title: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 26. rujna 2013.#Industrie du bois de Vielsalm & Cie (IBV) SA protiv Région wallonne.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour constitutionnelle (Belgija).#Direktiva 2004/8/EZ – Područje primjene – Kogeneracija i visokoučinkovita kogeneracija – Članak 7. – Regionalni program potpore koji predviđa izdavanje ‚zelenih potvrda’ za kogeneracijska postrojenja – Izdavanje većeg broja zelenih potvrda za kogeneracijska postrojenja koja prvenstveno iskorištavaju oblike biomase koji ne uključuju drvo ili drvni otpad – Načelo jednakosti i nediskriminacije – Članci 20. i 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.#Predmet C-195/12.

text:
         PRESUDA SUDA (četvrto vijeće)
      26. rujna 2013. (
            *1
         )
      „Direktiva 2004/8/EZ — Područje primjene — Kogeneracija i visokoučinkovita kogeneracija — Članak 7. — Regionalni program potpore koji predviđa izdavanje ‚zelenih potvrda’ za kogeneracijska postrojenja — Izdavanje većeg broja zelenih potvrda za kogeneracijska postrojenja koja prvenstveno iskorištavaju oblike biomase koji ne uključuju drvo ili drvni otpad — Načelo jednakosti i nediskriminacije — Članci 20. i 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima“
      U predmetu C‑195/12,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Cour constitutionnelle (Belgija) odlukom od 19. travnja 2012., koju je Sud zaprimio 26. travnja 2012., u postupku

         Industrie du bois de Vielsalm & Cie (IBV) SA

      protiv

         Région wallonne,

      SUD (četvrto vijeće),
      u sastavu: L. Bay Larsen, predsjednik vijeća, J. Malenovský, U. Lõhmus, M. Safjan i A. Prechal (izvjestitelj), suci,
      nezavisni odvjetnik: Y. Bot,
      tajnik: V. Tourrès, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 13. ožujka 2013.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Industrie du bois de Vielsalm & Cie (IBV) SA, E. Lemmens i E. Kiehl, odvjetnici,

               —

               za belgijsku vladu, M. Jacobs i C. Pochet, u svojstvu agenata, uz asistenciju L. Depré, odvjetnika,

               —

               za poljsku vladu, M. Szpunar i B. Majczyna, u svojstvu agenata,

               —

               za Europski parlament, J. Rodrigues i A. Tamás, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, O. Beynet i K. Herrmann, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 8. svibnja 2013.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 7. Direktive 2004/8/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o promicanju kogeneracije na temelju potražnje korisne topline na unutarnjem tržištu energije i o izmjeni Direktive 92/42/EEZ (SL L 52, str. 50.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 3., str. 47.) u vezi s člancima 2. i 4. Direktive 2001/77/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. rujna 2001. o promicanju električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije na unutarnjem tržištu električne energije (SL L 283, str. 33.) i člankom 22. Direktive 2009/28/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora te o izmjeni i kasnijem stavljanju izvan snage direktiva 2001/77/EZ i 2003/30/EZ (SL L 140, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 11., str. 39.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Industrie du bois de Vielsalm & Cie SA (u daljnjem tekstu: IBV) i Région wallonne (Valonska regija) jer je tuženik odbio tužitelju dodijeliti dodatnu potporu kojom se predviđa izdavanje dodatnih „zelenih potvrda”.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

      Direktiva 2004/8

               3

               Direktiva 2004/8 donesena je na temelju politike Europske unije u području okoliša, na temelju članka 175. stavka 1. UEZ‑a.

               4

               Uvodne izjave 1., 5., 24., 26., 31. i 32. Direktive 2004/8 glase:

                        „(1)

                        Potencijal korištenja kogeneracije kao mjere uštede energije za sada ostaje nedovoljno iskorišten u Zajednici. Promicanje visokoučinkovite kogeneracije na temelju potražnje korisne topline prioritet je Zajednice s obzirom na potencijalne koristi od kogeneracije u pogledu uštede primarne energije, izbjegavanja gubitaka u mreži i smanjenja emisija, posebno stakleničkih plinova. Pored toga, učinkovito korištenje energije proizvedene kogeneracijom može također pozitivno doprinijeti sigurnosti opskrbe energijom i tržišnom natjecanju u Europskoj uniji i njezinim državama članicama. Stoga je nužno poduzeti mjere kako bi se osiguralo bolje iskorištavanje potencijala unutar okvira unutarnjeg tržišta energije.

                  [...]

                        (5)

                        Povećano bi korištenje kogeneracije usmjereno ka uštedama primarne energije moglo tvoriti važan dio paketa mjera potrebnih radi poštovanja Kyotskog protokola uz Okvirnu konvenciju Ujedinjenih naroda o promjeni klime (u daljnjem tekstu: Kyotski protokol) [...]

                  [...]

                        (24)

                        Javna potpora trebala bi biti u skladu s odredbama iz smjernica Zajednice o državnoj potpori zaštiti okoliša (SL 2001, C 37, str. 3., u daljnjem tekstu: smjernice Zajednice), uključujući i izbjegavanje nagomilavanja. Ove smjernice trenutačno omogućavaju određene vrste javne potpore ako se može pokazati da su mjere potpore korisne u smislu zaštite okoliša zbog izrazito visoke učinkovitosti konverzije, zbog toga što će mjere omogućiti smanjenje potrošnje energije ili zbog toga što će postupak proizvodnje uzrokovati manje štete za okoliš. Takva će potpora u nekim slučajevima biti nužna kako bi se potencijal kogeneracije bolje iskoristio, posebno radi uzimanja u obzir potrebe internalizacije vanjskih troškova.

                  [...]

                        (26)

                        Države članice primjenjuju različite mehanizme potpore kogeneraciji na nacionalnoj razini, uključujući potporu investicijama, porezne olakšice ili smanjenja poreza, zelene potvrde i izravne programe cjenovne potpore. Jedan od važnih načina za postizanje cilja ove Direktive jest jamčenje odgovarajućeg funkcioniranja tih mehanizama dok se ne uspostavi funkcioniranje usklađenog okvira Zajednice s ciljem održavanja povjerenja ulagača. Komisija namjerava pratiti stanje i izvješćivati o iskustvima stečenima u primjeni nacionalnih programa potpore.

                  [...]

                        (31)

                        Cjelokupna učinkovitost i održivost kogeneracije ovisna je o mnogim čimbenicima, kao što su tehnologija koja se koristi, vrste goriva, krivulje opterećenja, veličina jedinice, a također i svojstva topline. [...]

                        (32)

                        U skladu s načelima supsidijarnosti i proporcionalnosti određenima u članku [5. UEZ‑a], opća načela koja čine okvir za promicanje kogeneracije na unutarnjem tržištu energije trebalo bi utvrditi na razini Zajednice, dok bi detaljna provedba trebala biti ostavljena državama članicama, čime se svakoj državi članici omogućuje odabir režima koji najbolje odgovara njezinim posebnim prilikama. Ova se Direktiva ograničava na najmanju mjeru koja se zahtijeva za ostvarenje tih ciljeva i ne prelazi ono što je potrebno u tu svrhu.”

               5

               U skladu s člankom 1. Direktive 2004/8, njezin je cilj „povećati energetsku učinkovitost i poboljšati sigurnost opskrbe stvaranjem okvira za promicanje i razvoj visokoučinkovite kogeneracije toplinske i električne energije na temelju potražnje korisne topline i ušteda primarne energije na unutarnjem tržištu energije, uzimajući u obzir posebne nacionalne okolnosti, posebno s obzirom na klimatske i gospodarske uvjete.”

               6

               Člankom 2. Direktive 2004/8, naslovljenim „Područje primjene”, određuje se da se Direktiva „primjenjuje na kogeneraciju kako je definirana u članku 3. i kogeneracijske tehnologije navedene u Prilogu I.”

               7

               U skladu s člankom 3. Direktive:
               „Za potrebe ove Direktive, primjenjuju se sljedeće definicije:

                        (a)

                        ‚kogeneracija’ znači istodobna proizvodnja u jednom postupku toplinske energije i električne i/ili mehaničke energije;

                        (b)

                        ‚korisna toplina’ znači toplinska energija proizvedena u postupku kogeneracije radi zadovoljavanja ekonomski opravdane potražnje toplinske energije ili energije za hlađenje;

                  [...]

                        (i)

                        ‚visokoučinkovita kogeneracija’ znači kogeneracija koja udovoljava kriterijima iz Priloga III.;

                  [...]

                        (l)

                        ‚kogeneracijska jedinica’ znači jedinica koja može raditi u kogeneracijskom pogonu;

                  [...]
               Pored ovih, primjenjuju se i odgovarajuće definicije iz Direktive 2003/54/EZ i Direktive 2001/77/EZ.”

               8

               Člankom 7. Direktive 2004/8, naslovljenim „Programi potpore”, u stavcima 1. i 2. određuje se:
               „1.   Države članice osiguravaju da se potpora za kogeneraciju – sadašnje i buduće jedinice – temelji na potražnji korisne topline i na uštedama primarne energije, u svjetlu dostupnih mogućnosti smanjenja potražnje energije primjenom drugih ekonomski izvedivih ili za okoliš korisnih mjera poput drugih mjera energetske učinkovitosti.
               2.   Ne dovodeći u pitanje članke [87. UEZ‑a] i [88. UEZ‑a] Komisija ocjenjuje primjenu mehanizama potpore koji se koriste u državama članicama prema kojima proizvođač energije postupkom kogeneracije prima, na temelju propisa koje donose tijela javne vlasti, izravnu ili neizravnu potporu, koji za učinak mogu imati ograničenje trgovine.
               Komisija razmatra doprinose li ti mehanizmi ostvarenju ciljeva utvrđenih u članku [6. UEZ‑a] i članku [174. stavku 1. UEZ‑a].”

               9

               Prilogom III. Direktivi 2004/8 među ostalim predviđa se:

                        „(a)

                           Visokoučinkovita kogeneracija

                        Za potrebe ove Direktive visokoučinkovita kogeneracija zadovoljava sljedeće kriterije:

                                 —

                                 kogeneracijska proizvodnja iz kogeneracijskih jedinica osigurava uštede primarne energije obračunane prema točki (b) od najmanje 10 % u odnosu na referentne vrijednosti za odvojenu proizvodnju toplinske i električne energije,

                           [...]”

         Direktiva 2001/77

               10

               Direktiva 2001/77 stavljena je izvan snage Direktivom 2009/28 od 1. siječnja 2012. Međutim, osobito njezini članci 2. i 4. brisani su na temelju članka 26. stavka 1. Direktive 2009/28 s učinkom od 1. travnja 2010.

               11

               Direktiva 2001/77 bila je donesena na temelju članka 175. stavka 1. UEZ‑a.

               12

               Uvodne izjave 1., 2., 8., 14., 15. i 19. Direktive 2001/77 glasile su:

                        „1.

                        Potencijal korištenja obnovljivih izvora energije za sada ostaje nedovoljno iskorišten u Zajednici. Zajednica priznaje potrebu promicanja obnovljivih izvora energije kao mjere koja ima prednost, jer njihovo iskorištavanje pridonosi zaštiti okoliša i održivom razvoju. Pored toga, time se mogu stvoriti radna mjesta na lokalnoj razini, pozitivno utjecati na društvenu koheziju, pridonijeti sigurnosti opskrbe energijom i ubrzati ostvarivanje Kyotskih ciljeva. Stoga je nužno osigurati bolje iskorištavanje tog potencijala u okviru unutarnjeg tržišta električne energije.

                        2.

                        Promicanje električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije pri vrhu je prioriteta Zajednice [...] zbog razloga sigurnosti, diversifikacije opskrbe energijom, zaštite okoliša te razloga povezanih s gospodarskom i društvenom kohezijom. [...]

                  [...]

                        8.

                        Ako koriste otpad kao izvor energije, države članice moraju poštovati zakonodavstvo Zajednice na snazi u području upravljanja otpadom. [...] Potpora obnovljivim izvorima energije trebala bi biti u skladu s drugim ciljevima Zajednice, osobito u pogledu hijerarhije obrade otpada. [...]

                  [...]

                        14.

                        Države članice primjenjuju različite mehanizme potpore obnovljivim izvorima energije na nacionalnoj razini, uključujući zelene potvrde, potporu investicijama, porezne olakšice ili smanjenja poreza, povrate poreza ili izravne programe cjenovne potpore. Jedan od važnih načina za postizanje cilja ove Direktive jest jamčenje odgovarajućeg funkcioniranja tih mehanizama dok se ne uspostavi funkcioniranje okvira Zajednice s ciljem održavanja povjerenja ulagača.

                        15.

                        Prerano je za donošenje odluke o okviru Zajednice u pogledu programa potpora [...]

                  [...]

                        19.

                        Pri davanju prednosti razvoju tržišta za obnovljive izvore energije potrebno je uzeti u obzir pozitivan utjecaj na regionalni i lokalni razvoj, izvozne mogućnosti, socijalnu koheziju te mogućnosti zapošljavanja, ponajprije kad je riječ o malim i srednjim poduzećima i nezavisnim proizvođačima energije.” [neslužbeni prijevod]

               13

               U skladu s člankom 1. Direktive 2001/77, ona „ima za cilj promicati povećanje doprinosa obnovljivih izvora energije u proizvodnji električne energije na unutarnjem tržištu električne energije te postaviti temelje za budući okvir Zajednice u tom području”. [neslužbeni prijevod]

               14

               Člankom 2. navedene direktive određivalo se:
               „Za potrebe ove Direktive, primjenjuju se sljedeće definicije:

                        (a)

                        ‚obnovljivi izvori energije’: obnovljivi nefosilni izvori energije (vjetroenergija, solarna energija, geotermalna energija, energija valova, energija plime i oseke i hidroenergija, biomasa, plin dobiven od otpada, plin dobiven iz uređaja za obradu otpadnih voda i bioplin);

                        (b)

                        ‚biomasa’: biorazgradivi dio proizvoda, otpada i ostataka iz poljoprivrede (uključujući tvari biljnog i životinjskog podrijetla), šumarstva i s njima povezanih proizvodnih djelatnosti, uključujući biorazgradiv udio industrijskog i komunalnog otpada;

                  [...]” [neslužbeni prijevod]

               15

               Članak 3. stavak 1. navedene direktive glasio je:
               „Države članice donose prikladne mjere za poticanje povećanja potrošnje električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije u skladu s okvirnim nacionalnim ciljevima iz stavka 2. Te mjere moraju biti proporcionalne cilju koji se treba ostvariti.” [neslužbeni prijevod]

               16

               Člankom 4. Direktive 2001/77, naslovljenim „Programi potpore, predviđalo se:
               „1.   Ne dovodeći u pitanje članke [87. UEZ‑a] i [88. UEZ‑a], Komisija ocjenjuje primjenu mehanizama koji se koriste u državama članicama prema kojima proizvođač električne energije prima, na temelju propisa koje donose javna tijela, izravne ili neizravne potpore, koji za učinak mogu imati ograničenje trgovine, uzimajući u obzir činjenicu da ti mehanizmi doprinose ostvarivanju ciljeva iz članaka [6. UEZ‑a] i [174. UEZ‑a].
               2.   Komisija, najkasnije do 27. listopada 2005., predstavlja iscrpno dokumentirano izvješće o iskustvima stečenima u pogledu primjene i usporednog postojanja različitih mehanizama iz stavka 1. [...] Izvješću se, ako je potrebno, dodaje prijedlog okvira Zajednice o programima potpore električnoj energiji proizvedenoj iz obnovljivih izvora.
               Svaki prijedlog okvira trebao bi:
               [...]

                        (c)

                        uzeti u obzir obilježja različitih obnovljivih izvora energije kao i različite tehnologije i zemljopisne razlike;

                  [...]” [neslužbeni prijevod]

         Smjernice Zajednice o državnim potporama za zaštitu okoliša

               17

               U skladu s točkom 202., Smjernice zajednice o državnim potporama za zaštitu okoliša (SL 2008., C 82, str. 1., (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 3., str. 203.), u daljnjem tekstu: Smjernice) zamjenjuju od 2. travnja 2008. smjernice iz uvodne izjave 24. Direktive 2004/8.

               18

               Točka 112., koja se nalazi u poglavlju 3.1.7. Smjernica, naslovljenim „Potpore kogeneraciji”, sadrži među ostalim sljedeća pojašnjenja:
               „Ulaganja za zaštitu okoliša i operativne potpore za kogeneraciju smatraju se sukladnima sa zajedničkim tržištem u smislu članka [87. stavka 3. točke (c) UEZ‑a], uzimajući u obzir da kogeneracijska jedinica zadovoljava definiciju visoko učinkovite kogeneracije navedene u točki 70. podtočki 11. [...]”

               19

               Točka 70. Smjernica glasi kako slijedi:
               „Za potrebe ovih Smjernica primjenjuju se sljedeće definicije:
               [...]

                        (11)

                           visoko učinkovita kogeneracija znači kogeneracija koja ispunjava kriterije Priloga III. Direktivi 2004/8/EZ [...]”

         Pravo Valonske regije

               20

               Članak 2. stavci 7., 9., 11. i 14. Dekreta Valonske regije od 12. travnja 2001. o organizaciji regionalnog tržišta električne energije (décret de la Région wallonne, du 12 avril 2001, relatif à l’organisation du marché régional de l’électricité, Moniteur belge od 1. svibnja 2001., str. 14118.), kako je izmijenjen Dekretom od 4. listopada 2007. (Moniteur belge od 26. listopada 2007., str. 55517., u daljnjem tekstu: Dekret iz 2001.) sadrži sljedeće definicije:
               „7.   ‚kvalitetna kogeneracija’: istodobna proizvodnja toplinske i električne energije, prema potrebama klijenta za toplinskom energijom ili energijom za hlađenje, kojom se ostvaruje ušteda energije u odnosu na odvojenu proizvodnju istih količina toplinske energije, električne energije i, prema potrebi, energije za hlađenje u suvremenim referentnim postrojenjima čije godišnje referentne vrijednosti učinkovitosti na godišnjoj razini određuje i objavljuje Commission wallonne pour l’énergie (Valonska komisija za energiju) (CWaPE);
               [...]
               9.   ‚obnovljivi izvori energije’: svi izvori energije, osim fosilnih goriva i fisibilnih materijala, čija uporaba ne ograničava njihovo buduće korištenje, osobito hidroenergija, vjetroenergija, solarna energija, geotermalna energija i biomasa;
               [...]
               11.   ‚zelena električna energija’: električna energija proizvedena iz obnovljivih izvora energije ili kvalitetne kogeneracije, ako pri proizvodnom procesu nastane barem 10 % manje ugljikovog dioksida u odnosu na emisije ugljikovog dioksida koje godišnje određuje i objavljuje CWaPE, iz klasične proizvodnje u suvremenim referentnim postrojenjima, poput onih iz članka 2., stavka 7.;
               [...]
               14.   ‚zelena potvrda’: prenosiva potvrda koja se dodjeljuje proizvođačima zelene električne energije na temelju članka 38. i koja je, putem obveza koje se nameću dobavljačima i upraviteljima mreža, namijenjena poticanju razvoja postrojenja za proizvodnju zelene električne energije.”

               21

               Člankom 37., koji se nalazi u poglavlju X. Dekreta iz 2001., naslovljenim „Poticanje obnovljivih izvora energije i kvalitetne kogeneracije”, određuje se:
               „Kako bi potaknula razvoj proizvodnje električne energije iz obnovljivih izvora energije i/ili kvalitetne kogeneracije, Vlada uvodi sustav zelenih potvrda.”

               22

               Člankom 38. stavcima 2. i 3. Dekreta iz 2001. predviđa se:
               „Stavak 2. Zelena potvrda dodjeljuje se za broj proizvedenih kWh koji odgovara 1 MWh, podijeljenom sa stopom uštede ugljikovog dioksida.
               Stopa uštede ugljikovog dioksida određuje se tako da se ušteda ugljikovog dioksida ostvarena u predmetnom sustavu, podijeli s emisijama ugljikovog dioksida iz klasičnog sustava proizvodnje električne energije, čije emisije godišnje određuje i objavljuje CWaPE. Ta stopa uštede ugljikovog dioksida ograničena je na 1, za proizvodnju iz postrojenja snage preko 5 MW. Ispod tog praga njezina gornja granica iznosi 2.
               Stavak 3. Međutim, kad postrojenje koje prvenstveno iskorištava biomasu, osim drva, dobivenu iz industrijskih aktivnosti na mjestu proizvodnog postrojenja, provodi osobito inovativan postupak i djeluje u skladu s održivim razvojem, Vlada može, nakon dobivenog mišljenja CWaPE‑a o osobito inovativnoj prirodi korištenog postupka, ograničiti stopu uštede ugljikovog dioksida na 2 za ukupnu proizvodnju postrojenja, zbrajajući snage razvijene na tom mjestu proizvodnje do 20 MW.
               [...]”

               23

               Člankom 57. Dekreta od 17. srpnja 2008., o izmjenama Dekreta od 12. travnja 2001. o organizaciji regionalnog tržišta električne energije, određuje se:
               „Članak 38. stavak 3. [Dekreta iz 2001.] tumači se na način da se isključenje postrojenja koja iskorištavaju drvo iz korištenja sustava koji je predviđen tim člankom, odnosi na postrojenja koja iskorištavaju bilo koji drvno‑celulozni materijal iz drveća, bez iznimke iz kojeg bjelogoričnog i crnogoričnog drveća (uključujući brzorastuću ili vrlo brzorastuću šikaru), prije i/ili poslije bilo kojeg oblika promjene”.

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               24

               Društvo IBV obavlja djelatnost piljenja i koristi kogeneracijski pogon preko kojeg iskorištava ostatke koji potječu prvenstveno iz te djelatnosti kako bi osigurao vlastitu opskrbu energijom.

               25

               Društvo IBV je 23. lipnja 2008. zatražilo dodjelu dodatnih zelenih potvrda iz članka 38. stavka 3. Dekreta iz 2001. Valonska je vlada odbila taj zahtjev odlukom od 18. lipnja 2009., zbog toga što postrojenje društva IBV nije zadovoljilo tri uvjeta koji se zahtijevaju tom odredbom jer, kao prvo, koristi drvo za kogeneraciju, kao drugo, ne provodi osobito inovativan postupak i, kao treće, ne djeluje u skladu s održivim razvojem.

               26

               Conseil d’État, kojem je društvo IBV podnijelo tužbu za poništenje navedene odluke, presudio je da je valonska vlada pogrešno smatrala da u predmetnom slučaju nisu bili ispunjeni uvjeti koji se odnose na inovativnu prirodu provedenog postupka, odnosno na djelovanje predmetnog postrojenja u skladu s održivim razvojem.

               27

               Što se tiče isključenja postrojenja društva IBV iz područja primjene mehanizma potpore o kojem je riječ u ovom slučaju, koje se temelji na okolnosti da navedeno postrojenje upotrebljava drvo, Conseil d’État, zbog sumnje u ustavnost takvog isključenja, odlučio je prekinuti postupak i postaviti Cour constitutionnelle (Ustavnom sudu) sljedeće prethodno pitanje:
               „Povrjeđuje li se člankom 38. stavkom 3 [Dekreta iz 2001.] članke 10. i 11. Ustava, time što se uvodi različito postupanje između postrojenja koja iskorištavaju prvenstveno biomasu, s obzirom na to da iz korištenja [spornog] mehanizma potpore isključuje kogeneracijska postrojenja na biomasu koja iskorištavaju drvo ili drvni otpad, a uključuje kogeneracijska postrojenja na biomasu koja iskorištavaju druge vrste otpada?”

               28

               Cour constitutionnelle ističe da iz pripremnih akata za mjeru dodatne potpore predviđenu u članku 38. stavku 3. Dekreta iz 2001. proizlazi da su početnom prijedlogu za uvođenje te mjere dodana sljedeća objašnjenja. Time što je člankom 38. stavkom 2. Dekreta iz 2001. granica koja je do tada bila određena na 5 MW postavljena na 20 MW, željelo se navedenom mjerom uzeti u obzir činjenicu da bi određeni vodeći projekti koji se služe inovativnim tehnologijama mogli trebati dodatnu potporu. Međutim, osobito kako bi se izbjegli štetni učinci takve mjere na sektor drvne industrije s kojim se već natječe sektor energije iz drva, predloženo je da se ta dodatna potpora ograniči na biomasu koja ne uključuje drvo. Osim toga, navedeno je, u tom pogledu, da nije riječ o jedinom slučaju, s obzirom na to da se mehanizmi potpora za proizvodnju električne energije iz obnovljivih izvora energije u različitim državama članicama, često razlikuju prema sektorima.

               29

               U mišljenju od 5. travnja 2007. CWaPE je osobito smatrala da bi se različit pristup sustavu potpore, ovisno o prirodi biomase koja se iskorištava, mogao pokazati diskriminatornim.

               30

               Međutim, valonska je vlada odlučila donijeti mehanizam potpore o kojem je riječ u glavnom postupku, navodeći osobito, s jedne strane, da je mehanizam koji je do tada bio na snazi bio dovoljan da bi se osigurao razvoj brojnih projekata kogeneracije koja uključuje drvo, što nije bio slučaj kod drugih inovativnih projekata te, s druge strane, da je činjenica da se različite potpore dodjeljuju ovisno o pojedinom sektoru, gorivu koje se upotrebljava ili snazi postrojenja svojstvena sustavu zelenih potvrda.

               31

               Cour constitutionnelle ističe, osim toga, da je donošenjem članka 38. Dekreta iz 2001. valonski zakonodavac djelomično proveo direktive 2001/77 i 2004/8.

               32

               U tom pogledu, nakon što je primijetio da se stranke pred Conseil d’État ne slažu oko pitanja može li se kogeneracijsko postrojenje kojim upravlja društvo IBV smatrati postrojenjem visokoučinkovite kogeneracije u smislu Direktive 2004/8, Cour constitutionnelle kao prvo želi znati primjenjuje li se članak 7. te direktive isključivo u pogledu kongeneracijskih postrojenja te vrste.

               33

               Kao drugo, Cour constitutionnelle smatra da je potrebno razjasniti treba li taj članak 7., osobito s obzirom na načelo jednakog postupanja prava Unije, tumačiti na način da se njime nalaže, dopušta ili zabranjuje različito postupanje, poput onog koje proizlazi iz članka 38. stavka 3. Dekreta iz 2001.

               34

               U tim je okolnostima Cour constitutionnelle odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Treba li članak 7. Direktive [2004/8] u vezi s, prema potrebi, člancima 2. i 4. Direktive [2001/77] i člankom 22. Direktive [2009/28] tumačiti, s obzirom na opće načelo jednakosti, članak 6. Ugovora o Europskoj uniji i članke 20. i 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima [u daljnjem tekstu: Povelja], na način da:

                                 (a)

                                 primjenjuje se samo na postrojenja visokoučinkovite kogeneracije, u smislu Priloga III Direktive [2004/8];

                                 (b)

                                 nalaže, dopušta ili zabranjuje da je mjera potpore, poput one iz članka 38. stavka 3. [Dekreta iz 2001], dostupna svim kogeneracijskim postrojenjima koja prvenstveno iskorištavaju biomasu i koja ispunjavaju uvjete određene tim člankom, osim kogeneracijskih postrojenja koja prvenstveno iskorištavaju drvo ili drvni otpad?

                        2.

                        Razlikuje li se odgovor ako kogeneracijsko postrojenje prvenstveno iskorištava samo drvo, ili naprotiv, samo drvni otpad?”

         O prethodnim pitanjima

         Prvi dio prvog pitanja

               35

               Prvim dijelom prvog pitanja, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 7. Direktive 2004/8 tumačiti na način da je njegovo područje primjene ograničeno samo na kogeneracijska postrojenja koja pokazuju obilježja postrojenja visoke učinkovitosti u smislu te direktive.

               36

               U tom pogledu, treba najprije istaknuti da je, kao što proizlazi iz članka 3. točke (a) i (i) Direktive 2004/8, zakonodavac Unije za potrebe te direktive definirao pojmove „kogeneracije” i „visokoučinkovite kogeneracije”.

               37

               Stoga, člankom 2. Direktive 2004/8, koji ima za cilj, kao što je vidljivo iz njegovog naslova, definirati „područje primjene” te direktive, ističe se da se ta direktiva primjenjuje na „kogeneraciju kako je definirana u članku 3.”. Iz tog pojašnjenja treba zaključiti da zakonodavac Unije nije namjeravao ograničiti navedeno područje primjene samo na visokoučinkovitu kogeneraciju u smislu navedenog članka 3. točke (i).

               38

               U tom okviru, treba zaključiti da se članak 7. Direktive 2004/8 o programima potpore na nacionalnoj razini, s obzirom na to da se odnosi, kao što proizlazi iz samog teksta stavka 1., na potpore za „kogeneraciju”, ne može tumačiti na način da je njegovo područje primjene ograničeno samo na „visokoučinkovitu” kogeneraciju.

               39

               Suprotno tvrdnjama belgijske vlade, navedeno tumačenje ne može se pobiti ni upućivanjem na odredbe Ugovora o državnim potporama iz članka 7. stavka 2. Direktive 2004/8 niti činjenicom da se uvodnom izjavom 24. te direktive ističe da bi javna potpora trebala biti u skladu s odredbama smjernica Zajednice, koje su potom zamijenile Smjernice, u čijim se točkama 70. i 112. predviđa da su potpore za kogeneraciju sukladne sa zajedničkim tržištem ako se odnose na jedinice za visokoučinkovitu kogeneraciju u smislu Priloga III. navedenoj direktivi.

               40

               Naime, nacionalni program potpora za kogeneraciju, ako je osim toga i državna potpora, treba, s obzirom na potonju kvalifikaciju, ocijeniti i s obzirom na odredbe prava Unije koje se odnose na državne potpore, čiju primjenu uostalom Direktiva 2004/8 u potpunosti čuva, kao što je, među ostalim, istaknuto u članku 7. stavku 2. te direktive. Međutim, takva okolnost, suprotno tome, ne može utjecati na određivanje područja primjene navedenog članka 7., koje proizlazi iz ispitivanja provedenog u točkama 36. do 38. ove presude.

               41

               S obzirom na sve prethodno navedeno, na prvi dio prvog pitanja treba odgovoriti da članak 7. Direktive 2004/8 treba tumačiti na način da njegovo područje primjene nije ograničeno samo na kogeneracijska postrojenja koja imaju obilježja postrojenja visoke učinkovitosti u smislu te direktive.

         Drugi dio prvog pitanja i drugo pitanje

               42

               Drugim dijelom prvog pitanja i drugim pitanjem, koja treba ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev, u biti pita treba li članak 7. Direktive 2004/8 u vezi s člancima 2. i 4. Direktive 2001/77 i člankom 22. Direktive 2009/28, i s obzirom na načelo jednakog postupanja i nediskriminacije utemeljeno na člancima 20. i 21. Povelje, tumačiti na način da nalaže, dopušta ili zabranjuje mjeru dodatne potpore, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koju mogu koristiti sva kogeneracijska postrojenja koja prvenstveno iskorištavaju biomasu, osim kogeneracijskih postrojenja koja prvenstveno iskorištavaju drvo i/ili drvni otpad.

               43

               Najprije treba podsjetiti da okolnost da se navedena pitanja istodobno odnose na odredbe članka 7. Direktive 2004/8 i na odredbe članaka 2. i 4. Direktive 2001/77, kao i članka 22. Direktive 2009/28 u biti objašnjava činjenica, istaknuta u odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, da se Dekretom iz 2001. zajedno provode odredbe tih različitih direktiva što se tiče Valonske regije.

               44

               Što se konkretnije tiče članka 38. navedenog dekreta, na temelju kojeg je donesena mjera o kojoj je riječ u glavnom postupku, treba napomenuti da je sustav zelenih potvrda koje se izdaju na temelju tog članka, uveden, kao što proizlazi iz članka 37. tog dekreta, kako bi se potaknula proizvodnja električne energije i iz obnovljivih izvora energije i iz kogeneracije.

               45

               Time što omogućava, u smislu članka 2. točaka (a) i (b) Direktive 2001/77, proizvodnju električne energije iz takvog obnovljivog izvora energije, u ovom slučaju iz biomase koja potječe iz drva, postrojenje o kojem je riječ u glavnom postupku također je i kogeneracijska jedinica u smislu članka 3. točke (l) Direktive 2004/8.

               46

               Iz toga slijedi da za potrebe odgovora na pitanja suda koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku, treba uzeti u obzir i odredbe Direktive 2004/8, osobito njezin članak 7. kojim se uređuju nacionalne mjere potpore za kogeneraciju, kao i odredbe Direktive 2001/77, osobito njezin članak 4. o nacionalnim mjerama potpore za obnovljive izvore energije.

               47

               Suprotno tome, treba navesti da, s obzirom na to da je odluka kojom se društvu IBV odbilo priznati pravo na program dodatnih potpora iz članka 38. stavka 3. Dekreta iz 2001., donesena 18. lipnja 2009., odnosno prije datuma stupanja na snagu Direktive 2009/28, nije potrebno uzeti u obzir odredbe te direktive u okviru ovog predmeta.

               48

               Osim toga, važno je podsjetiti da je načelo jednakog postupanja i nediskriminacije utemeljeno osobito na člancima 20. i 21. Povelje upućeno državama članicama kad provode pravo Unije, kao što proizlazi osobito iz članka 51. stavka 1. Povelje.

               49

               Iz toga slijedi da, kada, kao u glavnom predmetu, država članica donese mjere potpore za kogeneraciju i obnovljive izvore energije koje ulaze u okvir kao onaj uspostavljen, s jedne strane, Direktivom 2004/8, osobito njezinim člankom 7. i, s druge strane, Direktivom 2001/77, osobito njezinim člankom 4., te provodi pravo Unije, treba poštovati načelo jednakog postupanja i nediskriminacije utemeljeno u člancima 20. i 21. Povelje (vidjeti u tom smislu presudu od 11. travnja 2013., Soukupová, C‑401/11, t. 28.).

               50

               U skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, načelo jednakog postupanja i nediskriminacije zahtijeva da se u usporedivim situacijama ne postupa na različite načine i da se u različitim situacijama ne postupa na isti način, osim ako bi takvo postupanje bilo objektivno opravdano (vidjeti osobito presude od 16. prosinca 2008., Arcelor Atlantique et Lorraine i dr., C‑127/07, Zb., str. I‑9895., t. 23.; od 12. svibnja 2011., Luksemburg/Parlament i Vijeće, C‑176/09, Zb., str. I‑3727., t. 31., kao i od 21. srpnja 2011, Nagy, C‑21/10, Zb., str. I‑6769., t. 47.).

               51

               Moguća povreda načela jednakog postupanja kao posljedica nejednakog postupanja tako pretpostavlja da su predmetne situacije usporedive uzimajući u obzir sve elemente koji ih obilježavaju (vidjeti osobito gore navedenu presudu Arcelor Atlantique iLorraine i dr., t. 25.). Poljska vlada i Komisija u svojim su očitovanjima, među ostalim, tvrdile da taj uvjet u ovom slučaju nije ispunjen.

               52

               U tom pogledu, treba podsjetiti da elemente koji su svojstveni različitim situacijama, i sukladno tome njihovu usporedivost, valja utvrđivati i cijeniti osobito vodeći računa o predmetu i svrsi akta prava Unije kojim se vrši razlikovanje u pitanju. Osim toga, treba uzeti u obzir načela i ciljeve područja iz kojeg potječe predmetni akt (vidjeti osobito gore navedene presude Arcelor Atlantique et Lorraine i dr., t. 26., kao i Luksemburg/Parlament i Vijeće, t. 32. i navedenu sudsku praksu).

               53

               Takav pristup treba mutatis mutandis vrijediti također u okviru ispitivanja kojim se ocjenjuje usklađenost nacionalnih mjera kojima se provodi pravo Unije u pogledu načela jednakog postupanja.

               54

               Što se tiče, kao prvo, predmeta i ciljeva akata prava Unije u okvir kojih ulaze propisi iz glavnog postupka, treba navesti da, kao što proizlazi iz članka 1. Direktive 2004/8, ona ima za cilj povećati energetsku učinkovitost i poboljšati sigurnost opskrbe stvaranjem okvira za promicanje i razvoj visokoučinkovite kogeneracije toplinske i električne energije. U uvodnim izjavama 1. i 5. te direktive ističe se da je to promicanje prioritet Unije s obzirom na potencijalne koristi od kogeneracije u pogledu uštede primarne energije, izbjegavanja gubitaka u mreži i smanjenja emisija, posebno stakleničkih plinova, što pridonosi zaštiti okoliša i, osobito, poštovanju ciljeva Kyotskog protokola kao i sigurnosti opskrbe energijom.

               55

               Direktiva 2001/77 pak ima za cilj, u skladu s člankom 1., promicati povećanje doprinosa obnovljivih izvora energije u proizvodnji električne energije na unutarnjem tržištu električne energije te postaviti temelje za budući okvir Zajednice u tom području.

               56

               Kao što proizlazi iz uvodnih izjava 1. i 2. navedene direktive, takvo promicanje obnovljivih izvora energije, koje se nalazi pri vrhu prioriteta Unije, opravdano je osobito s obzirom na činjenicu da korištenje navedenih izvora energije pridonosi zaštiti okoliša i održivom razvoju, da može pridonijeti sigurnosti i diversifikaciji opskrbe energijom te ubrzati ostvarivanje ciljeva iz Kyotskog protokola.

               57

               Osim toga, što se tiče, osobito, nacionalnih mehanizama potpore za kogeneraciju i proizvodnju električne energije iz obnovljivih izvora energije iz članka 7. Direktive 2004/8 i članka 4. Direktive 2001/77, iz uvodne izjave 26. Direktive 2004/8 i uvodne izjave 14. Direktive 2001/77 izričito proizlazi da je jamčenje odgovarajućeg funkcioniranja tih mehanizama važan način za postizanje ciljeva tih direktiva.

               58

               Kao drugo, što se tiče načela i ciljeva koji uređuju područje na koje se odnose direktive 2004/8 i 2001/77, važno je istaknuti da su obje direktive donesene na temelju članka 175. stavka 1. UEZ‑a, odnosno na temelju politike Unije u području okoliša.

               59

               U tom pogledu, i u članku 7. stavku 2. drugom podstavku Direktive 2004/8, kao i u članku 4. stavku 1. Direktive 2001/77 ističe se osim toga, da mehanizmi nacionalnih potpora predviđeni tim odredbama mogu pridonijeti ostvarivanju ciljeva utvrđenih člankom 6. UEZ‑a i člankom 174. stavkom 1. UEZ‑a.

               60

               Potonja odredba, u kojoj se nabrajaju ciljevi politike Unije u području okoliša, odnosi se na očuvanje, zaštitu i poboljšanje kvalitete okoliša, na zaštitu ljudskog zdravlja, razborito i racionalno korištenje prirodnih bogatstava, kao i na promicanje mjera na međunarodnoj razini za rješavanje regionalnih odnosno svjetskih problema okoliša.

               61

               Kao treće, što se konkretnije tiče izbora koji je potrebno učiniti prilikom izrađivanja nacionalnih programa potpore za kogeneraciju i proizvodnju električne energije iz obnovljivih izvora energije, čije je poticanje cilj direktiva 2004/8 i 2001/77, valja utvrditi da iz tih direktiva proizlazi da države članice u tom pogledu zadržavaju široku diskrecijsku ovlast.

               62

               Naime, najprije, iz uvodne izjave 32. Direktive 2004/8 proizlazi da je njezin cilj uspostaviti na razini Unije opća načela koja čine okvir za promicanje kogeneracije na unutarnjem tržištu energije, a pri tome ostaviti detaljnu provedbu državama članicama, čime se svakoj državi članici omogućuje odabir režima koji najbolje odgovara njezinim posebnim prilikama, uzimajući u obzir, u tom pogledu, kao što proizlazi iz članka 1. te direktive, posebne nacionalne okolnosti, posebno s obzirom na klimatske i gospodarske uvjete.

               63

               Osim toga, iako se države članice, kao što proizlazi iz članka 3. stavka 1. i članka 4. Direktive 2001/77, potiče na donošenje primjerenih mjera za poticanje povećanja potrošnje električne energije iz obnovljivih izvora energije, među kojima su programi potpora doneseni na nacionalnoj razini, u tom pogledu iz uvodne izjave 15. te direktive proizlazi da se njome ne uvodi okvir Zajednice za navedene programe.

               64

               Nadalje, kada je riječ o obliku u kojem se programi potpore mogu pojaviti, treba primijetiti da se uvodna izjava 26. Direktive 2004/8 i uvodna izjava 14. Direktive 2001/77 ograničavaju na nabrajanje različitih oblika koje u tom pogledu općenito mogu primijeniti države članice, to jest zelene potvrde, potporu investicijama, porezne olakšice ili smanjenja poreza, povrate poreza ili izravne programe cjenovne potpore.

               65

               Konačno, što se tiče sadržaja tih programa potpora za kogeneraciju, člankom 7. stavkom 1. Direktive 2004/8 samo se pojašnjava da države članice osiguravaju da se potpora za kogeneraciju koju dodjeljuju temelji na potražnji korisne topline i na uštedama primarne energije, u svjetlu dostupnih mogućnosti smanjenja potražnje energije primjenom drugih ekonomski izvedivih ili za okoliš korisnih mjera poput drugih mjera energetske učinkovitosti. Što se tiče članka 4. stavka 1. Direktive 2001/77, on ne sadrži nikakvu posebnu naznaku u pogledu mjera potpore za energiju iz obnovljivih izvora, čije se donošenje potiče, osim one, navedene u točki 59. ove presude, koja se odnosi na doprinos takvih mjera ostvarenju ciljeva iz članka 174. UEZ‑a.

               66

               Iz točaka 62. do 65. ove presude proizlazi da, iako su države članice pozvane da provođenjem mehanizama potpore za kogeneraciju i proizvodnju električne energije iz obnovljivih izvora energije pridonesu ostvarenju ciljeva iz direktiva 2004/8 i 2001/77 te općenito ciljeva Unije u području okoliša, pravom Unije, prema njegovom sadašnjem stanju, ostavlja se državama članicama velika sloboda izbora u pogledu provedbe tih mehanizama.

               67

               U okolnostima koje su opisane u točkama 54. do 66. ove presude, iz same činjenice da članak 2. točka (b) Direktive 2001/77 sadrži definiciju pojma „biomasa” koja obuhvaća biorazgradivi dio proizvoda, otpada i ostataka iz poljoprivrede, neovisno o tome radi li se o tvarima biljnog ili životinjskog podrijetla, biorazgradivi dio proizvoda, otpada i ostataka iz šumarstva i s njima povezanim proizvodnim djelatnostima te biorazgradivi dio industrijskog i komunalnog otpada, nikako nije moguće zaključiti da bi s tako navedenim različitim tvarima trebalo slično postupati prilikom izrade nacionalnih mjera potpore za kogeneraciju i proizvodnju električne energije iz obnovljivih izvora energije.

               68

               Naime, na temelju raznih naznaka iz direktiva 2004/8 i 2001/77, kao i ciljeva kojima trebaju pridonijeti navedene mjere potpore u tim okolnostima, moguće je zaključiti da je, naprotiv, okviru uspostavljenom tim direktivama svojstveno da različite vrste tvari navedene u članku 2. točki (b) Direktive 2001/77 predmetna država članica može različito ocijeniti, ovisno o vrlo raznolikim kriterijima.

               69

               Kao prvo, što se tiče naznaka iz direktiva 2004/8 i 2001/77, treba navesti da iz uvodne izjave 31. Direktive 2004/8 proizlazi da je cjelokupna učinkovitost i održivost kogeneracije ovisna o mnogim čimbenicima, među kojima su i „vrste goriva”.

               70

               Kao što je navedeno u točki 62. ove presude, iz članka 1. i uvodne izjave 32. Direktive 2004/8 osim toga proizlazi da je državama članicama ostavljen izbor načina provedbe te direktive, čime se svakoj državi članici omogućuje odabir režima koji „najbolje odgovara njezinim posebnim prilikama”, uzimajući u obzir, u tom pogledu, „posebne nacionalne okolnosti, posebno s obzirom na klimatske i gospodarske uvjete”.

               71

               U uvodnoj izjavi 19. Direktive 2001/77 ističe se pak da je pri davanju prednosti razvoju tržišta za obnovljive izvore energije potrebno uzeti u obzir njegov pozitivan utjecaj na „regionalni i lokalni razvoj, izvozne mogućnosti, socijalnu koheziju te mogućnosti zapošljavanja, ponajprije kad je riječ o malim i srednjim poduzećima i nezavisnim proizvođačima energije.”

               72

               U članku 4. stavku 2. navedene direktive, koji se odnosi osobito na prijedlog okvira Zajednice o programima potpore za električnu energiju proizvedenu iz obnovljivih izvora energije, koji će Komisija možda trebati pripremiti u kasnijoj fazi, navodi se da bi svaki tako predloženi okvir trebao osobito „uzeti u obzir obilježja različitih obnovljivih izvora energije, kao i različite tehnologije i zemljopisne razlike”.

               73

               Kao drugo, i na temelju svih ciljeva koji se žele postići direktivama 2004/8 i 2001/77 te, općenitije, ciljeva Unije u području okoliša, može se zaključiti da za različite vrste tvari obuhvaćene pojmom „biomase” u članku 2. točki (b) Direktive 2001/77 treba dopustiti mogućnost da ih se različito razmatra.

               74

               Tako se, osobito sa stajališta obnovljive prirode izvora i stoga, sa stajališta njegove dostupnosti, kao i sa stajališta održivog razvoja, razboritog i racionalnog iskorištavanja prirodnih bogatstava i sigurnosti opskrbe, drvo, kao izvor za čiju je obnovu potrebno dugo vremensko razdoblje, razlikuje od poljoprivrednih proizvoda ili komunalnog i industrijskog otpada, koji se proizvode u znatno kraćem vremenu.

               75

               Osim toga, nesporno je da se opći učinak na okoliš povećanog korištenja biomase za proizvodnju energije koji mogu izazvati mjere potpore, razlikuje ovisno o obilježjima vrste biomase koja se koristi.

               76

               Što se tiče utjecaja na okoliš koji može nastati iz pojačanih mjera potpore korištenju drva i/ili drvnog otpada za proizvodnju energije, moglo bi biti potrebno uzeti u obzir činjenicu da svako pretjerano ili preuranjeno krčenje šuma koje bi moglo biti potaknuto takvim mjerama potpore, može pridonijeti povećanju ugljikovog dioksida u atmosferi te ugroziti bioraznolikost ili kvalitetu voda.

               77

               Pojačani razvoj poljoprivrednih proizvoda namijenjenih energetskoj oporabi može pak povećati razne oblike zagađenja posebno povezane s poljoprivrednim djelatnostima te, osobito, s uporabom gnojiva i pesticida, kao što je ugrožavanje izvora vode.

               78

               Također je važno navesti da različite vrste biomase iz članka 2. točke (b) Direktive 2001/77 uključuju među ostalim različite vrste otpada. U tom pogledu, u uvodnoj izjavi 8. Direktive 2001/77 ističe se, osim toga, da bi potpora koju države članice dodjeljuju obnovljivim izvorima energije trebala biti u skladu s ostalim ciljevima Unije, osobito u pogledu hijerarhije otpada. Nesporno je, na primjer, da se, s obzirom na tu hijerarhiju, kao što je naposljetku pojašnjena u članku 4. Direktive 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu i stavljanju izvan snage određenih direktiva (SL L 312, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 34., str. 99.), tvari poput biorazgradivog dijela industrijskog i komunalnog otpada, koje su u biti namijenjene ili za odlaganje ili za proizvodnju energije, posebno kogeneracijom, ne mogu smatrati usporedivima ni s drvom koje se može upotrijebiti kao primarna sirovina niti s drvnim otpadom, s obzirom na to da se taj otpad može ponovno upotrijebiti ili reciklirati u srodnim industrijskim sektorima i s obzirom na to da takvo postupanje može, u okviru navedene hijerarhije, imati prednost u odnosu na energetsku oporabu.

               79

               Konačno, čimbenici poput, među ostalim, količine u kojoj su različiti obnovljivi izvori energije prisutni na području predmetne države članice ili eventualna razina razvoja koja je već postignuta u toj državi članici u pogledu uporabe određenog obnovljivog izvora energije za kogeneraciju ili proizvodnju električne energije, također mogu utjecati na odabir obnovljivih izvora energije koji se trebaju poticati u toj državi članici radi zaštite okoliša, sigurnosti i diversifikacije opskrbe energijom.

               80

               Uzimajući u obzir sve prethodno navedeno, valja zaključiti da se, osobito s obzirom na ciljeve koji se žele postići direktivama 2001/77 i 2004/8, kao i ciljeve Unije u području okoliša, široku marginu prosudbe koja se tim direktivama priznaje državama članicama radi donošenja i provedbe programa potpore za poticanje kogeneracije i proizvodnje električne energije iz obnovljivih izvora energije, te uzimajući u obzir obilježja različitih vrsta biomase koje se mogu upotrijebiti u postupku kogeneracije, ne smije smatrati da su navedene vrste, u okviru tih programa potpore, u usporedivom položaju radi moguće primjene načela jednakog postupanja čije se poštovanje jamči pravom Unije.

               81

               Potrebu da se s tim različitim vrstama biomase može postupati različito i, osobito, da se ovisno o različitim okolišnim uvjetima mogu odabrati vrste tvari za koje se može ostvariti pravo na potporu te razlikovati s obzirom na konkretne načine tih potpora, uključujući njihov iznos, treba, naprotiv, smatrati svojstvenom navedenom okviru, a da se prema sadašnjem stanju prava Unije ne može smatrati da su države članice očito prekoračile granice široke diskrecijske ovlasti koju imaju u tom području, time što su smatrale da te različite vrste biomase nisu u istom položaju (vidjeti po analogiji gore navedenu presudu Luksemburg/Parlament i Vijeće, t. 50. i 51.).

               82

               S obzirom na prethodna razmatranja, na drugi dio prvog pitanja i na drugo pitanje treba odgovoriti da se, prema sadašnjem stanju prava Unije, načelo jednakog postupanja i nediskriminacije utemeljeno na člancima 20. i 21. Povelje ne protivi tome da države članice prilikom ustrojavanja nacionalnih programa potpore za kogeneraciju i proizvodnju električne energije iz obnovljivih izvora energije, kako su određeni u članku 7. Direktive 2004/8 i članku 4. Direktive 2001/77, predvide mjeru dodatne potpore, kao što je ona u glavnom postupku, koju mogu koristiti sva kogeneracijska postrojenja koja prvenstveno iskorištavaju biomasu, osim postrojenja koja prvenstveno iskorištavaju drvo i/ili drvni otpad.

         Troškovi

               83

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (četvrto vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Članak 7. Direktive 2004/8/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o promicanju kogeneracije na temelju potražnje korisne topline na unutarnjem tržištu energije i o izmjeni Direktive 92/42/EEZ treba tumačiti na način da njegovo područje primjene nije ograničeno samo na kogeneracijska postrojenja koja predstavljaju visokoučinkovita postrojenja u smislu te direktive.

                           2.

                           Prema sadašnjem stanju prava Unije, načelo jednakog postupanja i nediskriminacije utemeljeno na člancima 20. i 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima ne protivi se tome da države članice prilikom ustrojavanja nacionalnih programa potpore kogeneraciji i proizvodnji električne energije iz obnovljivih izvora energije, kako su određeni u članku 7. Direktive 2004/8 i članku 4. Direktive 2001/77/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. rujna 2001. o promicanju električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije na unutarnjem tržištu električne energije, predvide mjeru dodatne potpore, kao što je ona u glavnom postupku, koju mogu koristiti sva kogeneracijska postrojenja koja prvenstveno iskorištavaju biomasu, osim postrojenja koja prvenstveno iskorištavaju drvo i/ili drvni otpad.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: francuski


title: Presuda Suda (drugo vijeće) od 6. veljače 2014.#SC Fatorie SRL protiv Direcţia Generală a Finanţelor Publice Bihor.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Curtea de Apel Oradea.#Zahtjev za prethodnu odluku – PDV – Direktiva 2006/112/EZ – Obrnuta porezna obveza – Pravo na odbitak – Plaćanje poreza dobavljaču usluga – Propuštanje obveznih podataka – Plaćanje poreza koji nije dugovan – Gubitak prava na odbitak − Načelo porezne neutralnosti – Načelo pravne sigurnosti.#Predmet C‑424/12.

text:
         PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
      6. veljače 2014. (
            *1
         )
      „Prethodno pitanje — Porez na dodanu vrijednost — Direktiva 2006/112/EZ — Obrnuta porezna obveza — Pravo na odbitak — Plaćanje poreza dobavljaču usluga — Propuštanje obveznih podataka — Plaćanje poreza koji nije dugovan — Gubitak prava na odbitak — Načelo porezne neutralnosti — Načelo pravne sigurnosti“
      U predmetu C‑424/12,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Curtea de Apel Oradea (Rumunjska), odlukom od 26. lipnja 2012., koju je Sud zaprimio 18. rujna 2012., u postupku

         SC Fatorie SRL

      protiv

         Direcţia Generală a Finanţelor Publice Bihor,

      SUD (drugo vijeće),
      u sastavu: R. Silva de Lapuerta, predsjednica vijeća, J. L. da Cruz Vilaça, G. Arestis (izvjestitelj), J.-C. Bonichot i A. Arabadjiev, suci,
      nezavisna odvjetnica: J. Kokott,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za SC Fatorie SRL, C. Costaş, odvjetnik,

               —

               za rumunjsku vladu, R. H. Radu i V. Angelescu, kao i I. Bara‑Buşilă, u svojstvu agenata,

               —

               za estonsku vladu, M. Linntam, u svojstvu agenta,

               —

               za Europsku komisiju, L. Keppenne i L. Lozano Palacios, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez njezinog mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120., u daljnjem tekstu: Direktiva o PDV‑u), posebno tumačenju odredaba u vezi s pravom na odbitak tijekom primjene sustava obrnutog oporezivanja, kao i načela porezne neutralnosti poreza na dodanu vrijednost (u daljnjem tekstu: PDV) i pravne sigurnosti.

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između SC Fatorie SRL (u daljnjem tekstu: Fatorie) protiv Direcţia Generală a Finanţelor Publice Bihor (Glavna uprava javnih financija u Bihoru, u daljnjem tekstu: Direcţia) u vezi s odbijanjem prava Fatorie na odbitak PDV‑a zbog neprimjene navedenih odredaba sustava obrnutog oporezivanja.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Članak 178. točke (a) i (f) Direktive o PDV‑u propisuje:
               „Da bi ostvario pravo na odbitak, porezni obveznik mora zadovoljavati sljedeće uvjete:

                        a)

                        za odbitke u skladu s člankom 168. točkom (a), vezano uz isporuku robe i usluga, mora imati račun izdan sukladno člancima 220. do 236. i člancima 238., 239. i 240.;

                  […]

                        f)

                        ako je dužan plaćati PDV kao kupac ako se primjenjuju članci 194. do 197. ili članak 199., mora ispunjavati formalnosti koje odredi svaka pojedina država članica“.

               4

               Članak 199. stavak 1. te direktive propisuje kako za određene isporuke usluga države članice mogu odrediti da je osoba koja je odgovorna za plaćanje poreza porezni obveznik koji koristi te usluge. Ovaj režim, poznat pod nazivom „obrnuto oporezivanje“, osobito se može primijeniti, prema istom članku 199. stavku 1. točki (a), na „građevinske radove, uključujući popravke, čišćenje, održavanje, rekonstrukciju i rušenje vezano uz nekretnine kao i predaju građevinskih radova“.

               5

               Članak 226. točka 11. navedene direktive glasi:
               „Ne dovodeći u pitanje posebne odredbe ove Direktive, u svrhu PDV‑a na računima koji se izdaju u skladu s člankom 220. i 221. potrebni su samo sljedeći podaci:
               […]

                        11)

                        u slučaju izuzetka ili ako je kupac dužan plaćati PDV, pozivanje na važeću odredbu ove direktive ili odgovarajuću nacionalnu odredbu ili bilo koju drugu odredbu da je isporuka robe ili usluga izuzeta ili da za njih vrijedi postupak obrnute porezne obveze“.

         Rumunjsko pravo

               6

               Članak 146. stavak 1. točka (a) poreznog zakona br. 571/2003 (legea nr. 571/2003 privind Codul fiscal, u daljnjem tekstu: porezni zakon), od 22. 12. 2003. (Monitorul Oficial al României, partie I, no 927 od 23. prosinca 2003.) propisuje:
               „Za primjenu prava na odbitak poreza, porezni obveznik mora ispuniti sljedeće uvjete:

                        a)

                        za dugovani ili plaćeni porez, za robu koja mu je isporučena ili mu je morala biti isporučena, ili za usluge koje su mu isporučene ili su morale biti isporučene, zadržati račun koji sadrži informacije predviđene u članku 155. stavku 5.“

               7

               Članak 155. stavak 5. (n) točka 2. poreznog zakona određuje:
               „Račun obvezno sadrži sljedeće informacije:
               […]

                        2.

                        u slučaju kada primatelj duguje porez pod uvjetima iz članka 150. stavka 1. (b) do (d) i (g), upućivanje na odredbe iz ove glave ili na Direktivu 112 ili pojam „obrnuta porezna obveza“ za transakcije predviđene u članku 160.“

               8

               Članak 160. poreznog zakona, u mjerodavnoj verziji na datum činjenica u glavnom postupku, glasi:
               „(1)   Dobavljači i primatelji robe i usluga iz stavka 2. moraju primjenjivati mjere pojednostavljenja predviđene u ovom članku. Zahtijevani uvjet za primjenu mjera pojednostavljenja jest da se i dobavljač i primatelj usluga odrede za svrhe PDV‑a, u skladu s člankom 153.
               (2)   Roba i usluge na čiju se isporuku primjenjuju mjere pojednostavljenja su:
               […]

                        b)

                        zgrade, dijelovi zgrada i zemljišta svih vrsta, na čiju se isporuku primjenjuje režim oporezivanja;

                        c)

                        građevinski radovi i montaže;

                  […]
               (3)   Na računima izdanim za isporuku robe iz članka 2. dobavljači su dužni upisati podatak ‚obrnuta porezna obveza’, bez navođenja pripadajućeg poreza. Na računima primljenim od dobavljača primatelji naznačuju pripadajući porez kao porez koji je naplaćen i kao porez koji se može odbiti u poreznoj prijavi. Za transakcije podvrgnute mjerama pojednostavljenja dobavljači i primatelji ne plaćaju međusobno nikakav porez.
               […]
               (5)   Dobavljači i dobavljači usluga kao i primatelji odgovorni su za primjenu odredaba ovog članka. Ako dobavljač ili dobavljač usluge ne navede podatak ‚obrnuta porezna obveza’ na računima izdanima za robu ili usluge iz stavka 2., primatelj je obvezan primijeniti obrnutu poreznu obvezu, ne platiti porez dobavljaču ili dobavljaču usluga, na vlastitu inicijativu na račun upisati podatak ‚obrnuta porezna obveza’ te ispuniti obveze iz stavka 3.“.

               9

               Točka 82. Uredbe br. 44/2004 u vezi s načinom primjene poreznog zakona (hotărârea Guvernului nr. 44/2004 privind Normele metodologice de aplicare a Legii nr. 571/2033 privind Codul fiscal), koji je bio na snazi u vrijeme kad su se dogodile činjenice iz glavnog postupka, propisuje:

                        „(1)

                        Obvezni uvjet iz članka 160. stavka 1. poreznog zakona za primjenu mjera pojednostavljenja i obrnute porezne obveze sastoji se u tome da se dobavljač ili dobavljač usluga kao i korisnik odrede u svrhe PDV‑a, u skladu s člankom 153. poreznog zakona, te da su predmetne transakcije oporezive. U skladu s člankom 125.b poreznog zakona, mjere pojednostavljenja primjenjuju se samo za transakcije izvršene unutar zemlje.

                  […]

                        (3)

                        U slučaju isporuka ili usluga iz članka 160. stavka 2. poreznog zakona, što uključuje primljene uplate, dobavljači ili dobavljači usluga izdaju račune bez poreza i na njih upisuju podatak ‚obrnuta porezna obveza’. Porez izračunava primatelj i upisuje ga na račune i u registre kupnje, a prenosi se u poreznu prijavu kao prikupljeni porez i kao porez koji se može odbiti. U računovodstvenom dijelu primatelj tijekom poreznog razdoblja upisuje odgovarajući iznos poreza u rubriku 4426 [odbitak PDV‑a] i u rubriku 4427 [naplaćeni porez].

                  […]

                        (12)

                        Tijekom građevinskih radova i montaže za koje su primljene uplate i/ili su računi izdani za cjelokupnu ili djelomičnu obrnutu poreznu obvezu do uključivo 31. prosinca 2007., ali za koje je oporezivi događaj nastao tijekom 2008., odnosno na datum kada je izdan izvještaj o napretku te, ovisno o slučaju, prihvaćen od primatelja, standardni porezni režim bit će primijenjen samo na razliku između vrijednosti radova za koje je porezni događaj nastao tijekom 2008. i vrijednosti primljenih uplata ili iznosa navedenih na računima izdanim do uključivo 31. prosinca. […]“.

               10

               Članak 105. stavci 1. i 3. Vladinog rješenja br. 92/2003 koje sadrži zakon o poreznom postupku (Ordonanţa Guvernului nr. 92/2003 privind Codul de procedură fiscală), u svojoj verziji objavljenoj u Monitorul Oficial al României (dio I, br. 513 od 31. srpnja 2007.), propisuje:
               „Pravila koja se odnose na poreznu kontrolu
               (1)   Porezna kontrola usmjerena je na ispitivanje ukupnosti mjerodavnih činjeničnih elemenata i prava sa svrhom odmjeravanja poreza.
               […]
               (3)   Porezna kontrola provodi se jednokratno za svaki porez, pristojbu, doprinos i druge dugovane iznose općem konsolidiranom proračunu te za svako porezno razdoblje. Iznimno, nadležni porezni inspektor može odlučiti o provođenju nove kontrole za određeno razdoblje ako se dodatni podaci nepoznati poreznim inspektorima na dan provjera ili pogreške u izračunu koje utječu na rezultate provjera pojave u razdoblju između kraja porezne kontrole i isteka roka zastare“.[neslužbeni prijevod]

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               11

               Dana 3. siječnja 2007. Fatorie je sa SC Megasal Construcţii SRL (u daljnjem tekstu: Megasal) sklopio okvirni ugovor čiji su predmet bili građevinski radovi i montaža svinjogojske zgrade te radovi modernizacije farme za uzgoj svinja. Radovi su dovršeni u veljači 2008.

               12

               Tijekom 2007. Megasal je, kao dobavljač navedenih usluga, izdao nekoliko računa za plaćanje predujma, u režimu obrnute porezne obveze, primjenjujući mjere pojednostavljenja iz točke 82. vladine Uredbe br. 44/2004 u vezi s načinom primjene poreznog zakona. Ukupan iznos na računima izdanim i utvrđenim bez PDV‑a iznosio je 1017834,37 rumunjskih leva (RON).

               13

               Dana 3. ožujka 2008. Megasal je izdao račun za cjelokupni iznos izvršenih radova, koji je iznosio 1052840,10 RON, od čega je 168.101 RON bio iznos PDV‑a, a 884.740 RON iznos cijene radova. Fatorie je isplatio PDV koji je naveo Megasal.

               14

               Prema zahtjevu za povrat PDV‑a koji je rumunjskoj državi uputio Fatorie, Direcţia je, odlukom usvojenom 2. srpnja 2008., odobrila povrat PDV‑a u visini od 173.057 RON, što uključuje PDV u iznosu od 168.101 RON iz računa od 3. ožujka 2008., u skladu s izvješćem o poreznoj kontroli od 13. lipnja 2008. koja se odnosila na razdoblje od 1. srpnja 2007. do 31. ožujka 2008.

               15

               Godine 2009., nakon druge porezne kontrole u vezi s PDV‑om koji je Fatorie platio za razdoblje od 1. siječnja 2007. do 31. ožujka 2008., Direcţia je odlučila kako je PDV iz računa od 3. ožujka 2008. morao biti vraćen jer mjere pojednostavljenja koje uređuju sustav obrnute porezne obveze nisu bile poštovane. Poreznim rješenjem od 18. svibnja 2009., Direcţia potražuje od Fatoriea plaćanje u državni proračun iznosa od 221.221 RON, što u iznosu od 168.101 RON odgovara iznosu PDV‑a, uvećanom za naknadu od 53.120 RON zbog kašnjenja.

               16

               Pokazalo se, prema podacima koji su dostavljeni Sudu, da je Megasal u stečaju i da nije platio rumunjskoj poreznoj upravi PDV iz računa od 3. ožujka 2008. koji je njemu platio Fatorie.

               17

               Dana 15. srpnja 2009. Fatorie je podnio tužbu protiv Direcţiae zahtijevajući poništenje odluke o vraćanju poreza i poreznog rješenja od 18. svibnja 2009.

               18

               Presudom od 22. rujna 2010. Tribunalul Bihor odbio je tužbu kao neosnovanu. Presudom od 9. ožujka 2011. žalba protiv ove presude odbijena je iz istog razloga te je presuda postala pravomoćna.

               19

               Dana 17. svibnja 2011. Fatorie je podnio zahtjev za reviziju presude od 22. rujna 2010. zato što je donesena kršenjem prava Unije. Ovaj zahtjev odbačen je kao nedopušten presudom od 7. studenoga 2011.

               20

               Dana 12. siječnja 2012. Fatorie je podnio Curtea de Apel Oradea žalbu protiv ove presude.

               21

               Fatorie je istaknuo kako u postupku u glavnoj stvari treba osobito primijeniti sudsku praksu Suda iz presude od 1. travnja 2004., Bockemühl (C-90/02, Zb., str. I-3303.), prema kojoj u slučaju primjenjivosti obrnute porezne obveze činjenica da zahtjevima koji se odnose na izdavanje računa nije udovoljeno ne bi smjela utjecati na pravo na odbitak. Nepravilnosti koje je počinio dobavljač tijekom izrade računa od 3. ožujka 2008. i izostanak plaćanja računa od strane Fatoriea nisu takve prirode da bi mogli utjecati na pravo Fatoriea na odbitak PDV‑a iz ovog računa.

               22

               Direcţia u glavnom postupku smatra kako je Fatorie izgubio pravo na odbitak PDV‑a iz računa od 3. ožujka 2008. jer je, s jedne strane, društvo koje je izdalo račun, Megasal, isti izradio nepravilno, primjenjujući uobičajena pravila u području PDV‑a, iako ga je moralo izraditi u skladu s pravilima pojednostavljivanja iz članka 160. stavka 2. točke (b) poreznog zakona, i jer, s druge strane, Fatorie, ne navodeći po vlastitom nahođenju podatak „obrnuta porezna obveza“ na računu i plaćajući porez dobavljaču usluga, nije izvršio obvezu iz članka 160. stavka 5. ovog zakona.

               23

               U takvim okolnostima Curtea de Apel Oradea odlučio je prekinuti s postupkom i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1

                        , Dopuštaju li odredbe [Direktive o PDV‑u] primjenu sankcije koja se sastoji u gubitku, za poreznog obveznika, prava na odbitak PDV‑a kad je:

                                 a)

                                 račun koji je predočio porezni obveznik u vezi s provedbom prava na odbitak sastavljen na nepravilan način od strane trećih, bez primjene mjere pojednostavljenja;

                                 b)

                                 porezni obveznik platio PDV naveden u računu?

                        2

                        ,Je li europsko načelo pravne sigurnosti u suprotnosti s upravnom praksom rumunjskih poreznih tijela koja

                                 a)

                                 su najprije, konačnom upravnom odlukom, priznala pravo na odbitak PDV‑a;

                                 b)

                                 a zatim preinačila tu odluku i odredila obvezu na teret poreznog obveznika za plaćanje u proračun države PDV‑a za koji je prvotno bilo provedeno pravo na odbitak, uvećano za kamate i naknadu za kašnjenje?

                        3

                        ,U uvjetima u kojima:

                                 a)

                                 je porezni obveznik platio PDV pogrešno naveden na računu od strane trećeg;

                                 b)

                                 porezna tijela nisu poduzela nijednu aktivnu mjeru kojom bi naložila trećem ispravak računa sastavljenog na nepravilan način;

                                 c)

                                 je ispravak računa odsada nemoguć zbog stečaja trećeg, dopušta li načelo porezne neutralnosti PDV‑a uskraćivanje prava na odbitak PDV‑a poreznom obvezniku?“

         Dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku

               24

               Europska komisija je, bez izričitog isticanja prigovora nedopuštenosti zahtjeva za prethodnu odluku, međutim izrazila sumnje o njegovoj dopuštenosti zato što on ne sadrži ni navode razloga koji su naveli sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku da postavi pitanje o tumačenju ili valjanosti određenih odredaba prava Unije ni vezu koju je taj sud utvrdio između tih odredaba i nacionalnih propisa primjenjivih u tom sporu.

               25

               Prema ustaljenoj sudskoj praksi Sud može odbiti odlučiti o zahtjevu za prethodnu odluku upućenom od strane nacionalnog suda, samo onda kad je očito da zahtijevano tumačenje prava Unije nema veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora u glavnom postupku, kad se radi o hipotetskom problemu ili kad Sud nema dovoljno činjeničnih i pravnih elemenata za koristan odgovor na pitanja koja su mu postavljena (presude od 11. rujna 2008., Eckelkamp i dr., C-11/07, Zb., str. I-6845., t. 28., kao i ona od 20. lipnja 2013., Rodopi‑M 91, C‑259/12, t. 27.).

               26

               Jasno je da u ovom slučaju nije riječ o tome. Naime, traženo tumačenje u vezi s opsegom prava na odbitak PDV‑a, kao i načela porezne neutralnosti i pravne sigurnosti u direktnoj je vezi s predmetom spora u glavnom postupku, čija se vjerodostojnost čini nesporna. Nadalje, odluka kojom se upućuje prethodno pitanje sadrži dovoljne činjenične i pravne elemente koji omogućuju Sudu da primjereno odgovori na pitanja koja su mu postavljena.

               27

               Stoga valja proglasiti dopuštenim zahtjev za prethodnu odluku.

         O prethodnim pitanjima

         O prvom i trećem pitanju

               28

               Prvim i trećim pitanjem, koja treba zajedno ispitati, sud koji je uputio zahtjev u osnovi pita jesu li Direktiva o PDV‑u i načelo porezne neutralnosti protivni, u okviru transakcije podvrgnute režimu obrnute porezne obveze, uskraćivanju primatelju usluga prava na odbitak PDV‑a koji je pogrešno platio dobavljaču usluga na temelju nepravilno sastavljenog računa i to kad je ispravak ove pogreške nemoguć zbog stečaja navedenog dobavljača usluga.

               29

               Najprije je potrebno podsjetiti da u primjeni režima obrnute porezne obveze nema plaćanja PDV‑a između dobavljača usluga i primatelja usluga s obzirom na to da potonji duguje pretporez za izvršene transakcije i da u načelu može isti porez odbiti na način da poreznim tijelima ne duguje nikakav iznos.

               30

               Također valja istaknuti da, s jedne strane, pravo na odbitak čini sastavni dio mehanizma PDV‑a i da načelno ne može biti ograničeno (gore navedena presuda Bockemühl, t. 38., kao i ona od 15. srpnja 2010., Pannon Gép Centrum, C-368/09, Zb., str. I-7467., t. 37. i navedena sudska praksa).

               31

               Svrha režima odbitaka jest u cijelosti rasteretiti poreznog obveznika tereta PDV‑a, dugovanog ili plaćenog u okviru svih njegovih ekonomskih aktivnosti. Tako zajednički sustav PDV‑a jamči neutralnost oporezivanja svih ekonomskih aktivnosti, ma kakvi bili ciljevi ili rezultati ovih aktivnosti, pod uvjetom da su načelno same spomenute aktivnosti podvrgnute PDV‑u (vidjeti presude od 22. veljače 2001., Abbey National, C-408/98, Zb., str. I-1361., t. 24., kao i onu od 6. srpnja 2006., Kittel i Recolta Recycling, C-439/04 i C-440/04, Zb., str. I-6161., t. 48.).

               32

               S druge strane, kad je riječ o načinima izvršavanja prava na odbitak PDV‑a navedenima u članku 178. Direktive o PDV‑u, primjenjivi su samo oni koji se pojavljuju u tom članku pod točkom (f) ove direktive kad je u pitanju postupak obrnute porezne obveze iz članka 199. stavka 1. točke (a) navedene direktive.

               33

               S tim u vezi potrebno je podsjetiti da porezni obveznik, koji je kao dobavljač usluga dužan platiti pripadajući PDV, nije obvezan imati izdani račun u skladu s formalnim uvjetima Direktive o PDV‑u kako bi mogao izvršavati svoje pravo na odbitak nego samo mora ispuniti formalnosti koje je odredila dotična država članica u vezi s izvršavanjem mogućnosti koju mu nudi navedeni članak 178. točka (f) iste direktive (vidjeti, u tom smislu, gore navedenu presudu Bockemühl, t. 47.).

               34

               Iz sudske prakse Suda također proizlazi kako opseg formalnosti određenih od strane navedene države članice, koje porezni obveznik mora poštivati kako bi mogao izvršavati pravo na odbitak PDV‑a, ne smiju prelaziti ono što je neophodno potrebno za kontrolu ispravne primjene postupka obrnute porezne obveze i osiguranja naplate PDV‑a (vidjeti, u tom smislu, gore navedenu presudu Bockemühl, t. 50. i onu od 30. rujna 2010., Uszodaépítő, C-392/09, Zb., str. I-8791., t. 38.).

               35

               Sud je već ustanovio kako u okviru režima obrnute porezne obveze načelo porezne neutralnosti zahtijeva da se odbitak pretporeza odobri ako su zadovoljeni materijalni uvjeti, čak i ako porezni obveznik nije udovoljio određenim formalnim uvjetima (presude od 8. svibnja 2008., Ecotrade, C-95/07 i C-96/07, Zb., str. I-3457., t. 63., kao i gore navedena Uszodaépítő, t. 39.).

               36

               Naime, protivno navodima Fatoriea, okolnosti slučaja iz glavnog postupka razlikuju se od onih iz gore navedenog slučaja Bockemühl.

               37

               U predmetu iz glavnog postupka, iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi kako račun od 3. ožujka 2008. ne sadrži napomenu „obrnute porezne obveze“, što je protivno uvjetima iz članka 160. stavka 3. poreznog zakona te kako Fatorie nije poduzeo neophodne mjere iz stavka 5. istog članka za ispravak ovog nedostatka. Osim toga, valja konstatirati da je Fatorie pogrešno uplatio PDV, neispravno naveden na spomenutom računu, Megasalu, iako je primjenom navedenog režima morao, kao primatelja usluga, platiti PDV poreznim tijelima u skladu s člankom 199. Direktive o PDV‑u. Na taj način, osim činjenice da sporni račun ne udovoljava formalnim uvjetima propisanima u nacionalnom zakonodavstvu, nije poštivan materijalni uvjet režima obrnutog oporezivanja.

               38

               Takva situacija spriječila je porezna tijela u kontroli primjene režima obrnute porezne prijave i uzrokovala rizik gubitka poreznih prihoda za navedenu državu članicu.

               39

               S druge strane, iz ustaljene sudske prakse proizlazi kako je provođenje prava na odbitak ograničeno samo na dugovane poreze, tj. poreze koji se odnose na transakciju podvrgnutu PDV‑u ili poreze koji su plaćeni u mjeri u kojoj su bili dugovani (presude od 13. prosinca 1989., Genius, C-342/87, Zb., str. 4227., t. 13., kao i ona od 19. rujna 2000., Schmeink & Cofreth i Strobel, C-454/98, Zb., str. I-6973., t. 53.).

               40

               PDV koji je Fatorie platio Megasalu nije bio dugovan, i kako to plaćanje nije poštivalo materijalni uvjet režima obrnutog oporezivanja, Fatorie nije mogao primijeniti pravo na odbitak za ove račune.

               41

               S tim u vezi, stečaj Megasala nije takve prirode da bi mogao dovesti u pitanje odbijanje dopuštanja odbitka PDV‑a kao rezultata nedostatka ispunjavanja bitnih uvjeta na strani Fatoriea za primjenu režima obrnutog oporezivanja.

               42

               Međutim, primatelj usluga koji je nepravilno platio PDV dobavljaču tih istih usluga može od njega zahtijevati povrat u skladu s odredbama nacionalnog prava.

               43

               U odnosu na okolnost da porezna tijela nisu naložila Megasalu ispravak računa sastavljenog na nepravilan način, potrebno je istaknuti kako se glavni postupak odnosi na odbijanje prava na odbitak osporavanog od strane Direcţiae Fatorieu te da, kako bi se odgovorilo na istaknuta pitanja, nije potrebno očitovati se o mogućoj obvezi poreznih tijela prema trećima.

               44

               S obzirom na prethodna razmatranja, na prvo i treće pitanje treba odgovoriti kako u okviru transakcije podvrgnute režimu obrnute porezne obveze, u okolnostima poput onih u glavnom postupku, Direktiva o PDV‑u i načelo porezne neutralnosti nisu protivni tome da primatelju usluga bude uskraćeno pravo na odbitak PDV‑a koji je neosnovano platio dobavljaču usluga na temelju nepravilno izdanog računa, uključujući i kada je ispravak ove pogreške nemoguć zbog stečaja navedenog primatelja.

         Drugo pitanje

               45

               Drugim pitanjem, sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku u bitnome pita protivi li se načelo pravne sigurnosti ustaljenoj nacionalnoj fiskalnoj praksi koja se sastoji u opozivu odluke kojom je poreznom obvezniku priznato pravo na odbitak PDV‑a, pri čemu se, nakon nove kontrole, traži povrat navedenog PDV‑a uvećan za naknadu za kašnjenje.

               46

               Najprije je potrebno ustvrditi da načelo pravne sigurnosti zahtijeva da se porezna situacija poreznog obveznika u vezi s njegovim pravima i obvezama prema poreznim tijelima ne smije vremenski neograničeno dovoditi u pitanje (vidjeti, u tom smislu, gore navedenu presudu Ecotrade, t. 44.).

               47

               S tim u vezi, u svojim pisanim navodima, rumunjska vlada pozvala se na Vladino rješenje br. 92/2003, članak 105. stavak 3. poreznog zakona koji iznimno dopušta, prije isteka roka zastare, provođenje nove kontrole za određeno razdoblje ako se pojave dodatni podaci nepoznati poreznim inspektorima na dan provjera ili se ustanove pogreške u izračunu koje imaju utjecaj na rezultate provjera.

               48

               Treba reći da jedna takva odredba, čija jasnoća i predvidljivost za poreznog obveznika nisu ozbiljno dovedene u pitanje, poštuje načelo pravne sigurnosti.

               49

               Međutim, sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku treba provjeriti je li odredba iz nacionalnog zakonodavstva, navedena u točki 47. ove presude, primjenjiva u ovom slučaju.

               50

               U vezi s naknadom za kašnjenje, potrebno je podsjetiti kako su u nedostatku harmonizacije propisa Unije u području sankcija primjenjivih u slučaju neispunjenja uvjeta iz režima uvedenog tim propisima, države članice ovlaštene odabrati sankcije koje smatraju primjerenima. Ipak, one su dužne izvršavati svoju nadležnost poštujući pravo Unije i njegova opća načela te sukladno tome i načelo proporcionalnosti (vidjeti, u tom smislu, osobito presude od 16. prosinca 1992., Komisija/Grčka, C-210/91, Zb., str. I-6735., t. 19., i gore navedenu sudsku praksu; od 7. prosinca 2000., de Andrade, C-213/99, Zb., str. I-11083., t. 20., kao i gore navedenu Rodopi‑M 91, t. 31.).

               51

               S obzirom na prethodno navedeno, na drugo pitanje treba odgovoriti da načelo pravne sigurnosti nije protivno ustaljenoj nacionalnoj fiskalnoj praksi koja se sastoji u opozivu, unutar zastarnog roka, odluke kojom je poreznom obvezniku priznato pravo na odbitak PDV‑a, te kojom se nakon nove kontrole traži povrat tog poreza, uvećan za naknadu za kašnjenje.

         Troškovi

               52

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenog, Sud (drugo vijeće) odlučuje:

                           1.

                           U okviru radnje podvrgnute režimu obrnute porezne obveze, Direktiva Vijeća 2006/112/CE od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost i načelo porezne neutralnosti nisu protivni tome da primatelju usluga bude uskraćeno pravo na odbitak poreza na dodanu vrijednost koji je neosnovano platio dobavljaču na temelju nepravilno izdanog računa, uključujući i kada je ispravak ove pogreške nemoguć zbog stečaja navedenog primatelja.

                           2.

                           Načelo pravne sigurnosti nije protivno ustaljenoj nacionalnoj fiskalnoj praksi koja se sastoji u opozivu, unutar zastarnog roka, odluke kojom je poreznom obvezniku priznato pravo na odbitak poreza na dodanu vrijednost te kojom se nakon nove kontrole traži povrat tog poreza uvećan za naknadu za kašnjenje.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: rumunjski


Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 3. ožujka 2011.#Siemens AG protiv Europske komisije.#Tržišno natjecanje - Novčane kazne.#Predmet T-110/07.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 30. studenoga 2016.#Fiesta Hotels & Resorts, SL protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak za proglašavanje žiga ništavim – Figurativni žig Europske unije PALLADIUM PALACE IBIZA RESORT & SPA – Raniji nacionalni trgovački naziv GRAND HOTEL PALLADIUM – Relativni razlog za odbijanje – Uporaba u trgovačkom prometu znaka čija važnost nije samo lokalnog karaktera – Članak 8. stavak 4. i članak 53. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-217/15.


Presuda Suda (treće vijeće) od 15. listopada 2009.#Acoset SpA protiv Conferenza Sindaci e Presidenza Prov. Reg. ATO Idrico Ragusa i dr.#Zahtjev za prethodnu odluku: Tribunale amministrativo regionale della Sicilia - Italija.#Članci 43., 49. i 86. UEZ-a.#Predmet C-196/08.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 10. prosinca 2015.#Sony Computer Entertainment Europe Ltd protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Postupak opoziva – Figurativni žig Zajednice Vieta – Stvarna uporaba žiga – Priroda uporabe – Članak 15. stavak 1. i članak 51. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Oblik koji se razlikuje s obzirom na elemente koji ne mijenjaju razlikovni karakter – Dokaz o uporabi za registrirane proizvode.#Predmet T-690/14.


Presuda Prvostupanjskog suda (drugo vijeće) od 12. rujna 2007. # Union française de l’express (UFEX) i dr. protiv Komisije Europskih zajednica. # Tržišno natjecanje. # Predmet T-60/05.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 28. lipnja 1979. # Benedikt Lentes i dr. protiv Savezne Republike Njemačke. # Zahtjevi za prethodnu odluku: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Njemačka. # Spojeni predmeti 233, 234 i 235/78.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 17. studenoga 2016.#Dale Vince protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Prijava verbalnog žiga Europske unije ELECTRIC HIGHWAY – Apsolutni razlozi za odbijanje – Opisni karakter – Nepostojanje razlikovnog karaktera – Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-315/15.


Presuda Općeg suda (peto vijeće) od 18. svibnja 2017.#Reisswolf Akten- und Datenvernichtung GmbH & Co. KG protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Prijava verbalnog žiga Europske unije secret.service. – Apsolutni razlog za odbijanje – Opisni karakter – Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Ispitivanje činjeničnog stanja po službenoj dužnosti – Članak 76. Uredbe br. 207/2009 – Obveza obrazlaganja – Članak 75. Uredbe br. 207/2009”.#Predmet T-163/16.