title: Predmet C-424/19: Presuda Suda (šesto vijeće) od 16. srpnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Curtea de Apel Bucureşti – Rumunjska) – Cabinet de avocat UR protiv Administraţia Sector 3 a Finanţelor Publice prin Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Administraţia Sector 3 a Finanţelor Publice, MJ, NK (Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 2006/112/EZ – Porez na dodanu vrijednost (PDV) – Članak 9. stavak 1. – Pojam „porezni obveznik” – Osoba koja obavlja odvjetničku djelatnost – Konačna sudska odluka – Načelo pravomoćnosti – Doseg tog načela u slučaju kad odluka nije u skladu s pravom Unije)

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/18

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 16. srpnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Curtea de Apel Bucureşti – Rumunjska) – Cabinet de avocat UR protiv Administraţia Sector 3 a Finanţelor Publice prin Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Administraţia Sector 3 a Finanţelor Publice, MJ, NK
      (Predmet C-424/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2006/112/EZ - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Članak 9. stavak 1. - Pojam „porezni obveznik” - Osoba koja obavlja odvjetničku djelatnost - Konačna sudska odluka - Načelo pravomoćnosti - Doseg tog načela u slučaju kad odluka nije u skladu s pravom Unije)
      (2020/C 297/23)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Bucureşti

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Cabinet de avocat UR

         Tuženici: Administraţia Sector 3 a Finanţelor Publice prin Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Administraţia Sector 3 a Finanţelor Publice, MJ, NK

         Izreka

                  1.

                  Članak 9. stavak 1. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da osobu koja obavlja odvjetničku djelatnost treba smatrati „poreznim obveznikom” u smislu te odredbe.

                  2.

                  Pravu Unije protivi se to da nacionalni sud u okviru spora koji se odnosi na porez na dodanu vrijednost (PDV) primijeni načelo pravomoćnosti ako se taj spor ne odnosi na isto razdoblje oporezivanja kao u sporu povodom kojega je donesena pravomoćna sudska odluka, niti ima isti predmet kao u tom sporu, i ako bi primjena tog načela priječila taj sud da uzme u obzir propis Unije u području PDV-a.

         (1)  SL C 288, 26. 8. 2019.


title: Predmet C-496/19: Presuda Suda (osmo vijeće) od 16. srpnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Commissione tributaria regionale della Campania – Italija) – Antonio Capaldo SpA protiv Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Salerno (Zahtjev za prethodnu odluku – Carinska unija – Carinski zakonik Zajednice – Uredba (EZZ) br. 2913/92 – Nadzor robe – Zahtjev za reviziju carinske deklaracije – Naknadna provjera)

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/19

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 16. srpnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Commissione tributaria regionale della Campania – Italija) – Antonio Capaldo SpA protiv Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Salerno
      (Predmet C-496/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Carinska unija - Carinski zakonik Zajednice - Uredba (EZZ) br. 2913/92 - Nadzor robe - Zahtjev za reviziju carinske deklaracije - Naknadna provjera)
      (2020/C 297/24)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Commissione tributaria regionale della Campania

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj i žalitelj: Antonio Capaldo SpA

         Tuženik i druga strana u postupku: Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Salerno

         Izreka

      Članak 78. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice treba tumačiti na način da mu se ne protivi pokretanje postupka revizije carinske deklaracije koje je njime predviđen, iako je predmetna roba prilikom prethodnog uvoza bila podvrgnuta, a da to nije bilo osporavano, fizičkom pregledu kojim se potvrđuje njezino razvrstavanje u carinsku tarifu.

         (1)  SL C 257, 21. 10. 2019.


title: Predmet C-686/19: Presuda Suda (šesto vijeće) od 16. srpnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Augstākā tiesa (Senāts) – Latvija) – SIA „Soho Group” protiv Patērētāju tiesību aizsardzības centrs (Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita potrošača – Ugovori o potrošačkim kreditima – Direktiva 2008/48/EZ – Pojam ‚ukupni troškovi kredita za potrošača’ – Naknade za produljenje roka otplate kredita)

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/19

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 16. srpnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Augstākā tiesa (Senāts) – Latvija) – SIA „Soho Group” protiv Patērētāju tiesību aizsardzības centrs
      (Predmet C-686/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita potrošača - Ugovori o potrošačkim kreditima - Direktiva 2008/48/EZ - Pojam ‚ukupni troškovi kredita za potrošača’ - Naknade za produljenje roka otplate kredita)
      (2020/C 297/25)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SIA „Soho Group”

         Tuženik: Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

         Izreka

      Pojam „ukupni troškovi kredita za potrošača” iz članka 3. točke (g) Direktive 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ treba tumačiti na način da obuhvaća troškove mogućeg produljenja kredita, pod uvjetom da, s jedne strane, konkretni i precizni uvjeti njegova eventualnog produljenja, uključujući njegovo trajanje, predstavljaju dio odredbi i uvjeta o kojima su se u ugovoru o kreditu usuglasili vjerovnik i korisnik kredita, i, s druge strane, da je vjerovnik upoznat s tim troškovima.

         (1)  SL C 399, 25. 11. 2019.


title: Predmet C-176/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. travnja 2020. uputio Curtea de Apel Alba Julia (Rumunjska) – SC Avio Lucos SRL protiv Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. travnja 2020. uputio Curtea de Apel Alba Julia (Rumunjska) – SC Avio Lucos SRL protiv Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central
      (Predmet C-176/20)
      (2020/C 297/27)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Alba Julia

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SC Avio Lucos SRL

         Tuženici: Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se Uredbi (EU) br. 1307/2013 od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju pravila za izravna plaćanja poljoprivrednicima u programima potpore u okviru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 637/2008 i Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 (1), nacionalni propis kojim se utvrđuje da se minimalna aktivnost koju treba obavljati na poljoprivrednim površinama koje se redovno održavaju u stanju pogodnom za ispašu, sastoji od ispaše sa životinjama kojima se poljoprivrednik koristi?

                  2.

                  Ako se prethodno navedenom propisu [Europske unije] ne protivi nacionalni propis koji je naveden u prvom pitanju, mogu li se odredbe članka 4. stavka 1. točaka (a) i (c) odnosno članka 9. stavka 1. Uredbe (EU) br. 1307/2013 od 17. prosinca 2013. tumačiti na način da se „aktivnim poljoprivrednikom” može smatrati pravna osoba koja je sklopila ugovor o koncesiji u okolnostima kao što su one u sporu u glavnom postupku i koja ima u posjedu životinje na temelju određenih ugovora o posudbi koji su sklopljeni s fizičkim osobama i na temelju kojih posuditelji besplatno ustupaju posudovnicima životinje kojih su vlasnici radi korištenja za ispašu na površinama za ispašu koje su ustupljene posudovnicima i u ugovorenim vremenskim razdobljima?

                  3.

                  Treba li odredbe članka 60. Uredbe (EU) br. 1306/2013 od 17. prosinca 2013. o financiranju, upravljanju i nadzoru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 352/78, (EZ) br. 165/94, (EZ) br. 2799/98, (EZ) br. 814/2000, (EZ) br. 1290/2005 i (EZ) br. 485/2008 (2), tumačiti na način da se pod lažnim uvjetima podrazumijeva i slučaj ugovora o koncesiji i određenih ugovora o posudbi kao što su oni o kojima je riječ u sporu u glavnom postupku?

         (1)  SL 2013., L 347, str. 608.

         (2)  SL 2013., L 347, str. 549.


title: Predmet C-179/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. travnja 2020. uputio Curtea de Apel Bucureşti (Rumunjska) – Fondul Proprietatea SA protiv Guvernul României, SC Complexul Energetic Hunedoara SA, u postupku likvidacije, Compania Naţională de Transport a Energiei Electrice Transelectrica SA, SC Complexul Energetic Oltenia SA

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. travnja 2020. uputio Curtea de Apel Bucureşti (Rumunjska) – Fondul Proprietatea SA protiv Guvernul României, SC Complexul Energetic Hunedoara SA, u postupku likvidacije, Compania Naţională de Transport a Energiei Electrice Transelectrica SA, SC Complexul Energetic Oltenia SA
      (Predmet C-179/20)
      (2020/C 297/28)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Bucureşti

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Fondul Proprietatea SA

         Tuženici: Guvernul României, SC Complexul Energetic Hunedoara SA, u postupku likvidacije, Compania Naţională de Transport a Energiei Electrice Transelectrica SA, SC Complexul Energetic Oltenia SA

         Intervenijenti: Ministerul Economiei, Energiei și Mediului de Afaceri

         Prethodna pitanja

                  a)

                  predstavlja li zakonodavstvo koje je donijela rumunjska država, a kojim se propisuje da se u korist dvaju društava koja su u većinskom državnom vlasništvu:

                              a.1.

                              odobri prioritetno dispečiranje i obveza operatora prijenosnog sustava da od tih društava kupuje tehnološke usluge povezane sa sustavom te

                              a.2.

                              da zajamčen pristup elektroenergetskim mrežama za električnu energiju koju proizvode ta dva društva, čime se osigurava njihovo neprekidno funkcioniranje,
                              državnu potporu u smislu članka 107. UFEU-a, odnosno mjeru koju financira država ili koja se financira iz državnih sredstava; je li selektivna i može li utjecati na trgovinu među državama članicama? Ako odgovor bude potvrdan, podliježe li ta državna potpora prijavi iz članka 108. stavka 3. UFEU-a?

                  b)

                  Je li davanje prava na zajamčeni pristup elektroenergetskoj mreži od strane rumunjske države dvama društvima u većinskom državnom vlasništvu, čime se osigurava njihovo neprekidno funkcioniranje, u skladu s odredbama članka 15. stavka 4. Direktive 2009/72/EZ? (1)

         (1)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2009/72/EZ od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ (SL 2009., L 211, str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.).


title: Predmet C-182/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. travnja 2020. uputio Curtea de Apel Suceava (Rumunjska)– BE, DT protiv Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Suceava, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Iaşi, Accer Ipurl Suceva – lichidator judiciar al BE, EP

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. travnja 2020. uputio Curtea de Apel Suceava (Rumunjska)– BE, DT protiv Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Suceava, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Iaşi, Accer Ipurl Suceva – lichidator judiciar al BE, EP
      (Predmet C-182/20)
      (2020/C 297/29)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Suceava

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelji zahtjeva za reviziju: BE, DT

         Druge stranke u postupku: Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Suceava, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Iaşi, Accer Ipurl Suceva – lichidator judiciar al BE, EP

         Prethodna pitanja

      Protivi li se Direktivi 2006/112/EZ (1) i načelima porezne neutralnosti, prava na odbitak PDV-a i porezne sigurnosti, u okolnostima poput onih u glavnom postupku, nacionalni propis koji pokretanjem stečajnog postupka nad gospodarskim subjektom automatski i bez daljnje provjere nameće ispravak PDV-a putem uskraćivanja odbitka PDV-a za oporezive transakcije koje su izvršne prije proglašenja stečaja i nalaganja gospodarskom subjektu plaćanja PDV-a koji se može odbiti? Protive li se načelu proporcionalnosti, u okolnostima poput onih u glavnom postupku, takva pravila nacionalnog prava, uzimajući u obzir gospodarske posljedice za gospodarski subjekt i konačnost takvog ispravka?

         (1)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. l.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., sveza 1., str. 120.)


title: Predmet C-217/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. svibnja 2020. uputio Rechtbank Overijssel (Nizozemska) – XXXX protiv Staatssecretaris van Financiën

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. svibnja 2020. uputio Rechtbank Overijssel (Nizozemska) – XXXX protiv Staatssecretaris van Financiën
      (Predmet C-217/20)
      (2020/C 297/30)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Overijssel

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: XXXX

         Tuženik: Staatssecretaris van Financiën

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 7. stavak 1. Direktive 2003/88/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena tumačiti na način da radnik ne gubi svoju plaću ili njezin dio zbog korištenja svojeg prava na godišnji odmor? Ili tu odredbu treba tumačiti na način da radnik zadržava svoju plaću tijekom korištenja svojeg prava na godišnji odmor neovisno o razlogu zbog kojeg ne radi tijekom godišnjeg odmora?

                  2.

                  Treba li članak 7. stavak 1. Direktive 2003/88 […] tumačiti na način da mu se protive nacionalne odredbe i praksa prema kojima radnik koji je nesposoban za rad zbog bolesti u trenutku početka svojeg godišnjeg odmora zadržava svoju plaću do iznosa plaće koju je primao neposredno prije početka svojeg godišnjeg odmora i ako je ta plaća zbog njegove dugotrajne radne nesposobnosti niža od plaće u slučaju potpune radne sposobnosti?

                  3.

                  Treba li pravo svakog radnika na plaćeni godišnji odmor na temelju članka 7. Direktive 2003/88 […] i ustaljene sudske prakse Suda EU-a tumačiti na način da mu se protivi smanjenje plaće tijekom godišnjeg odmora u slučaju radne nesposobnosti?

         (1)  SL 2003., L 299, str. 9. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 31.)


title: Predmet C-233/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. lipnja 2020. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) – WD protiv job-medium GmbH in Liquidation

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. lipnja 2020. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) – WD protiv job-medium GmbH in Liquidation
      (Predmet C-233/20)
      (2020/C 297/33)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberster Gerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj i podnositelj revizije: WD

         Tuženik i druga stranka u revizijskom postupku: job-medium GmbH in Liquidation

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li nacionalna odredba prema kojoj ne postoji novčana naknada za neiskorišteni godišnji odmor za tekuću (posljednju) godinu rada ako radnik bez opravdanog razloga izvanredno otkaže ugovor o radu („izvanredni otkaz”) u skladu s člankom 31. stavkom 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (2010/C 83/02) i člankom 7. Direktive o radnom vremenu 2003/88/EZ (1)?

                  2.

                  U slučaju niječnog odgovora na to pitanje:

                              2.1.

                              Treba li u tom slučaju dodatno ispitati je li korištenje godišnjeg odmora za tog radnika bilo nemoguće?

                              2.2.

                              Prema kojim se kriterijima to treba ispitati?

         (1)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena (SL 2003., L 299, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 31.)


title: Predmet C-245/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. svibnja 2020. uputio Rechtbank Midden-Nederland (Nizozemska) – X, Z protiv Autoriteit Persoonsgegevens

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/27

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. svibnja 2020. uputio Rechtbank Midden-Nederland (Nizozemska) – X, Z protiv Autoriteit Persoonsgegevens
      (Predmet C-245/20)
      (2020/C 297/36)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Midden-Nederland

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: X, Z

         Tuženik: Autoriteit Persoonsgegevens

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 55. stavak 3. GDPR-a (1) tumačiti na način da se izričaj „postupke obrade sudova kada obavljaju svoju sudbenu funkciju” može razumjeti kao omogućavanje uvida u dokumentaciju o predmetima koja sadržava osobne podatke od strane pravosudnih tijela, pri čemu se taj uvid omogućava tako da se novinaru stavljaju na raspolaganje preslike te dokumentacije o predmetima, kako je to navedeno u zahtjevu za prethodnu odluku?

                              1.a

                              Je li za odgovor na to pitanje relevantno utječe li nadzor nacionalnog nadzornog tijela nad obradom takve vrste na neovisnost u donošenju sudskih odluka u pogledu pojedinačnih predmeta?

                              1.b

                              Je li za odgovor na to pitanje relevantno da se vrsta i cilj obrade, prema navodima pravosudnog tijela, sastoji u tome da se novinar informira i da mu se time omogući bolje izvještavanje o javnoj raspravi u sudskom postupku, što treba pridonijeti ostvarenju načela otvorenosti i transparentnosti sudskih postupaka?

                              1.c

                              Je li za odgovor na to pitanje relevantno zasniva li se obrada na izričitoj nacionalnoj pravnoj osnovi?

         (1)  Uredba (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (SL 2016., L 119, str. 1.)


title: Predmet C-246/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. lipnja 2020. uputio Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, Afdeling Gent (Belgija) – Openbaar Ministerie protiv EA

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/28

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. lipnja 2020. uputio Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, Afdeling Gent (Belgija) – Openbaar Ministerie protiv EA
      (Predmet C-246/20)
      (2020/C 297/37)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, Afdeling Gent

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Openbaar Ministerie

         Tuženik: EA

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 2. stavak 1. Direktive 2006/126/EZ (1) tumačiti na način da države članice moraju automatski priznati vozačku dozvolu i ako se izdavanje tog dokumenta temelji na zamjeni vozačke dozvole koja je u državi izdavateljici registrirana kao izgubljena i prestala je važiti?

                  2.

                  Smije li država članica odbiti priznavanje zamijenjene vozačke dozvole u skladu s člankom 11. stavkom 4. drugim podstavkom Direktive 2006/126 ako se zamjena dogodila u trenutku u kojem država članica koja je izdala prvotnu vozačku dozvolu oduzela pravo na upravljanje motornim vozilom do prolaska rehabilitacijskih provjera?

                  3.

                  Smije li država članica odbiti priznavanje zamijenjene vozačke dozvole u svakom slučaju ako ta država članica, na čijem se državnom području postavlja pitanje priznavanja vozačke dozvole, na temelju konkretnih i vjerodostojnih podataka može utvrditi da pravo na upravljanje motornim vozilom u trenutku zamjene vozačke dozvole više nije postojalo?

                  4.

                  Smije li država članica odbiti priznavanje zamijenjene vozačke dozvole u svakom slučaju ako se pitanje priznavanja odnosi na državljanina države članice u kojoj se postavlja pitanje priznavanja i ta država članica na temelju konkretnih i vjerodostojnih podataka utvrdi da dotična osoba u trenutku zamjene i/ili zahtjeva za priznavanje nije ispunjavala minimalne standarde za izdavanje vozačke dozvole u toj državi članici?

                  5.

                  Treba li članak 2. stavak 1. Direktive 2006/126 tumačiti na način da taj članak dovodi do nejednakosti između državljanina države članice kojem je pravo na upravljanje motornim vozilom ponovo dodijeljeno tek nakon što je prošao rehabilitacijske provjere i državljanina kojem je isto tako nametnuta obveza rehabilitacijskih provjera, ali koji u međuvremenu stekne inozemnu vozačku dozvolu, eventualno uz kršenje zahtjeva u pogledu boravišta ili zamjenom na temelju vozačke dozvole koja u državi članici koja ju je izdala više nije valjana?

         (1)  Direktiva 2006/126/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o vozačkim dozvolama (SL 2006., L 403, str. 18.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 8., str. 107.)


title: Predmet C-251/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. lipnja 2020. uputio Cour de cassation (Francuska) – Gtflix Tv protiv DR

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/28

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. lipnja 2020. uputio Cour de cassation (Francuska) – Gtflix Tv protiv DR
      (Predmet C-251/20)
      (2020/C 297/38)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour de cassation

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Gtflix Tv

         Druga stranka u postupku: DR

         Prethodno pitanje

      Treba li odredbe članka 7. točke 2. Uredbe (EU) br. 1215/2012 (1) tumačiti na način da osoba koja smatra da su joj povrijeđena prava širenjem uvredljivih primjedbi na internetu te istodobno traži ispravljanje podataka i uklanjanje sadržaja, kao i naknadu neimovinske i imovinske štete koja proizlazi iz te povrede, može od sudova svake države članice na čijem je državnom području dostupan ili je bio dostupan sadržaj objavljen na internetu tražiti naknadu štete prouzročene na državnom području te države članice u skladu s presudom eDate Advertising (t. 51. i 52.) [presuda Suda od 25. listopada 2011., spojeni predmeti C-509/09 i C-161/10] ili treba, u skladu s presudom Svensk Handel (t. 48.) [presuda Suda od 17. listopada 2017., predmet C-194/16] podnijeti taj zahtjev za naknadu štete sudu koji je nadležan naložiti ispravljanje podataka i uklanjanje uvredljivih komentara?

         (1)  Uredba (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2012., L 351, str. 1.)


title: Predmet C-253/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. lipnja 2020. uputio Hof van beroep Brussel (Belgija) – Impexeco N.V. protiv Novartis AG

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/29

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. lipnja 2020. uputio Hof van beroep Brussel (Belgija) – Impexeco N.V. protiv Novartis AG
      (Predmet C-253/20)
      (2020/C 297/39)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Hof van beroep Brussel (Belgija)

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Impexeco N.V.

         Druga stranka u postupku: Novartis AG

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članke 34. do 36. UFEU-a tumačiti na način da, kada gospodarski povezani poduzetnici na tržište u EGP-u stave izvorni lijek (referentni lijek) i generički lijek, protivljenje nositelja žiga daljnjem stavljanju na tržište generičkog lijeka u državi uvoza, koje izvršava paralelni uvoznik koji je prepakirao lijek tako što je na njega stavio žig izvornog lijeka (referentni lijek), može dovesti do umjetne podjele tržišta između država članica?

                  2.

                  Ako je odgovor na to pitanje potvrdan: treba li tada protivljenje nositelja žiga toj novoj oznaci ispitati s obzirom na kriterije utvrđene u pogledu BMS-a [utvrđene u presudi Suda od 11. srpnja 1996., Bristol-Myers Squibb i dr., C-427/93, C-429/93 i C-436/93, EU:C:1996:282]?

                  3.

                  Utječe li na odgovor na ta pitanja činjenica da su generički lijek i izvorni lijek (referentni lijek) istovjetni odnosno da imaju isti terapeutski učinak u skladu s člankom 3. stavkom 2. Kraljevske uredbe od 19. travnja 2001. o paralelnom uvozu?


title: Predmet C-254/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. lipnja 2020. uputio Hof van beroep te Brussel (Belgija) – PI Pharma NV protiv Novartis AG, Novartis Pharma NV

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/29

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. lipnja 2020. uputio Hof van beroep te Brussel (Belgija) – PI Pharma NV protiv Novartis AG, Novartis Pharma NV
      (Predmet C-254/20)
      (2020/C 297/40)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Hof van beroep Brussel

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: PI Pharma NV

         Druge stranke u postupku: Novartis AG, Novartis Pharma NV

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članke 34. do 36. UFEU-a tumačiti na način da, kada gospodarski povezani poduzetnici na tržište u EGP-u stave izvorni lijek (referentni lijek) i generički lijek, protivljenje nositelja žiga daljnjem stavljanju na tržište generičkog lijeka u državi uvoza, koje izvršava paralelni uvoznik koji je prepakirao lijek tako što je na njega stavio žig izvornog lijeka (referentni lijek), može dovesti do umjetne podjele tržišta između država članica?

                  2.

                  Ako je odgovor na to pitanje potvrdan: treba li tada protivljenje nositelja žiga toj novoj oznaci ispitati s obzirom na kriterije utvrđene u pogledu BMS-a [utvrđene u presudi Suda od 11. srpnja 1996., Bristol-Myers Squibb i dr., C-427/93, C-429/93 i C-436/93, EU:C:1996:282]?

                  3.

                  Utječe li na odgovor na ta pitanja činjenica da su generički lijek i izvorni lijek (referentni lijek) istovjetni odnosno da imaju isti terapeutski učinak u skladu s člankom 3. stavkom 2. Kraljevske uredbe od 19. travnja 2001. o paralelnom uvozu?


title: Predmet C-269/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. lipnja 2020. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – Finanzamt T protiv S

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/30

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. lipnja 2020. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – Finanzamt T protiv S
      (Predmet C-269/20)
      (2020/C 297/41)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzhof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Finanzamt T

         Tuženik: S

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li ovlast država članica predviđenu člankom 4. stavkom 4. drugim podstavkom Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica o porezima na promet (1) da kao jedinstvenog poreznog obveznika smatraju osobe s poslovnim nastanom na svojem državnom području koje su, iako pravno samostalne, međusobno usko povezane financijskim, gospodarskim i organizacijskim vezama izvršavati na način

                              a)

                              da se jedinstvenim poreznim obveznikom smatra jedna od tih osoba koja je porezni obveznik u pogledu svih transakcija tih osoba ili na način

                              b)

                              da postupanje s tim osobama kao s jedinstvenim poreznim obveznikom nužno mora dovesti do PDV grupacije različite od usko povezanih osoba koja je fiktivan subjekt osnovan posebno u svrhu PDV-a, a time i do znatnih poreznih gubitaka?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje navedeno pod točkom a): proizlazi li iz sudske prakse Suda Europske unije koja se odnosi na neposlovne svrhe u smislu članka 6. stavka 2. Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica o porezima na promet (presuda Suda VNLTO od 12. veljače 2009., C-515/07, EU:C:2009:88) da u slučaju poreznog obveznika

                              a)

                              koji, s jedne strane, obavlja gospodarsku djelatnost pružanjem usluga uz naknadu u smislu članka 2. točke 1. Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica o porezima na promet, a,

                              b)

                              s druge strane, istodobno obavlja djelatnost kao javno tijelo (javna ovlast) u pogledu koje se ne smatra poreznim obveznikom u skladu s člankom 4. stavkom 5. Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica o porezima na promet,

                        nije potrebno u skladu s člankom 6. stavkom 2. točkom (b) Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica o porezima na promet oporezivati pružanje besplatne usluge iz područja njegove gospodarske djelatnosti za područje njegove javne ovlasti?

         (1)  SL 1977., L 145, str. 1.


title: Predmet C-274/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. lipnja 2020. uputio Giudice di pace di Massa (Italija) – GN, WX protiv Prefettura di Massa Carrara – Ufficio Territoriale del Governo di Massa Carrara

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/31

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. lipnja 2020. uputio Giudice di pace di Massa (Italija) – GN, WX protiv Prefettura di Massa Carrara – Ufficio Territoriale del Governo di Massa Carrara
      (Predmet C-274/20)
      (2020/C 297/42)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Giudice di pace di Massa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: GN, WX

         Tuženik: Prefettura di Massa Carrara – Ufficio Territoriale del Governo di Massa Carrara

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li pojam zabrane „diskriminacije na temelju državljanstva” u smislu članka 18. UFEU-a tumačiti na način da se zabranjuje da države članice donose bilo kakve zakone kojima se makar i na neizravan, prikriven i/ili materijalan način mogu prouzročiti poteškoće za državljane drugih država članica?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, može li članak 93. stavak 1-bis Codicea della Strada (Zakonik o cestovnom prometu) u pogledu zabrane upravljanja automobilom koji ima strane registarske pločice (neovisno o tome na koga je automobil registriran) nakon 60 dana boravka u Italiji prouzročiti poteškoće za državljane drugih država članica (posjednike automobila koji imaju strane registarske pločice) i je li slijedom toga taj članak diskriminirajući na temelju državljanstva?

                  3.

                  Treba li izraze:

                              (a)

                              „pravo slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica” iz članka 21. UFEU-a;

                              (b)

                              „unutarnje tržište” koje „obuhvaća područje bez unutarnjih granica na kojem se slobodno kretanje robe, osoba, usluga i kapitala osigurava u skladu s odredbama Ugovorâ” iz članka 26. UFEU-a;

                              (c)

                              „Sloboda kretanja radnika osigurava se unutar Unije” iz članka 45. UFEU-a;

                              (d)

                              „ograničivanje slobode poslovnog nastana državljana jedne države članice na državnom području druge države članice zabranjuje se” iz članaka 49. do 55. UFEU-a;

                              (e)

                              „zabranjuju se ograničenja slobode pružanja usluga unutar Unije u odnosu na državljane država članica s poslovnim nastanom u državi članici koja nije država osobe kojoj su usluge namijenjene” iz članaka 56. do 62. UFEU-a

                        tumačiti na način da se također zabranjuju nacionalne odredbe koje mogu makar i na neizravan, prikriven i/ili materijalan način građanima Unije ograničiti ili otežati ostvarivanje prava na slobodno kretanje i boravak na državnom području država članica, prava na slobodu kretanja radnika unutar Unije, slobodu poslovnog nastana i slobodu pružanja usluga ili na bilo koji način utjecati na navedena prava?

                  4.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na treće pitanje, može li članak 93. stavak 1-bis Zakonika o cestovnom prometu u pogledu zabrane upravljanja automobilom koji ima strane registarske pločice (neovisno o tome na koga je automobil registriran) nakon 60 dana boravka u Italiji otežati ili na bilo koji način utjecati na ostvarivanje prava na slobodno kretanje i boravak na državnom području država članica, prava na slobodu kretanja radnika unutar Unije, prava na slobodu poslovnog nastana i slobodu pružanja usluga?


title: Predmet C-288/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. lipnja 2020. uputio tribunal judiciaire – Bobigny (Francuska) – BNP Paribas Personal Finance SA protiv ZD

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/32

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. lipnja 2020. uputio tribunal judiciaire – Bobigny (Francuska) – BNP Paribas Personal Finance SA protiv ZD
      (Predmet C-288/20)
      (2020/C 297/44)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Judiciaire – Bobigny

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: BNP Paribas Personal Finance SA

         Tuženik: ZD

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Ulaze li u glavni predmet ugovora u smislu članka 4. stavka 2. Direktive 93/13 (1) odredbe poput onih koje su predmet glavnog postupka, koje predviđaju među ostalim da je švicarski franak valuta obračuna a euro valuta plaćanja, čime se rizik promjene tečaja prebacuje na korisnika kredita, kada nije osporen iznos troška konverzije a postoje ugovorne odredbe koje predviđaju mogućnost da korisnik kredita na određene datume odabere konverziju u eure prema unaprijed utvrđenoj formuli?

                  2.

                  Protivi li se Direktivi br. 93/13, tumačenoj s obzirom na načelo djelotvornosti prava Zajednice, nacionalni propis prema kojem su ugovorna odredba ili više njih, „jasne i razumljive” u smislu te direktive jer:

                              —

                              prethodna ponuda kredita detaljno navodi tečajne transakcije obavljene tijekom trajanja kredita i precizira da je tečaj eura naspram švicarskih franaka onaj koji je primjenjiv dva radna dana prije datuma događaja koji određuje transakciju i koji je objavljen na mrežnoj stranici Europske središnje banke?

                              —

                              u ponudi je spomenuto da korisnik kredita prihvaća tečajne transakcije iz švicarskih franaka u eure i iz eura u švicarske franke koje su nužne za funkcioniranje i otplatu kredita i da davatelj kredita nakon podmirenja davanja povezanih s kreditom izvršava konverziju u švicarske franke salda mjesečnih uplata u eurima;

                              —

                              ponuda navodi da, ako tečajna transakcija rezultira iznosom nižim od dospjelog obroka u švicarskim francima, otplata glavnice će biti sporija i eventualni dio neotplaćene glavnice po dospijeću se upisuje u dugovni saldo u švicarskim francima, i ako je navedeno da se otplata glavnice kredita mijenja u skladu s promjenama deviznog tečaja primjenjivanog na mjesečne uplate, bilo naviše ili naniže, da ta promjena može dovesti do produljenja ili skraćenja trajanja otplate kredita i, ovisno o slučaju, izmijeniti ukupni teret otplate?

                              —

                              članci „interni račun u eurima” i „interni račun u švicarskim francima” pobliže opisuju izvršene transakcije prilikom svakog plaćanja po dospjelosti u korist ili na teret svakog računa, a ugovor transparentno prikazuje konkretno funkcioniranje mehanizma konverzije strane valute;

                        i dok u ponudi, posebice, nema izričitog navođenja „rizika promjene tečaja” koji snosi korisnik kredita s obzirom na izostanak ostvarivanja dohotka u valuti obračuna, kao ni izričitog navođenja „kamatnog rizika”?

                  3.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na drugo pitanje, protivi li se Direktivi br. 93/13, tumačenoj s obzirom na načelo djelotvornosti prava Zajednice, nacionalna sudska praksa koja smatra da su ugovorna odredba ili sve ugovorne odredbe poput onih u glavnom postupku „jasne i razumljive” u smislu Direktive, ako se samo elementima navedenima u [drugom]pitanju pridoda simulacija o sniženju valute plaćanja za 5,27 % u odnosu na valutu obračuna, u ugovoru početnog trajanja duljeg od 20 godina, i bez drugog navođenja pojmova poput „rizik” ili „poteškoća”?

                  4.

                  Snosi li teret dokazivanja „jasnoće i razumljivosti” odredbe u smislu Direktive 93/13, uključujući u pogledu okolnosti pod kojima je ugovor sklopljen, pružatelj usluge odnosno prodavatelj robe ili potrošač?

                  5.

                  U slučaju da je teret dokazivanja jasnoće i razumljivosti ugovorne odredbe na pružatelju usluge odnosno prodavatelju robe, protivi li se Direktivi 93/13 nacionalna sudska praksa u skladu s kojom korisnici kredita moraju dokazati da su oni adresati informacija koje su sadržane u tim dokumentima, s jedne strane, i da ih je njima uputila banka ili, naprotiv, Direktiva zahtijeva da ti elementi čine predmnjevu da su podaci iz tih dokumenata proslijeđeni, uključujući usmeno, korisnicima kredita te da je na pružatelju usluge odnosno prodavatelju robe, koji mora jamčiti za informacije koje su priopćili posrednici koje je on odabrao, da tu običnu predmnjevu obori?

                  6.

                  Može li se smatrati da postoji znatna neravnoteža u ugovoru poput onog u glavnom postupku u kojem dvije strane snose rizik promjene tečaja, ako, s jedne strane, pružatelj usluge odnosno prodavatelj robe raspolaže boljim sredstvima za predviđanje rizika promjene tečaja od potrošača te je, s druge strane, rizik koji snosi pružatelj usluge odnosno prodavatelj robe ograničen, dok onaj koji snosi potrošač nije?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: Predmet C-289/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. lipnja 2020. uputio cour d'appel de Paris (Francuska) – IB protiv FA

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/34

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. lipnja 2020. uputio cour d'appel de Paris (Francuska) – IB protiv FA
      (Predmet C-289/20)
      (2020/C 297/45)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour d'appel de Paris

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: IB

         Druga stranka u postupku: FA

         Prethodna pitanja

      Kada, kao u ovom slučaju, iz činjeničnih okolnosti proizlazi da jedan od bračnih drugova vodi život u dvjema državama članicama, može li se smatrati, u smislu članka 3. Uredbe 2201/2003 (1) i radi njegove primjene, da taj bračni drug ima uobičajeno boravište u dvjema državama članicama, tako da su, ako su uvjeti navedeni u tom članku ispunjeni u obje države članice, sudovi tih dviju država jednako nadležni za odlučivanje o razvodu?

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 2201/2003 od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1347/2000 (SL 2003., L 338, str. 1.).


title: Predmet C-290/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. lipnja 2020. uputio Satversmes tiesa (Latvija) – AS „Latvijas Gāze” protiv Latvijas Republikas Saeima, Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/34

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. lipnja 2020. uputio Satversmes tiesa (Latvija) – AS „Latvijas Gāze” protiv Latvijas Republikas Saeima, Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija
      (Predmet C-290/20)
      (2020/C 297/46)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Satversmes tiesa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: AS „Latvijas Gāze”

         Druge stranke u postupku: Latvijas Republikas Saeima, Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 23. i članak 32. stavak 1. Direktive 2009/73/EZ (1) tumačiti na način da države članice moraju donijeti propis prema kojem, s jedne strane, svi krajnji kupci mogu odabrati na koju će se vrstu sustava, transportni ili distribucijski, priključiti i, s druge strane, je li operator sustava obvezan dopustiti im priključenje na predmetni sustav?

                  2.

                  Treba li članak 23. Direktive 2009/73/EZ tumačiti na način da su države članice obvezne donijeti propis u skladu s kojim je priključenje na transportni sustav prirodnog plina dopušteno samo krajnjem kupcu koji nije kućanstvo (odnosno isključivo industrijskom kupcu)?

                  3.

                  Treba li članak 23. Direktive 2009/73/EZ, osobito pojam „novi industrijski kupac”, tumačiti na način da se njime predviđa obveza država članica da donesu propis u skladu s kojim je priključenje na transportni sustav prirodnog plina dopušteno samo krajnjem kupcu koji nije kućanstvo (odnosno isključivo industrijskom kupcu) koji prethodno nije bio priključen na distribucijski sustav?

                  4.

                  Treba li članak 2. točku 3. i članak 23. Direktive 2009/73/EZ tumačiti na način da im se protivi propis države članice prema kojem transport prirodnog plina uključuje prijenos prirodnog plina izravno do sustava za opskrbu krajnjeg kupca prirodnim plinom?

         (1)  Direktiva 2009/73/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište prirodnog plina i stavljanju izvan snage Direktive 2003/55/EZ (SL 2009., L 211, str. 94.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 5., str. 39.)


title: Predmet C-299/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. srpnja 2020. uputio Conseil d'État (Francuska) – Icade Promotion Logement SAS protiv Ministère de l'Action et des Comptes publics

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/35

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. srpnja 2020. uputio Conseil d'État (Francuska) – Icade Promotion Logement SAS protiv Ministère de l'Action et des Comptes publics
      (Predmet C-299/20)
      (2020/C 297/47)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d'État

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Icade Promotion Logement SAS

         Druga stranka u postupku: Ministère de l'Action et des Comptes publics

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 392. Direktive od 28. studenoga 2006. (1) [o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost] tumačiti na način da se njime sustav oporezivanja marže primjenjuje samo na transakcije isporuke nekretnina čija kupnja podliježe porezu na dodanu vrijednost a da porezni obveznik koji ih preprodaje nije imao pravo provesti odbitak tog poreza? Ili se tim člankom dopušta primjena tog sustava na transakcije isporuka nekretnina čija kupnja ne podliježe tom porezu zato što ta kupnja nije obuhvaćena područjem primjene tog poreza ili zato što je, ako je obuhvaćena njegovim područjem primjene, izuzeta od poreza?

                  2.

                  Treba li članak 392. Direktive od 28. studenoga 2006. tumačiti na način da se njime primjena sustava oporezivanja marže na transakcije nabave građevinskih zemljišta isključuje u sljedećim dvama slučajevima:

                              —

                              kad su ta zemljišta koja su kupljena neizgrađena od trenutka njihove kupnje do trenutka kad ih je porezni obveznik preprodao postala građevinska zemljišta;

                              —

                              kad su tim zemljištima od trenutka njihove kupnje do trenutka kad ih je porezni obveznik preprodao izmijenjene njihove značajke kao što su podjela na parcele ili izvođenje radova kojima postaju opremljene različitim mrežama (ceste, pitka voda, električna energija, plin, zbrinjavanje otpadnih voda, telekomunikacije)?

         (1)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.).


title: Predmet C-328/20: Tužba podnesena 22. srpnja 2020. – Europska komisija protiv Republike Austrije

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/36

      Tužba podnesena 22. srpnja 2020. – Europska komisija protiv Republike Austrije
      (Predmet C-328/20)
      (2020/C 297/48)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: D. Martin, B.-R. Killmann, u svojstvu agenata)

         Tuženik: Republika Austrija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je Republika Austrija uvođenjem mehanizma prilagodbe u vezi s obiteljskim doplatkom i odbitkom za djecu za zaposlene osobe čija djeca imaju prebivalište u drugoj državi članici povrijedila svoje obveze iz članaka 7. i 67. Uredbe (EZ) br. 883/2004 (1) kao i svoje obveze iz članka 4. Uredbe br. 883/2004 i članka 7. stavka 2. Uredbe (EU) br. 492/2011 (2);

                  —

                  utvrdi da je Republika Austrija uvođenjem sustava prilagodbe u vezi s „Familienbonus Plus”, odbitkom za jedinog hranitelja, odbitkom za samohrane roditelje i odbitkom za uzdržavanje namijenjenima radnicima migrantima čija djeca imaju prebivalište u drugoj državi članici povrijedila svoje obveze iz članka 7. stavka 2. Uredbe br. 492/2011;

                  —

                  Republici Austriji naloži snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Austrija osobama koje rade u Austriji dodjeljuje potporu za njihovu djecu – u obliku jedinstvenog paušalnog iznosa – obiteljska davanja i socijalne olakšice obiteljskog doplatka i odbitka za djecu kao i porezne olakšice „Familienbonus Plus”, odbitak za jedinog hranitelja, odbitak za samohrane roditelje i odbitak za uzdržavanje. Od 1. siječnja 2019. austrijskim propisima predviđeno je da te državne doplatke treba prilagoditi općoj razini cijena svake od država članica u kojoj dijete prebiva.

         Prvi tužbeni razlog:

      Komisija ističe da su obiteljski doplatak i odbitak za djecu obiteljsko davanje u smislu Uredbe br. 883/2004. Člankom 7. i 67. te uredbe zabranjuje se mogućnost države članice da dodjelu ili iznos obiteljskog davanja učini ovisnim o tome da članovi obitelji zaposlene osobe imaju prebivalište u državi članici koja pruža davanje. Austrija uvođenjem prilagodbe s obiteljskim davanjima u korist djece postupa upravo ovisno o tome u kojoj državi članici dijete ima prebivalište. Time Austrija povrjeđuje članke 7. i 67. Uredbe br. 883/2004.

         Drugi tužbeni razlog:

      Nadalje, Komisija ističe da prilagodba poput one koju je uvela Austrija u povoljniji položaj stavlja ovlaštene osobe čija djeca imaju prebivalište u državama članicama s višom razinom cijena od osoba čija djeca žive u Austriji, dok se s osobama čija djeca imaju prebivalište u državama članicama s nižom razinom cijena postupa nepovoljnije. Prilikom uvođenja prilagodbe Austrija je međutim očekivala uštedu u državnom proračunu, što može značiti jedino da postoji više osoba koje primaju takva davanja i koriste takve odbitke čija djeca imaju prebivalište u državama članicama s nižom razinom cijena od onih u Austriji.
      Stoga se mehanizmom prilagodbe koji je Austrija uvela neizravno diskriminiraju radnici migranti. Ne postoji legitiman cilj kojim bi se ta diskriminacija opravdala. Stoga Austrija, u vezi s obiteljskim doplatkom i odbitkom za djecu, povrjeđuje načelo jednakog postupanja, kako je ono navedeno u članku 4. Uredbe br. 883/2004 i članku 7. stavku 2. Uredbe br. 492/2011 kao i – u vezi s „Familienbonus Plus”, odbitkom za jedinog hranitelja, odbitkom za samohrane roditelje i odbitkom za uzdržavanje – načelo jednakog postupanja iz članka 7. stavka 2. Uredbe br. 492/2011.

         (1)  Uredba (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (SL 2004., L 166, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 160.)

         (2)  Uredba (EU) br. 492/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 5. travnja 2011. o slobodi kretanja radnika u Uniji (SL 2011., L 141, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 264.)


title: Predmet C-331/20 P: Žalba koju je 22. srpnja 2020. podnijela Volotea, SA protiv presude Općeg suda (prvo prošireno vijeće) od 13. svibnja 2020. u predmetu T-607/17, Volotea protiv Komisije

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/37

      Žalba koju je 22. srpnja 2020. podnijela Volotea, SA protiv presude Općeg suda (prvo prošireno vijeće) od 13. svibnja 2020. u predmetu T-607/17, Volotea protiv Komisije
      (Predmet C-331/20 P)
      (2020/C 297/49)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Volotea, SA (zastupnici: M. Carpagnano, avvocato, M. Nordmann, Rechtsanwalt)

         Druga stranka u žalbenom postupku: Europska komisija

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine točke 1. i 2. izreke pobijane presude;

                  —

                  djelomično poništi članak 1. stavak 2., 3. i 4. Odluke Komisije (1) od 29. srpnja 2016. o državnoj potpori SA.33983 koju je provela Italija za kompenzaciju zračnim lukama na Sardiniji za obveze pružanja javnih usluga u dijelu u kojem se odnosi na žalitelja i nalog za povrat te potpore sadržan u toj odluci.

            Podredno:

                  —

                  ukine točke 1. i 2. izreke pobijane presude;

                  —

                  vrati predmet na odlučivanje Općem sudu.

            Nadalje, žalitelj od Suda zahtijeva da naloži Komisiji snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Opći sud je pogrešno primijenio pojam državne potpore u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a. Konkretno, Opći sud je pogrešno primijenio pojam gospodarske prednosti, prekoračio je svoju nadležnost kada je Komisijino obrazloženje zamijenio svojim i pogrešno je ocijenio kriterij selektivnosti, državnih sredstava i narušavanje tržišnog natjecanja.
      Opći sud je pogrešno opravdao državnu potporu prema članku 107. stavku 3. točki (c) UFEU-a i smjernicama Zajednice za financiranje zračnih luka i potporama za započinjanje poslovanja zračnih prijevoznika koji lete iz regionalnih zračnih luka.
      Opći sud nije uzeo u obzir načelo legitimnih očekivanja u nalogu za povrat; pogrešno je utvrdio povredu članka 296. stavka 2. UFEU-a zbog nedostatnog obrazloženja Europske komisije i povrijedio žaliteljevo pravo na djelotvoran pravni lijek.

         (1)  Odluka Komisije (EU) 2017/1861 оd 29. srpnja 2016. o državnoj potpori SA33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) – Italija – Kompenzacija zračnim lukama na Sardiniji za obveze pružanja javnih usluga (SL 2017., L 268, str. 1.)


title: Predmet C-343/20 P: Žalba koju je 23. srpnja 2020. podnio easyJet Airline Co. Ltd protiv presude Općeg suda (prvo prošireno vijeće) od 13. svibnja 2020. u predmetu T-8/18, easyJet Airline protiv Komisije

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/38

      Žalba koju je 23. srpnja 2020. podnio easyJet Airline Co. Ltd protiv presude Općeg suda (prvo prošireno vijeće) od 13. svibnja 2020. u predmetu T-8/18, easyJet Airline protiv Komisije
      (Predmet C-343/20 P)
      (2020/C 297/50)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: easyJet Airline Co. Ltd (zastupnici: J. Rivas Andrés, avocat, A. Manzaneque Valverde, abogada)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu i/ili poništi Odluku Komisije (EU) 2017/1861 (1) оd 29. srpnja 2016. o državnoj potpori SA33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) – Italija – Kompenzacija zračnim lukama na Sardiniji za obveze pružanja javnih usluga, u dijelu u kojem se odnosi na žalitelja;

                  —

                  podredno, ukine pobijanu presudu i vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje; i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova ovog postupka i postupka u prvom stupnju.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj tvrdi da pobijanu presudu treba ukinuti na temelju sljedeća četiri žalbena razloga:
      Kao prvo, pobijana presuda sadržava pogrešku koja se tiče prava jer su pomiješane ocjene dvaju uvjeta za postojanje državne potpore (državna sredstva i prednost).
      Kao drugo, pobijana presuda sadržava pogrešku koja se tiče prava jer smatra da se test privatnog subjekta u tržišnom gospodarstvu nije mogao primijeniti u ovom predmetu. Opći sud je time što je pogrešno zaključio da operatori zračnih luka nisu doprinijeli sa znatnim vlastitim sredstvima i da se nisu ponašali kao privatni subjekti u tržišnom gospodarstvu, povrijedilo članak 345. UFEU-a, načela jednakog postupanja i zabrane diskriminacije kao i pravo easyJeta na obranu.
      Kao treće, pobijana presuda sadržava pogrešku koja se tiče prava u zaključku da su operatori zračnih luka djelovali kao puki posrednici Pokrajine Sardinije.
      Kao četvrto, pobijana presuda sadržava pogrešku koja se tiče prava u pogledu utvrđenja: (i) konačnih korisnika regionalnog programa; (ii) izravne koristi i (iii) neizravnih učinaka regionalnog programa.

         (1)  SL 2017., L 268, str. 1.


title: Predmet T-371/20: Tužba podnesena 15. lipnja 2020. – Pollinis France protiv Komisije

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/39

      Tužba podnesena 15. lipnja 2020. – Pollinis France protiv Komisije
      (Predmet T-371/20)
      (2020/C 297/51)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Pollinis France (Pariz, Francuska) (zastupnik: C. Lepage, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi implicitnu odluku Europske komisije kojom se odbija ponovni zahtjev za pristup dokumentima registriran pod oznakom GESTDEM br. 2020/0498 na temelju članka 8. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 1049/2001; (1)

                  —

                  naloži Europskoj komisiji da tužitelju plati 3 000 eura na ime troškova postupka, u skladu s člankom 134. stavkom 1. Poslovnika.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se pobijanom odlukom krši članak 4. stavak 3. podstavak 2. Uredbe (EZ) br. 1049/2001, jer Europska komisija nije obrazložila primjenu iznimke u pogledu postupka donošenja odluka.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se pobijanom odlukom krši članak 4. stavak 3. podstavak 2. Uredbe (EZ) br. 1049/2001, jer postoji prevladavajući javni interes za objavljivanje zatraženih dokumenata te se u pogledu zatraženih dokumenata treba odobriti širi pristup koji se odobrava „zakonodavnim dokumentima”.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se pobijanom odlukom krši članak 6. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 1367/2006 Europskog parlamenta i Vijeća (2) jer se iznimka iz članka 4. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 1049/2001 treba tumačiti i primijeniti i strože kad se tražene informacije odnose na emisije u okoliš.

         (1)  Uredba (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL 2001 L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.)

         (2)  Uredba (EZ) br. 1367/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. rujna 2006. o primjeni odredaba Aarhuške konvencije o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša na institucije i tijela Zajednice (SL 2006., L 264, str. 13.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 20., str. 29.)


title: Predmet T-381/20: Tužba podnesena 20. lipnja 2020. – Datax protiv REA-e

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/39

      Tužba podnesena 20. lipnja 2020. – Datax protiv REA-e
      (Predmet T-381/20)
      (2020/C 297/52)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Datax sp. z o.o. (Varšava, Poljska) (zastupnik: J. Bober, odvjetnik)

         Tuženik: Izvršna agencija za istraživanje

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku od 13. studenoga 2019. (ARES 2019 7018535 – 13/11/2019) kojom se djelomično odbijaju prihvatljivi troškovi i povrat EU doprinosa i kojom se od tužitelja zahtijeva da plati paušalnu naknadu štete;

                  —

                  naloži Izvršnoj agenciji za istraživanje da snosi troškove postupka, uključujući tužiteljeve troškove zastupanja pred Sudom.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe osam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog odnosi se na pogrešno utvrđeno činjenično stanje i povredu poljskog radnog prava.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog odnosi se na povredu temeljnih načela prava Europske unije, osobito načela vladavine prava.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog odnosi se na to da tužitelj nije počinio nepravilnosti.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog odnosi se na neprimjenjivanje načela proporcionalnosti.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog odnosi se na pogrešno pozivanje na tužiteljevu povredu ugovora o dodjeli bespovratnih sredstava.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, podredno, odnosi se na to da je osporavanu odluku pogrešno donijela REA, izvršna agencija Europske unije, umjesto Europske komisije.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, još podrednije, odnosi se na povredu prava Kraljevine Belgije.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, također podredno, odnosi se na zastaru tuženikovih novčanih potraživanja.


title: Predmet T-392/20: Tužba podnesena 19. lipnja 2020. – Flašker protiv Komisije

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/40

      Tužba podnesena 19. lipnja 2020. – Flašker protiv Komisije
      (Predmet T-392/20)
      (2020/C 297/53)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Petra Flašker (Grosuplje, Slovenija) (zastupnik: K. Zdolšek, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Europske komisije od 24. ožujka 2020. u predmetu SA.43546 – Navodna državna potpora Lekarni Ljubljana, kojom se utvrđuje da mjere kojima prigovara tužitelj ne predstavljaju državnu potporu bez pokretanja formalne istrage;

                  —

                  naloži Komisiji da snosi vlastite troškove i troškove tužitelja.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog odnosi se na to da sporna odluka sadržava materijalne proturječnosti u obrazloženju koje rezultiraju povredom obveze obrazlaganja propisane člankom 296. UFEU-a.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog navodi pogreške koje se tiču činjenica i prava u Komisijinom zaključku da su te mjere postojeće potpore.

                              —

                              Tužitelj navodi u tom smislu da se Komisijina odluka temelji na netočnim i nepotpunim činjenicama i pogrešnoj pravnoj kvalifikaciji tih činjenica što dovodi do povrede članaka 107. i 108. UFEU-a.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog odnosi se na to da pogreške koje se tiču činjenica i prava, opisane u prva dva tužbena razloga upućuju na dovoljno poteškoća u Komisijinoj ocjeni ovog predmeta i nedovoljnoj ocjeni relevantnih činjenica prije donošenja odluke o potrebi pokretanja formalnog istražnog postupka. Te poteškoće su popraćene drugim, postupovnim poteškoćama iznesenim u ovom trećem tužbenom razlogu. S obzirom na postojanje tih poteškoća, Komisija je trebala pokrenuti formalni istražni postupak, te je odbijajući to napraviti, povrijedila tužiteljeva postupovna prava koja proizlaze iz članka 108. stavka 2. UFEU-a.


title: Predmet T-404/20: Tužba podnesena 27. lipnja 2020. – Global Translation Solutions protiv Komisije

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/41

      Tužba podnesena 27. lipnja 2020. – Global Translation Solutions protiv Komisije
      (Predmet T-404/20)
      (2020/C 297/54)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Global Translation Solutions ltd. (Valletta, Malta) (zastupnik: C. Mifsud-Bonnici, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi tuženikove odluke od 17. travnja 2020. kojima se i. uspješnom ponuditelju dodjeljuje grupa 22 EN>MT u vezi s postupkom javne nabave TRAD19 i ii. odbija tužiteljeva ponuda podnesena za grupu 22, i sve povezane tuženikove odluke;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da su tuženikove odluke od 17. travnja 2020., kojima se i. uspješnom ponuditelju dodjeljuje grupa 22 EN>MT u vezi s postupkom javne nabave TRAD19 i ii. odbija tužiteljeva ponuda podnesena za grupu 22, nezakonite jer se temelje na ozbiljnoj i očitoj pogrešci u ocjeni prilikom oblikovanja standardnog obrasca za ocjenjivanje koji se koristi za ocjenu revizijskog testa.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da su tuženikove odluke od 17. travnja 2020. kojima se i. uspješnom ponuditelju dodjeljuje grupa 22 EN>MT u vezi s postupkom javne nabave TRAD19 i ii. odbija tužiteljeva ponuda podnesena za grupu 22, nezakonite jer je oblikovanje standardnog obrasca za ocjenjivanje bilo protivno zakonu, među ostalim, članku 160. stavku 1. Financijske uredbe (1) i protivno općim načelima prava Unije uključujući javnu nabavu i, među ostalim, jednako postupanje i transparentnost.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da su tuženikove odluke od 17. travnja 2020. kojima se i. uspješnom ponuditelju dodjeljuje grupa 22 EN>MT u vezi s postupkom javne nabave TRAD19 i .ii. odbija tužiteljeva ponuda podnesena za grupu 22, nezakonite, jer tuženik nije obrazložio svoju odluku o odbijanju tužiteljeve ponude, kako to zahtijeva pravo Unije i sudska praksa Suda Europske unije.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da su tuženikove odluke od 17. travnja 2020. kojima se i. uspješnom ponuditelju dodjeljuje grupa 22 EN>MT u vezi s postupkom javne nabave TRAD19 i ii. odbija tužiteljeva ponuda podnesena za grupu 22, nezakonite, jer je tuženikovo ponašanje u prepisci s tužiteljem nakon 17. travnja 2020., posebno što se tiče pojašnjenja o standardnom obrascu za ocjenjivanje i „prethodno definiranim pogreškama” bilo suprotno općim načelima dužne pažnje, dobre uprave i javne nabave.

         (1)  Uredba (EU, Euratom) 2018/1046 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. srpnja 2018. o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije, o izmjeni uredaba (EU) br. 1296/2013, (EU) br. 1301/2013, (EU) br. 1303/2013, (EU) br. 1304/2013, (EU) br. 1309/2013, (EU) br. 1316/2013, (EU) br. 223/2014, (EU) br. 283/2014 i Odluke br. 541/2014/EU te o stavljanju izvan snage Uredbe (EU, Euratom) br. 966/201 (SL 2018., L 193, str. 1. i ispravak SL 2018., L 294,, str. 45.)


title: Predmet T-415/20: Tužba podnesena 3. srpnja 2020. – KT protiv EIB-a

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/42

      Tužba podnesena 3. srpnja 2020. – KT protiv EIB-a
      (Predmet T-415/20)
      (2020/C 297/55)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: KT (zastupnik: L. Levi, odvjetnica)

         Tuženik: Europska investicijska banka

         Tužbeni zahtjev

      Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi ovu tužbu dopuštenom i osnovanom, uključujući sadržani prigovor nezakonitosti;

                  —

                  posljedično:

                              —

                              poništi odluku od 24. ožujka 2020. kojom joj se uručuje otkaz kao disciplinska sankcija zbog teške povrede, bez otkaznog roka uz otpremninu;

                              —

                              naloži tuženiku snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužiteljica ističe šest tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog odnosi se na povredu prava obrane, osobito povredu članka 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog odnosi se na nenadležnost autora akta.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog odnosi se na povredu razumnog roka, osobito povredu članka 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog odnosi se na povredu načela nepristranosti. S jedne strane, tužiteljica iznosi prigovor nezakonitosti jer članak 40. Pravilnika o osoblju Europske investicijske banke (EIB) krši načelo nepristranosti, u pogledu objektivne nepristranosti. S druge strane, smatra da je postupak koji je proveo EIB povrijedio načelo nepristranosti u pogledu subjektivne nepristranosti.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog odnosi se na očite pogreške u ocjeni i povredu pravila koja se odnose na zaštitu osobnih podataka.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog odnosi se na povredu načela proporcionalnosti.


title: Predmet T-425/20: Tužba podnesena 3. srpnja 2020. – KU protiv ESVD-a

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/43

      Tužba podnesena 3. srpnja 2020. – KU protiv ESVD-a
      (Predmet T-425/20)
      (2020/C 297/56)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: KU (zastupnik: R. Wardyn, odvjetnik)

         Tuženik: Europska služba za vanjsko djelovanje (ESVD)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku ESVD-a od 17. rujna 2019. kojom se odbija tužiteljev zahtjev za pomoć;

                  —

                  poništi odluku ESVD-a od 3. travnja 2020. kojom se odbija tužiteljeva žalba podnesena na temelju članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju;

                  —

                  naloži tuženiku da plati 15 000 eura kao pravičnu naknadu za uznemiravanje koje je pretrpio tužitelj;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nedovoljnom obrazloženju i neispitivanju dokaza.

                              —

                              Navodi se da odluke ESVD-a od 17. rujna 2019. i 3. travnja 2020. nisu dovoljno obrazložene, što je protivno dužnosti uprave da obrazloži svoje odluke (članak 41. stavak 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i članak 18. Europskog kodeksa dobrog upravnog ponašanja.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava: povredi članka 12.a Pravilnika o osoblju.

                              —

                              ESVD je povrijedio članak 12.a Pravilnika o osoblju kad je odbio uzeti u obzir da je ponašanje osobe X opisano u tužiteljevu zahtjevu za pomoć bilo uznemiravanje u smislu tog članka.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni.

                              —

                              ESVD je počinio očitu pogrešku u ocjeni kad je odbio uzeti u obzir da je ponašanje osobe X opisano u zahtjevu za pomoć bilo uznemiravanje.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi dužnosti pružanja pomoći: povredi članka 24. Pravilnika o osoblju.

                              —

                              Navodi se da je razdoblje dulje od šesnaest mjeseci bio nerazuman rok za istragu i da je ESVD, zajedno s IDOC-om, povrijedio načelo razumnog roka i dužnost brzog postupanja, te povrijedio članak 24. Pravilnika o osoblju.


title: Predmet T-435/20: Tužba podnesena 7. srpnja 2020. – JR protiv Komisije

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/44

      Tužba podnesena 7. srpnja 2020. – JR protiv Komisije
      (Predmet T-435/20)
      (2020/C 297/57)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: JR (zastupnici: L. Levi i A. Champetier, odvjetnice)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi ovu tužbu dopuštenom i osnovanom;

                  —

                  posljedično:

                              —

                              poništi odluku od 15. travnja 2020. kojom se odbija tužiteljičin zahtjev za reviziju odluke povjerenstva za odabir od 16. prosinca 2019. da je ne uvrsti na popis uspješnih kandidata za zapošljavanje internog natječaja COM/03/AD/18 (AD6) – 1 – Administratori, te, po potrebi, poništi tu odluku od 16. prosinca 2019.;

                              —

                              tuženiku naloži snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužiteljica ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog odnosi se na očitu pogrešku u ocjeni kao i povredu pravila koja uređuju rad povjerenstva za odabir.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog odnosi se na povredu obveze obrazlaganja kao i povredu načela dobre uprave.


title: Predmet T-441/20: Tužba podnesena 10. srpnja 2020. – Jindal Saw i Jindal Saw Italia protiv Komisije

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/45

      Tužba podnesena 10. srpnja 2020. – Jindal Saw i Jindal Saw Italia protiv Komisije
      (Predmet T-441/20)
      (2020/C 297/59)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Jindal Saw Ltd (New Delhi, Indija), Jindal Saw Italia SpA (Trst, Italija) (zastupnici: R. Antonini, E. Monard i B. Maniatis, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Komisije (EU) 2020/526 оd 15. travnja 2020. o ponovnom uvođenju konačne kompenzacijske pristojbe na uvoz cijevi od duktilnog lijevanog željeza (poznato i kao sferoidno grafitno lijevano željezo) podrijetlom iz Indije u pogledu društva Jindal Saw Limited na temelju presude Općeg suda u predmetu T-300/16;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova ovog postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sedam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog odnosi se na povredu članka 16. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 597/2009 i na opće načelo zabrane retroaktivnosti.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog odnosi se na povredu općih načela zabrane retroaktivnosti i pravne sigurnosti.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog odnosi se na povredu članka 266. i 264. UFEU-a.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog odnosi se na povredu načela proporcionalnosti i članka 5. stavaka 1. i 4. UEU-a.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog odnosi se na povredu prava na djelotvoran pravni lijek i povredu članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog odnosi se na povredu članka 103. Carinskog zakonika Unije i članka 296. UFEU-a.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog odnosi se na nenadležnost Komisije da naloži evidentiranje uvoza društva Jindal i povredu članka 24. stavka 5. Uredbe (EZ) br. 597/2009.


title: Predmet T-442/20: Tužba podnesena 13. srpnja 2020. – Grangé i Van Strydonck protiv EUIPO-a – Nema (âme)

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/46

      Tužba podnesena 13. srpnja 2020. – Grangé i Van Strydonck protiv EUIPO-a – Nema (âme)
      (Predmet T-442/20)
      (2020/C 297/60)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Isaline Grangé (Edegem, Belgija) i Alizée Van Strydonck (Strombeek-Bever, Belgija) (zastupnik: M. De Vroey, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Nema Srl (San Lazzaro di Savena, Italija)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave: tužitelji pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije âme – prijava za registraciju br. 17 895 139

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 4. lipnja 2020. u predmetu R 2960/2019-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u i eventualnim intervenijentima snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-443/20: Tužba podnesena 13. srpnja 2020. – Sanford protiv EUIPO-a – Avery Zweckform (Labels)

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/46

      Tužba podnesena 13. srpnja 2020. – Sanford protiv EUIPO-a – Avery Zweckform (Labels)
      (Predmet T-443/20)
      (2020/C 297/61)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Sanford LP (Atlanta, Georgia, Sjedinjene Američke Države) (zastupnik: J. Zecher, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Avery Zweckform GmbH (Oberlaindern/Valley, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog dizajna: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni dizajn: dizajn Zajednice br. 141999-0002

         Pobijana odluka: odluka trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 15. svibnja 2020. u predmetu R 2413/2018-3

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  odbije žalbu druge stranke u postupku pred žalbenim vijećem od 11. prosinca 2018. protiv odluke odjela za poništaje EUIPO-a od 25. listopada 2018.

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova, uključujući troškove žalbenog postupka.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 25. stavka 1. točke (b) Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002;

                  —

                  povreda članka 6. stavka 1. točke (a) Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002;

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002;

                  —

                  povreda članka 63. stavka 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002.


title: Predmet T-440/20: Tužba podnesena 10. srpnja 2020. – Jindal Saw i Jindal Saw Italia protiv Komisije

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/44

      Tužba podnesena 10. srpnja 2020. – Jindal Saw i Jindal Saw Italia protiv Komisije
      (Predmet T-440/20)
      (2020/C 297/58)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Jindal Saw Ltd (New Delhi, Indija), Jindal Saw Italia SpA (Trst, Italija) (zastupnici: R. Antonini, E. Monard i B. Maniatis, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Komisije (EU) 2020/527 оd 15. travnja 2020. o ponovnom uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz cijevi od duktilnog lijevanog željeza (poznato i kao sferoidno grafitno lijevano željezo) podrijetlom iz Indije u pogledu društva Jindal Saw Limited na temelju presude Općeg suda u predmetu T-301/16

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova ovog postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sedam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog odnosi se na povredu članka 10. stavka 1. Uredbe br. 1225/2009 i općeg načela zabrane retroaktivnosti.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog odnosi se na povredu općih načela zabrane retroaktivnosti i pravne sigurnosti.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog odnosi se na povredu članka 266. i 264. UFEU-a.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog odnosi se na povredu načela proporcionalnosti i članka 5. stavaka 1. i 4. UEU-a.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog odnosi se na povredu prava na djelotvorni pravni lijek i članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog odnosi se na povredu članka 103. Carinskog zakonika Unije i članka 296. UFEU-a.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog odnosi se na Komisijinu nenadležnost da naloži evidentiranje uvoza društva Jindal i povredu članka 14. stavka 5. Uredbe (EZ) br. 1225/2009.


title: Predmet T-457/20: Tužba podnesena 13. srpnja 2020. – VeriGraft protiv EASME

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/47

      Tužba podnesena 13. srpnja 2020. – VeriGraft protiv EASME
      (Predmet T-457/20)
      (2020/C 297/62)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: VeriGraft AB (Göteborg, Švedska) (zastupnici: P. Hansson i M. Persson, odvjetnici)

         Tuženik: Izvršna agencija za mala i srednja poduzeća (EASME)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je EASME-in nalog za povrat troškova u iznosu od 258 588,80 eura ništav;

                  —

                  utvrdi da su troškovi koje je EASME odbila (u cijelosti ili djelomično) u iznosu od 258 588,80 eura prihvatljivi troškovi;

                  —

                  utvrdi da je EASME-ina obavijest o terećenju od 106 928,74 eura ništava; i,

                  —

                  naloži EASME-i da snosi troškove.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog temelji se na tome da obavijest o terećenju krši pravo na dobru upravu:

                              —

                              iz obavijesti o terećenju, uključujući priloge, nije moguće razaznati koje specifične troškove je EASME odbila i na temelju čega. Stoga je prekršeno pravo na dobru upravu propisano člankom 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, a osobito obveza obrazlaganja.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog temelji se na tome da su odbijeni troškovi prihvatljivi prema ugovoru o dodjeli bespovratnih sredstava:

                              —

                              odbijeni troškovi su u svakom slučaju prihvatljivi prema odredbama ugovora o dodjeli bespovratnih sredstava koji su sklopili VERIGRAFT i EASME kako su navedeni u ugovoru i dostavljeni u periodičnim izvješćima koja je odobrila EASME.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog temelji se na tome da je obavijest o terećenju u svakom slučaju ništava jer su VERIGRAFT-ovi odbijeni troškovi prihvatljivi prema ugovoru o dodjeli bespovratnih sredstava:

                              —

                              VERIGRAFT je imao troškove koji prekoračuju one koje EASME želi povratiti putem naloga o povratu te je obavijest o terećenju u svakom slučaju ništava i po toj osnovi.


title: Predmet T-464/20: Tužba podnesena 21. srpnja 2020. – Eggy Food protiv EUIPO-a (YOUR DAILY PROTEIN)

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/48

      Tužba podnesena 21. srpnja 2020. – Eggy Food protiv EUIPO-a (YOUR DAILY PROTEIN)
      (Predmet T-464/20)
      (2020/C 297/63)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Eggy Food GmbH & Co. KG (Osnabrück, Njemačka) (zastupnik: J. Eberhardt, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije YOUR DAILY PROTEIN – prijava br. 17 953 235

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 8. svibnja 2020. u predmetu R 2235/2019-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži objavu prijave žiga Europske unije br. 17 953 235;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 1. točaka (b) i (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-474/20: Tužba podnesena 24. srpnja 2020. – LD protiv Komisije

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/48

      Tužba podnesena 24. srpnja 2020. – LD protiv Komisije
      (Predmet T-474/20)
      (2020/C 297/64)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: LD (zastupnik: M. Velardo, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da poništi:

                  —

                  odluku od 20. lipnja 2019., kojom je on isključen iz sudjelovanja u testovima u Centru za procjenu za natječaj EPSO/AD/371/19;

                  —

                  odluku od 31. listopada 2019., kojom je odbijen zahtjev za preispitivanje isključenja iz natječaja EPSO/AD/371/19;

                  —

                  odluku tijela za imenovanje od 22. travnja 2020., kojom je odbijena upravna žalba podnesena na temelju članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju.

            Također se zahtijeva da se Komisiji naloži snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti slični su onima iznesenima u predmetu T-456/20, LA protiv Komisije.


title: Presuda Suda od 16. studenoga 2018. u predmetu E-8/17 – Henrik Kristoffersen protiv Norveškog skijaškog saveza (Norges Skiforbund), koji podupire Norveški sportski savez i olimpijski i paraolimpijski odbor (Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité) (Sloboda pružanja usluga – članak 36. Sporazuma o EGP-u – Direktiva 2006/123/EZ – Profesionalni sportaši – Sportska udruženja – Marketinška prava – Ograničenje – Proporcionalnost – Prikladnost – Nužnost)

text:
               21.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 107/9

      PRESUDA SUDA
      od 16. studenoga 2018.
      u predmetu E-8/17
      Henrik Kristoffersen
      protiv
      Norveškog skijaškog saveza (Norges Skiforbund), koji podupire Norveški sportski savez i olimpijski i paraolimpijski odbor (Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité)

         (Sloboda pružanja usluga – članak 36. Sporazuma o EGP-u – Direktiva 2006/123/EZ – Profesionalni sportaši – Sportska udruženja – Marketinška prava – Ograničenje – Proporcionalnost – Prikladnost – Nužnost)

      (2019/C 107/04)
      U predmetu E-8/17, Henrik Kristoffersen protiv Norveškog skijaškog saveza (Norges Skiforbunda), koji podupire Norveški sportski savez i olimpijski i paraolimpijski odbor (Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité) – ZAHTJEV Sudu u skladu s člankom 34. Sporazuma među državama EFTA-e o osnivanju Nadzornog tijela i Suda koji je podnio Okružni sud u Oslu (Oslo tingrett) u pogledu tumačenja članka 36. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru i Direktive 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu, Sud, u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik (sudac izvjestitelj), Per Christiansen i Martin Ospelt (ad hoc), suci, presudio je 16. studenoga 2018. kao u izreci:

                  1.

                  Pravni kriterij kojim se procjenjuje predstavlja li sustav nacionalnog sportskog saveza za prethodnu kontrolu i odobravanje individualnih sponzorskih ugovora ograničenje u skladu s člankom 36. Sporazuma o EGP-u jest čini li sustav manje privlačnim ostvarivanje sportaševe slobode pružanja marketinških usluga.

                  2.

                  Ako takav sustav prethodne kontrole i odobravanja individualnih sponzorskih ugovora predstavlja ograničenje, isto će se primjenjivati na konkretno odbijanje zahtjeva za sklapanje individualnog sponzorskog ugovora u okviru tog sustava.

                  3.

                  Sustav prethodne kontrole i odobravanja individualnih sponzorskih ugovora, kao i konkretno odbijanje u okviru tog sustava, smatrat će se zakonitim pod uvjetom da sustav i odbijanje imaju legitiman cilj koji je opravdan prevladavajućim razlogom od općeg interesa, da su prikladni za postizanje tog cilja i ne prelaze ono što je nužno za njegovo postizanje. U toj se procjeni sustav i konkretno odbijanje ne mogu razmatrati odvojeno, već s obzirom na opće mogućnosti sportaša da se bave individualnom marketinškom aktivnosti.

                  4.

                  Konkretna odluka donesena u skladu sa sustavom nacionalnog sportskog saveza za prethodnu kontrolu i odobravanje individualnih sponzorskih ugovora mora se temeljiti na pravednoj ravnoteži između interesa saveza i dotičnog sportaša. Odluka se mora obrazložiti i dostaviti sportašu u razumnom roku. Nadalje, trebao bi biti dostupan postupak preispitivanja pred tijelom koje je neovisno o savezu. Pod uvjetom da su osigurana ta postupovna jamstva, sportski savez može se koristiti diskrecijskim pravom u procjeni zahtjeva za odobravanje individualnih sponzorskih ugovora. Posljedice nepoštovanja tih zahtjeva mora utvrditi nacionalni sud, u skladu s načelima ekvivalentnosti i djelotvornosti.


               21.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 107/10

      Zahtjev za savjetodavno mišljenje Suda EFTA-e koji je 19. studenoga 2018. podnio Norges Høyesterett u predmetu Fosen-Linjen AS, koji podupire Næringslivets Hovedorganisasjon – NHO protiv AtB AS
      (Predmet E-7/18)
      (2019/C 107/05)
      Dopisom Sudu EFTA-e od 19. studenoga 2018., zaprimljenim u pisarnici Suda 19. studenoga 2018., Norges Høyesterett (Vrhovni sud Norveške) podnio je zahtjev za savjetodavno mišljenje u predmetu Fosen-Linjen AS, koji podupire Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO – Konfederacija norveških poduzeća) protiv AtB AS o sljedećem pitanju:
      Je li prema članku 2. stavku 1. točki (c) Direktive o pravnim lijekovima svako kršenje pravila o javnoj nabavi dovoljno kao temelj odgovornosti za pozitivni ugovorni interes?


               16.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 167/10

      Zahtjev za savjetodavno mišljenje Suda EFTA-e koji je 10. rujna 2018. podnio norveški Žalbeni sud (Borgarting lagmannsrett) u predmetu Andreas Gyrre protiv norveške vlade
      (Predmet E-1/19)
      (2019/C 167/06)
      Dopisom od 10. rujna 2018., zaprimljenim u pisarnicu Suda 3. siječnja 2019., norveški Žalbeni sud (Borgarting lagmannsrett) podnio je Sudu EFTA-e zahtjev za savjetodavno mišljenje u predmetu Andreas Gyrre protiv norveške vlade o sljedećim pitanjima:

                  1.

                  Može li se točka 9. Priloga I. Direktivi 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o nepoštenoj poslovnoj praksi u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu tumačiti na način da obuhvaća slučajeve u kojima trgovac izjavljuje odnosno na drugi način stvara dojam da se proizvod može zakonito prodati ako u državi članici EGP-a postoji zakonska odredba, primjerice kao u Zakonu o Olimpijskim i Paraolimpijskim igrama u Londonu iz 2006., kojom se predviđa da se proizvod ne može zakonito prodati i koja se primjenjuje u nacionalnom pravu?

                              (a)

                              Utječe li na to tumačenje činjenica da se zabrana primjenjuje u državi članici EGP-a u kojoj će se proizvod upotrebljavati, a ne u državi članici u kojoj se proizvod prodaje?

                              (b)

                              Utječe li na to tumačenje ako se, nakon prodaje, utvrdi da je zabrana bila protivna pravu EGP-a?

                  2.

                  Ako zaključak o tome protivi li se zabrana predviđena nacionalnim pravom odredbama prava EGP-a utječe na tumačenje točke 9. Priloga I. Direktivi 2005/29/EZ:

                              (a)

                              Čini li zabrana preprodaje takvih ulaznica, kao što je ona predviđena Zakonom o Olimpijskim i Paraolimpijskim igrama u Londonu iz 2006., regulaciju poslovnih praksi obuhvaćenih Direktivom 2005/29/EZ o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu?

                              (b)

                              Protivi li se Direktivi nacionalna zabrana preprodaje, kao što je ona predviđena Zakonom o Olimpijskim i Paraolimpijskim igrama u Londonu iz 2006., ako cilj takve zabrane nije samo zaštita potrošača, već i drugi aspekti, primjerice sigurnost?

                              (c)

                              Ako je potrebno utvrditi je li ograničavanje preprodaje ulaznica za sportske događaje, kao što su Olimpijske igre, protivno temeljnim slobodama iz Sporazuma o EGP-u, među ostalim njegovih članaka 11. i 36., na kojim bi kriterijima nacionalni sud trebao temeljiti svoju ocjenu prikladnosti i nužnosti takvih ograničenja za postizanje legitimnih ciljeva, kao što su zaštita potrošača i sigurnost?


title: predmet T-779/17: Presuda Općeg suda od 4. travnja 2019. — United Wineries protiv EUIPO-a — Compañía de Vinos Miguel Martín (VIÑA ALARDE) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Europske unije VIÑA ALARDE — Raniji nacionalni verbalni žig ‚ALARDE’ — Dokaz stvarne uporabe ranijeg žiga — Članak 42. stavci 2. i 3. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 47. stavci 2. i 3. Uredbe (EU) 2017/1001) — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Istovjetnost proizvoda — Sličnost znakova — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe 2017/1001)”)

text:
               20.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 172/32

      Presuda Općeg suda od 4. travnja 2019. — United Wineries protiv EUIPO-a — Compañía de Vinos Miguel Martín (VIÑA ALARDE)
      (predmet T-779/17) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije VIÑA ALARDE - Raniji nacionalni verbalni žig ‚ALARDE’ - Dokaz stvarne uporabe ranijeg žiga - Članak 42. stavci 2. i 3. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 47. stavci 2. i 3. Uredbe (EU) 2017/1001) - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Istovjetnost proizvoda - Sličnost znakova - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe 2017/1001)”)
      (2019/C 172/44)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: United Wineries, SA (Cenicero, Španjolska) (zastupnik: J. Oria Sousa-Montes, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: S. Palmero Cabezas i J. Crespo Carrillo, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Compañía de Vinos Miguel Martín, SL (Cigales, Španjolska)

         Predmet

      Tužba protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 25. rujna 2017. (predmet R 281/2017-5), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Compañía de Vinos Miguel Martín i United Wineries.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu United Wineries, SA nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 42, 5. 2. 2018.