title: Presuda Suda (veliko vijeće) od 25. srpnja 2018.#Teva UK Ltd i dr. protiv Gilead Sciences Inc.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (patents courts).#Zahtjev za prethodnu odluku – Lijekovi za humanu primjenu – Liječenje virusa humane imunodeficijencije (HIV) – Izvorni lijekovi i generički lijekovi – Svjedodžba o dodatnoj zaštiti – Uredba (EZ) br. 469/2009 – Članak 3. točka (a) – Uvjeti dobivanja – Pojam ,proizvod zaštićen temeljnim patentom koji je na snazi’ – Kriteriji za ocjenu.#Predmet C-121/17.

text:
         PRESUDA SUDA (veliko vijeće)
      25. srpnja 2018. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku – Lijekovi za humanu primjenu – Liječenje virusa humane imunodeficijencije (HIV) – Izvorni lijekovi i generički lijekovi – Svjedodžba o dodatnoj zaštiti – Uredba (EZ) br. 469/2009 – Članak 3. točka (a) – Uvjeti dobivanja – Pojam ,proizvod zaštićen temeljnim patentom koji je na snazi’ – Kriteriji za ocjenu”
      U predmetu C‑121/17,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (patents court) (Visoki sud, Engleska i Wales, Odjel Chancery, Patentni sud, Ujedinjena Kraljevina), odlukom od 23. veljače 2017., koju je Sud zaprimio 8. ožujka 2017., u postupku

         Teva UK Ltd,

         Accord Healthcare Ltd,

         Lupin Ltd,

         Lupin (Europe) Ltd,

         Generics (UK) Ltd, koji posluje pod tvrtkom „Mylan”
      protiv

         Gilead Sciences Inc.,

      SUD (veliko vijeće),
      u sastavu: K. Lenaerts, predsjednik, A. Tizzano, potpredsjednik, R. Silva de Lapuerta, M. Ilešič, J. L. da Cruz Vilaça, C. G. Fernlund i C. Vajda, predsjednici vijeća, J.-C. Bonichot, A. Arabadjiev, C. Toader, M. Safjan, S. Rodin i K. Jürimäe (izvjestiteljica), suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Wathelet,
      tajnik: L. Hewlett, glavna administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 20. veljače 2018.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               –

               za Teva UK Ltd, D. Alexander, QC, S. Carter i L. Lane, barristers, po punomoći C. Tunstall, solicitor,

               –

               za Accord Healthcare Ltd, D. Alexander, QC i K. Pickard, barrister, po punomoći S. Maa, solicitor,

               –

               za Lupin (Europe) Ltd i Lupin Ltd, D. Alexander, QC i J. Riordan, barrister, po punomoći D. Rosea, solicitor,

               –

               za Generics (UK) Ltd, koji posluje pod tvrtkom „Mylan”, D. Alexander, QC i J. Delaney, barrister, po punomoći M. Roylea, solicitor,

               –

               za Gilead Sciences Inc., T. Mitcheson, QC i J. Whyte, barrister, po punomoći S. Moorea, solicitor,

               –

               za vladu Ujedinjene Kraljevine, G. Brown, u svojstvu agenta, uz asistenciju N. Saundersa, barrister,

               –

               za vladu Helenske Republike, M. Tassopoulou, D. Tsagkaraki i S. Papaioannou, u svojstvu agenata,

               –

               za latvijsku vladu, I. Kucina, u svojstvu agenta,

               –

               za nizozemsku vladu, K. Bulterman i M. Gijzen, u svojstvu agenata,

               –

               za Europsku komisiju, É. Gippini Fournier i J. Samnadda, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 25. travnja 2018.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 3. točke (a) Uredbe (EZ) br. 469/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. svibnja 2009. o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove (SL 2009., L 152, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 64., str. 166.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između društava Teva UK Ltd, Accord Healthcare Ltd, Lupin Ltd, Lupin (Europe) Ltd i Generics (UK) Ltd, koji posluje pod tvrtkom „Mylan”, s jedne strane, i društva Gilead Science Inc. (u daljnjem tekstu: Gilead), s druge strane, o valjanosti svjedodžbe o dodatnoj zaštiti (u daljnjem tekstu: SDZ) dodijeljene potonjem društvu za farmaceutski proizvod za liječenje virusa humane imunodeficijencije (HIV).

         Pravni okvir

            Europska patentna konvencija

               3

               Pod naslovom „Opseg zaštite”, članak 69. Konvencije o priznavanju europskih patenata, potpisane u Münchenu 5. listopada 1973., u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: EPK), određuje:
               „(1)   Opseg zaštite koja proizlazi iz europskog patenta ili iz europske patentne prijave određen je patentnim zahtjevima. Međutim, opis i crteži služe tumačenju patentnih zahtjeva.
               (2)   Za razdoblje do priznavanja europskog patenta, opseg zaštite koji proizlazi iz europske patentne prijave određen je patentnim zahtjevima sadržanim u prijavi kako je objavljena. Međutim, europski patent kako je priznat ili kako je izmijenjen u postupku povodom prigovora, postupku za ograničenje ili proglašenje ništavim, retroaktivno određuje opseg zaštite koja proizlazi iz europske patentne prijave, ako se opseg zaštite time ne proširuje.”

               4

               Protokol o tumačenju tog članka 69., koji čini sastavni dio EPK‑a na temelju njegova članka 164. stavka 1., u članku 1. navodi:
               „Članak 69. ne bi se trebao tumačiti tako da se pod opsegom zaštite europskog patenta razumijeva opseg zaštite koji proizlazi iz doslovnog značenja riječi sadržanih u patentnim zahtjevima, te da opis i crteži služe samo za razjašnjenje eventualnih nejasnoća u patentnim zahtjevima. Članak 69. se također ne bi trebao tumačiti ni u smislu da patentni zahtjevi služe samo kao smjernice te da se stvarna zaštita može proširiti na ono što je nositelj patenta, po mišljenju stručnjaka u području tehnike koji je pregledao opis i crteže, namjeravao zaštititi. Naprotiv, tumačiti se treba tako da se između tih ekstrema razumije položaj prema kojem se nositelju patenta osigurava primjerena zaštita, te istodobno, trećim osobama razuman stupanj pravne sigurnosti.”

            Pravo Unije

               5

               Uvodne izjave 3. do 5., 7., 9. i 10. Uredbe br. 469/2009 glase:

                        „(3)

                        Lijekovi, posebno oni koji su rezultat dugotrajnih, skupih istraživanja neće se nastaviti razvijati u [Uniji] i u Europi osim ako se takva istraživanja potiču povoljnim propisima koji osiguravaju dostatnu zaštitu.

                        (4)

                        Trenutačno, razdoblje između podnošenja prijave patenta za novi lijek i odobrenja za stavljanje lijeka u promet dovodi do toga da razdoblje učinkovite zaštite na temelju patenta nije dovoljno kako bi se osiguralo pokriće ulaganja u istraživanje.

                        (5)

                        Ova situacija dovodi do nedostatka zaštite čime se farmaceutska istraživanja stavljaju u nepovoljan položaj.

                  […]

                        (7)

                        Trebalo bi osigurati jedinstveno rješenje na razini [Unije] čime bi se spriječio heterogeni razvoj nacionalnog prava što dovodi do daljnjih razlika koje bi mogle stvoriti prepreke slobodnom prometu lijekova unutar [Unije] i time izravno utjecati na funkcioniranje unutarnjeg tržišta.

                  […]

                        (9)

                        Trajanje zaštite koju osigurava [SDZ] trebalo bi biti takvo da pruži odgovarajuću učinkovitu zaštitu. U tu bi svrhu nositelju patenta i [SDZ‑a] trebalo biti omogućeno ukupno najviše 15 godina ekskluzivnog prava od trenutka kada je za dotični lijek prvi put dobiveno odobrenje za stavljanje u promet u [Uniji].

                        (10)

                        Ipak bi trebalo voditi računa o svim relevantnim interesima, uključujući one koji se odnose na javno zdravlje, u tako složenom i osjetljivom području kao što je farmaceutski sektor. U tu svrhu, [SDZ] se ne može dodijeliti za razdoblje dulje od pet godina. Nadalje, dodijeljena bi se zaštita trebala strogo ograničiti na proizvod za koji je dobiveno odobrenje za stavljanje u promet kao lijeka.”

               6

               Člankom 1. te uredbe propisuje se:
               „Za potrebe ove uredbe, primjenjuju se sljedeće definicije:

                        (a)

                        ,lijek' znači svaka tvar ili mješavina tvari namijenjena liječenju ili sprečavanju bolesti kod ljudi ili životinja te svaka tvar ili mješavina tvari koja se može primijeniti na ljudima ili životinjama s ciljem postavljanja medicinske dijagnoze ili obnavljanja, ispravljanja ili prilagodbe fizioloških funkcija kod ljudi ili životinja;

                        (b)

                        ‚proizvod’ znači aktivni sastojak ili mješavina aktivnih sastojaka lijeka;

                        (c)

                        ‚temeljni patent’ znači patent koji štiti proizvod kao takav, postupak dobivanja proizvoda ili primjenu proizvoda i kojeg je njegov nositelj odredio u postupku za dobivanje [SDZ‑a];

                  […]”

               7

               Člankom 3. navedene uredbe, naslovljenim „Uvjeti za dobivanje [SDZ‑a]”, predviđa se:
               „[SDZ] se dodjeljuje u državi članici u kojoj je podnesen zahtjev iz članka 7. i na dan podnošenja zahtjeva ako:

                        (a)

                        je proizvod zaštićen temeljnim patentom koji je na snazi;

                        (b)

                        je izdano valjano odobrenje za stavljanje proizvoda u promet kao lijeka […]

                        (c)

                        proizvod još nije bio predmet [SDZ‑a];

                        (d)

                        je odobrenje iz točke (b) prvo odobrenje za stavljanje proizvoda u promet kao lijeka.”

               8

               Člankom 4. iste uredbe, naslovljenim „Predmet zaštite”, propisuje se:
               „Unutar ograničenja zaštite koju daje temeljni patent, zaštita dobivena [SDZ‑om] odnosi se samo na proizvod obuhvaćen odobrenjem za stavljanje u promet odgovarajućeg lijeka, kao i za bilo koju primjenu proizvoda kao lijeka koja je odobrena prije isteka [SDZ‑a].”

               9

               Člankom 5. Uredbe br. 469/2009, koji se odnosi na „[u]čin[ke] [SDZ‑a]”, propisuje se:
               „U skladu s odredbama članka 4., [SDZ] daje ista prava kao i temeljni patent i podliježe istim ograničenjima i istim obvezama.”

               10

               Stavkom 1. članka 13. te uredbe, naslovljenog „Trajanje [SDZ‑a]”, predviđa se:
               „[SDZ] stupa na snagu po isteku zakonskog roka trajanja temeljnog patenta za razdoblje koje je jednako razdoblju proteklom od datuma podnošenja prijave temeljnog patenta do datuma izdavanja prvog odobrenja za stavljanje proizvoda u promet unutar [Unije], umanjeno za razdoblje od pet godina.”

            Pravo Ujedinjene Kraljevine

               11

               Članak 60. UK Patents Acta 1977 (Zakon Ujedinjene Kraljevine o patentima iz 1977., u daljnjem tekstu: Zakon o patentima iz 1977.), koji se odnosi na „[d]efiniciju povrede”, glasi:

                        „(1)

                        Sukladno odredbama ovog članka, osoba krši patent za izum ako i samo ako u odnosu na izum, dok je patent na snazi, u Ujedinjenoj Kraljevini čini nešto od navedenog bez pristanka nositelja patenta, odnosno:
                        ako je izum proizvod, izrađuje, raspolaže, nudi raspolaganje, koristi ili uvozi proizvod ili ga drži bilo za raspolaganje bilo za što drugo;
                        […]

                        (2)

                        Sukladno sljedećim odredbama ovog članka, osoba (koja nije nositelj patenta) također krši patent za izum ako, dok je patent na snazi i bez pristanka nositelja, osobi koja nije nositelj dozvole ili druga osoba ovlaštena za korištenje izuma pribavlja ili nudi da će joj pribaviti bilo kakva sredstva u Ujedinjenoj Kraljevini, u vezi s bitnim elementima izuma, za primjenu izuma, kada zna, ili je to u tim okolnostima razumnoj osobi očito, da su ta sredstva primjerena i namijenjena primjeni izuma u Ujedinjenoj Kraljevini.”

               12

               Člankom 125. Zakona o patentima iz 1977., naslovljenim „Opseg izuma”, propisuje se:

                        „(1)

                        U svrhu ovog Zakona, izum za koji je podnesena patentna prijava ili za koji je patent dodijeljen smatrat će se, osim ako kontekst ne traži drukčije, onakvim kako je određen u spisu patentnog zahtjeva ili u patentu, ovisno o slučaju, kako se tumači opisom ili crtežima sadržanima u tom spisu te će se opseg zaštite koju dodjeljuje patent ili patentna prijava odrediti sukladno tomu.

                  […]

                        (3)

                        Protokol o tumačenju članka 69. [EPK‑a] (članak koji sadržava odredbu koja odgovara gornjem stavku 1.) primjenjivat će se, onako kako je sada na snazi, za potrebe gornjeg stavka 1. kao što se primjenjuje za potrebe navedenog članka.

                  […]”

               13

               U skladu s člankom 130. stavkom 7. Zakona o patentima iz 1977.:
               „Uzimajući u obzir da su se, na temelju rezolucije donesene prilikom potpisivanja [EPK‑a], vlade država članica [Unije] obvezale da će prilagoditi svoje zakonodavstvo u vezi s patentima kako bi (među ostalim) uskladile to zakonodavstvo s odgovarajućim odredbama [EPK‑a] […], proglašava se da su sljedeće odredbe ovog zakona, odnosno članci […] 60. […] i 125. tako sročeni da imaju, koliko god je to u praksi moguće, iste učinke u Ujedinjenoj Kraljevini kao što odgovarajuće odredbe [EPK‑a] […] imaju u državnim područjima u kojima se [ta konvencija primjenjuje].”

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               14

               Gilead je farmaceutsko društvo koje na tržište stavlja lijek pod nazivom TRUVADA, što je antiretrovirusni lijek indiciran za liječenje osoba s HIV‑om. Taj lijek sadržava dva aktivna sastojka, tenofovirdizoproksil (u daljnjem tekstu: TD) i emtricitabin, koja imaju kombinirani učinak za to liječenje. Odobrenje za stavljanje u promet (u daljnjem tekstu: OSP) izdala mu je 21. studenoga 2005. Europska agencija za lijekove (EMA).

               15

               Gilead je nositelj europskog patenta (UK) EP 0 915894 (u daljnjem tekstu: predmetni temeljni patent). Prijava patenta, podnesena 25. srpnja 1997., imala je datum prava prvenstva, u smislu članka 88. EPK‑a, 26. srpnja 1996. Taj je patent 14. svibnja 2003. priznao Europski patentni ured (EPU), a istekao je 24. srpnja 2017. Iz opisa izuma sadržanog u navedenom patentu proizlazi da taj patent općenito obuhvaća niz molekula korisnih za terapijsko liječenje više virusnih infekcija kod ljudi i životinja, osobito HIV‑a.

               16

               Taj opis otkriva niz farmaceutskih formula koje se mogu uzeti u obzir za zahtijevane spojeve a da se pritom konkretno ne upućuje ni na pojedine spojeve ni na posebnu uporabu tih spojeva. Među tim zahtijevanim spojevima, TD je izričito naveden u zahtjevu 25. predmetnog temeljnog patenta.

               17

               U navedenom se opisu također navodi da se ti spojevi, prema potrebi, mogu kombinirati s „drugim terapijskim sastojcima”. Međutim, pojam „drugi terapijski sastojci” nije ni definiran ni objašnjen u predmetnom temeljnom patentu.

               18

               U tom pogledu, u zahtjevu 27. predmetnog temeljnog patenta navedeno je:
               „Farmaceutska mješavina koja sadržava spoj u skladu s jednim od patentnih zahtjeva 1. do 25., zajedno s nosačem koji priznaje farmacija i, prema potrebi, drugim terapijskim sastojcima”.

               19

               Gilead je u 2008. dobio SDZ na temelju zahtjeva 27. predmetnog temeljnog patenta i OSP‑a (u daljnjem tekstu: predmetni SDZ). Taj se SDZ odnosi na „mješavin[u] koja sadržava [TD], po potrebi u obliku soli, hidrata, tautomera ili solvata koji priznaje farmakologija, i emtricitabin”.

               20

               U zahtjevu za prethodnu odluku navedeno je da ne postoje dokazi o tome da je emtricitabin, na datum prava prvenstva predmetnog temeljnog patenta, među stručnjacima bio poznat kao djelotvorno sredstvo u liječenju HIV‑a kod ljudi. EMA je odobrila emtricitabin tek u 2003.

               21

               Tužitelji u glavnom postupku, koji su na tržište Ujedinjene Kraljevine namjeravali staviti generičke verzije lijeka TRUVADA, podnijeli su sudu koji je uputio zahtjev, High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (patents court) (Visoki sud, Engleska i Wales, Odjel Chancery, Patentni sud, Ujedinjena Kraljevina) tužbu kojom osporavaju valjanost predmetnog SDZ‑a.

               22

               U prilog svojoj tužbi tužitelji u glavnom postupku tvrde da taj SDZ ne ispunjava uvjet iz članka 3. točke (a) Uredbe br. 469/2009. Podsjećaju da, kako bi se ispunio zahtjev predviđen tom odredbom, predmetni proizvod, u skladu s presudom od 24. studenoga 2011., Medeva (C‑322/10, EU:C:2011:773), mora biti „naveden u tekstu patentnih zahtjeva”. U slučaju kada relevantni patentni zahtjev sadržava funkcionalnu definiciju proizvoda, ona se mora implicitno, ali nužno i specifično, odnositi na predmetni proizvod, u skladu s formulacijom Suda iz presude od 12. prosinca 2013., Eli Lilly and Company (C‑493/12, EU:C:2013:835). Međutim, tužitelji u glavnom postupku smatraju da se emtricitabin ne navodi u tekstu zahtjeva 27. predmetnog temeljnog patenta i da se upotrijebljenim izrazom „drugi terapijski sastojci” ne definira nijedan aktivni agens, ni strukturno ni funkcionalno. Stoga se kombinacija TD/emtricitabin ne može smatrati zaštićenom temeljnim patentom koji je na snazi, u smislu članka 3. točke (a) Uredbe br. 469/2009.

               23

               Nasuprot tomu, Gilead u biti tvrdi da je za potrebe provjere je li uvjet iz članka 3. točke (a) Uredbe br. 469/2009 ispunjen, potrebno i dovoljno da je predmetni proizvod obuhvaćen opsegom zaštite barem jednog zahtjeva temeljnog patenta. Izraz „drugi terapijski sastojci”, koji se upotrebljava u zahtjevu 27. predmetnog temeljnog patenta, upravo se implicitno, ali nužno odnosi na emtricitabin, u skladu s presudom od 12. prosinca 2013., Eli Lilly and Company (C‑493/12, EU:C:2013:835). Kombinacija TD/emtricitabin stoga ispunjava uvjet predviđen tim člankom.

               24

               Sud koji je uputio zahtjev smatra da je unatoč presudama koje je Sud donio u pogledu tumačenja članka 3. točke (a) Uredbe br. 469/2009, smisao koji treba dati toj odredbi i dalje nejasan.

               25

               Točno je da iz sudske prakse Suda nedvojbeno proizlazi da pojam „proizvod zaštićen temeljnim patentom”, u smislu članka 3. točke (a) Uredbe br. 469/2009, ne upućuje na pravila o povredi patenta, nego na pravila o opsegu zaštite. Osim toga, iz točke 28. presude od 24. studenoga 2011., Medeva (C‑322/10, EU:C:2011:773) proizlazi da kako bi se smatrali „zaštićenim temeljnim patentom” u smislu te odredbe, aktivni sastojci moraju biti navedeni u tekstu zahtjeva predmetnog patenta.

               26

               Međutim, presude od 12. prosinca 2013., Actavis Group PTC i Actavis UK (C‑443/12, EU:C:2013:833), od 12. prosinca 2013., Eli Lilly and Company (C‑493/12, EU:C:2013:835) i od 12. ožujka 2015., Actavis Group PTC i Actavis UK (C‑577/13, EU:C:2015:165) upućuju na to da načela opisana u prethodnoj točki nisu dovoljna za utvrđivanje je li neki „proizvod zaštićen temeljnim patentom” i da također treba uzeti u obzir „predmet izuma obuhvaćenog temeljnim patentom” ili „srž inovativne aktivnosti” na koju se odnosi navedeni patent. Međutim, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, iz te sudske prakse ne proizlazi jasno jesu li ti zahtjevi relevantni za tumačenje članka 3. točke (a) Uredbe br. 469/2009.

               27

               Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, između nekih država članica, osim toga, postoje razlike u pogledu mogućnosti, o kojoj je riječ u glavnom postupku, dobivanja SDZ‑a za kombinaciju TD/emtricitabin i, općenito, u pogledu tumačenja članka 3. točke (a) Uredbe br. 469/2009.

               28

               U tim je okolnostima High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (patents court) (Visoki sud, Engleska i Wales, Odjel Chancery, Patentni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „Na temelju kojih kriterija je moguće odlučiti je li ,proizvod zaštićen temeljnim patentom koji je na snazi’ u smislu članka 3. točke (a) Uredbe br. 469/2009?”

         O prethodnom pitanju

               29

               Najprije valja primijetiti da iz navoda suda koji je uputio zahtjev proizlazi da se, u predmetu u glavnom postupku, proizvod koji je predmet predmetnog SDZ‑a sastoji od dva aktivna sastojka koji su identificirani kao TD, s jedne strane, i emtricitabin, s druge strane. Međutim, s obzirom na to da se u zahtjevima predmetnog temeljnog patenta izričito navodi samo prvi od ta dva aktivna sastojka, drugi jedino može biti obuhvaćen izrazom „drugi terapijski sastojci” navedenim u zahtjevu 27. tog patenta.

               30

               U tom se pogledu taj sud pita o primjenjivim kriterijima za tumačenje zahtjeva temeljnog patenta kako bi se utvrdilo je li proizvod „zaštićen temeljnim patentom koji je na snazi” u smislu članka 3. točke (a) Uredbe br. 469/2009. Konkretno se pita, s jedne strane, koja su pravila patentnog prava primjenjiva u tu svrhu i, s druge strane, s obzirom na sudsku praksu Suda, je li dovoljno da su aktivni sastojci proizvoda koji je predmet SDZ‑a navedeni u zahtjevima temeljnog patenta koji je na snazi odnosno da se ti patentni zahtjevi na njih implicitno, ali nužno odnose, kako bi uvjet iz članka 3. točke (a) Uredbe br. 469/2009 bio ispunjen, ili treba primijeniti neki dodatni kriterij.

               31

               Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, u nedostatku harmonizacije prava patenata na razini Unije koje je primjenjivo u ovom predmetu, opseg zaštite koju dodjeljuje temeljni patent može se odrediti jedino s obzirom na pravila koja ga reguliraju, a koja ne spadaju u pravo Unije (vidjeti u tom smislu presudu od 12. prosinca 2013., Eli Lilly and Company, C‑493/12, EU:C:2013:835, t. 31. i navedenu sudsku praksu).

               32

               Sud je pojasnio da su pravila na temelju kojih treba odrediti što je „zaštićeno temeljnim patentom koji je na snazi”, u smislu članka 3. točke (a) Uredbe br. 469/2009, pravila koja se odnose na opseg izuma koji je predmet takvog patenta, kao što je to, u predmetu u glavnom postupku, predviđeno člankom 69. EPK‑a i njegovim Protokolom o tumačenju koji su u Ujedinjenoj Kraljevini provedeni člankom 125. Zakona o patentima iz 1977. (vidjeti u tom smislu presudu od 12. prosinca 2013., Eli Lilly and Company, C‑493/12, EU:C:2013:835, t. 32.).

               33

               U tom se pogledu, s jedne strane, u svrhu primjene članka 3. točke (a) Uredbe br. 469/2009 ne može koristiti pravilima o tužbama zbog povrede poput onih iz članka 60. Zakona o patentima iz 1977. iz predmeta u glavnom postupku (vidjeti u tom smislu presudu od 12. prosinca 2013., Eli Lilly and Company, C‑493/12, EU:C:2013:835, t. 33.).

               34

               S druge strane, Sud je u više navrata naglasio ključnu ulogu patentnih zahtjeva za utvrđivanje je li proizvod zaštićen temeljnim patentom u smislu te odredbe (vidjeti u tom smislu presudu od 12. prosinca 2013., Eli Lilly and Company, C‑493/12, EU:C:2013:835, t. 34. i navedenu sudsku praksu).

               35

               Što se tiče, konkretno, europskog patenta, valja istaknuti da je, na temelju članka 69. EPK‑a, opseg zaštite koju dodjeljuje takav patent određen patentnim zahtjevima. Navodima u članku 1. Protokola o tumačenju tog članka 69. precizirano je da ti patentni zahtjevi moraju istodobno osigurati primjerenu zaštitu nositelju patenta i razuman stupanj pravne sigurnosti trećim osobama. Stoga, oni ne smiju služiti samo kao smjernice niti se čitati na način da se pod opsegom zaštite koju dodjeljuje patent podrazumijeva opseg zaštite koji proizlazi iz doslovnog značenja riječi sadržanih u patentnim zahtjevima.

               36

               Slijedom navedenog, Sud je presudio da se članku 3. točki (a) Uredbe br. 469/2009 u načelu ne protivi da se aktivni sastojak, koji odgovara funkcionalnoj definiciji iz zahtjeva temeljnog patenta koji je priznao EPU, smatra zaštićenim tim patentom pod uvjetom da se ipak na temelju tih patentnih zahtjeva, protumačenih osobito u svjetlu opisa izuma, kao što to propisuju članak 69. EPK‑a i pripadajući Protokol o tumačenju, može zaključiti da se ti patentni zahtjevi implicitno, ali nužno i specifično, odnose na aktivni sastojak u pitanju (presuda od 12. prosinca 2013., Eli Lilly and Company, C‑493/12, EU:C:2013:835, t. 39.).

               37

               Prema tome, proizvod se može smatrati zaštićenim temeljnim patentom koji je na snazi, u smislu članka 3. točke (a) Uredbe br. 469/2009, samo ako je proizvod koji je predmet SDZ‑a izričito naveden u zahtjevima tog patenta odnosno ako se ti patentni zahtjevi nužno i specifično na njega odnose.

               38

               U tu svrhu, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 36. ove presude, treba uzeti u obzir opis i crteže temeljnog patenta, kao što je to propisano člankom 69. EPK‑a u vezi s pripadajućim Protokolom o tumačenju, s obzirom na to da ti elementi omogućuju utvrđivanje odnose li se zahtjevi temeljnog patenta na proizvod koji je predmet SDZ‑a i je li taj proizvod stvarno obuhvaćen izumom koji je predmet tog patenta.

               39

               Taj je zahtjev u skladu s ciljem SDZ‑a koji se sastoji u tome da teži uspostavljanju dostatnog trajanja učinkovite zaštite temeljnog patenta omogućujući svojem nositelju da uživa dodatno razdoblje ekskluzivnog prava nakon isteka tog patenta koje služi tomu da mu se barem djelomično nadoknadi kašnjenje u komercijalnom iskorištavanju izuma nastalo zbog vremenskog razmaka između datuma podnošenja prijave patenta i dobivanja prvog OSP‑a u Uniji. U tom se pogledu uvodnom izjavom 4. Uredbe br.469/2009 pojašnjava da odobravanje tog dodatnog razdoblja ekskluzivnog prava ima za cilj potaknuti istraživanje i u tu svrhu omogućuje pokriće ulaganja u to istraživanje (vidjeti u tom smislu presudu od 12. prosinca 2013., Eli Lilly and Company, C‑493/12, EU:C:2013:835, t. 41. i 42. i navedenu sudsku praksu).

               40

               S druge strane, SDZ nije namijenjen proširivanju opsega zaštite koja je dodijeljena tim patentom preko izuma koji je predmet navedenog patenta. Naime, bilo bi protivno cilju Uredbe br. 469/2009, navedenom u prethodnoj točki ove presude, dodijeliti SDZ za proizvod koji nije obuhvaćen izumom koji je predmet temeljnog patenta, s obzirom na to da se takav SDZ ne odnosi na rezultate istraživanja koji se zahtijevaju tim patentom.

               41

               Osim toga, uzimajući u obzir nužnost vođenja računa o svim relevantnim interesima, na koju podsjeća uvodna izjava 10. Uredbe br. 469/2009, uključujući one koji se odnose na javno zdravlje, priznati da SDZ može nositelju temeljnog patenta dodijeliti zaštitu koja prelazi granice zaštite koja je tim patentom osigurana izumu koji je predmet tog patenta bilo bi protivno ravnoteži koju je potrebno uspostaviti između interesâ farmaceutske industrije i interesâ javnog zdravlja, kad je riječ o poticanju istraživanja u Uniji pomoću SDZ‑a (vidjeti analogijom presude od 12. ožujka 2015., Actavis Group PTC i Actavis UK, C‑577/13, EU:C:2015:165, t. 36. i navedenu sudsku praksu).

               42

               Valja dodati da, vodeći računa o interesima navedenima u uvodnim izjavama 4., 5., 9. i 10. Uredbe br. 469/2009, ne može se dopustiti da nositelj temeljnog patenta koji je na snazi može dobiti SDZ svaki put kada na tržište neke države članice stavlja lijek koji sadržava, s jedne strane, aktivni sastojak zaštićen kao takav njegovim temeljnim patentom i koji predstavlja predmet izuma obuhvaćenog tim patentom i, s druge strane, drugu tvar koja ne predstavlja predmet izuma obuhvaćenog temeljnim patentom (vidjeti u tom smislu presudu od 12. ožujka 2015., Actavis Group PTC i Actavis UK, C‑577/13, EU:C:2015:165, t. 37. i navedenu sudsku praksu).

               43

               Iz toga proizlazi da, s obzirom na ciljeve Uredbe br. 469/2009, patentni zahtjevi ne mogu omogućiti nositelju temeljnog patenta da putem SDZ‑a ostvaruje zaštitu koja prelazi granice one koja mu je dodijeljena za izum koji je predmet tog patenta. Stoga, u svrhu primjene članka 3. točke (a) te uredbe, zahtjeve temeljnog patenta treba tumačiti s obzirom na granice tog izuma, kako proizlazi iz opisa i crteža tog patenta.

               44

               To tumačenje potvrđuje članak 4. Uredbe br. 469/2009, koji određuje da se zaštita dodijeljena SDZ‑om odnosi samo na proizvod obuhvaćen OSP‑om odgovarajućeg lijeka, kao i za bilo koju primjenu proizvoda kao lijeka koja je odobrena prije isteka SDZ‑a, ali samo „[u]nutar ograničenja zaštite koju daje temeljni patent”.

               45

               Isto vrijedi i za članak 5. te uredbe, na temelju kojeg SDZ daje ista prava kao i temeljni patent te podliježe istim obvezama. Stoga, ako se nositelj patenta tijekom razdoblja njegove valjanosti, na temelju svojeg patenta, mogao usprotiviti svakom korištenju ili nekim korištenjima svojeg proizvoda u obliku lijeka koji se sastoji od takvog proizvoda ili ga sadržava, SDZ izdan za taj isti proizvod dat će mu ista prava za svako korištenje proizvoda kao lijeka koje je odobreno prije isteka svjedodžbe (presude od 24. studenoga 2011., Medeva, C‑322/10, EU:C:2011:773, t. 39. i od 24. studenoga 2011., Georgetown University i dr., C‑422/10, EU:C:2011:776, t. 32.).

               46

               Iz prethodno navedenog proizlazi da je predmet zaštite dodijeljene SDZ‑om ograničen na tehnička obilježja izuma koji je predmet temeljnog patenta, kako su zahtijevana tim patentom.

               47

               Što se tiče primjene tog pravila, potrebno je navesti, kao prvo, da u skladu s načelom koje je zajedničko pravima patenata država članica i koje je preuzeto u članku 1. Protokola o tumačenju članka 69. EPK‑a, patentne zahtjeve treba tumačiti sa stajališta stručnjaka i slijedom toga utvrditi je li proizvod koji je predmet SDZ‑a nužno obuhvaćen izumom koji je predmet tog patenta.

               48

               U tu svrhu valja ispitati shvaća li stručnjak, na temelju svojeg općeg znanja i s obzirom na opis i crteže izuma sadržane u temeljnom patentu, na nedvosmislen način da je proizvod na koji se odnose zahtjevi temeljnog patenta nužno obilježje za rješavanje tehničkog problema koji taj patent otkriva.

               49

               Kao drugo, s obzirom na cilj Uredbe br. 469/2009 naveden u točki 39. ove presude, za potrebe ocjene je li proizvod obuhvaćen izumom koji je predmet temeljnog patenta treba uzeti u obzir jedino stanje tehnike na datum podnošenja prijave ili datum prava prvenstva tog patenta, tako da stručnjak može konkretno identificirati proizvod s obzirom na sve elemente koje navedeni patent otkriva.

               50

               Naime, ako bi se dopustilo da se takva ocjena može provesti na temelju rezultata istraživanja koje je provedeno nakon datuma podnošenja prijave ili datuma prava prvenstva temeljnog patenta, SDZ bi svojem nositelju mogao omogućiti da neopravdano uživa zaštitu u pogledu tih rezultata iako oni na datum prava prvenstva ili na datum podnošenja prijave navedenog patenta nisu još bili poznati i, osim toga, bez provođenja ikakvog postupka za dobivanje novog patenta. To bi, kao što je to navedeno u točkama 40. i 41. ove presude, bilo u suprotnosti s ciljem Uredbe br. 469/2009.

               51

               Stoga, u svrhu utvrđivanja je li proizvod koji je predmet SDZ‑a zaštićen temeljnim patentnom u smislu članka 3. točke (a) te uredbe, taj proizvod stručnjak mora moći konkretno identificirati s obzirom na sve elemente koje otkriva temeljni patent i stanje tehnike na datum podnošenja prijave ili datum prava prvenstva tog patenta.

               52

               S obzirom na sva prethodna razmatranja, proizvod je „zaštićen temeljnim patentom koji je na snazi” u smislu članka 3. točke (a) Uredbe br. 469/2009 pod uvjetom da se jedan od zahtjeva temeljnog patenta nužno i specifično na njega odnosi, čak i ako taj proizvod u tim patentnim zahtjevima nije izričito naveden. U tu svrhu, stručnjak mora smatrati da je navedeni proizvod, s obzirom na opis i crteže temeljnog patenta, nužno obuhvaćen izumom koji je predmet tog patenta. Stručnjak mora moći konkretno identificirati taj proizvod s obzirom na sve elemente koje navedeni patent otkriva i na temelju stanja tehnike na datum podnošenja prijave ili datum prava prvenstva istog patenta.

               53

               Takvo se tumačenje članka 3. točke (a) Uredbe br. 469/2009 također mora primijeniti u situaciji, poput one iz glavnog postupka, u kojoj se proizvodi koji su predmet SDZ‑a sastoje od više aktivnih sastojaka koji imaju kombinirani učinak.

               54

               Stoga, kad je riječ o tome obuhvaća li zapravo patentni zahtjev, poput zahtjeva 27. predmetnog temeljnog patenta, kombinaciju, poput kombinacije TD/emtricitabin koja je predmet predmetnog SDZ‑a, sud koji je uputio zahtjev mora utvrditi ispunjava li opći izraz „drugi terapijski sastojci”, u vezi s izrazom „prema potrebi”, zahtjev prema kojem se zahtjevi temeljnog patenta moraju nužno i specifično odnositi na proizvod.

               55

               Sud koji je uputio zahtjev posebno je dužan provjeriti, u skladu s razmatranjima iz točaka 47. do 51. ove presude, je li sa stajališta stručnjaka kombinacija aktivnih sastojaka od kojih se sastoji proizvod koji je predmet predmetnog SDZ‑a nužno obuhvaćena izumom koji je predmet tog patenta i može li se svaki od tih aktivnih sastojaka konkretno identificirati na temelju stanja tehnike na datum podnošenja prijave ili datum prava prvenstva navedenog patenta.

               56

               U ovom slučaju iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi, s jedne strane, da opis predmetnog temeljnog patenta ni na koji način ne upućuje na mogućnost da bi se izum koji je predmet tog patenta mogao konkretno odnositi na kombinirani učinak TD‑a i emtricitabina za liječenje HIV‑a. Slijedom toga, čini se da stručnjak, na temelju stanja tehnike na datum podnošenja prijave ili datum prava prvenstva tog istog patenta, ne može razumjeti na koji bi način emtricitabin nužno, u kombinaciji s TD‑om, bio obuhvaćen izumom koji je predmet tog patenta. Međutim, zadaća suda koji je uputio zahtjev jest da provjeri je li doista tako. S druge strane, taj sud također mora utvrditi može li taj stručnjak konkretno identificirati emtricitabin s obzirom na sve elemente sadržane u navedenom patentu, na temelju stanja tehnike na datum podnošenja prijave ili datum prava prvenstva istog patenta.

               57

               S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 3. točku (a) Uredbe br. 469/2009 treba tumačiti na način da je proizvod koji se sastoji od više aktivnih sastojaka koji imaju kombinirani učinak „zaštićen temeljnim patentom koji je na snazi”, u smislu te odredbe, pod uvjetom da se zahtjevi temeljnog patenta nužno i specifično odnose na kombinaciju aktivnih sastojaka od kojih se taj proizvod sastoji, čak i ako u tim patentnim zahtjevima nije izričito navedena. U tu svrhu, sa stajališta stručnjaka i na temelju stanja tehnike na datum podnošenja prijave ili datum prava prvenstva temeljnog patenta:

                        –

                        kombinacija tih aktivnih sastojaka nužno mora, s obzirom na opis i crteže tog patenta, biti obuhvaćena izumom koji je predmet tog patenta i

                        –

                        svaki se od navedenih aktivnih sastojaka mora moći konkretno identificirati s obzirom na sve elemente koje navedeni patent otkriva.

         Troškovi

               58

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenog, Sud (veliko vijeće) odlučuje:

                     Članak 3. točku (a) Uredbe (EZ) br. 469/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. svibnja 2009. o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove treba tumačiti na način da je proizvod koji se sastoji od više aktivnih sastojaka koji imaju kombinirani učinak „zaštićen temeljnim patentom koji je na snazi”, u smislu te odredbe, pod uvjetom da se zahtjevi temeljnog patenta nužno i specifično odnose na kombinaciju aktivnih sastojaka od kojih se taj proizvod sastoji, čak i ako u tim patentnim zahtjevima nije izričito navedena. U tu svrhu, sa stajališta stručnjaka i na temelju stanja tehnike na datum podnošenja prijave ili datum prava prvenstva temeljnog patenta:

                           –

                              kombinacija tih aktivnih sastojaka nužno mora, s obzirom na opis i crteže tog patenta, biti obuhvaćena izumom koji je predmet tog patenta i

                           –

                              svaki se od navedenih aktivnih sastojaka mora moći konkretno identificirati s obzirom na sve elemente koje navedeni patent otkriva.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: engleski


title: Presuda Suda (treće vijeće) od 19. rujna 2018.#Surjit Singh Bedi protiv Bundesrepublik Deutschland i Bundesrepublik Deutschland in Prozessstandschaft für das Vereinigte Königreich von Großbritannien und Nordirland.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landesarbeitsgericht Hamm.#Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Direktiva 2000/78/EZ – Jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja – Članak 2. stavak 2. – Zabrana bilo kakve diskriminacije na temelju invaliditeta – Kolektivni ugovor o socijalnoj sigurnosti – Privremeni doplatak koji se isplaćuje bivšim civilnim zaposlenicima savezničkih snaga u Njemačkoj – Prestanak isplate tog doplatka kada predmetna osoba ispuni uvjete za prijevremenu starosnu mirovinu koja se na temelju zakonskog sustava mirovinskog osiguranja isplaćuje osobama s invaliditetom.#Predmet C-312/17.

text:
         PRESUDA SUDA (treće vijeće)
      19. rujna 2018. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Direktiva 2000/78/EZ – Jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja – Članak 2. stavak 2. – Zabrana bilo kakve diskriminacije na temelju invaliditeta – Kolektivni ugovor o socijalnoj sigurnosti – Privremeni doplatak koji se isplaćuje bivšim civilnim zaposlenicima savezničkih snaga u Njemačkoj – Prestanak isplate tog doplatka kada predmetna osoba ispuni uvjete za prijevremenu starosnu mirovinu koja se na temelju zakonskog sustava mirovinskog osiguranja isplaćuje osobama s invaliditetom”
      U predmetu C‑312/17,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Landesarbeitsgericht Bremen (Zemaljski radni sud u Hammu, Njemačka), odlukom od 28. ožujka 2017., koju je Sud zaprimio 29. svibnja 2017., u postupku

         Surjit Singh Bedi

      protiv

         Savezne Republike Njemačke,

         Bundesrepublik Deutschland in Prozessstandschaft für das Vereinigte Königreich von Großbritannien und Nordirland,

      SUD (treće vijeće),
      u sastavu: L. Bay Larsen, predsjednik vijeća, J. Malenovský, M. Safjan (izvjestitelj), D. Šváby i M. Vilaras, suci,
      nezavisna odvjetnica: E. Sharpston,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               –

               za njemačku vladu, T. Henze i J. Möller, u svojstvu agenata,

               –

               za Bundesrepublik Deutschland in Prozessstandschaft für das Vereinigte Königreich von Großbritannien und Nordirland, B. von Buchholz, Rechtsanwältin,

               –

               za Europsku komisiju, D. Martin i M. Kellerbauer, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 29. svibnja 2018.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 2. stavka 2. Direktive Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (SL 2000., L 303, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između Surjita Singha Bedija, s jedne strane, i Bundesrepublik Deutschland (Savezna Republika Njemačka) i Bundesrepublik Deutschland in Prozessstandschaft für das Vereinigte Königreich von Großbritannien und Nordirland (Savezna Republika Njemačka koja zastupanjem ostvaruje prava Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske), s druge strane, u vezi s prestankom isplate privremenog doplatka predviđenog kolektivnim ugovorom kada je predmetna osoba ispunila uvjete za prijevremenu starosnu mirovinu koja se na temelju zakonskog sustava mirovinskog osiguranja isplaćuje osobama s invaliditetom.

         Pravni okvir

            Pravo Unije

               3

               U skladu s uvodnim izjavama 8., 11. do 13. i 15. Direktive 2000/78:

                        „(8)

                        U Smjernicama za zapošljavanje u 2000. godini, usvojenima od strane Europskog vijeća u Helsinkiju 10. i 11. prosinca 1999., naglašena je potreba za jačanjem tržišta radne snage naklonjenog socijalnom uključivanju, oblikovanjem povezanog niza politika koje za cilj imaju borbu protiv diskriminacije skupina kao što su osobe s invaliditetom. U Smjernicama se također ističe potreba za pridavanjem posebne pozornosti pružanju potpore starijim radnicima kako bi se povećao njihov udio u ukupnoj radnoj snazi.

                  […]

                        (11)

                        Diskriminacija na temelju vjere ili uvjerenja, invaliditeta, dobi ili spolnog opredjeljenja [spolne orijentacije] može ugroziti ostvarivanje ciljeva postavljenih Ugovorom o EZ‑u, a posebice postizanje visoke razine zaposlenosti i socijalne zaštite, podizanje životnog standarda i kvalitete života, gospodarsku i društvenu koheziju i solidarnost te slobodno kretanje osoba.

                        (12)

                        Stoga bi […] svaka izravna ili neizravna diskriminacija na temelju vjere ili uvjerenja, invaliditeta, dobi ili spolnog opredjeljenja [spolne orijentacije], u pogledu područja koja obuhvaća ova Direktiva, trebala biti zabranjena na cijelom području Zajednice. Ta bi se zabrana diskriminacije trebala primjenjivati i na državljane trećih zemalja, ali ona ne obuhvaća razlike u postupanju na temelju državljanstva i ne dovodi u pitanje odredbe kojima se uređuje ulazak i boravak državljana trećih zemalja te njihov pristup zapošljavanju i obavljanju zanimanja.

                        (13)

                        Ova se Direktiva ne primjenjuje na sustave socijalnog osiguranja i socijalne zaštite, čija se davanja ne smatraju dohotkom u značenju koje se tom pojmu daje radi primjene članka 141. Ugovora o EZ‑u, kao ni na bilo koju vrstu plaćanja od strane države s ciljem osiguranja pristupa ili zadržavanja zaposlenja.

                  […]

                        (15)

                        Procjena činjenica na temelju kojih je moguće izvesti zaključak o postojanju izravne ili neizravne diskriminacije je pitanje u nadležnosti nacionalnih pravosudnih ili drugih nadležnih tijela, u skladu s pravilima nacionalnog prava ili prakse. Takva pravila posebice omogućuju utvrđivanje neizravne diskriminacije svim sredstvima, uključujući statističke dokaze.”

               4

               Članak 1. te direktive glasi:
               „Svrha ove Direktive je utvrditi opći okvir za borbu protiv diskriminacije na temelju vjere ili uvjerenja, invaliditeta, dobi ili spolnog opredjeljenja [spolne orijentacije] u vezi sa zapošljavanjem i obavljanjem zanimanja, kako bi se u državama članicama ostvarila primjena načela jednakog postupanja.”

               5

               Članak 2. stavci 1. i 2. navedene direktive predviđa:
               „1.   Za potrebe ove Direktive ‚načelo jednakog postupanja’ znači nepostojanje bilo kakve izravne ili neizravne diskriminacije na temelju bilo kojeg od razloga iz članka 1.
               2.   Za potrebe stavka 1.:

                        (a)

                        smatra se da se radi o izravnoj diskriminaciji u slučaju kada se prema jednoj osobi postupa lošije [nepovoljnije] nego [što se postupa ili se postupalo ili bi se postupalo] prema drugoj osobi […] u […] [usporedivoj situaciji], zbog bilo kojeg od razloga iz članka 1.;

                        (b)

                        smatra se da se radi o neizravnoj diskriminaciji u slučaju kada [ako] kakva naizgled neutralna odredba, mjerilo [kriterij] ili postupanje [praksa] dovede [može dovesti] u neravnopravan [posebno nepovoljan] položaj osobe određene vjere ili uvjerenja, invaliditeta, dobi ili spolnog opredjeljenja [spolne orijentacije], u usporedbi s ostalim osobama, osim u sljedećim slučajevima:

                                 i.

                                 ako su ta odredba, mjerilo [kriterij] ili postupanje [praksa] objektivno opravdani legitimnim ciljem, a sredstva za postizanje tog cilja su primjerena i nužna, ili

                                 ii.

                                 ako je, u pogledu osoba s invaliditetom, poslodavac ili bilo koja osoba ili organizacija na koju se ova Direktiva primjenjuje, dužna u skladu s nacionalnim zakonodavstvom, poduzeti odgovarajuće mjere u skladu s načelima iz članka 5., kako bi se uklonili nedostatci koje uzrokuje takva odredba, mjerilo [kriterij] ili postupanje [praksa].”

               6

               Članak 3. stavci 1. i 3. te direktive određuje:
               „1.   U granicama nadležnosti prenesenih na Zajednicu, ova se Direktiva primjenjuje na sve osobe, bilo u javnom ili privatnom sektoru, uključujući javna tijela, u odnosu na:
               […]

                        (c)

                        zapošljavanje i uvjete rada, uključujući otkaze i plaće;

                  […]
               3.   Ova direktiva ne primjenjuje se na isplate bilo koje vrste koje se provode iz javnih ili sličnih sustava, uključujući javne sustave socijalne sigurnosti [ili] socijalne zaštite.”

               7

               Članak 16. Direktive 2000/78 glasi kako slijedi:
               „Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi se:

                        (a)

                        ukinuli svi zakoni i drugi propisi koji su protivni načelu jednakog postupanja;

                        (b)

                        proglasile ništavim ili izmijenile sve odredbe koje su protivne načelu jednakog postupanja, u individualnim ili kolektivnim ugovorima, internim aktima poduzeća ili propisima kojima se uređuju samostalne djelatnosti i profesije te udruženja radnika [i] poslodavaca.”

            Njemačko pravo

               8

               Tarifvertrag zur sozialen Sicherung der Arbeitnehmer bei den Stationierungsstreitkräften im Gebiet der Bundesrepublik Deutschland (Kolektivni ugovor o socijalnoj sigurnosti zaposlenika snaga smještenih na državnom području Savezne Republike Njemačke), od 31. kolovoza 1971. (u daljnjem tekstu: TV SozSich), sklopljen je između Savezne Republike Njemačke i različitih sindikata s ciljem reguliranja uvjeta rada zaposlenika oružanih snaga smještenih na njezinu državnom području koji rade za države članice podrijetla, među kojima je Ujedinjena Kraljevina.

               9

               Članak 2. TV SozSich‑a, pod naslovom „Uvjeti prihvatljivosti”, glasi:
               „Na davanja predviđena ovim kolektivnim ugovorom imaju pravo zaposlenici:
               1.   kojima je otkazan ugovor o radu zbog smanjenja broja zaposlenika

                        (a)

                        koje je posljedica smanjenja vojnog osoblja,

                        (b)

                        koje je posljedica ukidanja baza ili jedinica ili njihova premještaja izvan područja sadašnjeg stalnog radnog mjesta zbog odluke koju je iz vojnih razloga donijelo hijerarhijski najviše vojno tijelo,

                  2.   ako u trenutku otkaza

                        (a)

                        u punom radnom vremenu rade najmanje godinu dana,

                        (b)

                        mogu dokazati da su najmanje pet godina radili, u smislu članka 8. [Tarifvertrag für die Arbeitnehmer bei den Stationierungsstreitkräften im Gebiet der Bundesrepublik Deutschland (Kolektivni ugovor zaposlenika oružanih snaga smještenih na državnom području Savezne Republike Njemačke), od 16. prosinca 1966. (u daljnjem tekstu: TV AL II)], ili [Tarifvertrag für die bei den Dienststellen, Unternehmen und sonstigen Einrichtungen der alliierten Behörden und der alliierten Streitkräfte im Gebiet von Berlin beschäftigten Arbeitnehmer (Kolektivni ugovor zaposlenika službi, poduzeća i drugih savezničkih upravnih tijela i savezničkih oružanih snaga u području Berlina), od 30. siječnja 1968. (u daljnjem tekstu: TV B II)], i koji su navršili 40 godina života,

                        (c)

                        imaju svoje trajno boravište u proteklih pet godina na mjesnom području primjene TV AL II ili TV B II,

                        (d)

                        ne ispunjavaju uvjete za starosnu mirovinu ili prijevremenu starosnu mirovinu u okviru zakonskog sustava mirovinskog osiguranja, i

                  3.   ako im nije ponuđeno nikakav drugi prihvatljivi posao u području primjene TV AL II […]”

               10

               Članak 4. TV SozSich‑a, pod naslovom „Privremeni doplatak”, propisuje:
               „1.   Privremeni doplatak isplaćuje se:

                        (a)

                        kao dodatak na plaću dobivenu za drugo zaposlenje izvan oružanih snaga smještenih na njemačkom državnom području,

                        (b)

                        kao dodatak na davanja Bundesanstalt für Arbeit [(Savezni ured za zapošljavanje, Njemačka)] koja se isplaćuju u slučaju nezaposlenosti ili stručnog osposobljavanja (doplatak za slučaj nezaposlenosti, socijalna pomoć nezaposlenima, doplatak za uzdržavanje),

                        (c)

                        kao dodatak na naknadu za slučaj bolesti koja se isplaćuje u sklopu zakonskog sustava zdravstvenog osiguranja zbog bolesti ili naknadu zbog invaliditeta koja se isplaćuje u sklopu zakonskog sustava osiguranja od nezgode u slučaju nesposobnosti za rad koja je posljedica nezgode na radu.

                  […]

                        (a)

                                 (1)

                                 Osnovica za izračun privremenog doplatka koji se isplaćuje kao dodatak na plaću dobivenu za drugo zaposlenje [(stavak 1. točka (a)] je osnovna plaća predviđena kolektivnim ugovorom u članku 16. točki 1. podtočki (a) TV AL II, koju je zaposlenik primao na dan otkaza za puni kalendarski mjesec na temelju redovne satnice predviđene njegovim ugovorom (formula za izračun: redovno tjedno radno vrijeme x 13: (3) […]

                        (a)

                        Zaposlenici koji su na da otkaza navršili
                        20 godina radnog staža (članak 8. TV AL II ili TV B II) i 55 godina života ili
                        25 godina radnog staža (članak 8. TV AL II ili TV B II) i 50 godina života
                        imaju pravo na privremeni doplatak u skladu sa stavcima 1. do 4. bez vremenskog ograničenja.

                  […]”

               11

               Članak 8. TV SozSich‑a pod naslovom „Isključenje plaćanja i povrat neopravdano isplaćenih privremenih doplataka i doprinosa za osiguranje” u stavku 1. točki (c) određuje:
               „Privremeni doplatak i doprinos za osiguranje ne isplaćuju se za razdoblja:
               […]

                        (c)

                        nakon mjeseca u kojem je zaposlenik ispunio uvjete za prijevremenu starosnu mirovinu ili invalidsku mirovinu na temelju zakonskog sustava mirovinskog osiguranja.”

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               12

               S. S. Bediju, rođenom 1954., priznat je teški invaliditet s razinom invaliditeta od 50 %.

               13

               Godine 1978. počeo je raditi za oružane snage Ujedinjene Kraljevine u Njemačkoj kao civilni zaposlenik, a naposljetku kao zaštitar u postaji u Münsteru (Njemačka). Na temelju odredbi njegova ugovora o radu primjenjivali su se na njegov radni odnos kolektivni ugovori zaposlenika oružanih snaga smještenih na njemačkom državnom području, u koje se ubraja i TV SozSich,.

               14

               S. S. Bediju otkazan je ugovor o radu s učinkom od 31. prosinca 2013. zbog zatvaranja postaje u Münsteru. Od 1. siječnja 2014. primao je privremeni doplatak predviđen člankom 4. TV SozSich‑a (u daljnjem tekstu: privremeni doplatak). Taj je doplatak u konačnici iznosio 1604,20 eura mjesečno.

               15

               Dana 1. ožujka 2014. S. S. Bedi počeo je raditi kao zaštitar kod privatnog trgovačkog društva te je od 1. travnja 2016. zaposlen u tom društvu u punom radnom vremenu.

               16

               Dopisom od 23. ožujka 2015. Savezna Republika Njemačka izvijestila je S. S. Bedija da od 1. svibnja 2015. ispunjava uvjete za dobivanje prijevremene starosne mirovine za osobe s teškim invaliditetom na temelju zakonskog sustava mirovinskog osiguranja te da, slijedom toga, ima pravo na privremeni doplatak koji se na temelju članka 8. stavka 1. točke (c) TV SozSich‑a prestaje isplaćivati 30. travnja 2015. Isplata tog doplatka prestala je na potonji datum.

               17

               U situaciji u kojoj se nalazio S. S. Bedi prijevremena starosna mirovina za osobe s teškim invaliditetom iznosila je 909,50 eura mjesečno, uz smanjenje od 10,80 % za 36 mjeseci u kojima je tu mirovinu primao prijevremeno. Gornja granica za dodatne naknade koje je mogao primati uz tu starosnu mirovinu a da pritom iznos potonje ne bude umanjen iznosila je 450 eura mjesečno za punu starosnu mirovinu. Gornje granice za naknadu koja se prima uz djelomičnu starosnu mirovinu, koja je također moguća u slučaju S. S. Bedija, iznosile su 2310 eura, 1750 eura i 1200 eura za djelomične starosne mirovine koje iznose, redom, jednu trećinu, 50 % i dvije trećine pune mirovine. U ovom slučaju S. S. Bedi mogao je primati djelomičnu mirovinu koja je iznosila dvije trećine takve mirovine.

               18

               S. S. Bedi podnio je Arbeitsgerichtu Münster (Radni sud u Münsteru, Njemačka) tužbu protiv Savezne Republike Njemačke, s jedne strane, kao stranke TV SozSich‑a i, s druge strane, na temelju članka 56. stavka 8. Sporazuma o dopuni Sporazuma od 19. lipnja 1951. između stranaka Sjevernoatlantskog ugovora koji se odnosi na status njihovih snaga u odnosu na strane snage smještene u Saveznoj Republici Njemačkoj, potpisanog 3. kolovoza 1959. i izmijenjenog 21. listopada 1971., 18. svibnja 1981. i 18. ožujka 1993., radi ostvarivanja prava Ujedinjene Kraljevine. Od tog je suda zahtijevao da utvrdi postojanje obveze da mu se i nakon 1. svibnja 2015. isplaćuje privremeni doplatak. Presudom dostavljenom 11. veljače 2016., Arbeitsgericht Münster (Radni sud u Münsteru) odbio je tužbu S. S. Bedija.

               19

               S. S. Bedi je protiv te presude uložio žalbu Landesarbeitsgerichtu Hamm (Zemaljski radni sud u Hammu, Njemačka). Zahtijevao je od tog suda da utvrdi postojanje obveze da mu se nastavi isplata privremenog doplatka kao i isplata tog doplatka od travnja 2016. do prosinca 2016.

               20

               Sud koji je uputio zahtjev pita krši li se člankom 8. stavkom 1. točkom (c) TV SozSich‑a zabrana diskriminacije na temelju invaliditeta iz članaka 1. i 16. Direktive 2000/78 u situaciji u kojoj radnik ispunjava uvjete za ostvarenje prava na prijevremenu starosnu mirovinu za osobe s teškim invaliditetom na temelju zakonskog sustava mirovinskog osiguranja.

               21

               Na temelju sudske prakse Bundesarbeitsgerichta (Savezni radni sud, Njemačka), člankom 8. stavkom 1. točkom (c) TV SozSich‑a ne uspostavlja se nikakva izravna ili neizravna diskriminacija predmetnih radnika. Naime, ta se odredba, s obzirom na uvjete za prijevremenu starosnu mirovinu, ne temelji na invaliditetu te je u svakom slučaju objektivno opravdana legitimnim ciljem, pri čemu su sredstva za njegovo postizanje primjerena i nužna.

               22

               Međutim, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, s obzirom na nedavnu sudsku praksu Suda, osobito presudu od 6. prosinca 2012., Odar (C‑152/11, EU:C:2012:772), diskriminacija nije isključena.

               23

               Sud koji je uputio zahtjev s tim u vezi ističe, među ostalim, da se kriterij predviđen člankom 8. stavkom 1. točkom (c) TV SozSich‑a odnosi na ostvarenje prava na prijevremenu starosnu mirovinu. Budući da nije bitno stvarno primanje starosne mirovine, nego samo pravo radnika na takvu mirovinu, TV SozSich uvijek dovodi do kraćeg razdoblja primanja privremenog doplatka za radnike s invaliditetom u odnosu na radnike bez invaliditeta. Međutim, početni položaj je isti za te dvije kategorije radnika s obzirom na to da im je poslodavac otkazao ugovor o radu i na to da, zbog poodmakle dobi i dugotrajnosti njihova radnog odnosa, moraju dobivati potporu radi održavanja primjerenog životnog standarda koji im je pružalo njihovo zaposlenje i prihodi od njega do trenutka kada počnu primati starosnu mirovinu na temelju zakonskog sustava mirovinskog osiguranja.

               24

               Upotrebom kao kriterija prava na prijevremenu starosnu mirovinu za osobe s teškim invaliditetom u kontekstu privremenog doplatka ugrozila bi se pogodnost koja se stječe dobivanjem takve mirovine, kojoj je svrha uvažavanje osobitih poteškoća i rizika s kojima se susreću radnici s teškim invaliditetom. Budući da se njome kompenziraju nedostaci koji su isključivo posljedica takvog invaliditeta, tu pogodnost ne treba uzeti u obzir prilikom usporedbe radnika s teškim invaliditetom i radnika bez invaliditeta, i njihova položaja u pogledu primanja privremenog doplatka. U suprotnom bi naknada koju je zakonodavac predvidio za osobite poteškoće koje doživljavaju osobe s teškim invaliditetom proizvodila učinke koji bi bili na njihovu štetu.

               25

               U tim je okolnostima Landesarbeitsgericht Hamm (Zemaljski radni sud u Hammu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „Treba li članak 2. stavak 2. Direktive [2000/78] tumačiti na način da mu se protivi odredba u kolektivnom ugovoru kojom je propisano da isplata privremenog doplatka, koji se isplaćuje u cilju osiguravanja dostatnih sredstava za život radnicima koji su izgubili posao, na temelju osnovne plaće utvrđene u kolektivnom ugovoru, do postizanja ekonomske sigurnosti ostvarenjem prava na mirovinu na temelju sustava zakonskog mirovinskog osiguranja, prestaje s ostvarenjem prava na prijevremenu starosnu mirovinu, i čija primjena ovisi o mogućnosti ostvarenja prava na prijevremenu starosnu mirovinu zbog invaliditeta?”

         O prethodnom pitanju

               26

               Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 2. stavak 2. Direktive 2000/78 tumačiti na način da mu se protive odredbe kolektivnog ugovora o prestanku isplate privremenog doplatka koji se isplaćuje u cilju osiguravanja dostatnih sredstava za život radniku koji je izgubio posao sve dok ne stekne pravo na starosnu mirovinu na temelju sustava zakonskog mirovinskog osiguranja ako taj radnik ispunjava uvjete za dobivanje prijevremene starosne mirovine koja je na temelju tog sustava predviđena za osobe s teškim invaliditetom.

               27

               U ovom slučaju TV SozSich je kolektivni ugovor sklopljen između Savezne Republike Njemačke i različitih sindikata o socijalnoj sigurnosti zaposlenika oružanih snaga smještenih na njemačkom državnom području.

               28

               Uvodno treba podsjetiti da, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, kako iz naslova i preambule tako i iz sadržaja i krajnjeg cilja Direktive 2000/78, proizlazi da se njome želi uspostaviti opći okvir koji bi svakoj osobi osigurao jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja, pružajući joj učinkovitu zaštitu od diskriminacije na temelju nekog od razloga iz njezina članka 1., među kojima je i invaliditet (vidjeti u tom smislu presude od 18. lipnja 2009., Hütter, C‑88/08, EU:C:2009:381, t. 33. i od 14. ožujka 2018., Stollwitzer, C‑482/16, EU:C:2018:180, t. 20.).

               29

               Kako bi se odgovorilo na pitanje koje je uputio nacionalni sud, najprije treba razmotriti pitanje ulaze li odredbe poput onih iz TV SozSich‑a o dodjeli privremenog doplatka, za koje se navodi da su diskriminatorne, u područje primjene Direktive 2000/78.

               30

               S tim u vezi, područje primjene te direktive treba shvatiti tako da, s obzirom na članak 3. stavak 1. točku (c) i stavak 3. navedene direktive, u vezi s uvodnom izjavom 13., ne obuhvaća sustave socijalne sigurnosti i socijalne zaštite čije se pogodnosti ne smatraju plaćom u smislu koji se tom pojmu pripisuje radi primjene članka 157. stavka 2. UFEU‑a (presude od 6. prosinca 2012., Dittrich i dr., C‑124/11, C‑125/11 i C‑143/11, EU:C:2012:771, t. 31. i od 2. lipnja 2016., C, C‑122/15, EU:C:2016:391, t. 20.).

               31

               Stoga treba utvrditi može li se privremeni doplatak poput onog predviđenog TV SozSich‑om smatrati plaćom u smislu članka 157. UFEU‑a.

               32

               U skladu s člankom 157. stavkom 2. UFEU‑a, „plaća” je redovita osnovna ili minimalna nadnica ili plaća te svako drugo primanje u gotovini ili u naravi koje radnik prima neposredno ili posredno od svojeg poslodavca u vezi sa zaposlenjem.

               33

               Iz sudske prakse proizlazi da pojam „plaća” u smislu članka 157. stavka 2. UFEU‑a treba široko tumačiti. On obuhvaća, među ostalim, sva primanja u novcu ili naravi, sadašnja ili buduća, pod uvjetom da ih je poslodavac odobrio radniku, bilo neizravno, na temelju njegova zaposlenja, bilo na temelju ugovora na radu, zakonodavnih odredbi ili dobrovoljno. Osim toga, okolnost da se određena plaćanja izvršavaju nakon prestanka radnog odnosa ne isključuje mogućnost da se prema naravi mogu smatrati plaćom u smislu gore navedenih odredbi (presude od 6. prosinca 2012., Dittrich i dr., C‑124/11, C‑125/11 i C‑143/11, EU:C:2012:771, t. 35. i od 2. lipnja 2016., C, C‑122/15, EU:C:2016:391, t. 21.).

               34

               Sud je također pojasnio da se među primanjima koja se mogu smatrati „plaćom” nalaze osobito primanja koja isplaćuje poslodavac s osnove radnog odnosa, a čiji je cilj radnicima osigurati izvor prihoda, iako u posebnim slučajevima ne obavljaju nikakvu djelatnost predviđenu ugovorom o radu. Osim toga, smatranje takvih primanja plaćom ne može biti dovedeno u pitanje zbog same činjenice da odgovaraju i ciljevima socijalne politike (presude od 9. prosinca 2004., Hlozek, C‑19/02, EU:C:2004:779, t. 39. i od 2. lipnja 2016., C, C‑122/15, EU:C:2016:391, t. 22.).

               35

               Nadalje, kad je riječ o naknadama koje poslodavac isplaćuje radniku prilikom otkaza, Sud je već utvrdio da su one oblik odgođene plaće na koju radnik ima pravo zbog svojeg zaposlenja, ali koja mu se isplaćuje u trenutku prestanka radnog odnosa kako bi mu se olakšala prilagodba na nove okolnosti koje su uzrokovane tim prestankom (presude od 17. svibnja 1990., Barber, C‑262/88, EU:C:1990:209, t. 13. i od 9. prosinca 2004., Hlozek, C‑19/02, EU:C:2004:779, t. 37.).

               36

               Usto, prema ustaljenoj sudskoj praksi, kako bi se ocijenilo ulazi li davanje u područje primjene članka 157. UFEU‑a, odlučujući kriterij može biti samo onaj na temelju kojeg se utvrđuje da je davanje isplaćeno radniku zbog njegova radnog odnosa koji ga povezuje s njegovim nekadašnjim poslodavcem, odnosno kriterij zaposlenja koji proizlazi iz same formulacije navedenog članka (vidjeti u tom smislu presude od 6. prosinca 2012., Dittrich i dr., C‑124/11, C‑125/11 i C‑143/11, EU:C:2012:771, t. 37. i od 24. studenoga 2016., Parris, C‑443/15, EU:C:2016:897, t. 34.).

               37

               U ovom slučaju, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je svrha privremenog doplatka omogućiti starijim radnicima s dugim radnim stažem, kojima je ugovor o radu otkazan zbog gospodarskog razloga i na zakonit način, da po završetku radnog odnosa primaju davanje u svrhu potpore. Cilj tog doplatka jest da se osigura životna egzistencija, olakšaju teškoće kao posljedica moguće niže plaće na novom radnom mjestu ili nezaposlenosti. Njegov cilj jest i poticanje radnika da ostane aktivan ulaženjem u novi radni odnos izvan sektora oružanih snaga smještenih u Njemačkoj. O tome je osobito riječ kada radnik, na svojem novom poslu, prima plaću nižu od one koju je primao na svojem poslu u tim oružanim snagama, čak nižu od doplatka za slučaj nezaposlenosti.

               38

               Sud koji je uputio zahtjev ističe da je privremeni doplatak posebno socijalno davanje financirano iz poreza, koje Savezna Republika Njemačka isplaćuje na temelju svojih obveza koje proizlaze iz TV SozSich‑a izvan radnog odnosa koji je postojao između radnika i njegove države zaposlenja. Međutim, taj sud navodi da Savezna Republika Njemačka taj doplatak isplaćuje za račun država podrijetla oružanih snaga smještenih na njemačkom državnom području.

               39

               U tim okolnostima, u ovom slučaju, treba smatrati da je taj doplatak S. S. Bediju isplaćivala Ujedinjena Kraljevina u svojstvu njegova poslodavca, kao što je to u pisanim očitovanjima navela Savezna Republika Njemačka koja zastupanjem ostvaruje prava Ujedinjene Kraljevine.

               40

               Nadalje, budući da je privremeni doplatak predviđen kolektivnim ugovorom poput TV SozSich‑a, koji se odnosi samo na posebnu kategoriju radnika, to jest zaposlenike oružanih snaga smještenih na njemačkom državnom području, taj doplatak uređen je ugovornim uglavcima iz radnog odnosa o kojima su se sporazumjeli radnik koji prima taj doplatak i poslodavac.

               41

               S tim u vezi, iznos tog doplatka izračunava se na temelju posljednje isplaćene plaće. Naime, kao što to navodi sud koji je uputio zahtjev, privremeni doplatak dodjeljuje se na temelju osnovne plaće koju je radnik primao na dan otkaza, u skladu s člankom 4. stavkom 3. točkom (a) podtočkom (1) TV SozSich‑a.

               42

               Iz toga slijedi da je privremeni doplatak sadašnje primanje u novcu koje poslodavac isplaćuje radniku u vezi sa zaposlenjem. Stoga je on „plaća” u smislu članka 157. stavka 2. UFEU‑a. Prema tome, taj doplatak ulazi u područje primjene Direktive 2000/78.

               43

               Zatim treba razmotriti uspostavlja li se člankom 8. stavkom 1. točkom (c) TV SozSich‑a diskriminacija na temelju invaliditeta, zabranjena Direktivom 2000/78.

               44

               U tom pogledu valja podsjetiti da, na temelju članka 2. stavka 1. te direktive, „načelo jednakog postupanja” znači nepostojanje bilo kakve izravne ili neizravne diskriminacije na temelju bilo kojeg od razloga iz članka 1. iste direktive, među kojima se nalazi, među ostalim, invaliditet.

               45

               Kad je riječ o postojanju izravne diskriminacije, prema članku 2. stavku 2. točki (a) Direktive 2000/78, smatra se da se radi o izravnoj diskriminaciji u slučaju kada se prema jednoj osobi postupa nepovoljnije nego prema drugoj osobi u usporedivoj situaciji zbog bilo kojeg od razloga iz članka 1. te direktive.

               46

               U ovom slučaju, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da i radnici s teškim invaliditetom i druge kategorije osoba imaju pravo na prijevremenu starosnu mirovinu na temelju njemačkog zakonskog sustava mirovinskog osiguranja.

               47

               Stoga se prestanak plaćanja privremenog doplatka u situaciji u kojoj predmetna osoba ispunjava uvjete za prijevremenu starosnu mirovinu ili invalidsku mirovinu na temelju zakonskog sustava mirovinskog osiguranja, u skladu s člankom 8. stavkom 1. točkom (c) TV SozSich‑a, ne odnosi isključivo na radnike s teškim invaliditetom.

               48

               U tim se okolnostima ne može smatrati da je tom odredbom uspostavljeno različito postupanje koje se izravno temelji na invaliditetu u smislu članka 1. u vezi s člankom 2. stavkom 2. točkom (a) Direktive 2000/78, s obzirom na to da se ona temelji na kriteriju koji nije neodvojivo povezan s invaliditetom (vidjeti u tom smislu presude od 11. travnja 2013., HK Danmark, C‑335/11 i C‑337/11, EU:C:2013:222, t. 72. i 74. i od 18. siječnja 2018., Ruiz Conejero, C‑270/16, EU:C:2018:17, t. 37.).

               49

               Kad je riječ o neizravnoj diskriminaciji, prije svega treba istaknuti da je članak 2. stavak 2. točka (b) podtočka ii. Direktive 2000/78 irelevantan u okolnostima glavnog predmeta s obzirom na to da se ne tvrdi da je njemački propis obvezivao poslodavca S. S. Bedija, osobu ili organizaciju na koju se ta direktiva primjenjuje da poduzme odgovarajuće mjere u smislu te odredbe kako bi se uklonili nedostatci koje uzrokuje primjena odredaba TV SozSich‑a o kojima je riječ u glavnom postupku.

               50

               Što se tiče članka 2. stavka 2. točke (b) podtočke i. Direktive 2000/78, ta odredba propisuje da se smatra da se radi o neizravnoj diskriminaciji ako kakva naizgled neutralna odredba, kriterij ili praksa može dovesti u posebno nepovoljan položaj osobe određene vjere ili uvjerenja, invaliditeta, dobi ili spolne orijentacije, u usporedbi s ostalim osobama, osim ako su ta odredba, kriterij ili praksa objektivno opravdani legitimnim ciljem, a sredstva za postizanje tog cilja su primjerena i nužna.

               51

               S tim u vezi sud koji je uputio zahtjev ističe da se radnicima s teškim invaliditetom dodjeljuje prijevremena starosna mirovina na temelju zakonskog sustava mirovinskog osiguranja, ovisno o njihovoj godini rođenja, te da stoga obično primaju privremeni doplatak od jedne do tri godine kraće od doplatka koji se dodjeljuje radnicima bez invaliditeta iste dobi prije nego što potonji ostvare pravo na prijevremenu starosnu mirovinu za dugotrajne osiguranike. U ovom slučaju, privremeni doplatak isplaćivan je S. S. Bediju samo do navršenih 60 godina i 8 mjeseci umjesto do navršene 63 godine do kad bi ga primao da nije imao teški invaliditet.

               52

               Međutim, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da su, s obzirom na smanjenje iznosa prijevremene starosne mirovine kao i gornjih granica dodatnih naknada koje radnik može primati uz takvu mirovinu, ukupni prihodi osobe s invaliditetom koja se nalazi u situaciji S. S. Bedija niži od ukupnih prihoda koji se sastoje od iznosa privremenog doplatka kojem se pribraja naknada isplaćena u okviru novog radnog odnosa koje bi primila osoba bez invaliditeta u istoj situaciji.

               53

               U tim okolnostima, treba utvrditi da je učinak članka 8. stavka 1. točke (c) TV SozSich‑a u predmetu poput onog iz glavnog postupka taj da su prihodi radnika s teškim invaliditetom, za razdoblje u kojem mu je isplaćivana prijevremena starosna mirovina, niži od prihoda radnika bez invaliditeta. Stoga proizlazi da pravilo predviđeno tom odredbom može dovesti u nepovoljniji položaj radnike s invaliditetom i tako dovesti do različitog postupanja koje se neizravno temelji na invaliditetu, u smislu članka 2. stavka 2. točke (b) Direktive 2000/78.

               54

               S tim u vezi, njemačka vlada i Savezna Republika Njemačka koja zastupanjem ostvaruje prava Ujedinjene Kraljevine ipak tvrde da se u pogledu datuma ostvarenja prava na prijevremenu starosnu mirovinu na temelju zakonskog sustava mirovinskog osiguranja radnici s teškim invaliditetom i radnici bez invaliditeta nalaze u objektivno različitim početnim položajima kad je riječ o njihovoj potrebi za privremenim doplatkom. Naime, za razliku od ovih drugih, onima prvima više nije potreban.

               55

               Međutim, iz sudske prakse Suda proizlazi da se radnici u dobnim skupinama blizu umirovljenja nalaze u situaciji usporedivoj s onom drugih radnika koji su dobili otkaz jer njihov radni odnos s poslodavcem prestaje zbog istog razloga i u istim okolnostima (vidjeti u tom smislu presudu od 6. prosinca 2012., Odar, C‑152/11, EU:C:2012:772, t. 61.).

               56

               Naime, pogodnost dodijeljena radnicima s teškim invaliditetom koja uključuje pravo zahtijevati starosnu mirovinu u dobi nižoj od one koja je određena za radnike bez invaliditeta ne dovodi ih u posebnu situaciju u odnosu na te radnike (vidjeti u tom smislu presudu od 6. prosinca 2012., Odar, C‑152/11, EU:C:2012:772, t. 62.).

               57

               Međutim, u ovom se slučaju članak 8. stavak 1. točka (c) TV SozSich‑a primjenjuje na radnike blizu dobi za umirovljenje koji su dobili otkaz. Slijedom toga se radnici s teškim invaliditetom s obzirom na članak 2. stavak 2. točku (b) Direktive 2000/78 nalaze u situaciji usporedivoj s onom radnika bez invaliditeta u istoj dobnoj skupini.

               58

               Stoga, u skladu s tom odredbom, treba ispitati je li različito postupanje između tih dviju kategorija radnika objektivno i razumno opravdano legitimnim ciljem, jesu li sredstva za njegovo postizanje primjerena i ne prekoračuju li ono što je nužno za postizanje cilja koji se želi ostvariti.

               59

               Potrebno je u tom pogledu podsjetiti da u pravu Unije, kako ono sada stoji, države članice kao i, ako je primjenjivo, socijalni partneri na nacionalnom nivou, raspolažu širokom marginom prosudbe ne samo pri odabiru cilja utvrđenog u, među ostalim, području socijalne politike i politike zapošljavanja, već i pri određivanju mjera za njegovo ostvarenje (presude od 16. listopada 2007., Palacios de la Villa, C‑411/05, EU:C:2007:604, t. 68. i od 26. rujna 2013., Dansk Jurist- og Økonomforbund, C‑546/11, EU:C:2013:603, t. 50.).

               60

               U ovom se slučaju, kao što to proizlazi iz točke 37. ove presude, odredbama koje uređuju isplatu privremenog doplatka, predviđenima TV SozSich‑om, želi barem djelomično kompenzirati gubitak prihoda prouzročen otkazom i olakšati ponovno uključivanje na tržište rada predmetnih osoba. U tom kontekstu, postojanje prava na prijevremenu starosnu mirovinu na temelju zakonskog sustava mirovinskog osiguranja predmetnoj osobi jamči prihod s obzirom na koji nastavak isplate privremenog doplatka ne mora biti neophodan za zaštitu te osobe.

               61

               Stoga treba zaključiti da se u predmetu poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku dodjela naknade za budućnost radnicima koji su dobili otkaz i potpora za njihovo ponovno uključivanje na tržište rada, uzimajući u obzir nužnost pravedne raspodjele ograničenih financijskih sredstava, mogu smatrati legitimnim ciljevima u smislu članka 2. stavka 2. točke (b) podtočke (i) Direktive 2000/78 (vidjeti u tom smislu presudu od 6. prosinca 2012., Odar, C‑152/11, EU:C:2012:772, t. 42. i 43.).

               62

               U tim okolnostima treba priznati da se za te ciljeve, načelno, treba smatrati da „objektivno i razumno” mogu opravdati različito postupanje na temelju invaliditeta.

               63

               Treba razmotriti i jesu li sredstva za postizanje tih ciljeva primjerena i nužna i ne prekoračuju li ono što je nužno za postizanje cilja koji se želi ostvariti.

               64

               Kad je riječ o primjerenosti predmetnih odredaba TV SozSich‑a, treba istaknuti da prestanak isplate privremenog doplatka radnicima koji primaju prijevremenu starosnu mirovinu nije nerazuman s obzirom na cilj tog doplatka koji se sastoji u pružanju privremene potpore nakon prestanka radnog odnosa, koju poslodavac pruža po vlastitom nahođenju zbog prijašnjeg radnog odnosa sve dok radnik ne stekne ekonomsku sigurnost koja proizlazi iz prava na starosnu mirovinu na temelju zakonskog sustava mirovinskog osiguranja.

               65

               Stoga treba zaključiti da odredba poput članka 8. stavka 1. točke (c) TV SozSich‑a nije očito neprimjerena za postizanje legitimnog cilja politike zapošljavanja kao što je ona koju provode njemački socijalni partneri.

               66

               Kako bi se ispitalo prekoračuje li ta odredba ono što je nužno za postizanje ciljeva koji se žele ostvariti, tu odredbu treba smjestiti u njezin kontekst i uzeti u obzir štetu koju može nanijeti osobama na koje se odnosi (vidjeti u tom smislu presudu od 6. prosinca 2012., Odar, C‑152/11, EU:C:2012:772, t. 65.).

               67

               Kad je riječ o kontekstu članka 8. stavka 1. točke (c) TV SozSich‑a, njemačka vlada tvrdi da socijalni partneri u kolektivnim ugovorima nisu dužni odabrati najpravednije, najrazumnije ili najprimjerenije rješenje. Oni u skladu s člankom 28. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) uživaju povlastice slobode kolektivnog pregovaranja.

               68

               Prema sudskoj praksi Suda, priroda mjera donesenih na temelju kolektivnog ugovora razlikuje se od prirode onih koje su države članice donijele jednostrano zakonom ili drugim propisima jer su socijalni partneri, ostvarujući svoje temeljno pravo na kolektivno pregovaranje priznato člankom 28. Povelje, pažljivo uspostavili ravnotežu između vlastitih interesa (presuda od 8. rujna 2011., Hennigs i Mai, C‑297/10 i C‑298/10, EU:C:2011:560, t. 66. i navedena sudska praksa).

               69

               Ako se na pravo na kolektivno pregovaranje iz članka 28. Povelje primjenjuju odredbe prava Unije, ono se u području primjene tog prava mora ostvarivati u skladu s njim (presuda od 8. rujna 2011., Hennigs i Mai, C‑297/10 i C‑298/10, EU:C:2011:560, t. 67. i navedena sudska praksa).

               70

               Stoga, kada donose mjere koje ulaze u područje primjene te direktive, socijalni partneri moraju poštovati navedenu direktivu (vidjeti u tom smislu presude od 8. rujna 2011., Hennigs i Mai, C‑297/10 i C‑298/10, EU:C:2011:560, t. 68. i od 12. prosinca 2013., Hay, C‑267/12, EU:C:2013:823, t. 27.).

               71

               Osim toga, treba podsjetiti da u skladu s člankom 16. Direktive 2000/78 države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi se proglasile ništavim ili izmijenile sve odredbe koje su protivne načelu jednakog postupanja u, među ostalim, individualnim ili kolektivnim ugovorima.

               72

               Što se tiče nepovoljnog položaja u koji primjena članka 8. stavka 1. točke (c) TV SozSich‑a može dovesti osobe na koje se odnosi, treba istaknuti da se prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev kriterij iz te odredbe u pogledu prestanka prava na isplatu privremenog doplatka odnosi na ostvarenje prava na prijevremenu starosnu mirovinu, pri čemu je nebitno prima li doista konkretna osoba starosnu mirovinu ili je zatražila da joj se isplaćuje. Slijedom toga, kao što je to nezavisna odvjetnica istaknula u točki 52. svojeg mišljenja, isplata privremenog doplatka se automatski ukida.

               73

               Točno je da se radnik s teškim invaliditetom može naći u situaciji u kojoj zbog sebi svojstvenih razloga radije prima prijevremenu starosnu mirovinu iako, kao što proizlazi iz točke 52. ove presude, primjena članka 8. stavka 1. točke (c) TV SozSich‑a u načelu dovodi do toga da prihodi tog radnika, kada ispunjava uvjete za primanje takve starosne mirovine, nisu jednaki onima radnika bez invaliditeta koji prima privremeni doplatak.

               74

               Međutim, kao što je to nezavisna odvjetnica istaknula u točki 54. svojeg mišljenja, za razliku od radnika bez invaliditeta, radnik s teškim invaliditetom ne može, čak i ako to želi, nastaviti raditi i usto primati privremeni doplatak do dobivanja prijevremene starosne mirovine.

               75

               Treba dodati da osobe s teškim invaliditetom imaju posebne potrebe kako u pogledu zaštite koju zahtijeva njihovo stanje tako i u pogledu nužnosti predviđanja njegova mogućeg pogoršanja. Stoga treba uzeti u obzir rizik da će osobe s teškim invaliditetom imati nesmanjene financijske potrebe zbog svojeg invaliditeta i/ili da će im, sa starenjem, financijske potrebe rasti (vidjeti u tom smislu presudu od 6. prosinca 2012., Odar, C‑152/11, EU:C:2012:772, t. 69.).

               76

               Stoga su socijalni partneri, nastojeći ostvariti legitimne ciljeve koji uključuju dodjelu naknade za budućnost radnicima koji su dobili otkaz i potporu za njihovo ponovno uključivanje na tržište rada, uzimajući u obzir nužnost pravedne raspodjele ograničenih financijskih sredstava, propustili uzeti u obzir relevantne čimbenike koji se osobito tiču radnika s teškim invaliditetom.

               77

               Stoga se člankom 8. stavkom 1. točkom (c) TV SozSich‑a nanosi prekomjerna šteta legitimnim interesima radnika s teškim invaliditetom i tako prekoračuje ono što je nužno za postizanje ciljeva socijalne politike koje žele ostvariti njemački socijalni partneri.

               78

               Zbog toga razlika u postupanju koja proizlazi iz te odredbe TV SozSich‑a ne može biti opravdana na temelju članka 2. stavka 2. točke (b) podtočke i. Direktive 2000/78.

               79

               S obzirom na sve prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje treba odgovoriti tako da članak 2. stavak 2. Direktive 2000/78 treba tumačiti na način da mu se, u predmetu poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, protive odredbe kolektivnog ugovora o prestanku isplate privremenog doplatka koji se isplaćuje u cilju osiguravanja dostatnih sredstava za život radniku koji je izgubio posao sve dok ne stekne pravo na starosnu mirovinu na temelju sustava zakonskog mirovinskog osiguranja, ako taj radnik ispunjava uvjete za dobivanje prijevremene starosne mirovine koja je na temelju tog sustava predviđena za osobe s teškim invaliditetom.

         Troškovi

               80

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenog, Sud (treće vijeće) odlučuje:

                     Članak 2. stavak 2. Direktive Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja treba tumačiti na način da mu se, u predmetu poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, protive odredbe kolektivnog ugovora o prestanku isplate privremenog doplatka koji se isplaćuje u cilju osiguravanja dostatnih sredstava za život radniku koji je izgubio posao sve dok ne stekne pravo na starosnu mirovinu na temelju sustava zakonskog mirovinskog osiguranja ako taj radnik ispunjava uvjete za dobivanje prijevremene starosne mirovine koja je na temelju tog sustava predviđena za osobe s teškim invaliditetom.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 26. rujna 2018.#Koninklijke Philips NV i Philips France protiv Europske komisije.#Žalba – Zabranjeni sporazum – Europsko tržište čipova za pametne kartice – Mreža bilateralnih kontakata – Razmjena osjetljivih poslovnih informacija – Ograničenje tržišnog natjecanja ‚s obzirom na cilj’ – Jedinstvena i trajna povreda – Sudjelovanje u povredi i znanje sudionika dijela bilateralnih kontakata o drugim bilateralnim kontaktima – Sudski nadzor.#Predmet C-98/17 P.