Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 22. rujna 2016.#Tose'e Ta'avon Bank protiv Vijeća Europske unije.#Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja protiv Irana s ciljem sprečavanja širenja nuklearnog oružja – Zamrzavanje financijskih sredstava – Prigovor nezakonitosti – Dodjeljivanje provedbene ovlasti Vijeću – Kriterij koji se odnosi na subjekte koji osiguravaju potporu iranskoj vladi – Pogreška koja se tiče prava – Pogreška koja se tiče činjenica – Obveza obrazlaganja – Proporcionalnost – Temeljna prava.#Predmet T-435/14.


Presuda Službeničkog suda Europske unije (treće vijeće) od 11. prosinca 2014.#DE protiv Europske agencije za lijekove (EMA).#Javna služba – Član privremenog osoblja EMA‑e – Izvješće o ocjeni – Zahtjev za poništenje – Obveza obrazlaganja – Očita pogreška u ocjeni – Povreda postupovnih pravila – Nepostojanje.#Predmet F‑103/13.


Presuda Općeg suda (deveto vijeće) od 30. travnja 2015.#Francuska Republika protiv Europske komisije.#EFSJP – Komponenta ,Jamstvaʻ – EFJP i EPFRR – Izdaci isključeni iz financiranja – Mjere potpore ruralnom razvoju – Područja s prirodnim ograničenjima – Paušalni financijski ispravak – Izdaci koje je učinila Francuska – Kriterij tereta – Kontrole na terenu – Postupovna jamstva.#Predmet T-259/13.


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 17. lipnja 2010.#Agra Srl protiv Agenzia Dogane - Ufficio delle Dogane di Alessandria.#Zahtjev za prethodnu odluku: Commissione tributaria provinciale di Alessandria - Italija.#Predmet C-75/09.


Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 28. listopada 2016.#Unicorn a.s. protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak za proglašavanje žiga ništavim – Verbalni žig Europske unije UNICORN – Raniji nacionalni verbalni žigovi i figurativni žig UNICORN – Članak 53. stavak 1. točka (a) i članak 8. stavak 5. Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Ugled.#Predmet T-201/15.


Presuda Suda od 18. listopada 1989. # Solvay & Cie protiv Komisije Europskih zajednica. # Tržišno natjecanje. # Predmet 27/88.


title: Presuda Suda (treće vijeće) od 16. srpnja 2015.#TOP Logistics BV i Van Caem International BV protiv Bacardi & Company Ltd i Bacardi International Ltd - Bacardi & Company Ltd i Bacardi International Ltd protiv TOP Logistics BV i Van Caem International BV.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Gerechtshof Den Haag.#Zahtjev za prethodnu odluku – Žigovi – Direktiva 89/104/EEZ – Članak 5. – Proizvodi zaštićeni žigom pušteni u slobodan promet i stavljeni u sustav odgode plaćanja trošarina bez odobrenja nositelja žiga – Pravo tog nositelja da se protivi takvom stavljanju – Pojam ,uporabe u trgovačkom prometu’.#Predmet C-379/14.

text:
               Stranke
               Osnova
               Operativni dio

            Stranke
            U predmetu C‑379/14,
            povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Gerechtshof Den Haag (Nizozemska), odlukom od 22. srpnja 2014., koju je Sud zaprimio 7. kolovoza 2014., u postupcima
            TOP Logistics BV,
            Van Caem International BV
            protiv
            Bacardi & Company Ltd,
            Bacardi International Ltd,
            i
            Bacardi & Company Ltd,
            Bacardi International Ltd
            protiv
            TOP Logistics BV,
            Van Caem International BV,
            SUD (treće vijeće),
            u sastavu: M. Ilešič (izvjestitelj), predsjednik vijeća, A. Ó Caoimh, C. Toader, E. Jarašiūnas i C. G. Fernlund, suci,
            nezavisni odvjetnik: Y. Bot,
            tajnik: A. Calot Escobar,
            uzimajući u obzir pisani postupak,
            uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
            – za TOP Logistics BV, G. van der Wal i M. Tsoutsanis, advocaten ,
            – za Van Caem International BV, J. S. Hofhuis, advocaat ,
            – za Bacardi & Company Ltd i Bacardi International Ltd, N. W. Mulder, R. E. van Schaik i A. M. E. Voerman advocaten ,
            – za francusku vladu, D. Colas i F. Gloaguen, u svojstvu agenata,
            – za portugalsku vladu, L. Inez Fernandes, M. Rebelo i N. Vitorino, u svojstvu agenata,
            – za Europsku komisiju, F. Wilman, F. W. Bulst i L. Grønfeldt, u svojstvu agenata,
            odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez njegova mišljenja,
            donosi sljedeću
            Presudu

            Osnova
            1. Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 5. Prve direktive Vijeća 89/104/EEZ od 21. prosinca 1988. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL 1989., L 40, str. 1.).
            2. Zahtjev je upućen u okviru dvaju sporova, između, redom, s jedne strane, TOP Logisticsa BV (u daljnjem tekstu: TOP Logistics) i Van Caema International BV (u daljnjem tekstu: Van Caem) i, s druge strane, Bacardi & Company Ltd i Bacardi Internationala Ltd (u daljnjem tekstu zajedno: Bacardi) kao i Bacardija i TOP Logisticsa i Van Caema zbog Bacardijevih proizvoda koji su bez njegova odobrenja uneseni na tržište Europskog gospodarskog prostora (EGP) te ondje stavljeni u sustav odgode plaćanja trošarina.
            Pravni okvir
            Direktiva 89/104
            3. Članak 5. stavci 1. i 3. Direktive 89/104/EEZ određuje:
            „1. Registrirani žig nositelju daje isključiva prava koja proizlaze iz tog žiga. Nositelj žiga ima pravo spriječiti sve treće strane da bez njegova odobrenja u trgovačkom prometu koriste:
            a) svaki znak koji je istovjetan njegovu žigu u odnosu na proizvode ili usluge koji su istovjetni onima za koje je žig registriran;
            b) svaki znak kad, zbog istovjetnosti ili sličnosti s njegovim žigom i istovjetnosti ili sličnosti s proizvodima ili uslugama obuhvaćenima tim žigom i tim znakom, postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu; vjerojatnost zablude uključuje vjerojatnost dovođenja u vezu tog znaka i žiga.
            [...]
            3. Na temelju stavaka 1. i 2., među ostalim, može se zabraniti:
            […];
            (b) nuđenje proizvoda ili njihovo stavljanje na tržište ili skladištenje u te svrhe pod tim znakom ili nuđenje i pružanje usluga pod tim znakom;
            (c) uvoz ili izvoz proizvoda obilježenih tim znakom;
            […].[neslužbeni prijevod]“
            4. Direktiva 89/104 stavljena je izvan snage Direktivom 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL L 299, str. 25.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 149.), koja je stupila na snagu 28. studenoga 2008. Međutim, vodeći računa o datumu činjenica, na glavne postupke i dalje se primjenjuje Direktiva 89/104.
            Direktiva 92/12/EEZ
            5. Na temelju članka 3. stavka 1. Direktive Vijeća 92/12/EEZ od 25. veljače 1992. o općim aranžmanima za proizvode koji podliježu trošarinama te o posjedovanju, kretanju i praćenju takvih proizvoda (SL L 76, str. 1.):
            „Ova se direktiva na razini Zajednice primjenjuje na sljedeće proizvode [...]:
            – […],
            – alkohol i alkoholna pića,
            – […].[neslužbeni prijevod]“
            6. Članak 4. točke (b) i (c) Direktive 92/12 glasio je:
            „Za potrebe ove Direktive:
            [...]
            (b) ,trošarinsko skladište’ znači mjesto gdje ovlašteni držatelj trošarinskog skladišta u svom poslovanju trošarinsku robu proizvodi, prerađuje, drži, prima ili otprema unutar sustava odgode plaćanja trošarine te uz poštovanje određenih uvjeta koje utvrđuju nadležna tijela države članice u kojoj se nalazi trošarinsko skladište;
            (c) ,sustav odgode’ znači porezni sustav koji se primjenjuje na proizvodnju, preradu, skladištenje ili kretanje trošarinske robe pri kojem je plaćanje trošarine odgođeno;
            [...][neslužbeni prijevod]“
            7. Članak 5. stavak 1. Direktive 92/12 glasio je kako slijedi:
            „Roba iz članka 3. stavka 1. podliježe trošarini u trenutku svoje proizvodnje na području Zajednice kako je definirana u članku 2. ili u trenutku svojeg uvoza na to područje.
            ,Uvoz trošarinske robe’ znači ulazak te robe na područje Zajednice [...]
            Međutim, kada se ta roba prilikom ulaska na područje Zajednice stavlja u carinski postupak Zajednice, smatra se da je roba uvezena u trenutku otpuštanja iz carinskog postupka Zajednice.“ [neslužbeni prijevod]“
            8. Članak 6. stavak 1. Direktive 92/12/EZ određivao je:
            „Obveza obračunavanja trošarine nastaje puštanjem u potrošnju [...]
            Puštanje u potrošnju trošarinske robe znači:
            a) otpuštanje trošarinske robe, uključujući nepravilno otpuštanje, iz sustava odgode plaćanja trošarine;
            b) proizvodnju trošarinske robe, uključujući nepravilnu proizvodnju, izvan sustava odgode plaćanja trošarine;
            c) uvoz trošarinske robe, uključujući nepravilan uvoz, kada trošarinska roba odmah nakon uvoza nije stavljena u sustav odgode plaćanja trošarine.“[neslužbeni prijevod]
            9. Na temelju članka 11. stavka 2. Direktive 92/12:
            „Proizvodnja, prerada i skladištenje trošarinske robe za koju trošarina još nije plaćena obavlja se u trošarinskom skladištu.“ [neslužbeni prijevod]
            10. Direktiva 92/12 stavljena je izvan snage s učinkom od 1. travnja 2010. Direktivom Vijeća 2008/118/EZ od 16. prosinca 2008. o općim aranžmanima za trošarine i o stavljanju izvan snage Direktive 92/12/EEZ (SL 2009., L 9, str. 12.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 174.). Međutim, vodeći računa o datumu činjenica, na glavne postupke i dalje se primjenjuje Direktiva 92/12.
            Uredba (EEZ) br. 2913/92
            11. Članak 91. stavak 1. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice (SL L 302, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 110.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 955/1999 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. travnja 1999. (SL L 119, str. 1., u daljnjem tekstu: Carinski zakonik), glasi:
            „Postupak vanjskog provoza dopušta kretanje robe od jednog do drugog mjesta unutar carinskog područja Zajednice, i to:
            a) robe koja nije roba Zajednice, a ne podliježe plaćanju uvoznih carina i drugih davanja ili mjerama trgovinske politike;
            […]“
            12. Članak 92. istog zakonika određuje:
            „1. Postupak vanjskoga provoza smatra se završenim i obveze nositelja ispunjenima podnošenjem robe i pripadajućih isprava odredišnoj carinarnici u skladu s odredbama predmetnog postupka.
            2. Carinska tijela okončavaju postupak kada, temeljem usporedbe podataka raspoloživih u polaznoj carinarnici s onima raspoloživima u odredišnoj carinarnici, utvrde da je postupak pravilno proveden.“
            13. Članak 98. stavak 1. Carinskog zakonika predviđa:
            „Postupak carinskog skladištenja odobrava smještaj u carinskom skladištu:
            a) robe koja nije roba Zajednice, a da ta roba pritom ne podliježe uvoznim carinama ili mjerama trgovinske politike;
            […]“
            14. Carinski zakonik stavljen je izvan snage Uredbom (EZ) br. 450/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o Carinskom zakoniku Zajednice (Modernizirani carinski zakonik) (SL L 145, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 245.). Međutim, vodeći računa o datumu činjenica iz glavnog postupka, na robu spomenutu u točki 19. ove presude primjenjivao se Carinski zakonik.
            Glavni postupci i prethodna pitanja
            15. TOP Logistics, prijašnjeg naziva Mevi Internationaal Expeditiebedrijf BV (u daljnjem tekstu: Mevi), poduzetnik je koji se bavi skladištenjem i pretovarom robe. Ima odobrenje za vođenje carinskog i poreznog skladišta.
            16. Van Caem je poduzetnik koji se bavi međunarodnom trgovinom proizvodima zaštićenima žigom.
            17. Bacardi proizvodi i stavlja na tržište alkoholna pića. Nositelj je različitih žigova za svoje proizvode.
            18. Tijekom 2006., na zahtjev Van Caema, više pošiljki Bacardijevih proizvoda, prevezenih u Nizozemsku iz treće zemlje, uskladišteno je kod Mevija u roterdamskoj luci (Nizozemska).
            19. Budući da je roba stavljena u postupak odgode plaćanja carine na vanjski prijevoz ili carinsko skladištenje, bila je označena kao „roba T1“.
            20. Određeni dio robe nakon toga bio je pušten u slobodan promet i stavljen u sustav odgode plaćanja trošarina. Stoga je ta roba napustila carinski postupak s odgodom uređen člancima 91., 92. i 98. Carinskog zakonika te se nalazila u trošarinskom skladištu.
            21. Budući da nije pristao na ulazak dotične robe u EGP i da je usto saznao da su šifre proizvoda bile odstranjene s boca koje su bile dio dotičnih pošiljki, Bacardi ih je dao zaplijeniti i zatražio više mjera pred Rechtbankom Rotterdam. U tu svrhu pozvao se na povredu svojih žigova Beneluksa.
            22. Presudom od 19. studenoga 2008. Rechtbank Rotterdam (sud u Rotterdamu) utvrdio je da ulazak dotične robe u EGP povređuje Bacardijeve žigove Beneluksa i odredio određene tražene mjere.
            23. TOP Logistics uložio je žalbu pred Gerechtshofom Den Haag (žalbeni sud u Hagu). U okviru tog žalbenog postupka Van Caemu je odobre na intervencija.
            24. Međupresudom od 30. listopada 2012. taj je sud presudio da, sve dok dotična roba ima status robe T1, nisu povrijeđeni Bacardijevi žigovi Beneluksa.
            25. Što se tiče pitanja je li bilo povrede navedenih žigova jednom kad je dotična roba stavljena u sustav odgode plaćanja trošarina, navedeni je sud u svojoj međupresudi objavio namjeru upućivanja zahtjeva za prethodnu odluku.
            26. U odluci kojom se upućuje prethodno pitanje Gerechtshof Den Haag je iznio da, suprotno slučaju s robom T1, na robu koja se nalazi u trošarinskom skladištu bile su plaćene uvozne carine koje je eventualno trebalo podmiriti. Ta je roba, posljedično, uvezena u smislu Direktive 92/12 i puštena u slobodan promet. Postala je roba Zajednice.
            27. Ta utvrđenja, prema Gerechtshofu Den Haag, ne trebaju nužno dovesti do zaključka da je dotična roba bila uvezena u smislu članka 5. stavka 3. točke (c) Direktive 89/104.
            28. S druge strane, Gerechtshof Den Haag je u dvojbi glede pitanja može li se u vezi s robom koja je stavljena u sustav odgode plaćanja trošarina raditi o „uporabi“ u „trgovačkom prometu“ u smislu članka 5. stavka 1. Direktive 89/104 i opasnosti od nanošenja štete jednoj od funkcija žiga u smislu sudske prakse Suda.
            29. U tim je okolnostima Gerechtshof Den Haag odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
            „Ova pitanja odnose se na robu koja je podrijetlom izvan EGP‑a i koja je, nakon što je unesena na područje EGP‑a (ni od nositelja žiga ni uz njegovo odobrenje), u državi članici Europske unije bila stavljena u postupak vanjskog provoza ili u postupak carinskog skladištenja [...]
            1. Kada se na takvu robu zatim, u okolnostima kao što su one u predmetnom slučaju, primjenjuje sustav odgode plaćanja trošarina, treba li smatrati da je ta roba uvezena u smislu članka 5. stavka 3. točke (c) Direktive 89/104/EEZ (sada Direktiva 2008/95/EZ), tako da je riječ o ,uporabi (znaka) u trgovačkom prometu’ koju nositelj žiga može zabraniti na temelju članka 5. stavka 1. navedene direktive?
            2. Ako je odgovor na prvo pitanje potvrdan, treba li smatrati da, u okolnostima kao što su one u predmetnom slučaju, sama prisutnost takve robe u državi članici (na koju se u toj državi članici primjenjuje sustav odgode plaćanja trošarina) ne nanosi ili ne može nanijeti štetu funkcijama žiga, tako da se nositelj žiga koji se u navedenoj državi članici poziva na nacionalno zakonodavstvo o žigu ne može protiviti toj prisutnosti?“
            O prethodnim pitanjima
            30. Svojim pitanjima, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 5. Direktive 89/104 tumačiti na način da se nositelj žiga registriranog u jednoj državi članici ili više njih može protiviti tomu da treći stavi robu zaštićenu tim žigom u sustav odgode plaćanja trošarina, nakon što ju je bez odobrenja nositelja unio u EGP i pustio u slobodan promet.
            31. U tom pogledu, uvodno valja podsjetiti kako je ključno da nositelj žiga registriranog u jednoj državi članici ili više njih može kontrolirati prvo stavljanje na tržište proizvoda zaštićenih tim žigom u EGP‑u (vidjeti osobito presude Zino Davidoff i Levi Strauss, C‑414/99 do C‑416/99, EU:C:2001:617, t. 33.; Makro Zelfbedieningsgroothandel i dr., C‑324/08, EU:C:2009:633, t. 32. kao i L’Oréal i dr., C‑324/09, EU:C:2011:474, t. 60.).
            32. Da bi to bilo moguće, članak 5. Direktive 89/104 dodjeljuje nositelju žiga isključivo pravo koje mu omogućuje da svim trećima zabrani, posebice, uvoz proizvoda zaštićenih njegovim žigom kao i da ih nude, stavljaju na tržište ili da ih u tu svrhu drže bez njegova odobrenja (presude Zino Davidoff i Levi Strauss, C‑414/99 do C‑416/99, EU:C:2001:617, t. 40.; Van Doren + Q, C‑244/00, EU:C:2003:204, t. 33. kao i Peak Holding, C‑16/03, EU:C:2004:759, t. 34.).
            33. U konkretnom slučaju dotična roba u glavnom postupku bila je proizvedena u trećim zemljama. Unesena je na carinsko područje Europske unije bez odobrenja nositelja žiga i stavljena u sustav odgode plaćanja carine. Nakon toga puštena je u slobodan promet, čime je okončan navedeni carinski sustav i došlo je do plaćanja uvoznih carina, također bez odobrenja navedenog nositelja.
            34. Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da dotična roba iz glavnog postupka više nije stavljena u sustav odgode plaćanja carine. Posljedično, sudska praksa prema kojoj stavljanje proizvoda zaštićenih žigom u sustav odgode plaćanja carine, kao što je to sustav vanjskog provoza iz članaka 91. i 92. Carinskog zakonika ili carinsko skladištenje iz njegova članka 98., ne može sama po sebi nanijeti štetu isključivom pravu nositelja žiga (vidjeti osobito presudu Philips i Nokia, C‑446/09 i C‑495/09, EU:C:2011:796, t. 55. i 56. kao i navedenu sudsku praksu).
            35. Naprotiv, budući da je na dotičnu robu iz glavnog postupka plaćena carina te je ona puštena u slobodan promet, ta je roba bila uvezena u smislu članka 5. stavka 3. točke (c) Direktive 89/104 (vidjeti u tom smislu presudu Class International, C‑405/03, EU:C:2005:616, t. 43. i 44. kao i rješenje Canon, C‑449/09, EU:C:2010:651, t. 18.).
            36. Roba iz glavnog postupka, s obzirom na to da nadalje pripada jednoj od kategorija proizvoda iz članka 3. stavka 1. Direktive 92/12, sukladno njezinu članku 5. stavku 1., u trenutku kad je otpuštena iz carinskog sustava postala je uvezena roba u smislu te direktive.
            37. Sumnje koje ipak ima sud koji je uputio zahtjev u pogledu pitanja može li se nositelj žiga protiviti tomu da se roba koja je tako puštena u slobodan promet bez njegova odobrenja stavi u sustav odgode plaćanja trošarina u prvom su redu vezane za činjenicu da se na temelju pravila utvrđenih Direktivom 92/12 tijekom trošarinskog skladištenja trošarine ne plaćaju te se, posljedično, dotična roba još ne može pustiti u potrošnju.
            38. Međutim, kako su to primijetili Bacardi i francuska vlada, iz teksta članka 5. stavka 3. Direktive 89/104 kao i iz sudske prakse navedene u točki 32. ove presude proizlazi da nositelj žiga nipošto nije obvezan čekati puštanje u potrošnju robe zaštićene njegovim žigom da bi izvršavao svoje isključivo pravo. On se, naime, može također protiviti određenim činjenjima koja su poduzeta bez njegova odobrenja prije tog puštanja u potrošnju. Među tim su činjenjima osobito uvoz dotične robe i njezino držanje u svrhu stavljanja na tržište.
            39. Na temelju članka 5. stavka 3. u vezi sa stavkom 1. istog članka, valja utvrditi kako činjenja gospodarskog subjekta, poput u konkretnom slučaju Van Caema, koja se sastoje od uvoza u Uniju proizvoda bez odobrenja nositelja žiga i stavljanja te robe u sustav odgode plaćanja trošarina, njezina držanja u trošarinskom skladištu u iščekivanju plaćanja trošarina i puštanja u potrošnju, treba kvalificirati kao „korištenje u trgovačkom prometu znaka koji je istovjetan njegovu žigu u odnosu na proizvode [...] koji su istovjetni onima za koje je žig registriran“ u smislu članka 5. stavka 1. Direktive 89/104.
            40. Točno je da uvozom i skladištenjem robe zaštićene znakom koji je istovjetan tuđem žigu za proizvode istovjetne onima za koje je taj žig registriran gospodarski subjekt ne koristi taj znak u transakcijama s potrošačima. Međutim, pojmovi „korištenje“ i „u trgovačkom prometu“ iz stavka 1. istog članka ne mogu se tumačiti na način da se odnose samo na izravne veze između trgovca i potrošača jer je u protivnom članak 5. stavak 3. Direktive 89/104 lišen korisnog učinka.
            41. Što se tiče, s jedne strane, pojma „korištenje“, Sud je već imao priliku pojasniti kako se radi o korištenju znaka istovjetnog žigu u smislu članka 5. Direktive 89/104 kad gospodarski subjekt koristi taj znak u okviru vlastite poslovne komunikacije (presuda Google France i Google, C‑236/08 do C‑238/08, EU:C:2010:159, t. 56.).
            42. To je slučaj, primjerice, kad gospodarski subjekt uveze ili isporuči držatelju skladišta robu zaštićenu žigom čiji nije nositelj s namjerom da je stavi na tržište. Ako bi bilo drukčije, uvoz i držanje u svrhu stavljanja na tržište spomenuti u članku 5. stavku 3. Direktive 89/104, koji se obično ostvaruju bez izravnog kontakta s potencijalnim potrošačima, ne bi se mogli kvalificirati kao „korištenje“ u smislu navedenog članka i stoga ne bi mogli biti zabranjeni, iako je zakonodavac Unije izričito odredio da ih se može zabraniti.
            43. Što se tiče, s druge strane, izraza „u trgovačkom prometu“, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da se korištenje znaka istovjetnog žigu odvija u trgovačkom prometu kada se to događa u kontekstu gospodarske aktivnosti čiji je cilj gospodarski probitak, a ne u privatnoj domeni (presude Arsenal Football Club, C‑206/01, EU:C:2002:651, t. 40.; Céline, C‑17/06, EU:C:2007:497, t. 17. kao i Google France i Google, C‑236/08 do C‑238/08, EU:C:2010:159, t. 50.).
            44. To je očito tako kada, kao u glavnom postupku, gospodarski subjekt koji se bavi paralelnom trgovinom proizvodima zaštićenima žigom uvozi i skladišti takve proizvode.
            45. Što se tiče, naprotiv, držatelja skladišta, kao što je to u ovom slučaju TOP Logistics, valja utvrditi da njegovo pružanje usluge skladištenja robe zaštićene tuđim žigom ne predstavlja korištenje znaka koji je istovjetan njegovu žigu u odnosu na proizvode ili usluge koji su istovjetni onima za koje je žig registriran. U mjeri u kojoj taj pružatelj usluga svojem klijentu dopušta takvo korištenje, njegova se uloga ne može ocjenjivati s obzirom na odredbe Direktive 89/104, već je treba, prema potrebi, ispitati iz perspektive drugih pravnih pravila (vidjeti po analogiji presudu Frisdranken Industrie Winters, C‑119/10, EU:C:2011:837, t. 28. do 35.).
            46. Kao drugo, sud koji je uputio zahtjev pita se o opasnosti nanošenja štete funkcijama žiga koja bi mogla nastati kao posljedica činjenja koje se sastoji od stavljanja robe zaštićene tuđim žigom u sustav odgode plaćanja trošarina. U tom kontekstu on spominje sudsku praksu Suda prema kojoj, u slučaju iz članka 5. stavka 1. točke (a) Direktive 89/104, ostvarivanje isključivih prava koja proizlaze iz žiga treba biti ograničeno na slučajeve kada se uporabom znaka od strane treće osobe nanosi šteta ili bi se mogla nanijeti šteta jednoj od funkcija žiga, bilo da se radi o temeljnoj funkciji označavanja podrijetla proizvoda ili usluge zaštićene žigom ili o nekoj drugoj njegovoj funkciji (presude Google France i Google, C‑236/08 do C‑238/08, EU:C:2010:159, t. 79. kao i Interflora i Interflora British Unit, C‑323/09, EU:C:2011:604, t. 38.).
            47. U tom pogledu valja podsjetiti da temeljna funkcija označavanja podrijetla omogućava identifikaciju proizvoda ili usluga označenih žigom na način kao da potječu od jednog određenog poduzetnika, pri čemu je taj poduzetnik onaj pod čijom se kontrolom proizvod ili usluga prodaju (presuda Backaldrin Österreich The Kornspitz Company, C‑409/12, EU:C:2014:130, t. 20. i navedena sudska praksa).
            48. Kao što su to primijetili Bacardi i francuska vlada, svako činjenje trećega kojim se nositelja žiga registriranog u jednoj državi članici ili više njih sprečava da izvršava svoje pravo na kontrolu prvog stavljanja na tržište u EGP‑u proizvoda zaštićenih tim žigom, priznato u sudskoj praksi na koju se podsjeća u točki 32. ove presude, po svojoj naravi nanosi štetu navedenoj temeljnoj funkciji žiga. Uvoz proizvoda bez odobrenja nositelja dotičnog žiga i držanje tih proizvoda u trošarinskom skladištu u iščekivanju njihova puštanja u potrošnju u Uniji za učinak ima lišavanje nositelja tog žiga mogućnosti kontrole načina prvog stavljanja na tržište proizvoda zaštićenih njegovim žigom u EGP‑u. Takva činjenja također nanose štetu funkciji žiga koja se sastoji u identificiranju poduzetnika od kojeg potječu proizvodi i pod čijom je kontrolom organizacija prvog stavljanja na tržište.
            49. Tu analizu ne pobija činjenica da roba koja je uvezena i stavljena u sustav odgode plaćanja trošarina nastavno može biti izvezena u treću zemlju i na taj način nikad ne biti puštena u potrošnju u državi članici. U tom pogledu, dovoljno je istaknuti da se svaka roba u slobodnom prometu može izvesti. Ta mogućnost ne smije biti zapreka primjeni pravila u području žigova koja se odnose na robu uvezenu u Uniju. Osim toga, izvoz je sam po sebi također činjenje na koje se odnosi članak 5. stavak 3. Direktive 89/104.
            50. S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljena pitanja valja odgovoriti tako da članak 5. Direktive 89/104 treba tumačiti na način da se nositelj žiga registriranog u jednoj državi članici ili više njih može protiviti tomu da treći stavi robu zaštićenu tim žigom u sustav odgode plaćanja trošarina nakon što ju je bez odobrenja nositelja unio u EGP i pustio u slobodan promet.
            Troškovi
            51. Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

            Operativni dio
            Slijedom navedenoga, Sud (treće vijeće) odlučuje:
            Članak 5. Prve direktive Vijeća 89/104 od 21. prosinca 1988. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima treba tumačiti na način da se nositelj žiga registriranog u jednoj državi članici ili više njih može protiviti tomu da treći stavi robu zaštićenu tim žigom u sustav odgode plaćanja trošarina nakon što ju je bez odobrenja nositelja unio u EGP i pustio u slobodan promet.


title: Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 27. veljače 2014. # Advance Magazine Publishers, Inc. protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Zajednice TEEN VOGUE - Raniji nacionalni verbalni žig VOGUE - Dopuštenost - Označavanje tužbenih zahtjeva - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Istovjetnost ili sličnost proizvoda - Sličnost znakova - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 - Djelomično odbijanje registracije. # Predmet T-509/12.

text:
         PRESUDA OPĆEG SUDA (osmo vijeće)

      27. veljače 2014. (
            *1
         )
      „Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Zajednice TEEN VOGUE — Raniji nacionalni verbalni žig VOGUE — Dopuštenost — Označavanje tužbenih zahtjeva — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Istovjetnost ili sličnost proizvoda — Sličnost znakova — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 — Djelomično odbijanje registracije“
      U predmetu T‑509/12,

         Advance Magazine Publishers, Inc., sa sjedištem u New Yorku, New York (Sjedinjene Američke Države), koji zastupa C. Aikens, barrister,
      tužitelj,
      protiv

         Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM), koji zastupa V. Melgar, u svojstvu agenta,
      tuženik,
      druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM‑a, intervenijent u postupku pred Općim sudom

         Nanso Group Oy, sa sjedištem u Nokiji (Finska), koji zastupa M. Tuominen, odvjetnik,
      povodom tužbe protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća OHIM‑a od 17. rujna 2012. (predmet R 147/2011‑4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između Nanso Group Oy i Advance Magazine Publishers, Inc.,
      OPĆI SUD (osmo vijeće),
      u sastavu D. Gratsias, predsjednik, M. Kancheva i C. Wetter (izvjestitelj), suci,
      tajnik: E. Coulon,
      uzimajući u obzir tužbu podnesenu tajništvu Općeg suda 16. studenoga 2012.,
      uzimajući u obzir odgovor na tužbu OHIM‑a podnesen tajništvu Općeg suda 28. veljače 2013.,
      uzimajući u obzir odgovor na tužbu intervenijenta podnesen tajništvu Općeg suda 15. veljače 2013.,
      uzimajući u obzir repliku podnesenu tajništvu Općeg suda 14. svibnja 2013.,
      uzimajući u obzir izmjenu sastava vijećâ Općeg suda,
      uzimajući u obzir činjenicu da stranke nisu, u roku od mjesec dana od kad su obaviještene o zatvaranju pisanog dijela postupka, podnijele zahtjev za određivanje rasprave, te donijevši stoga odluku da temeljem izvještaja suca izvjestitelja i primjenom članka 135.a Poslovnika Općeg suda odluči o tužbi bez provođenja usmenog dijela postupka,
      donosi sljedeću

         Presudu

         Okolnosti spora

               1

               Dana 31. listopada 2003. tužitelj, Advance Magazine Publishers, Inc., Uredu za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) podnio je prijavu za registraciju žiga Zajednice, temeljem Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 od 20. prosinca 1993. o žigu Zajednice (SL 1994, L 11, str. 1.), koja je izmijenjena (zamijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (SL L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.)).

               2

               Žig za koji je zatražena registracija verbalni je znak TEEN VOGUE.

               3

               Proizvodi za koje je zatražena registracija pripadaju razredu 25. Međunarodne klasifikacije proizvoda i usluga (Nicanska klasifikacija) za registriranje žigova od 15. lipnja 1957., kako je izmijenjena i dopunjena, i odgovaraju sljedećem opisu: „Odjeća; obuća; klobučarski proizvodi; dijelovi za sve navedene proizvode“.

               4

               Prijava žiga Zajednice bila je objavljena u Glasniku žigova Zajednice br. 52/2006 od 25. prosinca 2006.

               5

               Dana 23. ožujka 2007. intervenijent Nanso Group Oy podnio je prigovor na traženu registraciju žiga za proizvode gore navedene u točki 3., a sukladno članku 42. Uredbe br. 40/94 (koji je postao članak 41. Uredbe br. 207/2009).

               6

               Prigovor se temeljio na sljedećim ranijim žigovima:

                        —

                        švedskom verbalnom žigu VOGUE, registriranome 24. siječnja 1969. pod brojem 126124, za proizvode iz razreda 25. koji su odgovarali sljedećem opisu: „Odjeća, uključujući čizme, obuću i papuče“,

                        —

                        švedskom figurativnom žigu registriranome 27. kolovoza 1934. pod brojem 43934, za proizvode iz razreda 25., reproduciranome u nastavku:

                        —

                        prijavi za finski verbalni žig VOGUE, predanoj 5. listopada 1998. pod oznakom T 199803628, za proizvode iz razreda 25.,

                        —

                        zaštićenom pratećem trgovačkom nazivu VO Gue.

               7

               Razlog koji se navodi u potporu prigovoru jest onaj iz članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 40/94 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009).

               8

               Dana 7. travnja 2008. tužitelj je, u okviru postupka povodom prigovora, podnio zahtjev da intervenijent pokaže dokaz stvarne uporabe ranijih žigova navedenih u prilog prigovoru, u smislu članka 43. stavaka 2. i 3. Uredbe br. 40/94 (koji su postali članak 42. stavci 2. i 3. Uredbe br. 207/2009), nakon čega ga je Odjel za prigovore pozvao da podnese navedeni dokaz.

               9

               Dana 9. listopada 2008. intervenijent je dostavio različite dokumente kako bi pokazao da su raniji žigovi uistinu bili u stvarnoj uporabi.

               10

               Dana 16. studenoga 2010. Odjel za prigovore uvažio je prigovor i odbio registraciju žiga za koji je podnesena prijava u odnosu na sve sporne proizvode.

               11

               Dana 14. siječnja 2011. tužitelj je protiv odluke Odjela za prigovore podnio žalbu OHIM‑u temeljem članaka 58. do 64. Uredbe br. 207/2009.

               12

               Svojom je odlukom od 17. rujna 2012. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) četvrto žalbeno vijeće OHIM‑a odbilo žalbu i naložilo tužitelju da intervenijentu plati iznos od 1.200 eura na ime troškova pretrpljenih u okviru postupaka povodom prigovora i žalbe. Ono je smatralo da je Odjel za prigovore ispravno uvažio prigovor zato što se vjerojatnost dovođenja u zabludu ne može isključiti zbog istovjetnosti ili sličnosti spornih proizvoda, odnosno odjeće, obuće i klobučarskih proizvoda, s proizvodima zaštićenima ranijim švedskim verbalnim žigom VOGUE, žigom za čiju je uporabu uostalom smatralo da je dokazana u dovoljnoj mjeri, ali isključivo za trikotažne odjevne predmete, kao i da je dokazan srednji stupanj sličnosti suprotstavljenih znakova.

         Tužbeni zahtjevi stranaka

               13

               Tužitelj zahtijeva od Općeg suda da:

                        —

                        odbaci prigovor u dijelu u kojem se odnosi na klobučarske proizvode, kao i na cipele, čizme, sandale, košulje, bluze, haljine, suknje, sakoe, pulovere, odijela, prsluke, hlače, kratke hlače, kupaće kostime, kapute, kravate, šalove, svilene rupce, naramenice i pojaseve,

                        —

                        naloži intervenijentu snošenje troškova.

               14

               OHIM i intervenijent zahtijevaju od Općeg suda da:

                        —

                        odbije tužbu,

                        —

                        naloži tužitelju snošenje troškova.

         Pravo

         Dopuštenost tužbe

               15

               Treba precizirati da je tužiteljeva tužba, koja je usmjerena na odbacivanje prigovora u dijelu u kojem se odnosi na neke određene proizvode, u stvarnosti usmjerena na to da Opći sud donese odluku koju je, prema tužiteljevom mišljenju, trebalo donijeti žalbeno vijeće nakon podnesene žalbe. Doista, iz članka 64. stavka 1. druge rečenice Uredbe br. 207/2009 proizlazi da žalbeno vijeće može ukinuti odluku odjela OHIM‑a koji je donio odluku koja je predmet žalbe te postupiti u okviru nadležnosti tog odjela, što u konkretnom slučaju znači odlučiti o prigovoru te ga odbaciti. Sukladno tome, ta mjera spada u mjere koje može donijeti Opći sud temeljem svoje ovlasti da izmjeni odluku, utvrđene u članku 65. stavku 3. Uredbe br. 207/2009 (u tom smislu vidjeti presude Općeg suda od 8. srpnja 2004., MFE Marienfelde/OHIM ‐ Vétoquinol (HIPOVITON), T-334/01, Zb., str. II-2787., t. 19.; od12. rujna 2007., Koipe/OHIM – Aceites del Sur (La Española), T-363/04, Zb., str. II-3355., t. 29. i 30. kao i od 6. rujna 2013., Eurocool Logistik/OHIM – Lenger (EUROCOOL), T‑599/10, t. 25. i navedenu sudsku praksu).

               16

               U svakom slučaju, kako navedena tužba osim zahtjeva na osudu intervenijenta na snošenje troškova sadrži samo ovaj tužbeni zahtjev, treba zaključiti da njome tužitelj nužno zahtijeva poništenje pobijane odluke, a ne samo njezinu izmjenu (u tom smislu vidjeti presudu Općeg suda od 7. studenoga 2013., Budziewska/OHIM – Puma (Félin bondissant), T‑666/11, t. 18. i navedenu sudsku praksu), što se osim toga može zaključiti i iz pozivanja tužitelja na jedini tužbeni razlog povrede članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.

               17

               Dakle, tako određena tužba jest dopuštena.

         Uvodna razmatranja

               18

               Važno je istaknuti da je, kako proizlazi iz pobijane odluke, žalbeno vijeće – kao i Odjel za prigovore – svoje odbijanje prijave za registraciju žiga za koji je podnesena prijava za odjeću, obuću i klobučarske proizvode iz razreda 25. temeljilo na postojanju vjerojatnosti dovođenja u zabludu između žiga za koji je podnesena prijava i ranijeg švedskog verbalnog žiga VOGUE, s obzirom na to da se na druge ranije žigove nije pozvalo prilikom odbijanja prijave.

               19

               Iz toga slijedi da predmetnu tužbu treba procjenjivati isključivo u odnosu na raniji švedski verbalni žig VOGUE.

         Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009

               20

               Kao svoj jedini tužbeni razlog tužitelj ističe da se vjerojatnost dovođenja u zabludu između žiga za koji je podnesena prijava i ranijeg švedskog verbalnog žiga VOGUE odnosi isključivo na trikotažne odjevne predmete. Smatra da je žalbeno vijeće počinilo pogrešku u usporedbi cjelovitog dojma koji ostavlja, s jedne strane, žig za koji je podnesena prijava i, s druge strane, raniji švedski verbalni žig VOGUE, time što nije posvetilo dovoljno pozornosti elementu „teen“, iako se radi o verbalnom elementu koji se nalazi na prvom mjestu u žigu za koji je podnesena prijava, a početni dio žiga ima osobitu važnost u općem dojmu koji stvara taj žig. Prema mišljenju tužitelja, taj element stvara važnu vizualnu razliku u odnosu na raniji švedski verbalni žig VOGUE te se s fonetskoga gledišta od njega razlikuje dodatnim slogom. Ne može se prihvatiti tvrdnju da element „vogue“ samostalno dominira u žigu za koji je podnesena prijava, tim više što se, s obzirom na to da nijedan od suprotstavljenih žigova nema značenje u švedskom jeziku, oni ne mogu smatrati sličnima u koncepcijskom smislu. Budući da raniji švedski verbalni žig VOGUE, prema riječima samog žalbenog vijeća, ima uobičajenu razlikovnu sposobnost, nikakva dodatna vjerojatnost dovođenja u zabludu ne proizlazi iz razlikovnoga karaktera jačeg od uobičajenoga, prisutnoga kod elementa „vogue“. Što se tiče usporedbe predmetnih proizvoda, žalbeno vijeće nije vodilo računa o svim relevantnim faktorima koji karakteriziraju njihove međusobne odnose. Ono je suglasno da su trikotažni odjevni predmeti različiti od klobučarskih proizvoda zbog svojih posebnih funkcija te drugačijih tekstila i materijala koji se koriste u njihovoj proizvodnji. Također, različita su i prodajna mjesta ili odjeli velikih trgovina na kojima se oni prodaju. Ti proizvodi nisu ni komplementarni, s obzirom na to da jedni nisu važni ni nužni za korištenje drugih, niti su međusobno konkurentni, s obzirom na to da jedni ne mogu zamijeniti druge. Što se tiče usporedbe između trikotažnih odjevnih predmeta i obuće, tužitelj priznaje da su ti proizvodi djelomično istovrsni, u mjeri u kojoj prvi obuhvaćaju čarape i drugo donje rublje koje se nosi na nogama, ali napominje da nije isti slučaj s cipelama, čizmama i sandalama. Uz to, različiti su upotrijebljeni materijali, naime, u prvom slučaju to su pletene tkanine, u drugome koža ili imitacija kože, te, kao ni u ovom slučaju, navedeni proizvodi nisu međusobno konkurentni. Čak i kada se prodaju u istoj trgovini, prodaju se u različitim odjelima. Ti proizvodi nisu međusobno konkurentni ništa više nego što bi to trikotažni odjevni predmeti bili u usporedbi sa svim drugim vrstama odjeće iz razreda 25.

               21

               OHIM i intervenijent osporavaju tužiteljeve argumente.

               22

               Sukladno članku 8. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 207/2009, na temelju prigovora nositelja ranijeg žiga, žig za koji je podnesena prijava za registraciju neće se registrirati ako zbog njegove istovjetnosti ili sličnosti s ranijim žigom i istovjetnosti ili sličnosti proizvoda ili usluga obuhvaćenih tim žigovima postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu javnosti na državnom području na kojem je zaštićen raniji žig; vjerojatnost dovođenja u zabludu uključuje vjerojatnost dovođenja u svezu s ranijim žigom.

               23

               Sukladno ustaljenoj sudskoj praksi, mogućnost da javnost povjeruje da predmetni proizvodi ili usluge potječu od istog poduzeća ili poduzeća koja su gospodarski povezana predstavlja vjerojatnost dovođenja u zabludu. Prema toj istoj sudskoj praksi, vjerojatnost dovođenja u zabludu treba procjenjivati uzimajući u obzir sve okolnosti, sukladno poimanju koje relevantna javnost ima o predmetnim znakovima i proizvodima ili uslugama te vodeći računa o svim faktorima koji su relevantni u konkretnom slučaju, osobito o međusobnoj povezanosti sličnosti znakova i sličnosti obilježenih proizvoda ili usluga (vidjeti presudu Općeg suda od 9. srpnja 2003., Laboratorios RTB/OHIM – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T-162/01, Zb., str. II-2821., t. 30. do 33., i navedenu sudsku praksu).

               24

               U svrhu primjene članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, vjerojatnost dovođenja u zabludu istodobno pretpostavlja istovjetnost ili sličnost suprotstavljenih žigova i istovjetnost ili sličnost proizvoda ili usluga koje oni označavaju. U pitanju su kumulativni uvjeti (vidjeti presudu Općeg suda od 22. siječnja 2009., Commercy/OHIM – easyGroup IP Licensing (easyHotel), T-316/07, Zb., str. II-43., t. 42. i navedenu sudsku praksu).

               25

               Konkretno, prvo treba ispitati ocjenu žalbenog vijeća, koju nije osporio ni tužitelj, a prema kojoj relevantnu javnost u odnosu na koju treba analizirati postojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu predstavlja šira javnost u Švedskoj.

         Usporedba proizvoda

               26

               Treba napomenuti da je žalbeno vijeće u točki 27. pobijane odluke ispravno zaključilo da proizvodi zaštićeni ranijim švedskim verbalnim žigom VOGUE, čija je stvarna uporaba dokazana u pogledu trikotažnih odjevnih predmeta, predstavljaju odjeću te da su dakle istovrsni „odjeći“ na koju se odnosi žig za koji je podnesena prijava.

               27

               Osim toga, žalbeno je vijeće zaključilo da su trikotažni odjevni predmeti, obuća i klobučarski proizvodi međusobno slični, što tužitelj osporava.

               28

               Sukladno ustaljenoj sudskoj praksi, kako bi se ocijenila sličnost između predmetnih proizvoda, treba voditi računa o svim relevantnim faktorima koji karakteriziraju njihov međusobni odnos. Ti faktori uključuju osobito njihovu prirodu, namjenu, uporabu te njihov međusobno konkurentan ili komplementaran karakter. U obzir se mogu uzeti i drugi faktori, kao što su distribucijski kanali predmetnih proizvoda (vidjeti presudu Općeg suda od 11. srpnja 2007., El Corte Inglés/OHIM – Bolaños Sabri (PiraÑAM diseño original Juan Bolaños), T-443/05, Zb., str. II-2579., t. 37. i navedenu sudsku praksu).

               29

               Kako bi obrazložilo svoj zaključak u pogledu sličnosti između trikotažnih odjevnih predmeta s jedne strane i obuće i klobučarskih proizvoda s druge strane, žalbeno je vijeće istaknulo da ti predmeti uglavnom dijele „svoju prirodu i svrhu korištenja, koja se sastoji u pokrivanju i zaštiti dijelova ljudskog tijela“. Ono je također istaknulo sličnosti u distribucijskim kanalima tih proizvoda, činjenicu da su podvrgnuti utjecaju mode i da je relevantna javnost sklona međusobno ih usklađivati, što pokazuje njihov komplementaran karakter (točka 27. pobijane odluke).

               30

               Najprije, u pogledu sličnosti između trikotažnih odjevnih predmeta i klobučarskih proizvoda, treba istaknuti da, iako različiti predmetni proizvodi nisu u svojoj ukupnosti usmjereni istoj javnosti, njihova zajednička namjena ipak jest odijevanje osoba po modi. Na taj način predmetni proizvodi, s gledišta relevantne javnosti, spadaju u istu skupinu proizvoda, odnosno proizvode za odijevanje po modi. Ako velik broj modnih poduzeća pod istim žigom prodaje odjevne predmete različitih stilova, nije isključeno to da bi relevantna javnost mogla shvatiti da različiti predmetni proizvodi potječu od istog poduzeća (u tom smislu vidjeti, u pogledu odjeće i donjeg rublja za žene s jedne strane i osobito klobučarskih proizvoda za dječake i adolescente s druge strane, presudu Općeg suda od 16. studenoga 2011., Chabou/OHIM – Chalou (CHABOU), T‑323/10, neobjavljenu u Zborniku, t. 34.).

               31

               S toga gledišta, slična namjena predmetnih proizvoda kao i okolnost da spadaju u istu skupinu proizvoda povećava mogućnost da su i distribuirani istim kanalima i stavljeni u prodaju u istim trgovinama. Iako jest točno, kako to ističe tužitelj, da se ti proizvodi nužno ne prodaju u istim trgovinama ili u istim odjelima velikih trgovina, to ne utječe na činjenicu da ih distribuiraju trgovci na veliko u sektoru tekstila i da ih se prodaje u modnim trgovinama kao i u velikim trgovinama koje nude proizvode za odijevanje po modi. Bez utjecaja na analizu vjerojatnosti dovođenja u zabludu iz točaka 48. i 49. infra, treba primijetiti da te okolnosti također mogu kod relevantne javnosti pojačati osjećaj da predmetni proizvodi potječu od istog poduzeća ili od poduzeća koja su gospodarski povezana (gore navedena presuda CHABOU, t. 37.).

               32

               Zatim, u pogledu sličnosti između trikotažnih odjevnih predmeta i obuće, treba odmah istaknuti da postoji naglašena komplementarnost između trikotažnih predmeta namijenjenih pokrivanju nogu i stopala (osobito sokne, čarape i hulahupke) i obuće, pri čemu prosječni potrošač navedenih trikotažnih proizvoda često povezuje izbor tih proizvoda s izborom obuće, koju pak može povezati s odjećom. Dakle s pravom je žalbeno vijeće u točki 27. pobijane odluke naglasilo želju relevantne javnosti da međusobno usklađuje te proizvode. Iz sudske prakse koja govori o sličnosti između odjeće u općenitom smislu i obuće također proizlazi da dovoljno uske veze između njihovih svrha, a koje je moguće raspoznati osobito iz činjenice da spadaju u isti razred, te konkretna mogućnost da ih mogu proizvoditi isti proizvođači ili da mogu biti prodavani zajedno, omogućuju zaključiti da ti proizvodi mogu biti povezani u svijesti relevantne javnosti (presuda Općeg suda od 13. srpnja 2004., AVEX/OHIM – Ahlers (a), T-115/02, Zb., str. II-2907., t. 26.). Na temelju razloga objašnjenih na početku ove točke, to rasuđivanje još i više vrijedi kada je riječ o trikotažnim odjevnim predmetima.

               33

               Naposljetku, u pogledu sličnosti u širem smislu između trikotažnih predmeta, s jedne strane, te klobučarskih proizvoda i obuće zajedno, s druge strane, treba podsjetiti na to da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, odjeća, obuća i klobučarski proizvodi, koji se svi nalaze u razredu 25., imaju istu svrhu, jer su proizvedeni radi pokrivanja ljudskog tijela, njegovog skrivanja, zaštite i ukrašavanja (u tom smislu vidi presude Općeg suda od 10. rujna 2008., Tsakiris‑Mallas/OHIM – Late Editions (exé), T‑96/06, neobjavljenu u Zborniku, t. 30. i od 24. ožujka 2010., 2nine/OHIM – Pacific Sunwear of California (nollie), T‑364/08, neobjavljenu u Zborniku, t. 33.).

               34

               Ispravno ih je dakle žalbeno vijeće smatralo sličnima u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, i to bez obzira na činjenicu da su ti proizvodi sastavljeni od različitih tekstila i materijala te da se oni ponekad prodaju na različitim prodajnim mjestima.

               35

               Predmetni proizvodi su dakle djelomično istovrsni, a djelomično slični.

         Usporedba znakova

               36

               Suprotstavljeni znakovi čine verbalne žigove, pri čemu je raniji švedski verbalni žig sastavljen od jedine riječi „vogue“, dok je žig za koji je podnesena prijava sastavljen od riječi „teen“ i „vogue“.

               37

               Treba podsjetiti na to da se opća procjena vjerojatnosti dovođenja u zabludu treba, u dijelu koji se odnosi na vizualnu, fonetsku ili koncepcijsku sličnost suprotstavljenih znakova, temeljiti na dojmu koji proizvodi cjelina, vodeći računa osobito o njihovim specifičnim i dominantnim elementima. Percepcija žigova koju ima prosječni potrošač predmetnih proizvoda ili usluga ima presudnu ulogu u općoj procjeni navedene vjerojatnosti. U tom pogledu prosječni potrošač žig obično percipira kao cjelinu i ne upušta se u ispitivanje njegovih različitih pojedinosti (vidjeti presudu Suda od 12. lipnja 2007., OHIM/Shaker, C-334/05 P, Zb., str. I-4529., t. 35. i navedenu sudsku praksu).

               38

               U konkretnom slučaju, žalbeno je vijeće zaključilo da postoji srednji stupanj vizualne i fonetske sličnosti suprotstavljenih znakova, ipak isključujući koncepcijsku sličnost, zato što nijedan od predmetnih izraza nije imao značenje na švedskom jeziku.

         – Vizualna usporedba

               39

               Na prvom mjestu valja ustvrditi, kako je učinilo i žalbeno vijeće u točki 29. pobijane odluke, da je točno da žig za koji je podnesena prijava sadrži dvije riječi, za razliku od ranijeg švedskog verbalnog žiga koji sadrži samo jednu riječ, no točno je i da je žig za koji je podnesena prijava u cijelosti uključen u raniji švedski verbalni žig. Riječ „vogue“, koja je prisutna u suprotstavljenim znakovima jest, u slučaju ranijeg švedskog verbalnog žiga, jedina riječ koju može pročitati relevantna javnost, a u slučaju žiga za koji je podnesena prijava, ona je zadnja riječ koju će pročitati. Također, dok riječ „teen“ ima četiri slova, riječ „vogue“ sastoji se od pet slova. Iz prethodno navedenoga proizlazi da, kada je riječ o žigu za koji je podnesena prijava, u pogledu vizualne usporedbe element „teen“ nije važniji od elementa „vogue“.

               40

               Na drugom mjestu, u pogledu tužiteljevog pozivanja na sudsku praksu prema kojoj početak znaka ima osobitu važnost u općem dojmu koji taj znak stvara (presude Općeg suda od 16. ožujka 2005., L’Oréal/OHIM – Revlon (FLEXI AIR), T-112/03, Zb., str. II-949., t. 64. i 65. te od 16. prosinca 2008., Focus Magazin Verlag/OHIM – Editorial Planeta (FOCUS Radio), T‑357/07, neobjavljena u Zborniku, t. 36.), treba podsjetiti na to da to razmatranje ne može vrijediti u svim slučajevima i ne može ni u jednom slučaju obezvrijediti načelo prema kojemu pri ispitivanju sličnosti žigova treba uzeti u obzir cjelovit dojam koji žigovi stvaraju, s obzirom na to da prosječni potrošač žig obično poima kao cjelinu i ne upušta se u ispitivanje njegovih različitih pojedinosti (vidjeti presudu Općeg suda od 16. svibnja 2007., Trek Bicycle/OHIM – Audi (ALLTREK), T‑158/05, neobjavljenu u Zborniku, t. 70. i navedenu sudsku praksu). Na taj način, unatoč prisutnosti prvog elementa koji razlikuje žig za koji je podnesena prijava od ranijeg žiga, oni mogu pokazivati i stanovitu vizualnu sličnost zbog prisutnosti zajedničkog elementa (presude Općeg suda od 25. studenoga 2003., Oriental Kitchen/OHIM – Mou Dybfrost (KIAP MOU), T-286/02, Zb., str. II-4953., t. 39. do 44., od 8. ožujka 2005., Leder & Schuh/OHIM – Schuhpark Fascies (JELLO Schuhpark), T‑32/03, neobjavljenu u Zborniku, t. 38. do 47. i od 14. travnja 2011., Lancôme/OHIM – Focus Magazin Verlag (ACNO FOCUS), T-466/08, Zb., str. II-1831., t. 56. do 63.).

               41

               Ispravno je dakle žalbeno vijeće zaključilo da postoji srednji stupanj sličnosti znakova u vizualnom pogledu zbog prisutnosti elementa „vogue“, koji je zajednički obama znakovima.

         – Fonetska usporedba

               42

               Žalbeno je vijeće također zaključilo da postoji i srednji stupanj fonetske sličnosti suprotstavljenih znakova s obzirom na to da se njihov zajednički element „vogue“ izgovara na isti način u oba slučaja.

               43

               Važno je, najprije, napomenuti da prisutnost elementa „teen“ u žigu za koji je podnesena prijava zasigurno doprinosi fonetskom razlikovanju suprotstavljenih znakova, a kako to ističe tužitelj. No ne može se podržati tvrdnja da element „teen“ – imajući u vidu njegovu kratkoću – u tom pogledu prevladava nad elementom „vogue“, koji je zajednički obama znakovima. Posljedično se može smatrati da postoji određena fonetska sličnost između dva znaka uzeta kao cjeline (u tom smislu vidjeti presude Općeg suda od 11. prosinca 2008., Tomorrow Focus/OHIM – Information Builders (Tomorrow Focus), T‑90/06, neobjavljenu u Zborniku, t. 34. i gore navedenu ACNO FOCUS, t. 64.). Tužitelj dakle pogrešno tvrdi da je žalbeno vijeće počinilo pogrešku prilikom ocjene smatrajući da s fonetskoga gledišta suprotstavljeni znakovi pokazuju srednji stupanj sličnosti.

         – Koncepcijska usporedba

               44

               Žalbeno je vijeće podsjetilo u točki 31. pobijane odluke da nijedan od dva predmetna elementa („teen“ i „vogue“) nema nikakvo značenje na švedskom jeziku, što nije osporavano. Međutim, vijeću pripada i obveza da provjeri je li šira javnost u Švedskoj, koja velikim dijelom govori engleski jezik, sposobna razlučiti smisao tih dvaju elemenata, a što nije učinjeno. Argumenti koje je OHIM posvetio tom pitanju u odgovoru na tužbu ne mogu ublažiti nedostatak analize žalbenog vijeća u pogledu poznavanja engleskog jezika u široj javnosti u Švedskoj. Treba dakle provjeriti ima li to nepotpuno ispitivanje žalbenog vijeća – koje pak ne znači nedostatak obrazloženja jer je ono jasno naznačilo razloge zbog kojih smatra da nije bilo moguće provesti usporedbu znakova na koncepcijskom planu, ali koje pokazuje djelomično pogrešnu ocjenu sposobnosti relevantne javnosti – takvu narav da može utjecati na zakonitost pobijane odluke.

               45

               U konkretnom slučaju, dio šire javnosti koji govori engleski jezik riječ „vogue“ shvatio bi kao izraz koji se odnosi na modu, dok riječ „teen“ jasno označuje adolescente. Osim toga, riječ „teenager“ na švedski se prevodi riječju koja je tvorena na sličan način, „tonåring“. Iz toga treba zaključiti da bi izraz „teen vogue“ mogao biti shvaćen jednostavno kao varijanta „vogue“, pri čemu pojam „ono što je moderno za adolescente“ prirodno proizlazi iz „ono što je moderno“. Ta očita koncepcijska sličnost može dakle samo osnažiti zaključak žalbenog vijeća koji se odnosi prvo na sličnost suprotstavljenih znakova, a zatim na vjerojatnost dovođenja u zabludu. Posljedično, ta pogreška u vezi sa sposobnošću relevantne javnosti nema utjecaja na zakonitost pobijane odluke, s obzirom na to da za relevantnu javnost koja ne govori engleski jezik zaključak žalbenog vijeća o nepostojanju utjecaja koncepcijske usporedbe na ocjenu sličnosti znakova ostaje ispravan (vidjeti presudu Općeg suda od 16. rujna 2013., Gitana/OHIM – Teddy (GITANA), T‑569/11, t. 67. i navedenu sudsku praksu).

         – Zaključak o usporedbi znakova

               46

               Žalbeno je vijeće dakle ispravno smatralo da za relevantnu javnost postoji vizualna i fonetska sličnost suprotstavljenih znakova. S druge strane, tvrdnja prema kojoj se ne može utvrditi nikakva koncepcijska razlika između ranijeg švedskog verbalnog žiga i žiga za koji je podnesena prijava, i to zbog nepostojanja značenja sastavnih elemenata navedenih žigova na švedskom jeziku, točna je samo za relevantnu javnost koja ne govori engleski. No uzimanje u obzir i relevantne javnosti koja govori engleski moglo bi dovesti samo do dodatnog zaključka o postojanju koncepcijske sličnosti suprotstavljenih znakova.

               47

               Prema tome, tužitelj nije u pravu kada ističe da je suprotstavljene znakove pogrešno promatrati kao slične. Ustvari iz ustaljene sudske prakse proizlazi da se dva žiga smatraju sličnima kada – s gledišta relevantne javnosti – među njima postoji barem djelomična jednakost u pogledu vizualnih, fonetskih i koncepcijskih aspekata (u tom smislu vidjeti presudu Općeg suda od 23. listopada 2002., Matratzen Concord/OHIM – Hukla Germany (MATRATZEN), T-6/01, Zb., str. II-4335., t. 30. i navedenu sudsku praksu).

         O vjerojatnosti dovođenja u zabludu

               48

               Opća procjena vjerojatnosti dovođenja u zabludu podrazumijeva određenu međuzavisnost faktora koji se uzimaju u obzir te osobito sličnost žigova i obilježenih proizvoda ili usluga. Na taj se način nizak stupanj sličnosti između obilježenih proizvoda ili usluga može kompenzirati većim stupnjem sličnosti između žigova, kao i obrnuto (presuda Suda od 29. rujna 1998., Canon, C-39/97, Zb., str. I-5507., t. 17. i presuda Općeg suda od 14. prosinca 2006., Mast‑Jägermeister/OHIM – Licorera Zacapaneca (VENADO avec cadre e.a.), T-81/03, T-82/03 i T-103/03, Zb., str. II-5409., t. 74.).

               49

               Imajući u vidu vizualnu i fonetsku sličnost suprotstavljenih znakova, i s obzirom na činjenicu da su proizvodi obilježeni ranijim švedskim verbalnim žigom VOGUE, s jedne strane, i žigom za koji je podnesena prijava, s druge strane, djelomično istovjetni, a djelomično slični, žalbeno vijeće je zaključilo da postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu, a da nije učinilo pogrešku, te tako potvrdilo odluku Odjela za prigovore kojom se odbija registracija žiga za koji je podnesena prijava za „odjeću; obuću; klobučarske proizvode; dijelove za sve navedene proizvode“, iz razreda 25.

               50

               Budući da jedini tužbeni razlog tužitelja koji je istaknut u potporu njegovim zahtjevima – kako onima za poništenje tako i onima za izmjenu odluke – a koji se temelji na povredi članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 nije osnovan, tužbu treba odbiti u cijelosti.

         Troškovi

               51

               Sukladno članku 87. stavku 2. Poslovnika Općeg suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.

               52

               Budući da tužitelj nije uspio u postupku, valja ga osuditi na snošenje troškova, sukladno zahtjevima OHIM‑a i intervenijenta.

               Slijedom navedenog,
               OPĆI SUD (osmo vijeće)
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Tužba se odbija.

                           2.

                           Advance Magazine Publishers, Inc. nalaže se snošenje troškova postupka.

                           Gratsias

                           Kancheva

                           Wetter

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 27. veljače 2014.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: engleski.


title: Presuda Suda (drugo vijeće) od 30. lipnja 2016.#Lidl GmbH & Co. KG protiv Freistaat Sachsen.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sächsisches Oberverwaltungsgericht.#Zahtjev za prethodnu odluku – Uredba (EZ) br. 543/2008 – Poljoprivreda – Zajednička organizacija tržišta – Tržišni standardi – Pretpakirano svježe meso peradi – Obveza navođenja ukupne cijene i cijene po jedinici mase na pretpakovini ili etiketi stavljenoj na pretpakovinu – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Članak 16. – Sloboda poduzetništva – Proporcionalnost – Članak 40. stavak 2. drugi podstavak UFEU‑a – Nediskriminacija.#Predmet C-134/15.

text:
         PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
      30. lipnja 2016. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Uredba (EZ) br. 543/2008 — Poljoprivreda — Zajednička organizacija tržišta — Tržišni standardi — Pretpakirano svježe meso peradi — Obveza navođenja ukupne cijene i cijene po jedinici mase na pretpakovini ili etiketi stavljenoj na pretpakovinu — Povelja Europske unije o temeljnim pravima — Članak 16. — Sloboda poduzetništva — Proporcionalnost — Članak 40. stavak 2. drugi podstavak UFEU‑a — Nediskriminacija“
      U predmetu C‑134/15,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Sächsisches Oberverwaltungsgericht (Viši upravni sud savezne zemlje Saske, Njemačka), odlukom od 24. veljače 2015., koju je Sud zaprimio 19. ožujka 2015., u postupku

         Lidl GmbH & Co. KG

      protiv

         Freistaat Sachsen,

      SUD (drugo vijeće),
      u sastavu: M. Ilešič, predsjednik vijeća, C. Toader (izvjestiteljica), A. Rosas, A. Prechal i E. Jarašiūnas, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Bobek,
      tajnik: K. Malacek, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 13. siječnja 2016.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Lidl GmbH & Co. KG, A. Pitzer i M. Grube, Rechtsanwälte,

               —

               za Freistaat Sachsen, I. Gruhne, u svojstvu agenta,

               —

               za Europsku komisiju, B. Schima i K. Skelly, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 16. ožujka 2016.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na valjanost članka 5. stavka 4. točke (b) Uredbe Komisije (EZ) br. 543/2008 od 16. lipnja 2008. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1234/2007 u pogledu tržišnih standarda za meso peradi (SL 2008., L 157, str. 46.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 9., str. 219.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Lidl GmbH & Co. KG, gospodarskog subjekta koji se bavi maloprodajom, i Freistaata Sachsen (savezna zemlja Saska, Njemačka), povodom obveze određene tom odredbom kojom se zahtijeva da se za svježe meso peradi na pretpakovini ili etiketi stavljenoj na pretpakovinu navede ukupna cijena i cijena po jedinici mase (u daljnjem tekstu: obveza označivanja).

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               U članku 39. UFEU‑a navedeni su ciljevi zajedničke poljoprivredne politike. Prema članku 41. točki (b) UFEU‑a, radi ostvarivanja tih ciljeva mogu se predvidjeti zajedničke mjere za promicanje potrošnje određenih proizvoda.

               4

               Članak 2. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2777/75 od 29. listopada 1975. o uspostavljanju zajedničke organizacije tržišta u sektoru mesa peradi (SL 1975., L 282, str. 77.) određivao je da se mogu poduzeti mjere Zajednice namijenjene, među ostalim, promicanju stavljanja na tržište određenih proizvoda ili poboljšanju njihove kvalitete. Tržišni standardi mogli su se odnositi osobito na ambalažu, prezentaciju i označivanje.

               5

               Uredbom Vijeća (EEZ) br. 1906/90 od 26. lipnja 1990. o utvrđivanju tržišnih standarda za meso peradi (SL 1990., L 173, str. 1.) uspostavljena su posebna pravila u području označivanja, među kojima i obveza navođenja na pretpakovini ili etiketi stavljenoj na pretpakovinu ukupne cijene i cijene po jedinici mase, koja se primjenjuje na maloprodaju pretpakiranog svježeg mesa peradi.

               6

               U drugoj uvodnoj izjavi te uredbe određeno je:
               „budući da ti standardi mogu doprinijeti poboljšanju kvalitete mesa peradi i stoga olakšati prodaju tog proizvoda; stoga proizvođači, gospodarski subjekti i potrošači imaju interes za primjenu tržišnih standarda za meso peradi za uporabu ljudi.”

               7

               U skladu s člankom 5. stavkom 3. točkom (b) navedene uredbe:
               „Ako je riječ o pretpakiranom mesu peradi, na pretpakovini ili etiketi stavljenoj na pretpakovinu moraju se navesti sljedeći podaci:
               [...]

                        (b)

                        ukupna maloprodajna cijena i maloprodajna cijena po jedinici mase, ako se radi o svježem mesu peradi.”

               8

               Uredba br. 2777/75 stavljena je izvan snage Uredbom Vijeća (EZ) br. 1234/2007 od 22. listopada 2007. o uspostavljanju zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta i o posebnim odredbama za određene poljoprivredne proizvode (Uredba o jedinstvenom ZOT‑u) (SL 2007., L 299, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 9., str. 61.). Potonja objedinjava u jedinstveni okvir 21 ZOT za svaki proizvod ili skupinu proizvoda. Kao što to proizlazi iz njezine uvodne izjave 7.,„pojednostavljenje ne bi smjelo dovesti u pitanje političke odluke koje su proteklih godina bile donesene u području [ZPP‑a]”. U uvodnoj izjavi 10. te uredbe istaknut je cilj stabilizacije tržišta i osiguranja primjerenog životnog standarda poljoprivredne zajednice razvojem različitih interventnih mehanizama, uzimajući u obzir različite potrebe u svakom od tih sektora te međusobnu ovisnost različitih sektora.

               9

               Kad je riječ o mesu peradi, članak 121. točka (e) podtočka iv. Uredbe br. 1234/2007 ovlašćuje Europsku komisiju da donosi „pravila o dodatnim navodima koji se moraju navesti na pratećim trgovačkim dokumentima, označivanju, prezentiranju i oglašavanju mesa peradi koje je namijenjeno krajnjem potrošaču te nazivu pod kojim se proizvod prodaje u smislu točke 1. članka 3. stavka 1. Direktive [Europskog parlamenta i Vijeća] 2000/13/EZ [od 20. ožujka 2000. o usklađivanju zakonodavstava država članica o označivanju, prezentiranju i oglašavanju hrane (SL 2000., L 109, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str.77.)]”.

               10

               Prema uvodnim izjavama 1. do 3. Uredbe br. 543/2008, u mjeri u kojoj „neke odredbe i obveze propisane Uredbom br. 1906/90 nisu preuzete Uredbom br. 1234/2007”, donesene su odgovarajuće odredbe u okviru Uredbe br. 543/2008 „kako bi se omogućio kontinuitet i ispravno djelovanje zajedničke organizacije tržišta, a posebno tržišnih standarda”.

               11

               Uvodna izjava 10. Uredbe br. 543/2008 glasi:
               „Kako bi se potrošačima pružile dovoljne, nedvosmislene i objektivne informacije o proizvodima koji se nude na prodaju te kako bi se osiguralo slobodno kretanje tih proizvoda u čitavoj Zajednici, potrebno je osigurati da tržišni standardi za meso peradi budu, koliko god je to moguće, u skladu s odredbama Direktive Vijeća 76/211/EEZ od 20. siječnja 1976. o usklađivanju zakonodavstava država članica o pripremi pretpakiranih proizvoda s obzirom na masu ili zapremninu [(SL 1976., L 46, str. 1.)]. “

               12

               Članak 5. stavak 4. točka (b) te uredbe glasi jednako kao i članak 5. stavak 3. točka (b) Uredbe br. 1906/90.

               13

               Iako je Uredba br. 1234/2007 bila stavljena izvan snage Uredbom Europskog parlamenta i Vijeća (EU) br. 1308/2013 od 17. prosinca 2013. o uspostavljanju zajedničke organizacije tržišta poljoprivrednih proizvoda i stavljanju izvan snage uredbi Vijeća (EEZ) br. 922/72, (EEZ) br. 234/79, (EZ) br. 1037/2001 i (EZ) br. 1234/2007 (SL 2013., L 347, str. 641.), njezine odredbe o tržišnim standardima za proizvode u sektoru jaja i mesa peradi i dalje se primjenjuju do datuma primjene odgovarajućih tržišnih pravila koja se moraju utvrditi prema delegiranim aktima, u skladu s člankom 230. stavkom 1. točkom (c) Uredbe br. 1308/2013.

         Njemačko pravo

               14

               Članak 3. stavak 2. točka 6. Verordnunga über Vermarktungsnormen für Geflügelfleisch (Uredba kojom se utvrđuju tržišni standardi za meso peradi) od 22. ožujka 2013. (BGB1. 2013 I, str. 624.) propisuje:
               „Zabranjeno je […] držati radi prodaje, izlagati, dostavljati, prodavati ili na drugi način stavljati na tržište meso peradi a da se pravilno i u potpunosti ne pruže podaci iz članka 5. stavka 4. [Uredbe br. 543/2008].”

               15

               U skladu s člankom 9. stavkom 3. točkom 1. te uredbe:
               „Na temelju članka 7. stavka 1. točke 3. Handelsklassengesetza (Zakon o proizvodnim razredima), nezakonito djeluje osoba koja drži radi prodaje, nudi na prodaju, izlaže, dostavlja, prodaje ili na drugi način stavlja na tržište trup peradi, meso peradi ili komad peradi protivno članku 3. [ove] uredbe.”

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               16

               Lidl je gospodarski subjekt koji se bavi maloprodajom i koji diljem Njemačke ima trgovine u kojima se hrana prodaje po sniženoj cijeni. U nekima od svojih trgovina u regiji Lamperswalde tužitelj, među ostalim proizvodima, nudi na prodaju pretpakirano svježe meso peradi. Prema odluci kojom se upućuje prethodno pitanje, cijena tog proizvoda ne nalazi se izravno na njegovoj ambalaži ili etiketi stavljenoj na nju, već je navedena na etiketama pričvršćenima na police.

               17

               Sächsische Landesanstalt für Landwirtschaft (Poljoprivredna uprava savezne zemlje Saske, Njemačka), sada Sächsische Landesamt für Umwelt, Landwirtschaft und Geologie (Uprava savezne zemlje Saske za okoliš, poljoprivredu i geologiju) utvrdio je tu praksu isticanja cijena tijekom različitih kontrola. Navedeno tijelo ocijenilo je da se ta praksa protivi odredbama članka 5. stavka 3. točke (b) Uredbe br. 1906/90 koja se primjenjivala u vrijeme kontrola.

               18

               Dana 30. travnja 2007. Lidl je Verwaltungsgerichtu Dresden (Upravni sud u Dresdenu, Njemačka) podnio zahtjev za proglašenje zakonitosti kako bi se utvrdilo da se njegova praksa označivanja cijena ne protivi odredbama članka 5. stavka 4. točke (b) Uredbe br. 543/2008, čiji je sadržaj istovjetan sadržaju članka 5. stavka 3. točke (b) Uredbe br. 1906/90. On je u biti naveo da su te odredbe „bespredmetne” jer uzrokuju neproporcionalno narušavanje slobode obavljanja zanimanja u smislu članka 15. stavka 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), u vezi s člankom 6. stavkom 1. UEU‑a.

               19

               Presudom od 10. studenoga 2010. Verwaltungsgericht Dresden (Upravni sud u Dresdenu) odbio je taj zahtjev u meritumu.

               20

               Lidl je podnio žalbu na tu presudu Sächsisches Oberverwaltungsgerichtu (Viši upravni sud savezne zemlje Saske, Njemačka). Taj sud ocjenjuje da se članak 5. stavak 4. točka (b) Uredbe br. 543/2008 primjenjuje na tužitelja u glavnom postupku i da rješavanje spora koji se pred njime vodi ovisi o valjanosti te odredbe. U tom pogledu taj sud izražava dvojbe o njezinoj valjanosti s obzirom na članak 15. stavak 1. i članak 16. Povelje kao i članak 40. stavak 2. drugi podstavak UFEU‑a.

               21

               Mišljenje suda koji je uputio zahtjev jest da obveza označivanja ne uzrokuje neproporcionalno i nedopušteno narušavanje slobode obavljanja gospodarske djelatnosti i slobode poduzetništva tužitelja u glavnom postupku jer je sadržaj tih prava i sloboda očuvan. Stavljanje na tržište pretpakiranog svježeg mesa peradi nije zabranjeno člankom 5. stavkom 4. točkom (b) Uredbe br. 543/2008, koji sadržava odredbe o navođenju cijene tih proizvoda. Osim toga, ta obveza odgovara cilju od općeg interesa, naime zaštiti potrošača.

               22

               Ipak, sud koji je uputio zahtjev dvoji je li obveza označivanja koja proizlazi iz te odredbe proporcionalna u dijelu u kojem, s jedne strane, nije propisana za druge pretpakirane proizvode poput goveđeg, svinjskog, ovčjeg i kozjeg mesa te u kojem, s druge strane, dovodi do dodatnog financijskog i organizacijskog tereta koji ograničava tržišno natjecanje.

               23

               Kad je riječ o načelu nediskriminacije, sud koji je uputio zahtjev pita se o opravdanosti različitog postupanja u odnosu na svježe meso peradi i drugo svježe meso namijenjeno ljudskoj prehrani, zbog nepostojanja slične obveze označivanja potonje vrste mesa.

               24

               U tim je okolnostima Sächsisches Oberverwaltungsgericht (Visoki upravni sud savezne zemlje Saske) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Je li članak 5. stavak 4. točka (b) [Uredbe br. 543/2008] u skladu s člankom 6. stavkom 1. podstavkom 1. UEU‑a, u vezi s člankom 15. stavkom 1. i člankom 16. Povelje?

                        2.

                        Je li članak 5. stavak 4. točka (b) Uredbe br. 543/2008 u skladu s člankom 40. stavkom 2. podstavkom 2. UFEU‑a?”

         O prethodnim pitanjima

         Prvo pitanje

               25

               Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita je li članak 5. stavak 4. točka (b) Uredbe br. 543/2008, koji propisuje obvezu označivanja, valjan u odnosu na članak 15. stavak 1. i članak 16. Povelje.

               26

               Najprije valja navesti da, iako sud koji je uputio zahtjev i stranke u glavnom postupku smatraju da valjanost obveze označivanja treba razmotriti u odnosu na članak 15. stavak 1. i članak 16. Povelje, od kojih se jedan odnosi na slobodu izbora zanimanja i pravo na rad, a drugi na slobodu poduzetništva, valja ipak utvrditi da obveza označivanja ne ograničava mogućnost kojom raspolažu osobe da „obavljaju slobodno izabrano zanimanje” u smislu članka 15. Povelje. S druge strane, ta obveza može ograničiti slobodu poduzetništva iz članka 16. Povelje.

               27

               Pravo slobode poduzetništva obuhvaća, među ostalim, pravo svakog poduzetnika da se u granicama odgovornosti koju snosi za vlastite radnje slobodno koristi gospodarskim, tehničkim i financijskim resursima kojima raspolaže (presuda od 27. ožujka 2014., UPC Telekabel Wien, C‑314/12, EU:C:2014:192, t. 49.).

               28

               Sud je također presudio da zaštita dodijeljena člankom 16. Povelje obuhvaća slobodu provođenja gospodarske ili komercijalne aktivnosti, slobodu ugovaranja i slobodno tržišno natjecanje, kako to proizlazi iz obrazloženja uz taj članak, koje se, sukladno članku 6. stavku 1. podstavku 3. UEU‑a i članku 52. stavku 7. Povelje, treba uzeti u obzir pri njegovu tumačenju (presude od 22. siječnja 2013., Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, t. 42. i od 17. listopada 2013., Schaible, C‑101/12, EU:C:2013:661, t. 25.).

               29

               Obveza označivanja, predviđena u članku 5. stavku 4. točki (b) Uredbe br. 543/2008, može ograničiti izvršavanje te slobode poduzetništva jer takva obveza stavlja na svojeg adresata ograničenje koje sužava slobodno korištenje resursima kojima raspolaže, s obzirom na to da ga obvezuje poduzeti mjere koje za njega mogu predstavljati bitan trošak i imati znatan utjecaj na organizaciju njegovih djelatnosti (vidjeti u tom smislu presudu od 27. ožujka 2014., UPC Telekabel Wien, C‑314/12, EU:C:2014:192, t. 50.).

               30

               Ipak, u skladu sa sudskom praksom Suda, sloboda poduzetništva ne predstavlja apsolutno pravo, nego ju je potrebno uzeti u obzir u odnosu na njezinu ulogu u društvu (vidjeti osobito presude od 6. rujna 2012., Deutsches Weintor, C‑544/10, EU:C:2012:526, t. 54. kao i od 22. siječnja 2013., Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, t. 45. i navedenu sudsku praksu).

               31

               Posljedično tomu, mogu se odrediti ograničenja izvršavanja te slobode pod uvjetom da, u skladu s člankom 52. stavkom 1. Povelje, s jedne strane, budu predviđena zakonom i poštuju bitan sadržaj navedene slobode i, s druge strane, u skladu s načelom proporcionalnosti, budu potrebna i zaista odgovaraju ciljevima od općeg interesa priznatima u Europskoj uniji ili potrebi zaštite prava i sloboda drugih osoba.

               32

               Iako navodi da je obveza označivanja, kao ograničenje izvršavanja prava zajamčenog člankom 16. Povelje, propisana zakonom te utvrđuje da navedena obveza poštuje bitan sadržaj tog prava i zaista odgovara ciljevima od općeg interesa priznatima u Uniji, odnosno zaštiti potrošača, sud koji je uputio zahtjev dvoji o proporcionalnosti takve mjere.

               33

               U tom pogledu, prema ustaljenoj sudskoj praksi, načelo proporcionalnosti zahtijeva da se aktima institucija Unije ne prelaze granice onoga što je prikladno i nužno za ostvarenje legitimnih ciljeva postavljenih predmetnim propisom, s time da, ako postoji mogućnost izbora između više prikladnih mjera, treba odabrati onu koja je najmanje ograničavajuća, dok prouzročene nepovoljnosti ne smiju biti nerazmjerne u odnosu na ciljeve kojima se teži (vidjeti presude od 12. srpnja 2001., Jippes i dr., C‑189/01, EU:C:2001:420, t. 81. kao i od 22. siječnja 2013., Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, t. 50.).

               34

               Osim toga, Sud je već istaknuo da sloboda poduzetništva može biti podvrgnuta širokom rasponu zahvata javne vlasti kojima se u općem interesu može ograničiti obavljanje gospodarske djelatnosti (presuda od 22. siječnja 2013., Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, t. 46.).

               35

               U predmetnom slučaju, kad je riječ, kao prvo, o ciljevima predmetnog propisa Unije, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 2. Uredbe br. 1906/90, tržišni standardi u sektoru mesa peradi doprinose poboljšanju kvalitete tog mesa i olakšanju njegove prodaje, u interesu proizvođača, gospodarskih subjekata i potrošača. Nadalje, u uvodnoj izjavi 4. te uredbe naglašen je interes da potrošači imaju koristi od cjelovitije informacije, osobito kad je riječ o označivanju, reklami, navođenju korištene metode hlađenja i vrsti uzgoja iz kojeg je perad potekla.

               36

               Ti su ciljevi preuzeti u Uredbi br. 543/2008, koja u uvodnoj izjavi 10. naglašava potrebu pružanja potrošaču dovoljne, nedvosmislene i objektivne informacije o proizvodima koji se nude na prodaju.

               37

               Iz prethodno navedenog proizlazi da se glavni ciljevi predmetnog propisa Unije odnose kako na povećanje prihoda proizvođača i gospodarskih subjekata koji djeluju u sektoru mesa peradi, uključujući svježe meso peradi, tako i na zaštitu potrošača te da predstavljaju ciljeve od općeg interesa priznate primarnim pravom Unije.

               38

               Kad je riječ, kao drugo, o prikladnosti obveze označivanja da osigura ostvarivanje ciljeva koji se žele postići, zakonodavac je mogao utvrditi da ta obveza, s jedne strane, omogućava osiguranje pouzdane informacije potrošaču zahvaljujući navodima na pakovini i, s druge strane, može navesti potrošača na kupnju mesa peradi, što poboljšava perspektivu stavljanja na tržište tog proizvoda i, posljedično tomu, povećava proizvođačeve prihode.

               39

               Kad je riječ o nužnosti takvog propisa, zakonodavac Unije mogao je legitimno utvrditi da propis kojim se određuje tek stavljanje oznake s cijenom na police ne omogućava postizanje ciljeva na tako učinkovit način kao članak 5. stavak 4. točka (b) Uredbe br. 543/2008, s obzirom na to da jedino navođenje ukupne cijene i cijene po jedinici mase, u slučaju proizvoda čije jedinice pakiranja mogu imati različite mase, omogućava osiguranje dostatnih informacija potrošaču. Nadalje, takva obveza ne čini se nerazmjernom u odnosu na predviđene ciljeve, osobito stoga što je navođenje ukupne cijene i cijene po jedinici mase, propisano člankom 5. stavkom 4. Uredbe br. 543/2008, samo jedan od podataka koji se moraju navesti na pretpakovini ili etiketi stavljenoj na pretpakovinu na temelju te odredbe.

               40

               Posljedično tomu, miješanje u slobodu poduzetništva tužitelja u glavnom postupku u predmetnom je slučaju proporcionalno ciljevima koji se nastoje postići.

               41

               Iz prethodnih razmatranja proizlazi da analiza prvog prethodnog pitanja nije otkrila nijedan čimbenik koji bi, u odnosu na slobodu poduzetništva predviđenu u članku 16. Povelje, utjecao na valjanost članka 5. stavka 4. točke (b) Uredbe br. 543/2008.

         Drugo pitanje

               42

               Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita je li članak 5. stavak 4. točka (b) Uredbe br. 543/2008 valjan u odnosu na načelo nediskriminacije iz članka 40. stavka 2. drugog podstavka UFEU‑a.

               43

               To je pitanje postavljeno slijedom okolnosti koje je iznio sud koji je uputio zahtjev jer u odnosu na druge vrste svježeg mesa za ljudsku upotrebu, među ostalim, za goveđe, svinjsko, ovčje i kozje, ne postoji slična obveza označivanja cijena.

               44

               U tom pogledu valja podsjetiti da je načelo nediskriminacije dio općih načela prava Unije te je u području poljoprivrede izraženo u članku 40. stavku 2. drugom podstavku UFEU‑a (vidjeti presudu od 14. ožujka 2013., Agrargenossenschaft Neuzelle, C‑545/11, EU:C:2013:169, t. 41. i navedenu sudsku praksu). Iz formulacije navedenog članka proizlazi da ta odredba zabranjuje svaku diskriminaciju između proizvođača i potrošača u Uniji.

               45

               Iz sudske prakse Suda proizlazi da se to načelo ne primjenjuje samo na proizvođače i potrošače, već i na druge kategorije gospodarskih subjekata koje podliježu zajedničkoj organizaciji tržišta, poput onih koji stavljaju na tržište svježe meso peradi ili druge vrste svježeg mesa (vidjeti u tom smislu presudu od 5. listopada 1994., Njemačka/Vijeće, C‑280/93, EU:C:1994:367, t. 68.).

               46

               Načelo nediskriminacije zahtijeva da se u usporedivim situacijama ne postupa na različit način i da se u različitim situacijama ne postupa na isti način, osim ako je takvo postupanje objektivno opravdano (vidjeti u tom pogledu presude od 6. prosinca 2005., ABNA i dr., C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 i C‑194/04, EU:C:2005:741, t. 63. kao i od 14. ožujka 2013., Agrargenossenschaft Neuzelle, C‑545/11, EU:C:2013:169, t. 42.).

               47

               Kad je riječ o opsegu kontrole poštovanja tog načela, valja podsjetiti da zakonodavac Unije u području poljoprivrede raspolaže širokom marginom diskrecije. Posljedično, sudski nadzor mora biti ograničen na provjeru nije li mjera o kojoj je riječ zahvaćena očitom pogreškom ili zlouporabom ovlasti ili nije li tijelo o kojem je riječ očito prekoračilo granice svoje diskrecijske ovlasti (vidjeti presudu od 14. ožujka 2013., Agrargenossenschaft Neuzelle, C‑545/11, EU:C:2013:169, t. 43.).

               48

               U predmetnom slučaju proizvodi u odnosu na koje sud koji je uputio zahtjev ima dvojbe, kad je riječ o nediskriminatornom karakteru predmetnog propisa, spadaju u različite poljoprivredne sektore.

               49

               U tom pogledu, članak 40. stavak 2. prvi podstavak UFEU‑a predviđa primjenu različitih mehanizama za postizanje ciljeva definiranih u članku 39. UFEU‑a. Osim toga, kao što to proizlazi i iz Uredbe br. 1234/2007, svaka zajednička organizacija tržišta sadržava sebi svojstvene značajke. Iz toga proizlazi da usporedba tehničkih mehanizama primjenjivanih za propise iz različitih tržišnih sektora ne može biti valjana osnova za utvrđivanje diskriminacije između proizvoda koji nisu slični te koji podliježu različitim pravilima (vidjeti u tom smislu presudu od 28. listopada 1982., Lion i dr., 292/81 i 293/81, EU:C:1982:375, t. 24.).

               50

               Iz prethodnih razmatranja proizlazi da analiza drugog prethodnog pitanja nije otkrila nijedan čimbenik koji bi, u odnosu na načelo nediskriminacije predviđeno u članku 40. stavku 2. drugom podstavku UFEU‑a, utjecao na valjanost članka 5. stavka 4. točke (b) Uredbe br. 543/2008.

         Troškovi

               51

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (drugo vijeće) odlučuje:

                        1.

                           Analiza prvog prethodnog pitanja nije otkrila nijedan čimbenik koji bi, u odnosu na slobodu poduzetništva predviđenu u članku 16. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, utjecao na valjanost članka 5. stavka 4. točke (b) Uredbe Komisije (EZ) br. 543/2008 od 16. lipnja 2008. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1234/2007 u pogledu tržišnih standarda za meso peradi.

                        2.

                           Analiza drugog prethodnog pitanja nije otkrila nijedan čimbenik koji bi, u odnosu na načelo nediskriminacije predviđeno u članku 40. stavku 2. drugom podstavku UFEU‑a, utjecao na valjanost članka 5. stavka 4. točke (b) Uredbe br. 543/2008.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački


Presuda Suda (prvo vijeće) od 17. lipnja 2010.#Europska komisija protiv Francuske Republike.#Povreda obveze države članice - Direktiva 2006/112/EZ - Porez na dodanu vrijednost.#Predmet C-492/08.


Presuda Suda (peto vijeće) od 29. lipnja 1988. # Josef Rebmann protiv Bundesversicherungsanstalt für Angestellte. # Zahtjev za prethodnu odluku: Bundessozialgericht - Njemačka. # Predmet 58/87.


Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 6. listopada 2017.#Falegnameria Universo dei F.lli Priarollo Snc protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom opoziva – Figurativni žig Europske unije silente PORTE & PORTE – Stvarna uporaba – Mjesto uporabe – Priroda uporabe – Uporaba od strane treće osobe – Proglašenje opoziva – Prava obrane – Članci 75. i 76. Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Članak 51. stavak 1. točka (a) Uredbe br. 207/2009.#Predmet T-386/16.


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 2012. svibanj 03.#Migrationsverket protiv Nurije Kastrati i drugi.#Zahtjev za prethodnu odluku podnesena po Kammarrätten i Stockholm - Migrationsöverdomstolen.#Predmet C-620/10.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 28. travnja 2016.#Zehnder Group International AG protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak za proglašavanje žiga ništavim – Verbalni žig Europske unije comfotherm – Raniji nacionalni verbalni žig KOMFOTHERM – Relativni razlog za odbijanje – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Sličnost proizvoda – Relevantna javnost – Međuovisnost kriterija.#Predmet T-267/14.