom 1. sastavlja u skladu s obrascima određenim u prilozima III. i IV. ovoj Uredbi veterinar koji je izvršio pregled.”

               14

               Članak 4. te uredbe, naslovljen „Postupak isplate izvoznih povrata [subvencija]”, glasi:
               „1.   Izvoznik obavješćuje nadležno tijelo države članice u kojoj je prihvaćena izvozna deklaracija o svim potrebnim pojedinostima putovanja, najkasnije prilikom podnošenja izvozne deklaracije.
               […]
               2.   Uz zahtjeve za isplatu izvoznih subvencija […] prilažu se:

                        (a)

                        pravilno ispunjena isprava iz članka 2. stavka 3. ove Uredbe;
                        i

                        (b)

                        izvješća predviđena u trećem podstavku članka 3. stavka 2. ove Uredbe.

                  3.   Ako preglede iz članka 3. stavka 1. nije moguće izvršiti zbog okolnosti koje su izvan kontrole izvoznika, nadležno tijelo na utemeljen zahtjev izvoznika može prihvatiti ostale isprave koje mu na zadovoljavajući način dokazuju pridržavanje Uredbe [br. 1/2005].”

               15

               Članak 5. stavak 1. navedene uredbe, naslovljen „Neplaćanje izvoznih subvencija”, određuje:
               „Ukupan iznos izvozne subvencije po životinji izračunat u skladu s drugim podstavkom ne plaća se za:

                        (a)

                        životinje koje su uginule tijekom prijevoza, osim kako je predviđeno u stavku 2.;

                  […]

                        (c)

                        životinje za koje, s obzirom na isprave iz članka 4. stavka 2. i/ili sve ostale elemente koji su mu na raspolaganju u vezi s udovoljenjem ovoj Uredbi, nadležno tijelo smatra da se nisu poštivali članci 3. do 9. Uredbe [br. 1/2005] i njezini prilozi.

                  […]”

               16

               Članak 7. Uredbe br. 817/2010, naslovljen „Povrat preplaćenih iznosa”, određuje:
               „Ako se nakon isplate subvencije ustanovi da se nije poštivala Uredba [br. 1/2005], smatra se da je odgovarajući dio subvencije, uključujući, prema potrebi, i kaznu u skladu s člankom 6. ove Uredbe, preplaćen te se vraća u skladu s člankom 49. Uredbe (EZ) [Komisije] br. 612/2009 [od 7. srpnja 2009. o utvrđivanju zajedničkih detaljnih pravila za primjenu sustava izvoznih subvencija za poljoprivredne proizvode (SL 2009., L 186, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 28., str. 241.].”

               17

               Prilog IV. Uredbi br. 817/2010 sadržava obrazac izvješća o pregledu na mjestu prvog istovara u trećoj zemlji krajnjeg odredišta. Jedna od kućica vezanih uz „obavljene preglede” odnosi se na „evidenciju plana puta”.

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               18

               Društvo Vion je krajem 2010. izvezlo 36 živih goveda u Libanon. Ona su najprije prevezena teretnim vozilom iz Woerdena (Nizozemska) u Kopar (Slovenija), gdje su bila pretovarena na brod za prijevoz stoke. Potom su ta goveda izašla s područja Unije morskim putem i stigla u Bejrut (Libanon).

               19

               Sud koji je uputio zahtjev navodi da je prijevoznik u Kopru predao dnevnik puta službenom veterinaru na točki izlaza iz Unije, tako da se izvornik dnevnika puta nije mogao voditi do Bejruta.

               20

               U skladu s Uredbom br. 1/2005, Vion je nadležnim nizozemskim tijelima uprave prije puta podnio dnevnik puta naznačujući, u naslovu odjeljka 1. naziva „Planiranje”, da je ukupno trajanje puta trebalo iznositi sedam dana, da je mjesto polaska bilo Woerden, a mjesto odredišta Bejrut. Taj prijevoz trebao je započeti 9. rujna 2010., pri čemu točan sat polaska nije bio naveden, i završiti 16. rujna 2010. Naposljetku je bilo navedeno da će se životinje odmoriti u Münchenu (Njemačka) i da će biti pretovarene na brod u Kopru.

               21

               Također, iako su goveda trebala biti prevezena u Libanon, u odjeljku 3. dnevnika puta iz glavnog postupka, naslovljenom „Mjesto odredišta”, kao mjesto i država članica odredišta bili su navedeni Kopar i Slovenija. „Izjavom prijevoznika” iz odjeljka 4. tog dnevnika puta bilo je potvrđeno da su životinje stigle u Kopar 10. rujna 2010. u 10.50 sati i da su taj datum i sat odgovarali danu i satu dolaska u mjesto odredišta. Nasuprot tomu, navedeni dnevnik puta ne sadržava informacije o odvijanju prijevoza između polaska plovila iz Kopra i njegova dolaska u Bejrut.

               22

               Životinje su bile iskrcane 22. rujna 2010. između 11.15 i 13.30 sati te ih je pregledao neovisni veterinar sa sjedištem u Bejrutu, u skladu s člankom 3. stavkom 2. Uredbe br. 817/2010.

               23

               Na temelju izvještaja od istog datuma koji je potpisao taj veterinar, društvo Control Union Nederland, koje djeluje za račun društva Vion, potvrdilo je 12. listopada 2010. da su odredbe uredbi br. 1/2005 i 817/2010 bile poštovane.

               24

               Međutim, odlukom od 4. veljače 2014. državni tajnik je od društva Vion zatražio povrat izvoznih subvencija u iznosu od 5292,92 eura koji mu je bio isplaćen, uz 577,40 eura na ime povećanja za 10 % i kamata. Državni tajnik je prijevozniku društva Vion prigovorio da je ispunio odjeljak 4. dnevnika puta samo do točke izlaza s područja Unije, a ne do krajnjeg odredišta životinja. Zato je, s obzirom na izjavu tog prijevoznika, putovanje moralo završiti u Kopru, a ne se nastaviti do Bejruta.

               25

               Budući da je državni tajnik odbio njegov prigovor odlukom od 18. lipnja 2014., Vion je podnio tužbu Collegeu van Beroep voor het bedrijfsleven (Žalbeni sud za upravne sporove u gospodarstvu, Nizozemska).

               26

               Vion i državni tajnik imaju različita stajališta o tome primjenjuje li se obveza čuvanja i vođenja dnevnika puta, u slučaju dugotrajnog prijevoza životinja, samo do točke izlaska s područja Unije ili šire, do krajnjeg odredišta, odnosno do dolaska životinja u predmetnu treću zemlju.

               27

               Sud koji je uputio zahtjev smatra da je u vezi s time suočen s ozbiljnom poteškoćom tumačenja prava Unije, s obzirom na razlike koje prema njemu postoje između odredbi članaka 4., 5. i 7. Uredbe br. 817/2010, s jedne strane, i članka 5. stavka 4. Uredbe br. 1/2005 i točke 3. Priloga II. toj potonjoj uredbi, s druge strane. Taj sud ne smatra nerelevantnim ni stajalište društva Vion ni ono državnog tajnika.

               28

               U pogledu formulacije točaka 3. do 7. Priloga II. Uredbi br. 1/2005, sud koji je uputio zahtjev sumnja, poput društva Vion, da organizator ili prijevoznik može čuvati dnevnik puta sve do točke krajnjeg odredišta putovanja, odnosno do predmetne treće zemlje. Taj sud je međutim siguran da se veterinar u mjestu prvog istovara u trećoj zemlji krajnjeg odredišta stvarno može uvjeriti u poštovanje Uredbe br. 1/2005 samo na temelju dnevnika puta.

               29

               Obveza predaje dnevnika puta službenom veterinaru na točki izlaza iz Unije, koja proizlazi iz točke 7. Priloga II. Uredbi br. 1/2005, sprečava dakle izvoznika da podnese dokaz veterinaru u mjestu prvog istovara u trećoj zemlji krajnjeg odredišta da je stvarno poštovao članke 3. do 9. te uredbe, kao i njezine priloge.

               30

               Sud koji je uputio zahtjev ipak navodi da se stajalište državnog tajnika također temelji na solidnim argumentima. Konkretnije, uvodnom izjavom 11. Uredbe br. 1/2005, time što je njome određeno da se životinje ne smiju prevoziti na način koji bi mogao izazvati njihovu ozljedu ili neopravdanu patnju, moglo bi se obuhvatiti cjelokupno putovanje u treću zemlju.

               31

               Pored toga, nekoliko odredbi Uredbe br. 817/2010 podvrgavaju isplatu izvoznih subvencija poštovanju Uredbe br. 1/2005, a to poštovanje mora provjeriti veterinar u mjestu prvog istovara u trećoj zemlji krajnjeg odredišta. Međutim, takva provjera, da bi bila učinkovita, pretpostavlja da je dnevnik puta bio vođen sve do dolaska u navedenu treću zemlju. Sud koji je uputio zahtjev smatra da bi svako drugo rješenje spriječilo da se pomoću dnevnika puta izvrši nadzor nad dijelom prijevoza izvršenog na državnom području treće zemlje.

               32

               U tim je okolnostima College van Beroep voor het bedrijfsleven (Žalbeni sud za upravne sporove u gospodarstvu, Nizozemska) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Treba li članak 5. stavak 4. i članak 8. stavak 2. Uredbe [br. 1/2005], u vezi s odredbama o dnevniku puta u Prilogu II. toj uredbi, tumačiti na način da za organizatora prijevoza i/ili za skrbnika obuhvaćaju obvezu da prilikom prijevoza stoke u treću zemlju moraju voditi dnevnik puta do odredišta u toj trećoj zemlji?

                        2.

                        Treba li članke 5. i 7. Uredbe [br. 817/2010], u vezi s člankom 4. te uredbe, tumačiti na način da mora biti zatražen povrat izvoznih subvencija ako se dnevnik puta nije vodio do odredišta u trećoj zemlji jer je prijevoznik ispunio obvezu sadržanu u točki 7. Priloga II. Uredbi br. 1/2005 da taj dnevnik puta preda službenom veterinaru na izlaznoj točki iz područja Unije?

                        3.

                        Treba li članke 5. i 7. Uredbe [br. 817/2010], u vezi s člankom 4. te uredbe, tumačiti na način da mora biti zatražen povrat izvoznih subvencija ako izvoznik ne može dokazati da je poštovao odredbe Uredbe br. 1/2005 u situaciji u kojoj veterinar u okviru pregledâ koje mora izvršiti u trećoj zemlji u skladu s člankom 3. stavkom 1. Uredbe br. 817/2010 ne može provjeriti je li evidencija puta (dnevnik puta) zadovoljavajuća ili ne, odnosno je li u skladu s odredbama Uredbe br. 1/2005 ili nije (i slijedom toga ne može potvrditi ni da je rezultat tih pregleda zadovoljavajući) jer je prijevoznik dnevnik puta predao službenom veterinaru na izlaznoj točki iz područja Unije?”

         O prethodnim pitanjima

               33

               Svojim pitanjima, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 7. Uredbe br. 817/2010, u vezi s člankom 3. stavcima 1. i 2. i člankom 2. stavkom 2. te uredbe, kao i s točkama 3., 7. i 8. Priloga II. Uredbi br. 1/2005, tumačiti na način da se povrat izvoznih subvencija na temelju Uredbe br. 817/2010 može zahtijevati ako prijevoznik životinja vrste goveda nije vodio dnevnik puta iz Priloga II. Uredbi br. 1/2005 do mjesta prvog istovara u trećoj zemlji krajnjeg odredišta.

               34

               Kao prvo, valja istaknuti da ni Uredba br. 817/2010 ni Uredba br. 1/2005 izričito ne propisuju dokumente koje mora podnijeti prijevoznik koji izvozi životinje vrste goveda u treću zemlju kako bi imao pravo na izvozne subvencije.

               35

               Ipak, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da u svrhu tumačenja odredbe prava Unije valja uzeti u obzir ne samo njezin tekst, već i kontekst u kojem se nalazi, vodeći računa o sustavu i ciljevima propisa čiji je dio (vidjeti u tom smislu presude od 17. studenoga 1983., Merck, 292/82, EU:C:1983:335, t. 12.; od 26. lipnja 1990., Velker International Oil Company, C‑185/89, EU:C:1990:262, t. 17., i od 27. rujna 2007., Teleos i dr., C‑409/04, EU:C:2007:548, t. 35.).

               36

               U tom pogledu valja navesti, kao prvo, kao što proizlazi iz članka 7. Uredbe br. 817/2010, da se, ako se nakon isplate subvencije ustanovi da nije bila poštovana Uredba br. 1/2005, smatra da je odgovarajući dio subvencije preplaćen. Stoga se on mora vratiti, a izvozniku ili prijevozniku može se izreći kazna. Stoga je povrat izvoznih subvencija uvjetovan time da izvoznik ili prijevoznik nisu poštovali obveze iz Uredbe br. 1/2005.

               37

               U skladu s člankom 1. Uredbe br. 817/2010, isplata izvoznih subvencija ovisi o pridržavanju, tijekom prijevoza životinja do prvog mjesta istovara u trećoj zemlji krajnjeg odredišta, članaka 3. do 9. Uredbe br. 1/2005 i njezinih priloga te odredbi same Uredbe br. 817/2010. Njihov povrat stoga mora biti obrazložen povredom tih članaka 3. do 9. Uredbe br. 1/2005.

               38

               Kao drugo, Uredbom br. 817/2010 zahtijeva se, u skladu s njezinom uvodnom izjavom 3., kako bi se zajamčilo održavanje standarda o dobrobiti životinja, uvođenje sustava praćenja koji obuhvaća obvezne preglede na točki izlaza iz carinskog područja Unije te također na mjestu prvog istovara u trećoj zemlji krajnjeg odredišta. Naime, u skladu osobito s člankom 3. stavkom 1. točkom (b) te uredbe, pregled mora biti izvršen u mjestu prvog istovara u trećoj zemlji krajnjeg odredišta te nakon njega mora, na temelju članka 3. stavka 2. posljednjeg podstavka navedene uredbe, biti izrađeno izvješće prema obrascu navedenom u točki 17. ove presude. Kao što taj obrazac potvrđuje, cilj tog pregleda je u biti utvrditi jesu li odredbe Uredbe br. 1/2005 bile poštovane, uključujući tijekom dijela putovanja između točke izlaza iz Unije i mjesta prvog istovara u trećoj zemlji krajnjeg odredišta.

               39

               Budući da je jedan od elemenata koji se moraju ispitati tijekom navedenog pregleda „evidencija puta”, koja odgovara dnevniku puta, kao što je naveo nezavisni odvjetnik u točki 47. svojeg mišljenja, izvršavanje pregleda navedenog u prethodnoj točki ove presude zahtijeva da informacije određene u tu svrhu budu pružene društvu koje obavlja taj pregled.

               40

               „Izjavu prijevoznika”, koja čini odjeljak 4. dnevnika puta, mora ispuniti vozač, a moraju je potpisati vozač i prijevoznik. U izjavi se, u pogledu stvarnog plana putovanja (mjesta odmora, pretovara ili izlazne točke), navode razna mjesta i adrese, datumi i vremena dolaska i polaska, trajanje i razlozi zaustavljanja; razlozi eventualnih nedosljednosti između stvarnog i predloženog plana putovanja i sva ostala zapažanja te broj i razlozi ozljeda i/ili uginuća životinja tijekom prijevoza.

               41

               Takvim tumačenjem može se očuvati koristan učinak članka 14. stavka 1. Uredbe br. 1/2005, koji treba tumačiti na način da, kako bi prijevoz odnosnih životinja koji podrazumijeva dugo putovanje koje počinje na području Unije te se odvija izvan tog područja moglo odobriti nadležno tijelo u mjestu polaska, organizator putovanja mora podnijeti dnevnik puta koji je vjerodostojan i koji pokazuje da se odredbe te uredbe poštuju, uključujući za dio putovanja koji će se odvijati na državnom području trećih zemalja (presuda od 23. travnja 2015., Zuchtvieh‑Export, C‑424/13, EU:C:2015:259, t. 56.).

               42

               Kako bi se jamčila učinkovitost tog pregleda koji ex ante izvršava nadležno tijelo mjesta polazišta kao i stvarna dobrobit životinja, potrebno je zahtijevati da se taj dnevnik puta vodi tijekom čitavog putovanja, uključujući tijekom dijela prijevoza između točke izlaza iz Unije i prvog mjesta istovara u trećoj zemlji krajnjeg odredišta.

               43

               Kao treće, iz točke 7. Priloga II. Uredbi br. 1/2005 zasigurno proizlazi da, u slučaju izvoza životinja na koje se primjenjuje ta uredba prema trećoj zemlji, prijevoznici moraju predati dnevnik puta službenom veterinaru na točki izlaza iz Unije.

               44

               Ipak, iz točke 8. Priloga II. Uredbi br. 1/2005 jasno je da ta uredba predviđa uporabu primjeraka dnevnika puta. Tako je i s člankom 2. stavkom 2. trećim podstavkom drugom rečenicom Uredbe br. 817/2010.

               45

               Štoviše, iako je točkom 3. podtočkom (e) Priloga II. Uredbi br. 1/2005 predviđeno da je organizator puta dužan osigurati da dnevnik puta prati životinje tijekom putovanja, u slučaju izvoza u treću zemlju, barem do mjesta izlaska iz Unije, to podrazumijeva da organizator popunjava primjerak do prvog mjesta istovara u trećoj zemlji krajnjeg odredišta.

               46

               Posljedično tomu, na temelju veze koju Uredba br. 817/2010 uspostavlja s Uredbom br. 1/2005 moguće je utvrditi da primjerak dnevnika puta mora imati istu funkciju u slučaju prijevoza do mjesta prvog istovara u trećoj zemlji krajnjeg odredišta kao izvornik tijekom prijevoza do točke izlaza iz Unije.

               47

               Budući da je na osobi koja zahtijeva izvozne subvencije da dokaže poštovanje uvjeta koji proizlaze iz članaka 3. do 9. Uredbe br. 1/2005 i iz u njoj navedenih priloga, kao i iz odredbi Uredbe br. 817/2010, iz prethodnih razmatranja proizlazi da je na toj osobi da vodi primjerak dnevnika puta do pregleda životinja od strane veterinara iz mjesta prvog istovara u trećoj zemlji krajnjeg odredišta te potonjem omogući provjeru ispunjenosti obveza u vezi s vođenjem dnevnika puta.

               48

               Proizlazi da članak 3. stavak 1. Uredbe br. 817/2010 pretpostavlja da prijevoznik ispunjava primjerak dnevnika puta do dolaska predmetnih životinja u mjesto prvog istovara u trećoj zemlji krajnjeg odredišta.

               49

               U tim okolnostima na postavljena pitanja valja odgovoriti na način da članak 7. Uredbe br. 817/2010, u vezi s člankom 3. stavcima 1. i 2. i člankom 2. stavkom 2. te uredbe, kao i s točkama 3., 7. i 8. Priloga II. Uredbi br. 1/2005, treba tumačiti tako da se povrat izvoznih subvencija na temelju Uredbe br. 817/2010 može zahtijevati ako prijevoznik životinja vrste goveda nije vodio primjerak dnevnika puta iz Priloga II. Uredbi br. 1/2005 do mjesta prvog istovara u trećoj zemlji krajnjeg odredišta.

         Troškovi

               50

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (treće vijeće) odlučuje:

                     Članak 7. Uredbe Komisije (EU) br. 817/2010 od 16. rujna 2010. o utvrđivanju detaljnih pravila u skladu s Uredbom Vijeća (EZ) br. 1234/2007 u pogledu zahtjeva za dodjelu izvoznih subvencija u vezi s dobrobiti živih životinja vrste goveda tijekom prijevoza, u vezi s člankom 3. stavcima 1. i 2. i člankom 2. stavkom 2. Uredbe br. 817/2010, kao i s točkama 3., 7. i 8. Priloga II. Uredbi (EZ) Vijeća br. 1/2005 od 22. prosinca 2004. o zaštiti životinja tijekom prijevoza i s prijevozom povezanih postupaka i o izmjeni direktiva 64/432/EEZ i 93/119/EZ i Uredbe (EZ) br. 1255/97, treba tumačiti tako da se povrat izvoznih subvencija na temelju Uredbe br. 817/2010 može zahtijevati ako prijevoznik životinja vrste goveda nije vodio primjerak dnevnika puta iz Priloga II. Uredbi br. 1/2005 do mjesta prvog istovara u trećoj zemlji krajnjeg odredišta.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: nizozemski


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 12. travnja 2013. # Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte (GEMA) protiv Europske komisije. # Tržišno natjecanje. # Predmet T-410/08.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) 13. rujna 2010.#KUKA Roboter GmbH protiv Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Predmet T-97/08.