title: predmet C-745/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. listopada 2019. uputio Sofiyski rayonen sad (Bugarska) – PH, OI protiv „Еurobank Bulgaria” АD

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/35

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. listopada 2019. uputio Sofiyski rayonen sad (Bugarska) – PH, OI protiv „Еurobank Bulgaria” АD
      (predmet C-745/19)
      (2019/C 413/42)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sofiyski rayonen sad

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: PH, OI

         Tuženik:„Еurobank Bulgaria” АD

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Može li nacionalni sud, ako se ispostavi da je odredba koja se odnosi na jednostranu izmjenu kamatne stope u ugovoru o zajmu sklopljenom između poduzetnika i potrošača nepoštena, pretpostaviti da su kamate koje treba platiti u skladu s ugovorom (unatoč drukčijem sporazumu u izvornom ugovoru) utvrđene u fiksnom iznosu u trenutku isplate zajma?

                  2.

                  Ako je odgovor na prvo pitanje negativan: može li nacionalni sud, ako postoji nepoštena odredba kojom se promjenjiva kamatna stopa ne utvrđuje prema zakonitoj metodi, uopće dosuditi kamate?

                  3.

                  Na koji način na odgovor na prva dva pitanja utječe činjenica da je potrošač tijekom otplate zajma pristao na primjenu metode obračuna kamatne stope koja ne sadržava nepoštene odredbe?


title: predmet C-787/19: Tužba podnesena 23. listopada 2019. – Europska komisija protiv Republike Austrije

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/36

      Tužba podnesena 23. listopada 2019. – Europska komisija protiv Republike Austrije
      (predmet C-787/19)
      (2019/C 413/43)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: J. Jokubauskaitė i M. Wasmeier, agenti)

         Tuženik: Republika Austrija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je Republika Austrija povrijedila svoje obveze iz članka 73. i članaka 306. do 310. Direktive 2006/112/EZ Vijeća od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1), time što je putničke usluge koje se pružaju poreznim obveznicima koji ih koriste za svoje poduzeće isključila iz sustava PDV-a primjenjivog na putničke agente i time što je putničkim agentima, ukoliko se taj posebni sustav na njih primjenjuje, dopustila da poreznu osnovicu PDV-a za grupe usluga i sve usluge pružene u poreznom razdoblju paušalno određuju.

                  —

                  Republici Austriji naloži snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužitelj ističe da sustav predviđen u Austriji za obračun PDV-a na putničke usluge nije u skladu s Direktivom 2006/112. Tom se direktivom u člancima 306. do 310. propisuje poseban sustav prema kojem se putničke usluge koje putnički agent pruža kupcu smatraju jedinstvenom uslugom. Austrijskim pravom nedopušteno se od toga odstupa.
      Kao prvo, nije dopušteno iz primjene ovog posebnog sustava isključiti porezne obveznike koji koriste putničke usluge za svoje poduzeće. Sud je već u svojoj presudi od 26. rujna 2013., Komisija/Španjolska (C-189/11, EU:C:2013:587), presudio da se navedeni posebni sustav ne primjenjuje samo na usluge pružene privatnim krajnjim potrošačima, nego i na usluge pružene poduzećima poreznim obveznicima. Države članice nemaju mogućnost ograničiti primjenu tog sustava na prvonavedenu kategoriju. To je Sud još jednom potvrdio u svojoj presudi od 8. veljače 2018., Komisija/Njemačka (C-380/16, EU:C:2018:76).
      Kao drugo, metoda obračuna propisana austrijskim zakonom o porezu na promet nije u skladu s Direktivom 2006/112. U skladu s njezinim člankom 73. i člancima 306. do 310. porezna osnovica mora se utvrditi zasebno za svako putovanje. Međutim, austrijskim pravom dopušten je paušalni obračun marže dobiti za „grupe usluga” ili za sva putovanja u određenom vremenskom razdoblju. Sud je u prethodno navedenim presudama također utvrdio da takav paušalni obračun nije u skladu sa zajedničkim sustavom PDV-a.

         (1)  (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: predmet T-586/14 RENV: Presuda Općeg suda od 24. rujna 2019. – Xinyi PV Products (Anhui) Holdings protiv Komisije („Damping – Uvoz solarnog stakla podrijetlom iz Kine – Članak 2. stavak 7. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 1225/2009 (koji je postao članak 2. stavak 7. točke (b) i (c) Uredbe (EU) 2016/1036) – Tretman tržišnog gospodarstva – Pojam ‚značajni poremećaji troškova proizvodnje i financijske situacije poduzeća’ – Porezne olakšice – Očita pogreška u ocjeni”)

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/38

      Presuda Općeg suda od 24. rujna 2019. – Xinyi PV Products (Anhui) Holdings protiv Komisije
      (predmet T-586/14 RENV) (1)

      („Damping - Uvoz solarnog stakla podrijetlom iz Kine - Članak 2. stavak 7. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 1225/2009 (koji je postao članak 2. stavak 7. točke (b) i (c) Uredbe (EU) 2016/1036) - Tretman tržišnog gospodarstva - Pojam ‚značajni poremećaji troškova proizvodnje i financijske situacije poduzeća’ - Porezne olakšice - Očita pogreška u ocjeni”)
      (2019/C 413/45)
      Jezik postupka: engleski

            Stranke

         Tužitelj: Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd (Anhui, Kina) (zastupnik: Y. Melin, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: L. Flynn i T. Maxian Rusche, agenti)

         Intervenijent u potporu tuženiku: GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH (Tschernitz, Njemačka) (zastupnik: R. MacLean, odvjetnik)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 470/2014 оd 13. svibnja 2014. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe na uvoz solarnog stakla podrijetlom iz Narodne Republike Kine (SL 2014., L 142, str. 1.).

         Izreka

                  1.

                     Poništava se Provedbena uredba Komisije (EU) br. 470/2014 оd 13. svibnja 2014. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe na uvoz solarnog stakla podrijetlom iz Narodne Republike Kine.

                  2.

                     Europska komisija snosit će vlastite i troškove društva Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd, osim troškova nastalih intervencijom.

                  3.

                     GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH osim vlastitih, snosit će i troškove društva Xinyi PV Products (Anhui) Holdings nastale njegovom intervencijom.

         (1)  SL C 372, 20. 10. 2014.


title: predmeti T-755/15 i T-759/15: Presuda Općeg suda od 24. rujna 2019. – Luksemburg i Fiat Chrysler Finance Europe protiv Komisije („Državne potpore – Potpora koju je proveo Luksemburg – Odluka kojom se potpora proglašava protuzakonitom i nespojivom s unutarnjim tržištem i nalaže njezin povrat – Prethodna porezna presuda (tax ruling) – Prednost – Načelo tržišnih uvjeta – Selektivnost – Presumpcija – Ograničenje tržišnog natjecanja – Povrat”)

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/39

      Presuda Općeg suda od 24. rujna 2019. – Luksemburg i Fiat Chrysler Finance Europe protiv Komisije
      (predmeti T-755/15 i T-759/15) (1)

      („Državne potpore - Potpora koju je proveo Luksemburg - Odluka kojom se potpora proglašava protuzakonitom i nespojivom s unutarnjim tržištem i nalaže njezin povrat - Prethodna porezna presuda (tax ruling) - Prednost - Načelo tržišnih uvjeta - Selektivnost - Presumpcija - Ograničenje tržišnog natjecanja - Povrat”)
      (2019/C 413/46)
      Jezici postupka: francuski i engleski

         Stranke

         Tužitelj u predmetu T-755/15: Veliko Vojvodstvo Luksemburg (zastupnici: u početku D. Holderer i T. Uri, a zatim T. Uri, agenti, u početku uz asistenciju D. Waelbroecka, S. Naudina i A. Steichena, a zatim D. Waelbroecka i A. Steichena, odvjetnika)

         Tužitelj u predmetu T-759/15: Fiat Chrysler Finance Europe (Luxembourg, Luksemburg) (zastupnici: J. Rodríguez, solicitor, G. Maisto i M. Engel, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: P.-J. Loewenthal i B. Stromsky, agenti)

         Intervenijent u potporu tužiteljima: Irska (zastupnici u predmetu T-755/15: u početku E. Creedon, G. Hodge i A. Joyce, a zatim G. Hodge, M. Browne i A. Joyce, i naposljetku A. Joyce i J. Quaney, agenti, uz asistenciju P. Gallaghera, M. Collinsa, SC, B. Dohertyja i S. Kingstona, barristers, i, u predmetu T-759/15: u početku E. Creedon, G. Hodge, K. Duggan i A. Joyce, a zatim G. Hodge, K. Duggan, M. Browne i A. Joyce, te naposljetku A. Joyce i J. Quaney, agenti, uz asistenciju M. Collinsa, P. Gallaghera, SC, te S. Kingstona i B. Dohertyja, barristers)

         Predmet

      Zahtjevi podneseni na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Komisije (EU) 2016/2326 od 21. listopada 2015. o državnoj potpori SA.38375 (2014/C ex 2014/NN) koju je dodijelio Luksemburg u korist društva Fiat (SL 2016., L 351, str. 1.).

         Izreka

                  1.

                     Predmeti T-755/15 i T-759/15 spajaju se u svrhu presude.

                  2.

                     Tužbe se odbijaju.

                  3.

                     Veliko Vojvodstvo Luksemburg snosit će, osim vlastitih troškova, troškove Europske komisije u predmetu T-755/15.

                  4.

                     Društvo Fiat Chrysler Finance Europe snosit će, osim vlastitih troškova, troškove Europske komisije u predmetu T-759/15.

                  5.

                     Irska će snositi vlastite troškove.

         (1)  SL C 59, 15. 2. 2016.


title: predmeti T-760/15 i T-636/16: Presuda Općeg suda od 24. rujna 2019. – Nizozemska i dr. protiv Komisije („Državne potpore – Potpore koje je provela Nizozemska – Odluka kojom se potpora proglašava protuzakonitom i protivnom unutarnjem tržištu i nalaže njezin povrat – Porezno mišljenje (tax ruling) – Transferna cijena – Izračunavanje porezne osnovice – Načelo tržišnih uvjeta – Prednost – Referentni sustav – Porezna i procesna autonomija država članica”)

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/40

      Presuda Općeg suda od 24. rujna 2019. – Nizozemska i dr. protiv Komisije
      (predmeti T-760/15 i T-636/16) (1)

      („Državne potpore - Potpore koje je provela Nizozemska - Odluka kojom se potpora proglašava protuzakonitom i protivnom unutarnjem tržištu i nalaže njezin povrat - Porezno mišljenje (tax ruling) - Transferna cijena - Izračunavanje porezne osnovice - Načelo tržišnih uvjeta - Prednost - Referentni sustav - Porezna i procesna autonomija država članica”)
      (2019/C 413/47)
      Jezici postupka: nizozemski i engleski

         Stranke

         Tužitelj u predmetu T-760/15: Kraljevina Nizozemska (zastupnici: u početku M. Bulterman, B. Koopman, M. de Ree i M. Noort, a zatim M. Bulterman, M. de Ree i M. Noort, agenti)

         Tužitelji u predmetu T-636/16: Starbucks Corp. (Seattle, Washington, Sjedinjene Američke Države), Starbucks Manufacturing Emea BV (Amsterdam, Nizozemska) (zastupnici: S. Verschuur, M. Petite i M. Stroungi, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici u predmetu T-760/15: u početku P-J. Loewenthal i B. Stromsky, a zatim P-J. Loewenthal i F. Tomat, agenti, i, u predmetu T-636/16: P-J. Loewenthal i F. Tomat, agenti)

         Intervenijent u potporu tužitelju u predmetu T-760/15: Irska (zastupnici: u početku E. Creedon, G. Hodge, K. Duggan i A. Joyce, a zatim G. Hodge, A. Joyce, K. Duggan, M. Browne i J. Quaney, agenti, uz asistenciju M. Collinsa, P. Gallaghera, SC, te B. Dohertya i S. Kingstona, barristers)

         Predmet

      Zahtjevi na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Komisije (EU) 2017/502 od 21. listopada 2015. o državnoj potpori SA.38374 (2014/C, ex 2014/NN) koju je Nizozemska provela u korist Starbucksa (SL 2017., L 83, str. 38.).

         Izreka

                  1.

                     Predmeti T-760/15 i T-636/16 spajaju se u svrhu presude.

                  2.

                     Poništava se Odluka Komisije (EU) 2017/502 od 21. listopada 2015. o državnoj potpori SA.38374 (2014/C, ex 2014/NN) koju je Nizozemska provela u korist Starbucksa.

                  3.

                     Europska komisija snosit će vlastite troškove i troškove Kraljevine Nizozemske i društava Starbucks Corp. i Starbucks Manufacturing Emea BV.

                  4.

                     Irska će snositi vlastite troškove.

         (1)  SL C 59, 15. 2. 2016.


title: predmet T-105/17: Presuda Općeg suda od 24. rujna 2019. – HSBC Holdings i dr. protiv Komisije („Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Sektor kamatnih izvedenica denominiranih u eurima – Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u – Manipulacija referentnim međubankovnim stopama Euribora – Razmjena povjerljivih informacija – Ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj – Jedinstvena i trajna povreda – Novčane kazne – Osnovni iznos – Vrijednost prodaje – Članak 23. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 1/2003 – Obveza obrazlaganja”)

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/41

      Presuda Općeg suda od 24. rujna 2019. – HSBC Holdings i dr. protiv Komisije
      (predmet T-105/17) (1)

      („Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Sektor kamatnih izvedenica denominiranih u eurima - Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u - Manipulacija referentnim međubankovnim stopama Euribora - Razmjena povjerljivih informacija - Ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj - Jedinstvena i trajna povreda - Novčane kazne - Osnovni iznos - Vrijednost prodaje - Članak 23. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 1/2003 - Obveza obrazlaganja”)
      (2019/C 413/48)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: HSBC Holdings plc (London, Ujedinjena Kraljevina), HSBC Bank plc (London), HSBC France (Pariz, Francuska) (zastupnici: K. Bacon, QC, D. Bailey, barrister, M. Simpson, solicitor, i Y. Anselin i C. Angeli, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: M. Farley, B. Mongin i F. van Schaik, agenti, uz asistenciju B. Laska, barristera)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za djelomično poništenje Odluke Komisije C (2016) 8530 final od 7. prosinca 2016. u vezi s postupkom na temelju članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u (Predmet AT.39914 – Euro Interest Rate Derivatives), s jedne strane, te za preinaku iznosa novčane kazne izrečene tužiteljima, s druge strane.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se članak 2. točka (b) Odluke Komisije C(2016) 8530 final od 7. prosinca 2016. u vezi s postupkom na temelju članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u (Predmet AT.39914 – Euro Interest Rate Derivatives).

                  2.

                     Tužba se odbija u preostalom dijelu.

                  3.

                     Društvima HSBC Holdings plc, HSBC Bank plc i HSBC France nalaže se snošenje vlastitih troškova.

                  4.

                     Europskoj komisiji nalaže se snošenje vlastitih troškova.

         (1)  SL C 112, 10. 4. 2017.


title: predmet T-628/18: Presuda Općeg suda od 17. listopada 2019. – E.I. Papadopoulos protiv EUIPO-a – Europastry (fripan VIENNOISERIE CAPRICE Pur Beurre) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije fripan VIENNOISERIE CAPRICE Pur Beurre – Raniji figurativni žig Europske unije Caprice – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/50

      Presuda Općeg suda od 17. listopada 2019. – E.I. Papadopoulos protiv EUIPO-a – Europastry (fripan VIENNOISERIE CAPRICE Pur Beurre)
      (predmet T-628/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije fripan VIENNOISERIE CAPRICE Pur Beurre - Raniji figurativni žig Europske unije Caprice - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)
      (2019/C 432/58)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Viomichania mpiskoton kai eidon diatrofis E.I. Papadopoulos SA (Moschato-Tavros, Grčka) (zastupnici: C. Chrysanthis, P. V. Chardalia i A. Vasilogamvrou, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: L. Lapinskaite, S. Palmero Cabezas i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Europastry, SA (Sant Cugat del Vallès, Španjolska) (zastupnik: L. Estropá Navarro, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 8. kolovoza 2018. (predmet R 493/2018-5), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Viomichania mpiskoton kai eidon diatrofis E.I. Papadopoulos i Europastry.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu Viomichania mpiskoton kai eidon diatrofis E. I. Papadopoulos SA nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 455, 17. 12. 2018.


title: predmet T-764/19: Tužba podnesena 8. studenoga 2019. – Keller Holdings protiv Komisije

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/40

      Tužba podnesena 8. studenoga 2019. – Keller Holdings protiv Komisije
      (predmet T-764/19)
      (2020/C 45/38)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Keller Holdings Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: M. Whitehouse i P. Halford, Solicitors)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Komisije (EU) 2019/1352 оd 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu izuzeća financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC) (SL 2019., L 216, str. 1.);

                  —

                  podredno, poništi članak 2. pobijane odluke u dijelu u kojem se njime povrjeđuje tužiteljeva sloboda poslovnog nastana iz članka 49. UFEU-a; i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje tužiteljevih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe jedanaest tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava i/ili očitu pogrešku u ocjeni kada je zaključila da je sustav izuzeća financiranja unutar grupacija (u daljnjem tekstu: osporena mjera) doveo do ekonomske prednosti u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava i/ili očitu pogrešku u ocjeni prilikom utvrđivanja referentnog sustava za potrebe analize „selektivnosti”.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogreške koje se tiču prava i očite pogreške u ocjeni kada je pogrešno odnosno nepotpuno utvrdila, te pogrešno razumjela, relevantne ciljeve referentnog sustava koji je izabrala.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogreške koje se tiču prava i/ili očite pogreške u ocjeni kada je utvrdila da se osporenom mjerom odstupa od referentnog sustava koji je izabrala.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogreške koje se tiču prava i/ili očite pogreške u ocjeni kada je osporenu mjeru pogrešno okvalificirala kao prima facie selektivnu, pogrešno smatrajući da dovodi do različitog postupanja s poduzetnicima u pravno i činjenično usporedivim situacijama.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava kada je prilikom ocjene selektivnosti osporene mjere u obzir uzela Direktivu Vijeća (EU) 2016/1164 (1), s obzirom na to da je taj instrument stupio na snagu tek nakon kraja razdoblja u kojem je Komisija odlučila da osporena mjera predstavlja državnu potporu.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da pobijana odluka predstavlja Komisijinu zlouporabu ovlasti koja je u suprotnosti s poreznom suverenošću Ujedinjenje Kraljevine.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila očite pogreške u ocjeni kada je utvrdila da se navodno odstupanje ne može opravdati s obzirom na oporezivanje netrgovinske financijske dobiti ostvarene od kvalificiranih kreditnih odnosa koja je prima facie obuhvaćena odjeljkom 371.EB (aktivnosti u Ujedinjenoj Kraljevini) Taxation (International and Other Provisions) Acta 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.). Kad je riječ o izuzećima u vezi s „kvalificiranim sredstvima” ili „dobiti koja proizlazi iz jednakih kamata”, Komisijinoj odluci također nedostaje obrazloženje u pogledu njihove opravdanosti odnosno neopravdanosti.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na Komisijinoj povredi članka 108. stavka 2. UFEU-a i članka 6. Uredbe (EU) 2015/1589 (2) te povredi dužnosti dobre uprave iz članka 41. Povelje o temeljnim pravima. Konkretno, u odluci o pokretanju postupka nije navela da dvoji o opravdanosti „75-postotnog izuzeća” iz odjeljka 371.ID Taxation (International and Other Provisions) Acta 2010 kako bi izbjegla praktične poteškoće do kojih dovodi analiza značajnih dužnosti zaposlenika u vezi s kreditiranjem unutar grupacije, kao što je pružanje zainteresiranim strankama odgovarajuće mogućnosti da na to daju svoja očitovanja; propustila je, tijekom istrage, pozvati zainteresirane stranke da se u tom pogledu očituju; te je u pobijanoj odluci odlučila zanemariti takva očitovanja koja su zainteresirane stranke u tom pogledu zapravo dale. Slijedom toga, pobijana odluka je ništava.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava kada je odlučila da oporezivanje društva iz Ujedinjene Kraljevine porezom na dobit stranih društava kćeri „samo u onoj mjeri koja se može pripisati domaćoj imovini i aktivnostima” ne predstavlja ograničenje slobode poslovnog nastana i da osporena mjera nije potrebna kako bi se osigurala usklađenost sa slobodama iz Ugovora.
                  U potporu svojem zahtjevu (istaknutom podredno) za poništenje članka 2. pobijane odluke, tužitelj ističe sljedeći tužbeni razlog.

                  11.

                  Jedanaesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija, čak i ako osporena mjera predstavlja državnu potporu (što se niječe), počinila pogrešku koja se tiče prava kada je utvrdila da se povratom potpore ne bi povrijedilo temeljna načela prava Unije, i kada je naložila povrat potpore neovisno o tomu je li osnivanje CFC-ova i njihovo davanje zajmova nerezidentnim grupacijama društava zapravo predstavljalo ostvarivanje slobode poslovnog nastana ili slobodnog kretanja kapitala. Konkretno, u ovom bi slučaju povrat potpore doveo do povrede tužiteljeve slobode poslovnog nastana iz članka 49. UFEU-a i slobodnog kretanja kapitala iz članka 63. UFEU-a. U mjeri u kojoj takva povreda postoji, nalog za povrat potpore iz članka 2. pobijane odluke treba poništiti.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1.)

         (2)  Uredba Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9. i ispravak SL 2017., L 186, str. 17.)


title: predmet T-778/19: Tužba podnesena 12. studenoga 2019. – RDI Reit protiv Komisije

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/60

      Tužba podnesena 12. studenoga 2019. – RDI Reit protiv Komisije
      (predmet T-778/19)
      (2020/C 45/51)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: RDI Reit plc (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: C. McDonnell, Barrister, B. Goren, Solicitor, M. Peristeraki, odvjetnik, i K. Desai, Solicitor)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da ne postoji nezakonita državna potpora, poništi članak 1. Odluke C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu izuzeća financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC), u mjeri u kojoj je njome utvrđeno postojanje nezakonite državne potpore, te poništi obvezu Ujedinjene Kraljevine da vrati navodnu nezakonitu državnu potporu koju je u tim okolnostima primio tužitelj (članci 2. i 3. pobijane odluke);

                  —

                  podredno, poništi članke 2. i 3. pobijane odluke, u dijelu u kojem se njima od Ujedinjene Kraljevine zahtijeva povrat navodne državne potpore; i

                  —

                  u svakom slučaju, naloži Komisiji snošenje tužiteljevih troškova u ovom postupku.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe devet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da Komisija pogrešno tumači kontekst, cilj i funkcioniranje britanskih pravila o kontroliranim stranim društvima (controlled foreign company; u daljnjem tekstu: CFC) u odnosu na postupanje s netrgovinskom financijskom dobiti. Komisijini zaključci u pobijanoj odluci temelje se na kumulaciji očitih pogrešaka. Konkretnije, Komisija je počinila očite pogreške prilikom tumačenja općeg britanskog poreznog sustava, ciljeva CFC sustava, u pogledu posebnog područja primjene izuzeća financiranja unutar grupacija te prilikom definiranja kvalificiranih kreditnih odnosa.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisija pogrešno tumači izuzeće financiranja unutar grupacija kao izuzeće od oporezivanja te u skladu s time kao prednost. U odnosu na netrgovinsku financijsku dobit, izuzeće financiranja unutar grupacije čini odredbu o pristojbama i dio je definicije ograničenja CFC pravila, odnosno nije selektivna prednost. Komisija nije izvršila ikakvu kvantitativnu analizu kako bi pokazala da se radi o prednosti, a s obzirom na to da ne postoje uvjerljivi dokazi da predmetna mjera dovodi do prednosti, pobijana odluka ne može se održati.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija pogrešno utvrdila referentni sustav za ocjenu učinaka CFC pravila i pogrešno utvrdila da su ta pravila skup pravila različit od općeg britanskog sustava poreza na dobit. Komisija nije pravilno protumačila cilj CFC pravila te nije uzela u obzir marginu diskrecije Ujedinjene Kraljevine.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, kojim se navodi da je Komisija počinila očite pogreške u svojoj analizi državne potpore te primijenila pogrešna ispitivanja prilikom razmatranja pitanja usporedivosti. Komisija nije smatrala da je britanska porezna osnovica izložena različitoj razini rizika ovisno o tome radi li se o davanju zajmova unutar grupacije oporezive u Ujedinjenoj Kraljevini ili davanju zajmova grupaciji koja se ne oporezuje u Ujedinjenoj Kraljevini te je nerazborito zaključila da je davanje zajmova unutar grupacije usporedivo s davanjem zajmova trećoj strani.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da čak i kad bi predmetne CFC mjere prima facie činile potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a, u pobijanoj odluci pogrešno je zaključeno da ne postoji opravdanje koje bi se moglo primijeniti kako bi se obranila usklađenost predmetnih mjera s Unijinim pravilima o državnim potporama. Usto, pobijana odluka je nerazborita i nedosljedna jer je Komisija pravilno prihvatila da je poglavlje 9. dijela 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Akt o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) opravdano u slučajevima kad bi jedini razlog za primjenu pristojbe CFC-a prema protučinjeničnom scenariju iz poglavlja 5. navedenog dijela 9A bilo ispitivanje „kapitala povezanog s Ujedinjenom Kraljevinom”, s obzirom na to da to ispitivanje može biti pretjerano teško primijeniti u praksi, ali Komisija istodobno tvrdi, a da nije pružila odgovarajuće obrazloženje, da navedeno poglavlje 9. nije nikada opravdano u slučajevima u kojima bi ispitivanje značajnih dužnosti zaposlenika dovelo do primjene pristojbe CFC-a prema navedenom poglavlju 5. Naime, ispitivanje značajnih dužnosti zaposlenika je prekomjerno teško izvršiti u praksi tako da je Komisija trebala zaključiti da je navedeno poglavlje 9. opravdano s obzirom na kontekst i tog ispitivanja te je stoga trebala zaključiti da ne postoji državna potpora.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da kad bi se utvrdila osnovanost pobijane odluke, njezinom provedbom putem povrata navodne državne potpore od strane tužitelja povrijedila bi se temeljna načela prava Unije, uključujući slobodu poslovnog nastana i slobodu pružanja usluga, s obzirom na to da se u tužiteljevu slučaju predmetni CFC-ovi nalaze u drugim državama članicama.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je nalog za povrat koji proizlazi iz pobijane odluke neosnovan i da se protivi temeljnim načelima Unije.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisija nije pružila odgovarajuće obrazloženje ključnih elemenata u pobijanoj odluci, poput zaključka da se pristojba CFC-a prema navedenom poglavlju 5. može bez izazivanja poteškoća ili neproporcionalnog tereta primijeniti ispitivanjem značajnih dužnosti zaposlenika.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se pobijanom odlukom krši i načelo dobre uprave, koje od Komisije zahtijeva transparentnost i predvidljivost u provođenju administrativnih postupaka te donošenje odluka u razumnom roku. Nerazumno je da Komisiji treba više od četiri godine za pokretanje istražnog postupka u ovom predmetu te, za donošenje odluke, više od šest godina od stupanja na snagu pobijane mjere.


title: predmet T-779/19: Tužba podnesena 12. studenoga 2019. – Ashtead Financing protiv Komisije

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/62

      Tužba podnesena 12. studenoga 2019. – Ashtead Financing protiv Komisije
      (predmet T-779/19)
      (2020/C 45/52)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Ashtead Financing Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: M. Whitehouse i P. Halford, Solicitors)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Komisije (EU) 2019/1352 оd 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu izuzeća financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC) (SL 2019., L 216, str. 1.);

                  —

                  podredno, poništi članak 2. pobijane odluke u dijelu u kojem se njime povrjeđuje tužiteljeva sloboda poslovnog nastana iz članka 49. UFEU-a; i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje tužiteljevih troškova

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe jedanaest tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava i/ili očitu pogrešku u ocjeni kada je zaključila da je sustav izuzeća financiranja unutar grupacija (u daljnjem tekstu: osporena mjera) doveo do ekonomske prednosti u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava i/ili očitu pogrešku u ocjeni prilikom utvrđivanja referentnog sustava za potrebe analize „selektivnosti”.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogreške koje se tiču prava i očite pogreške u ocjeni kada je pogrešno odnosno nepotpuno utvrdila, te pogrešno razumjela, relevantne ciljeve referentnog sustava koji je izabrala.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogreške koje se tiču prava i/ili očite pogreške u ocjeni kada je utvrdila da se osporenom mjerom odstupa od referentnog sustava koji je izabrala.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogreške koje se tiču prava i/ili očite pogreške u ocjeni kada je osporenu mjeru pogrešno okvalificirala kao prima facie selektivnu, pogrešno smatrajući da dovodi do različitog postupanja s poduzetnicima u pravno i činjenično usporedivim situacijama.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava kada je prilikom ocjene selektivnosti osporene mjere u obzir uzela Direktivu Vijeća (EU) 2016/1164 (1), s obzirom na to da je taj instrument stupio na snagu tek nakon kraja razdoblja u kojem je Komisija odlučila da osporena mjera predstavlja državnu potporu.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da pobijana odluka predstavlja Komisijinu zlouporabu ovlasti koja je u suprotnosti s poreznom suverenošću Ujedinjenje Kraljevine.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila očite pogreške u ocjeni kada je utvrdila da se navodno odstupanje ne može opravdati s obzirom na oporezivanje netrgovinske financijske dobiti ostvarene od kvalificiranih kreditnih odnosa koja je prima facie obuhvaćena odjeljkom 371.EB (aktivnosti u Ujedinjenoj Kraljevini) Taxation (International and Other Provisions) Acta 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.). Kad je riječ o izuzećima u vezi s „kvalificiranim sredstvima” ili „dobiti koja proizlazi iz jednakih kamata”, Komisijinoj odluci također nedostaje obrazloženje u pogledu njihove opravdanosti odnosno neopravdanosti.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na Komisijinoj povredi članka 108. stavka 2. UFEU-a i članka 6. Uredbe (EU) 2015/1589 (2) te povredi dužnosti dobre uprave iz članka 41. Povelje o temeljnim pravima. Konkretno, u odluci o pokretanju postupka nije navela da dvoji o opravdanosti „75-postotnog izuzeća” iz odjeljka 371.ID Taxation (International and Other Provisions) Acta 2010 kako bi izbjegla praktične poteškoće do kojih dovodi analiza značajnih dužnosti zaposlenika u vezi s kreditiranjem unutar grupacije, kao što je pružanje zainteresiranim strankama odgovarajuće mogućnosti da na to daju svoja očitovanja; propustila je, tijekom istrage, pozvati zainteresirane stranke da se u tom pogledu očituju; te je u pobijanoj odluci odlučila zanemariti takva očitovanja koja su zainteresirane stranke u tom pogledu zapravo dale. Slijedom toga, pobijana odluka je ništava.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava kada je odlučila da oporezivanje društva iz Ujedinjene Kraljevine porezom na dobit stranih društava kćeri „samo u onoj mjeri koja se može pripisati domaćoj imovini i aktivnostima” ne predstavlja ograničenje slobode poslovnog nastana i da osporena mjera nije potrebna kako bi se osigurala usklađenost sa slobodama iz Ugovora.
                  U potporu svojem zahtjevu (istaknutom podredno) za poništenje članka 2. pobijane odluke, tužitelj ističe sljedeći tužbeni razlog.

                  11.

                  Jedanaesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija, čak i ako osporena mjera predstavlja državnu potporu (što se niječe), počinila pogrešku koja se tiče prava kada je utvrdila da se povratom potpore ne bi povrijedilo temeljna načela prava Unije, i kada je naložila povrat potpore neovisno o tomu je li osnivanje CFC-ova i njihovo davanje zajmova nerezidentnim grupacijama društava zapravo predstavljalo ostvarivanje slobode poslovnog nastana ili slobodnog kretanja kapitala. Konkretno, u ovom bi slučaju povrat potpore doveo do povrede tužiteljeve slobode poslovnog nastana iz članka 49. UFEU-a i slobodnog kretanja kapitala iz članka 63. UFEU-a. U mjeri u kojoj takva povreda postoji, nalog za povrat potpore iz članka 2. pobijane odluke treba poništiti.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1.)

         (2)  Uredba Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9. i ispravak SL 2017., L 186, str. 17.)


title: predmet C-582/18 P.: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 19. prosinca 2019. – Viscas Corp. protiv Europske komisije, Furukawa Electric Co. Ltd („Žalba – Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Europsko tržište podzemnih i podmorskih električnih kablova - Podjela tržišta u vezi s projektima – Novčane kazne – Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni iz 2006. – Utvrđivanje relativne težine europskih i neeuropskih sudionika u zabranjenom sporazumu – Sudjelovanje europskih poduzetnika u zabranjenom sporazumu na više razina – Načelo jednakosti postupanja”)

text:
               24.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 61/13

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 19. prosinca 2019. – Viscas Corp. protiv Europske komisije, Furukawa Electric Co. Ltd
      (predmet C-582/18 P.) (1)

      („Žalba - Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Europsko tržište podzemnih i podmorskih električnih kablova - Podjela tržišta u vezi s projektima - Novčane kazne - Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni iz 2006. - Utvrđivanje relativne težine europskih i neeuropskih sudionika u zabranjenom sporazumu - Sudjelovanje europskih poduzetnika u zabranjenom sporazumu na više razina - Načelo jednakosti postupanja”)
      (2020/C 61/15)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Viscas Corp. (zastupnik: J.-F. Bellis, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: H. van Vliet, A. Biolan i I. Zaloguin, agenti), Furukawa Electric Co. Ltd (zastupnici: u početku A. Luke i C. Pouncey, solicitors, a zatim A. Luke i K. Fountoukakos-Kyriakakos, solicitors)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvu Viscas Corp. nalaže se snošenje, osim vlastitih troškova, i troškova Europske komisije.

                  3.

                  Društvo Furukawa Electric Co. Ltd snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 427, 26. 11. 2018.


title: predmet C-589/18 P: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 19. prosinca 2019. – Furukawa Electric Co. Ltd protiv Europske komisije, Viscas Corp. (Žalba – Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Europsko tržište podzemnih i podmorskih električnih kablova - Podjela tržišta u okviru projekata – Novčane kazne – Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni iz 2006. – Određivanje vrijednosti prihoda od prodaje – Načelo jednakog postupanja)

text:
               24.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 61/14

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 19. prosinca 2019. – Furukawa Electric Co. Ltd protiv Europske komisije, Viscas Corp.
      (predmet C-589/18 P) (1)

      (Žalba - Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Europsko tržište podzemnih i podmorskih električnih kablova - Podjela tržišta u okviru projekata - Novčane kazne - Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni iz 2006. - Određivanje vrijednosti prihoda od prodaje - Načelo jednakog postupanja)
      (2020/C 61/16)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Furukawa Electric Co. Ltd (zastupnici: A. Luke i C. Pouncey, solicitors, a zatim A. Luke i K. Fountoukakos-Kyriakakos, solicitors)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: H. van Vliet, A. Biolan i I. Zaloguin, agenti), Viscas Corp. (zastupnik: J.-F. Bellis, odvjetnik)

         Izreka

                  1)

                  Žalba se odbija.

                  2)

                  Društvu Furukawa Electric Co. Ltd nalaže se snošenje, osim vlastitih troškova, i troškova Europske Komisije.

                  3)

                  Društvo Viscas Corp. snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 427, 26. 11. 2018.


title: predmet C-696/19 P: Žalba koju je 20. rujna 2019. podnio Andreas Hauzenberger protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 11. srpnja 2019. u predmetu T-349/18, Andreas Hauzenberger protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

text:
               24.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 61/17

      Žalba koju je 20. rujna 2019. podnio Andreas Hauzenberger protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 11. srpnja 2019. u predmetu T-349/18, Andreas Hauzenberger protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (predmet C-696/19 P)
      (2020/C 61/21)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Andreas Hauzenberger (zastupnici: B. Bittner, odvjetnik, U. Heinrich, odvjetnica)

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo
      Sud Europske unije (vijeće za dopuštanje žalbi) rješenjem od 19. prosinca 2019. odlučio je da se žalba ne dopušta i žalitelju naložio snošenje vlastitih troškova.


title: predmet C-855/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. studenoga 2019. uputio Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) – G. Sp. z o.o. protiv Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy

text:
               24.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 61/18

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. studenoga 2019. uputio Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) – G. Sp. z o.o. protiv Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy
      (predmet C-855/19)
      (2020/C 61/22)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: G. Sp. z o.o

         Tuženik: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 110. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i članku 273. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1) kako je izmijenjena odredba poput one iz članka 103. stavka 5.a Ustawe z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług (Zakon o porezu na robu i usluge od 11. ožujka 2004.) (2) kojom se određuje da je, u slučaju stjecanja pogonskih goriva unutar Zajednice, porezni obveznik dužan bez poziva voditelja carinske uprave obračunati i platiti porez na račun carinske komore nadležne za plaćanje trošarina:

                              a)

                              kojom se određuje da je, u slučaju stjecanja pogonskih goriva unutar Zajednice, porezni obveznik dužan bez poziva voditelja carinske uprave obračunati i platiti porez na račun carinske komore nadležne za plaćanje trošarina:

                              b)

                              u roku od pet dana od dana kada je ta roba unesena iz područja države članice koje nije državno područje u porezno skladište;

                              c)

                              u trenutku prijenosa te robe na državno područje, ako se roba prenosi izvan sustava odgode plaćanja trošarine u skladu s odredbama o trošarinama?

                  2.

                  Protivi li se članku 69. Direktive 2006/112/EZ odredba poput one iz članka 103. stavka 5.a Zakona o PDV-u kojom se određuje da je, u slučaju stjecanja pogonskih goriva unutar Zajednice, porezni obveznik dužan bez poziva voditelja carinske uprave obračunati i platiti porez na račun carinske komore nadležne za plaćanje trošarina:

                              a)

                              u roku od pet dana od dana kada je ta roba unesena na mjesto primitka trošarinske robe navedeno u odgovarajućem odobrenju, ako je robu unutar Zajednice u smislu odredbi Zakona o trošarinama od 6. prosinca 2008. stekao registrirani primatelj uz primjenu sustava odgode plaćanja trošarine u skladu s odredbama o trošarinama;

                              b)

                              u roku od pet dana od dana kada je ta roba unesena iz područja države članice koje nije državno područje u porezno skladište;

                              c)

                              u trenutku prijenosa te robe na državno područje, ako se roba prenosi izvan sustava odgode plaćanja trošarine u skladu s odredbama o trošarinama;
                              uz tumačenje da navedeni iznosi ne predstavljaju međuplaćanja PDV-a u smislu članka 206. Direktive 2006/112/EZ?

                  3.

                  Prestaje li međuplaćanje PDV-a u smislu članka 206. Direktive 2006/112/EZ koje nije podmireno u roku pravno postojati na kraju poreznog razdoblja za koje ga je trebalo podmiriti??

         (1)  SL 2006, L 347, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)

         (2)  SL 2016, pozicija 710, kako je izmijenjen; u daljnjem tekstu: Zakon o PDV-u


title: Predmet C-569/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. srpnja 2019. uputio Tribunale di Potenza (Italija) – OM protiv Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca i dr.

text:
               16.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 87/2

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. srpnja 2019. uputio Tribunale di Potenza (Italija) – OM protiv Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca i dr.
      (Predmet C-569/19)
      (2020/C 87/02)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale di Potenza

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: OM

         Tuženici: Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri
      Rješenjem od 7. studenoga 2019. Sud (deveto vijeće) proglasio je zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale di Potenza očito nedopuštenim.


title: Predmet C-829/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. studenoga 2019. uputio Amtsgericht Hamburg (Njemačka) – XY protiv KLM Cityhopper BV

text:
               16.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 87/2

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. studenoga 2019. uputio Amtsgericht Hamburg (Njemačka) – XY protiv KLM Cityhopper BV
      (Predmet C-829/19)
      (2020/C 87/03)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Hamburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: XY

         Tuženik: KLM Cityhopper BV
      Predmet je rješenjem Suda od 17. siječnja 2020. brisan iz upisnika Suda.


title: Predmet C-836/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. studenoga 2019. uputio Verwaltungsgericht Gera (Njemačka) – Toropet Ltd. protiv Landkreis Greiz

text:
               16.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 87/3

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. studenoga 2019. uputio Verwaltungsgericht Gera (Njemačka) – Toropet Ltd. protiv Landkreis Greiz
      (Predmet C-836/19)
      (2020/C 87/04)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Gera

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Toropet Ltd.

         Tuženik: Landkreis Greiz

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li se članak 10. točka (a) Uredbe br. 1069/2009 (1) tumačiti na način da otpada prvotna kategorizacija kao materijal kategorije 3., ako zbog razgradnje ili kvarenja prestane primjerenost za prehranu ljudi?

                  2.

                  Treba li članak 10. točku (f) Uredbe br. 1069/2009 tumačiti na način da otpada prvotna kategorizacija kao materijal kategorije 3. za proizvode životinjskog podrijetla ili hranu koja sadrži proizvode životinjskog podrijetla ako zbog kasnijih procesa razgradnje, odnosno kvarenja taj materijal predstavlja rizik za javno zdravlje ili zdravlje životinja?

                  3.

                  Treba li odredbu članka 9. točke (d) Uredbe br. 1069/2009 tumačiti restriktivno na način da se materijal pomiješan sa stranim tijelima poput piljevine treba kategorizirati kao materijal kategorije 2. samo ako je riječ o materijalu koji se mora preraditi i namijenjen je za prehranu životinja?

         (1)  Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o utvrđivanju zdravstvenih pravila za nusproizvode životinjskog podrijetla i od njih dobivene proizvode koji nisu namijenjeni prehrani ljudi te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1774/2002 (SL 2009., L 300, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 16., str. 425.)


title: Predmet C-854/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. studenoga 2019. uputio Verwaltungsgericht Köln (Njemačka) – Vodafone GmbH protiv Savezne Republike Njemačke

text:
               16.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 87/3

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. studenoga 2019. uputio Verwaltungsgericht Köln (Njemačka) – Vodafone GmbH protiv Savezne Republike Njemačke
      (Predmet C-854/19)
      (2020/C 87/05)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Vodafone GmbH

         Tuženik: Bundesrepublik Deutschland

         Prethodna pitanja

                  1.

                              a)

                              Treba li pojam regulirane podatkovne usluge u roamingu u smislu članka 6.a u vezi s člankom 2. stavkom 2. točkom (m) Uredbe br. 531/2012 (1) u slučaju u kojem se tarifa mobilnih telekomunikacija koju mogu upotrebljavati korisnici u inozemstvu i kojom je za podatkovni promet u pokretnoj mreži predviđena mjesečna ukupna količina podataka nakon čije se potrošnje smanjuje brzina prijenosa podataka može proširiti na besplatnu tarifnu opciju na temelju koje se u tuzemstvu može koristiti određenim uslugama partnera telekomunikacijskih poduzeća, a da se količina podataka potrošena korištenjem tih usluga ne uračunava u mjesečnu ukupnu količinu podataka tarife mobilnih telekomunikacija, dok se u inozemstvu dotična količina podataka uračunava u mjesečnu ukupnu količinu podataka, tumačiti na način da tarifu mobilnih telekomunikacija i tarifnu opciju zajedno treba smatrati jedinstveno reguliranom podatkovnom uslugom, što dovodi do toga da je neuračunavanje količine podataka potrošene korištenjem usluga partnerskih poduzeća u mjesečnu ukupnu količinu podataka nedopušteno isključivo u tuzemstvu?

                              b)

                              Ako odgovor na prethodno pitanje navedeno pod točkom 1. a) treba biti potvrdan: Treba li u situaciji poput one u ovom predmetu članak 6.a Uredbe br. 531/2012 tumačiti na način da uračunavanje količine podataka potrošene korištenjem usluga partnerskih poduzeća u mjesečnu ukupnu količinu podataka u okviru tarife mobilnih telekomunikacija u inozemstvu treba smatrati obračunom dodatne naknade?

                              c)

                              Ako odgovori na prethodna pitanja navedena pod točkama 1. a) i 1. b) trebaju biti potvrdni: Vrijedi li to i ako se u situaciji poput one u ovom predmetu zahtijeva plaćanje naknade za tarifnu opciju?

                  2.

                              a)

                              Ako odgovor na prethodno pitanje navedeno pod točkom 1. a) treba biti potvrdan: Treba li u situaciji poput one u ovom predmetu članak 6.b stavak 1. podstavak 1. Uredbe br. 531/2012 tumačiti na način da se politika pravedne uporabe („Fair Use Policy”) u pogledu korištenja reguliranim maloprodajnim uslugama roaminga može predvidjeti i za tarifnu opciju kao takvu?

                              b)

                              Ako odgovor na prethodno pitanje navedeno pod točkom 1. a) treba biti potvrdan, a na prethodno pitanje navedeno pod točkom 2. a) niječan: Treba li u situaciji poput one u ovom predmetu članak 6.b stavak 1. podstavak 1. Uredbe br. 531/2012 tumačiti na način da se zajednička politika pravedne uporabe („Fair Use Policy”) u pogledu korištenja reguliranim maloprodajnim uslugama roaminga može predvidjeti i za tarifu mobilnih telekomunikacija i za tarifnu opciju, što dovodi do toga da se domaća ukupna maloprodajna cijena tarife mobilnih telekomunikacija odnosno zbroj domaće ukupne maloprodajne cijene tarife mobilnih telekomunikacija i tarifne opcije treba temeljiti na izračunu količine podataka koja je dostupna u okviru zajedničke „Fair Use Policy”?

                              c)

                              Ako odgovor na prethodno pitanje navedeno pod točkom 1. a) treba biti potvrdan, a odgovori na prethodna pitanja navedena pod točkama 2. a) i 2. b) niječni: Primjenjuje li se po analogiji u situaciji poput one u ovom predmetu članak 6.b stavak 1. podstavak 1. Uredbe br. 531/2012 u vezi s člankom 4. stavkom 2. podstavkom 1. Provedbene uredbe br. 2016/2286 (2) na način da se politika pravedne uporabe („Fair Use Policy”) može predvidjeti za tarifnu opciju kao takvu?

                  3.

                              a)

                              Ako odgovor na prethodno pitanje navedeno pod točkom 2 a) ili c) treba biti potvrdan: Treba li pojam otvorenog paketa podataka u smislu članka 6.b stavka 1. podstavka 1. Uredbe br. 531/2012 u vezi s člankom 4. stavkom 2. podstavkom 1. i člankom 2. stavkom 2. točkom c) Provedbene uredbe br. 2016/2286 tumačiti na način da tarifnu opciju u pogledu koje se traži plaćanje naknade treba samu po sebi smatrati otvorenim paketom podataka?

                              b)

                              Ako odgovor na prethodno pitanje navedeno pod točkom 3. a) treba biti potvrdan: Vrijedi li to i ako se u situaciji poput one u ovom predmetu ne zahtijeva plaćanje naknade za tarifnu opciju?

                  4.

                  Ako odgovor na prethodno pitanje navedeno pod točkom 2. a) ili c) treba biti potvrdan, a na prethodno pitanje navedeno pod točkom 3. a) ili b) niječan: Treba li u situaciji poput one u ovom predmetu članak 6.b stavak 1. podstavak 1. Uredbe br. 531/2012 u vezi s člankom 4. stavkom 2. podstavkom 1. Provedbene uredbe br. 2016/2286 tumačiti na način da se ukupna domaća maloprodajna cijena tarifa mobilnih telekomunikacija treba uzimati u obzir prilikom izračuna količine koja korisniku roaminga mora biti dostupna u okviru „Fair Use Policy” koja se odnosi isključivo na tarifnu opciju kao takvu?

         (1)  Uredba (EU) br. 531/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. lipnja 2012. o roamingu u javnim pokretnim komunikacijskim mrežama u Uniji (preinaka) (SL 2012., L 172, str. 10.)(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 53., str. 249.)

         (2)  Provedbena uredba Komisije (EU) 2016/2286 оd 15. prosinca 2016. o utvrđivanju detaljnih pravila o primjeni politike pravedne uporabe, o metodologiji procjene održivosti ukidanja maloprodajnih dodatnih naknada za roaming te o zahtjevu koji podnosi pružatelj usluga roaminga za potrebe te procjene (SL 2016., L 344, str. 46.).


title: Predmet C-869/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. studenoga 2019. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – L protiv Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S.A.U.

text:
               16.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 87/5

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. studenoga 2019. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – L protiv Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S.A.U.
      (Predmet C-869/19)
      (2020/C 87/06)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Supremo

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: L

         Druga stranka u postupku: Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S.A.U.

         Prethodna pitanja

      Protivi li se članku 6. stavku 1. Direktive 93/13/EEZ (1) primjena postupovnih načela dispozitivnosti, podudarnosti i zabrane reformatio in peius koja onemogućuju da sud koji odlučuje o žalbi banke protiv presude kojom je vremenski ograničen povrat iznosa što ih je potrošač neosnovano platio na temelju „klauzule o najnižoj kamatnoj stopi” koja je proglašena ništavom naloži potpuni povrat navedenih iznosa i time pogorša položaj žalitelja, i to zato što se potrošač nije žalio na to ograničenje?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: Predmet C-873/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. studenoga 2019. uputio Schleswig-Holsteinischen Verwaltungsgericht (Njemačka) – Deutsche Umwelthilfe eV protiv Bundesrepublik Deutschland

text:
               16.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 87/5

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. studenoga 2019. uputio Schleswig-Holsteinischen Verwaltungsgericht (Njemačka) – Deutsche Umwelthilfe eV protiv Bundesrepublik Deutschland
      (Predmet C-873/19)
      (2020/C 87/07)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Deutsche Umwelthilfe eV

         Tuženik: Bundesrepublik Deutschland

         Intervenijent: Volkswagen AG

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 9. stavak 3. Konvencije o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša koja je potpisana 25. lipnja 1998. u Århusu i u ime Zajednice odobrena Odlukom Vijeća 2005/370/EZ od 17. veljače 2005. (1), u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da udruge za zaštitu okoliša načelno moraju imati mogućnost pred sudom pobijati odluku kojom se dopušta proizvodnja dizelskih osobnih automobila s ugrađenim poremećajnim uređajima, što može biti protivno članku 5. stavku 2. Uredbe (EZ) br. 715/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. lipnja 2007. o homologaciji tipa motornih vozila u odnosu na emisije iz lakih osobnih i gospodarskih vozila (Euro 5 i Euro 6) i pristupu podacima za popravke i održavanje vozila (2)?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje:

                              (a)

                              Treba li članak 5. stavak 2. Uredbe br. 715/2007 tumačiti na način da je mjerilo koje se odnosi na pitanje nužnosti poremećajnog uređaja radi zaštite motora od oštećenja ili od prometne nezgode i radi sigurnog djelovanja vozila u načelu trenutačna razina tehničkog razvoja u smislu onoga što je tehnički izvedivo u trenutku dodjele EZ homologacije tipa?

                              (b)

                              Treba li osim razine tehničkog razvoja uzeti u obzir druge okolnosti koje mogu dovesti do dopuštenosti poremećajnog uređaja, iako sam taj poremećajni uređaj s obzirom na trenutačnu razinu tehničkog razvoja o kojoj je riječ nije „opravdan” u smislu članka 5. stavka 2. druge rečenice točke (a) Uredbe br. 715/2007?

         (1)  Odluka Vijeća od 17. veljače 2005. o zaključivanju, u ime Europske zajednice, Konvencije o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša (SL 2005., L 124, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 3., str. 10.)

         (2)  SL. 2007., L 171, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 30., str. 284.)


title: Predmet C-880/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. prosinca 2019. uputio Amtsgericht Düsseldorf (Njemačka) – VZ i dr. protiv Eurowings GmbH

text:
               16.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 87/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. prosinca 2019. uputio Amtsgericht Düsseldorf (Njemačka) – VZ i dr. protiv Eurowings GmbH
      (Predmet C-880/19)
      (2020/C 87/08)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: VZ i dr.

         Tuženik: Eurowings GmbH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 5. stavak 1. točku (c) podtočku (iii) Uredbe (EZ) 261/2004 (1) tumačiti na način da se ondje navedeno preusmjeravanje koje putniku omogućava da otputuje ne više od sat vremena ranije od predviđenog vremena polaska mora izvršiti s istog mjesta polaska kao i rezervirani let ili je moguć polazak i iz druge zračne luke?

                  2.

                  Ako je moguć polazak i iz druge zračne luke, je li tada relevantno samo to da polazak nije više od sat vremena ranije od predviđenog vremena polaska, neovisno o duljini putovanja putnika do zračne luke ili i vremensko odstupanje valja izračunati uzimajući u obzir putovanje putnika do zračne luke?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-882/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. prosinca 2019. uputio Audiencia Provincial de Barcelona (Španjolska) – Sumal, S.L. protiv Mercedes Benz Trucks España, S.L.

text:
               16.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 87/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. prosinca 2019. uputio Audiencia Provincial de Barcelona (Španjolska) – Sumal, S.L. protiv Mercedes Benz Trucks España, S.L.
      (Predmet C-882/19)
      (2020/C 87/09)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Audiencia Provincial de Barcelona

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Sumal, S.L.

         Tuženik: Mercedes Benz Trucks España, S.L.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Opravdava li doktrina gospodarske cjeline koja proizlazi iz doktrine samog Suda Europske unije proširenje odgovornosti matičnog društva na društvo kćer ili se takva doktrina primjenjuje samo radi proširenja odgovornosti društava kćeri na matično društvo?

                  2.

                  Treba li se proširenje pojma gospodarska cjelina provesti u području odnosa unutar grupe vodeći računa jedino o čimbenicima kontrole ili se može utemeljiti i na drugim kriterijima, među ostalim na tome da je društvo kćer moglo ostvariti korist radnjama povrede?

                  3.

                  Ako se prizna mogućnost proširenja odgovornosti matičnog društva na društvo kćer, koje su pretpostavke koje bi to omogućile?

                  4.

                  Ako odgovor na prethodna pitanja ide u prilog prihvaćanja proširenja odgovornosti za radnje matičnog društva na društva kćeri, je li nacionalni propis kao što je to članak 71.2 Leya de Defensa de la Competencia (Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja), koji jedino razmatra mogućnost proširenja odgovornosti društva kćeri na matično društvo i to samo ako postoji situacije kontrole matičnog društva nad društvom kćeri?


title: Predmet C-901/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. prosinca 2019. uputio Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Njemačka) – CF, DN protiv Savezne Republike Njemačke

text:
               16.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 87/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. prosinca 2019. uputio Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Njemačka) – CF, DN protiv Savezne Republike Njemačke
      (Predmet C-901/19)
      (2020/C 87/10)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgerichtshof Baden-Württember

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: CF, DN

         Tuženik: Savezna Republika Njemačka

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 15. točki (c) i članku 2. točki (f) Direktive 2011/95/EU (1) tumačenje i primjena odredbe nacionalnog prava kojom se predviđa da ozbiljna i individualna prijetnja životu ili tjelesnoj cjelovitosti zbog općeg nasilja u situacijama oružanog sukoba (u smislu da postoji opasnost da civil zbog same svoje prisutnosti u zahvaćenom području doista bude izložen takvoj prijetnji) u onim slučajevima u kojima ta osoba nije konkretno pogođena zbog elemenata svojstvenih njezinoj osobnoj situaciji može postojati samo ako je već utvrđen minimalan broj civilnih žrtava (mrtvi i ozlijeđeni) koje se oplakuje?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: je li procjena hoće li se ostvariti prijetnja u tom smislu utemeljena na sveobuhvatnom razmatranju svih okolnosti pojedinačnog slučaja? Ako je odgovor na to pitanje niječan: koji još zahtjevi prava Unije postoje u pogledu te procjene?

         (1)  Direktiva 2011/95/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni status izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite (SL 2011., L 337, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 13., str. 248.)


title: Predmet C-914/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. prosinca 2019. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Ministero della Giustizia, zastupan po trenutnom ministru, protiv GN

text:
               16.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 87/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. prosinca 2019. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Ministero della Giustizia, zastupan po trenutnom ministru, protiv GN
      (Predmet C-914/19)
      (2020/C 87/12)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Ministero della Giustizia, zastupan po trenutnom ministru

         Tuženik: GN

         Umješači: HM, JL, JJ

         Prethodno pitanje

      Protivi li se članku 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, članku 10. UFEU-a i članku 6. Direktive Vijeća 2000/78/EZ (1) od 27. studenoga 2000., u dijelu kojim se njima zabranjuje diskriminacija na temelju dobi prilikom zapošljavanja, mogućnost da država članica propiše dobnu granicu za pristup profesiji javnog bilježnika?

         (1)  Direktiva Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (SL 2000., L 303, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69.)


title: Predmet C-919/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. prosinca 2019. uputio Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovačka) – kazneni postupak protiv X.Y.

text:
               16.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 87/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. prosinca 2019. uputio Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovačka) – kazneni postupak protiv X.Y.
      (Predmet C-919/19)
      (2020/C 87/13)
      Jezik postupka: slovački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Stranke glavnog postupka

      Generálna prokuratúra Slovenskej republiky, X.Y.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 4. stavak 1. točku (a) Okvirne odluke (1) tumačiti na način da su u njemu predviđeni kriteriji ispunjeni samo u slučaju da osuđena osoba u državi članici čiji je državljanin ima obiteljske, društvene, profesionalne ili druge veze, s obzirom na koje se može osnovano pretpostaviti da se izvršenjem kazne u toj državi može olakšati njezina društvena reintegracija te da se toj odredbi stoga protivi odredba nacionalnog prava, poput članka 4. stavka 1. točke (a) Zakona br. 549/2011 (u verziji koja je na snazi do 31. prosinca 2019.), kojom se priznavanje i izvršenje presude dopušta na temelju samo formalno upisanog uobičajenog boravišta u državi izvršenja, ne uzimajući u obzir ima li osuđena osoba u toj državi konkretne veze koje mogu doprinijeti njezinoj društvenoj reintegraciji?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prethodno pitanje, treba li članak 4. stavak 2. Okvirne odluke tumačiti na način da je nadležno tijelo države izdavateljice naloga i u slučaju iz članka 4. stavka 1. točke (a) Okvirne odluke dužno još prije prosljeđivanja presude i potvrde provjeriti da će izvršenje kazne u državi izvršenja udovoljavati cilju olakšavanja društvene reintegracije osuđene osobe i da je usto također dužno navesti podatke prikupljene u tu svrhu u dijelu (d) točke 4. potvrde, osobito ako osuđena osoba, u mišljenju izraženom na temelju članka 6. stavka 3. Okvirne odluke, tvrdi da ima konkretne obiteljske, društvene ili profesionalne veze s državom izdavanja?

                  3.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, treba li članak 9. stavak 1. točku (b) Okvirne odluke tumačiti na način da postoji razlog za odbijanje priznavanja i izvršenja presude također ako, u slučaju iz članka 4. stavka 1. točke (a) Okvirne odluke, unatoč savjetovanju iz stavka 3. te odredbe te eventualnim pružanjem ostalih potrebnih podataka, nije dokazano postojanje obiteljskih, društvenih, profesionalnih ili drugih veza s obzirom na koje se osnovano može pretpostaviti da bi se izvršenjem kazne u toj državi članici olakšala društvena reintegracija osuđene osobe?

         (1)  Okvirna odluka Vijeća 2008/909/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršenja u Europskoj uniji (SL 2008., L 327, str. 27.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 111.), kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009. [SL 2009., L 81, str. 24. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 169.)


title: Predmet C-931/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. prosinca 2019. uputio Bundesfinanzgericht (Austrija) – Titanium Ltd

text:
               16.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 87/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. prosinca 2019. uputio Bundesfinanzgericht (Austrija) – Titanium Ltd
      (Predmet C-931/19)
      (2020/C 87/14)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzgericht

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Titanium Ltd

         Druga stranka u žalbenom postupku: Finanzamt Wien 1/23

         Prethodno pitanje (1)

      Treba li pojam „stalnog poslovnog nastana” tumačiti na način da uvijek trebaju postojati osoblje i tehnička sredstva i da stoga u poslovnom nastanu nužno treba biti prisutno vlastito osoblje pružatelja usluga ili, u konkretnom slučaju koji se odnosi na oporezivo iznajmljivanje nekretnine koja se nalazi u tuzemstvu, a to je iznajmljivanje samo pasivna usluga trpljenja, može biti riječ o „stalnom poslovnom nastanu” i ako to osoblje nije prisutno?

         (1)  O tumačenju Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.), kako je izmijenjena Direktivom 2008/8/EZ (SL 2008., L 44, str. 11.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 263.), kao i Provedbene Uredbe Vijeća (EU) br. 282/2011 od 15. ožujka 2011. o utvrđivanju provedbenih mjera za Direktivu 2006/112 (SL 2011., L 77, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 375.)


title: Predmet C-933/19 P: Žalba koju je 20. prosinca 2019. podnijela Autostrada Wielkopolska S.A. protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 24. listopada 2019. u predmetu T-778/17, Autostrada Wielkopolska S.A. protiv Komisije

text:
               16.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 87/11

      Žalba koju je 20. prosinca 2019. podnijela Autostrada Wielkopolska S.A. protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 24. listopada 2019. u predmetu T-778/17, Autostrada Wielkopolska S.A. protiv Komisije
      (Predmet C-933/19 P)
      (2020/C 87/15)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Autostrada Wielkopolska S.A. (zastupnici: O. Geiss, Rechtsanwalt, T. Siakka, dikigoros)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Republika Poljska

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu;

                  —

                  poništi Odluku Komisije (EU) 2018/556 od 25. kolovoza 2017. o državnoj potpori SA.35356 (2013/C) (ex 2013/NN, ex 2012/N) koju je provela Poljska za društvo Autostrada Wielkopolska S.A. ili, podredno, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje; i u svakom slučaju,

                  —

                  naloži Komisiji snošenje žaliteljevih troškova ovog žalbenog postupka kao i postupka pred Općim sudom u predmetu T-778/17.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti žalbe žalitelj ističe četiri žalbena razloga.

            Prvi žalbeni razlog:
          Opći sud počinio je očitu pogrešku koja se tiče prava kada je odbio prvi tužbeni razlog u žaliteljevoj tužbi zato što je, nakon što je pravilno utvrdio da je Komisija trebala omogućiti žalitelju da se ponovo očituje tijekom upravnog postupka (utvrđenje koje se ne pobija ovom žalbom), primijenio pogrešan pravni kriterij (zahtijevajući da se utvrdi mogući učinak na odluku) i iskrivio sadržaj pobijane odluke, te nije pružio odgovarajuće obrazloženje za utvrđenje da (pogrešan kriterij) nije ispunjen.

            Drugi žalbeni razlog:
          očite pogreške koje se tiču prava Općeg suda uključuju neocjenjivanje Komisijine primjene kriterija privatnog ulagača u odnosu na relevantan pravni kriterij, čime je taj sud povrijedio članak 107. stavak 1. UFEU-a i prekoračio svoje ovlasti nadzora nadomještajući svoje obrazloženje onim iz pobijane odluke, prebacivanje tereta dokazivanja, nedostatnost obrazloženja, iskrivljavanje dokaza, nepoštivanje pravila o dokazivanju (u odnosu na svoja utvrđenja i obvezu razmatranja Komisijine ocjene prema primjenjivim pravnim kriterijima) i povredu temeljnog načela nadređenosti prava Unije. Konkretnije, pogreške se odnose na utvrđenje da Komisija nije bila dužna uzeti u obzir i ocijeniti pomake u inflaciji i tečajni rizik, na oslanjanje Općeg suda na Zakon od 28. srpnja 2005. kao ograničenje kriterija privatnog ulagača, na utvrđenje da Komisija nije bila dužna uzeti u obzir i ocijeniti rizik raskida i sudskog spora, te pogreške koje se odnose ocjenu Općeg suda trećeg elementa u uvodnoj izjavi 152.

            Treći žalbeni razlog:
          Opći sud počinio je očitu pogrešku koja se tiče prava time što je odbio drugi dio drugog tužbenog razloga pogrešno primjenjujući primjenjive kriterije, nedopušteno nadomještajući svoje obrazloženje onim Komisije, prebacujući teret dokazivanja, time što je pružio nedostatno obrazloženje i nije poštivao pravila o dokazivanju.

            Četvrti žalbeni razlog:
          Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je odbio prvi dio petog tužbenog razloga iskrivljujući jasan smisao dokaza i što nije pružio odgovarajuće obrazloženje.


title: Predmet C-934/19 P: Žalba koju su 20. prosinca 2019. uputili Algebris (UK) Ltd, Anchorage Capital Group LLC protiv rješenja Općeg suda (osmo vijeće) od 10. listopada 2019. u predmetu T-2/19, Algebris (UK) i Anchorage Capital Group protiv SRB-a

text:
               16.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 87/12

      Žalba koju su 20. prosinca 2019. uputili Algebris (UK) Ltd, Anchorage Capital Group LLC protiv rješenja Općeg suda (osmo vijeće) od 10. listopada 2019. u predmetu T-2/19, Algebris (UK) i Anchorage Capital Group protiv SRB-a
      (Predmet C-934/19 P)
      (2020/C 87/16)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Algebris (UK) Ltd, Anchorage Capital Group LLC (zastupnici: T. Soames, avocat, N. Chesaites, advocaat, R. East, Solicitor, D. Mackersie, Barrister)

         Druga stranka u postupku: Jedinstveni odbor za sanaciju (SRB)

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

                  —

                  ukine točku 1. izreke pobijanog rješenja;

                  —

                  ukine točku 2. izreke pobijanog rješenja i naloži SRB-u snošenje vlastitih troškova i plaćanje troškova žalitelja vezanih i uz prvostupanjski postupak i uz ovu žalbu i,

                  —

                  prizna žaliteljima aktivnu legitimaciju da traže poništenje odluke koja se pobijala pred Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvim žalbenim razlogom, žalitelji ističu da je Opći sud, presudivši da u odnosu na žalitelje ne postoji izravan utjecaj, počinio pogrešku koja se tiče prava pogrešno protumačivši članak 20. stavak 11. prvi podstavak Uredbe (EU) 806/2014 (1) (u daljnjem tekstu: SRMR) te je povrijedio prava vlasništva žaliteljâ.
      Tumačenje Općeg suda dovelo ga je do toga da pogrešno zaključi da u okolnostima poput onih u ovom slučaju: 1) izvlaštene stranke poput žalitelja imat će aktivnu legitimaciju za osporavanje propusta da se provede ex-post konačno vrednovanje samo kad mogu dobiti naknadu u skladu s člankom 20. stavkom 11. drugim podstavkom točkom (b) SRMR-a, 2) naknadu je u skladu s člankom 20. stavkom 11. drugim podstavkom točkom (b) SRMR-a potrebno platiti samo kad se u sanacijskom programu koji se primjenjuje upotrebljava bail-in instrument u skladu s člankom 27. SRMR-a, prijelazna institucija u skladu s člankom 27. SRMR-a ili odvajanje imovine u skladu s člankom 26. SRMR-a; (3) stoga, vjerovnici (i dioničari) neće imati aktivnu legitimaciju. Posljedično, u okolnostima poput onih u ovom slučaju, u kojima je teško zamisliti drugu stranku osim izvlaštenih dioničara i vjerovnika koja bi imala aktivnu legitimaciju da osporava to što SRB nije proveo ex-post konačno vrednovanje, SRB-u je dopušteno da mu temelj budu privremena vrednovanja koja imaju velike nedostatke i krajnje su nepouzdana. Na žalitelje izravno utječe odluka o neprovođenju konačnog vrednovanja jer je vrlo vjerojatno da bi konačno ex-post vrednovanje 1 i 2 potvrdilo da je banka pogrešno vrednovana, zbog čega bi SRB bio dužan razmotriti treba li žaliteljima naknaditi štetu otpisom potraživanja vjerovnika i/ili povećanjem naknade koju Santander plaća u skladu s člankom 20. stavkom 12. SRMR-a. Ako bi se SRB koristio diskrecijskom ovlasti da ne naknadi štetu, ta bi se odluka također mogla osporavati i mogla bi biti predmet tužbe za naknadu štete.
      Opći sud svojim tumačenjem članka 20. stavka 11. također krši pravo vlasništva, zajamčeno člankom 17. Povelje Europske unije o temeljnim pravom, jer je ex-post konačno vrednovanje nužno kako bi se osiguralo da: 1) je izvlaštenje AT1 i AT2 obveznica žaliteljâ provedeno pod uvjetima koje propisuje zakon i 2) je isplaćena pravična naknada, to jest određivanjem vrijednosti banke na temelju konačnog ex-post vrednovanja.
      2. Drugim žalbenim razlogom, žalitelji tvrde da je Opći sud u svakom slučaju počinio pogrešku koja se tiče prava zaključivši da žalitelji nemaju pravo na naknadu u skladu s člankom 20. stavkom 12. točkom (a) SRMR-a, čime je tu odredbu pogrešno protumačio i povrijedio načelo nediskriminacije.
      Žalitelji tvrde da u kontekstu sanacije banke članak 20. stavak 12. točka (a) treba uključivati okolnosti u kojima su relevantni instrumenti kapitala (to jest AT1 i T2 obveznice) otpisani za 100 % (kao u ovom slučaju), neovisno o tome jesu li otpisani u skladu s člankom 22. stavkom 1. SRMR-a ili u skladu s bail-in instrumentom, iz dva razloga. Kao prvo, taj je pristup usklađen s činjenicom da su 100 % bail-in i 100 % otpis/konverzija AT1 i T2 obveznica stvarno i u biti ista stvar (s istim ekonomskim učincima), s obzirom na to da na temelju oba dolazi do otpisa duga koji banka ima prema svojim vjerovnicima ili do njegove konverzije u vlasnički kapital. Kao drugo, bilo bi diskriminirajuće i pogrešno da vjerovnici/dioničari čiji su dužnički instrumenti otpisani i konvertirani u skladu s člankom 22. stavkom 1. SRMR-a ne mogu dobiti naknadu, dok bi oni na koje se u skladu s člankom 27. SRMR-a primjenjuje bail-in mogli dobiti naknadu, unatoč činjenici da: 1) je pravni mehanizam za otpis i konverziju u skladu s člankom 21. SRMR-a i za bail-in u skladu s člankom 27. SRMR-a isti, a isti su i njihovi stvarni učinci i 2) se obje mjere temelje na istom privremenom vrednovanju.

         (1)  Uredba (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. srpnja 2014. o utvrđivanju jedinstvenih pravila i jedinstvenog postupka za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma i jedinstvenog fonda za sanaciju te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 (SL 2014., L 225, str. 1. i ispravak SL 2015., L 101, str. 62.).


title: Predmet C-947/19 P: Žalba koju je 23. prosinca 2019. podnijela Carmen Liaño Reig protiv rješenja Općeg suda (osmo vijeće) od 24. listopada 2019. u predmetu T-577/17, Liaño Reig protiv SRB-a

text:
               16.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 87/13

      Žalba koju je 23. prosinca 2019. podnijela Carmen Liaño Reig protiv rješenja Općeg suda (osmo vijeće) od 24. listopada 2019. u predmetu T-577/17, Liaño Reig protiv SRB-a
      (Predmet C-947/19 P)
      (2020/C 87/17)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žaliteljica: Carmen Liaño Reig (zastupnik: F. López Antón, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  (i)

                  prihvati ovu žalbu i ukine rješenje Općeg suda (osmo vijeće) od 24. listopada 2019. doneseno u predmetu T-557/17 (Carmen Liaño Reig/Jedinstveni sanacijski odbor) kojim se žaliteljičina tužba Općem sudu proglašava nedopuštenom i nalaže joj se snošenje troškova SRB-a u točkama 1. i 3. izreke rješenja.

                  (ii)

                  na temelju članka 61. prvog stavka Statuta Suda Europske unije konačno odluči o sporu koji je predmet žaliteljičine tužbe Općem sudu u gore navedenom predmetu prihvaćajući sve zahtjeve koje je žaliteljica istaknula u tužbi podnesenoj Općem sudu ako stanje postupka to dopušta ili da vrati predmet na odlučivanje Općem sudu, a o troškovima odluči naknadno.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      (A)   Razlog nedopuštenosti tužbe u pobijanom rješenju koji se temelji na tome da se žaliteljičin zahtjev za djelomično poništenje Odluke o sanaciji ne može odvojiti od drugih elemenata izreke te odluke, a da to ne utječe na njezinu bit.

                  1.

                  Pravna osnova navedena u točki 40. pobijanog rješenja sadržava nedostatak u obrazloženju.

                  2.

                  Tvrdnja iz točke 40. pobijanog rješenja pogrešna je i neosnovana jer ne uzima u obzir podatke koji se odnose na iznose instrumenata dopunskog kapitala na koje upućuje članak 6. stavak 1. točka (d) Odluke o sanaciji i konvertiranju u dionice društva Banco Popular.

                  3.

                  Pobijano rješenje ne uzima u obzir sudsku praksu Suda prema kojoj se izmjena biti akta treba ocijeniti na temelju objektivnog kriterija.

                  4.

                  Točke 30. i 35. pobijanog rješenja sadržavaju nedostatak u obrazloženju koji se odnosi na navodnu potrebu konverzije svih instrumenata dopunskog kapitala kao nužnog preduvjeta za izvršenje instrumenta sanacije koji se sastoji od prodaje poduzeća.

                  5.

                  Pobijano rješenje sadržava pogrešku koja se tiče prava jer se temelji na ponudi za kupnju koju je podnijelo društvo Banco de Santander, a koja nije dio dokumentacije koja se nalazi u spisu.

                  6.

                  Pobijano rješenje sadržava pogrešku koja se tiče prava jer u točkama 31. i 32. ne uzima u obzir tvrdnje žaliteljice u vezi učinkovitosti drugog vrednovanja i ne ocjenjuje dokumentaciju koja se nalazi u spisu i koja podupire njezine tvrdnje.

                  7.

                  Točka 42. pobijanog rješenja sadržava pogrešku koja se tiče prava jer obrazloženje nema pravnu osnovu.

                  8.

                  Pobijano rješenje zanemaruje žaliteljičinu tvrdnju koja se odnosi na primjenu članka 21. stavka 1. točke (c) Uredbe u vezi s ispunjenjem zahtjeva odvojivosti zbog čega je obrazloženje u točki 42. pobijanog rješenja pogrešno.

            (B)   Razlog nedopuštenosti tužbe u pobijanom rješenju koji se temelji na tome da je žaliteljičin zahtjev za djelomično poništenje Odluke o sanaciji protivan načelu jednakog postupanja prema vjerovnicima istog reda.

                  9.

                  Točke 48. i 51. pobijanog rješenja sadržavaju pogrešku u ocjeni koja se odnosi na žaliteljičine tvrdnje.

                  10.

                  Točke 45. i 46. pobijanog rješenja sadržavaju pogrešku koja se tiče prava jer neosnovano primjenjuju opće načelo sanacije utvrđeno u članku 15. stavku 1. točki (f) Uredbe na obveznice BPEF-a.

                  11.

                  Točke 44. do 46. i točka 51. sadržavaju pogrešku koja se tiče prava jer pogrešno primjenjuju načelo jednakog postupanja na obveznice BPEFA-a, a osim toga sadržavaju pogrešku u obrazloženju.

            (C)   Nedopuštenost zahtjeva za poništenje prvog i drugog vrednovanja u pobijanom rješenju

                  12.

                  U pobijanom rješenju (t. 55.) nedopuštenost zahtjeva za poništenje prvog i drugog vrednovanja obrazlaže se isključivo nedopuštenošću žaliteljičina zahtjeva za djelomično poništenje Odluke o sanaciji.

            (D)   Nedopuštenost zahtjeva za naknadu štete u pobijanom rješenju

                  13.

                  U pobijanom rješenju (t. 66.) nedopuštenost žaliteljičina zahtjeva za naknadu štete obrazlaže se isključivo nedopušćenošću zahtjeva za poništenje koji se odnosi na konverziju obveznica BPEF-a u dionice društva Banco Popular.


title: Predmet C-6/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. siječnja 2020. uputio Tallinna Ringkonnakohus (Estonija) – Sotsiaalministeerium protiv Innove SA

text:
               16.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 87/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. siječnja 2020. uputio Tallinna Ringkonnakohus (Estonija) – Sotsiaalministeerium protiv Innove SA
      (Predmet C-6/20)
      (2020/C 87/18)
      Jezik postupka: estonski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tallinna Ringkonnakohus

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Sotsiaalministeerium

         Druga stranka u žalbenom postupku: Innove SA

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članke 2. i 46. Direktive Europskog parlamenta i Vijeća 2004/18/EZ (1) od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama tumačiti na način da im se protive nacionalne odredbe – poput članka 41. stavka 3. Riigihangete seadus (u daljnjem tekstu: RHS) (Zakon o javnoj nabavi) – prema kojima javni naručitelj, ako su zakonom utvrđeni specifični zahtjevi za djelatnosti koje se moraju izvršavati na osnovi ugovora o javnoj nabavi, u obavijesti o nadmetanju mora navesti koje su registracije ili odobrenja za obavljanje djelatnosti potrebne za kvalifikaciju ponuditelja, u svrhu provjere ispunjavanja posebnih zakonskih zahtjeva u obavijesti o nadmetanju mora zahtijevati dostavu dokaza o odobrenju za obavljanje djelatnosti ili registraciji te mora odbiti ponuditelja kao nekvalificiranog ako ponuditelj nema odgovarajuće odobrenje za obavljanje djelatnosti ili registraciju?

                  2.

                  Treba li članke 2. i 46. Direktive Europskog parlamenta i Vijeća 2004/18/EZ od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama zajedno tumačiti na način da im se protivi da javni naručitelj kod ugovora o nabavi pomoći u hrani kojim se prelazi međunarodni prag utvrdi kriterij za odabir ponuditelja prema kojem svi ponuditelji, bez obzira na svoje dotadašnje mjesto obavljanja djelatnosti, već pri podnošenju ponuda moraju imati odobrenje za obavljanje djelatnosti ili registraciju u zemlji u kojoj se odobrava pomoć u hrani, čak i ako ponuditelj u toj državi članici još nije obavljao djelatnost?

                  3.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prethodno pitanje:

                              a)

                              Treba li članke 2. i 46. Direktive Europskog parlamenta i Vijeća 2004/18/EZ od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama smatrati odredbama koje su tako precizne da se nije moguće pozivati na povredu načela zaštite legitimnih očekivanja?

                              b)

                              Treba li članke 2. i 46. Direktive Europskog parlamenta i Vijeća 2004/18/EZ od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama tumačiti na način da se situacija, u kojoj javni naručitelj u postupku javnog nadmetanja za pomoć u hrani od ponuditelja u skladu sa Zakonom o hrani zahtijeva da već u trenutku podnošenja ponude mora imati odobrenje za obavljanje djelatnosti, može smatrati očitom povredom važećih odredaba, nepažnjom ili nepravilnošću koja se protivi pozivanju na načelo zaštite legitimnih očekivanja?

         (1)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2004/18/EZ od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama (SL 2004., L 134, str. 114.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 156.)


title: Predmet C-8/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. siječnja 2020. uputio Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht (Njemačka) – L.R. protiv Savezne Republike Njemačke

text:
               16.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 87/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. siječnja 2020. uputio Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht (Njemačka) – L.R. protiv Savezne Republike Njemačke
      (Predmet C-8/20)
      (2020/C 87/19)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: L.R.

         Tuženik: Savezna Republika Njemačka

         Prethodno pitanje

      Je li nacionalno pravilo, prema kojem se zahtjev za međunarodnu zaštitu može odbiti kao nedopušteni naknadni zahtjev ako prvi postupak azila, koji nije bio uspješan, nije proveden u državi članici EU-a nego u Norveškoj, sukladno članku 33. stavku 2. točki (d) i članku 2. točki (q) Direktive 2013/32/ (1)?

         (1)  Direktiva 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite (SL 2013, L 180, str. 60.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 249.).


title: Predmet C-13/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. siječnja 2020. uputio cour d'appel de Bruxelles (Belgija) – Top System SA protiv État belge

text:
               16.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 87/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. siječnja 2020. uputio cour d'appel de Bruxelles (Belgija) – Top System SA protiv État belge
      (Predmet C-13/20)
      (2020/C 87/20)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour d'appel de Bruxelles

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Top System SA

         Druga stranka u žalbenom postupku: État belge

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 5. stavak 1. Direktive Vijeća 91/250/EEZ od 14. svibnja 1991. o pravnoj zaštiti računalnih programa (1) tumačiti na način da se njime zakonitom stjecatelju računalnog programa omogućuje da ga djelomično ili u cijelosti dekompilira ako je ta dekompilacija potrebna kako bi mogao ispraviti pogreške koje utječu na rad navedenog programa, uključujući i kada se ispravljanje sastoji od isključivanja funkcije koja utječe na pravilan rad aplikacije koja je dio tog programa?

                  2.

                  Ako je odgovor na prethodno pitanje potvrdan, moraju li se usto ispuniti uvjeti iz članka 6. Direktive ili drugi uvjeti?

         (1)  SL 1991, L 122, str. 42.


title: Predmet C-51/20: Tužba podnesena 29. siječnja 2020. – Europska komisija protiv Helenske Republike

text:
               16.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 87/18

      Tužba podnesena 29. siječnja 2020. – Europska komisija protiv Helenske Republike
      (Predmet C-51/20)
      (2020/C 87/22)
      Jezik postupka: grčki

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: A. Bouchagiar i B. Stromsky)

         Tuženik: Helenska Republika

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je, time što nije poduzela sve potrebne mjere za provedbu presude Suda od 9. studenoga 2017. u predmetu C-481/16, Komisija/Grčka, EU:C:2017:845, Helenska Republika povrijedila obveze koje je imala na temelju same presude i članka 260. stavka 1. UFEU-a,

                  —

                  naloži Helenskoj Republici plaćanje kazne u iznosu od 26 697,89 eura Komisiji za svaki dan zakašnjenja provedbe presude Suda od 9. studenoga 2017. u predmetu C-481/16, od dana donošenja presude u tom predmetu do dana potpune provedbe presude od 9. studenoga 2017.,

                  —

                  naloži Helenskoj Republici plaćanje jednokratnog iznosa Komisiji, čiji iznos proizlazi iz umnoška dnevnog iznosa od 3 709,23 eura i broja dana koji su protekli od donošenja presude od 9. studenoga 2017. do dana donošenja presude u ovom predmetu,

                  —

                  naloži Helenskoj Republici snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U skladu s Odlukom Europske komisije od 27. ožujka 2014. u predmetu SA.34572, Helenska Republika trebala je u četiri mjeseca vratiti nespojive potpore dodijeljene društvu Larco te na adekvatan način obavijestiti Komisiju o provedbi mjera koje su nužne u tu svrhu. Predmetne potpore sastojale su se u državnim jamstvima za Larco za 2008., 2010. i 2011. i u sudjelovanju države u povećanju kapitala društva u 2009.
      Komisija je 2. rujna 2016. podnijela tužbu pred Sudom zbog povrede članka 108. stavka 2. UFEU-a (predmet C-481/16). Sud je 9. studenoga 2017. presudio da je Helenska Republika, time što u određenim rokovima nije poduzela sve potrebne mjere za provedbu odluke Komisije i time što nije obavijestila Komisiju o mjerama poduzetim u skladu s tom odlukom, povrijedila obveze koje je imala na temelju članaka 3. do 5. odluke o kojoj je riječ, kao i Ugovora o funkcioniranju Europske unije.
      Time što nije poduzela mjere u svrhu provedbe presude Suda od 9. studenoga 2017., Helenska Republika povrijedila je obveze koje je imala na temelju same odluke i članka 260. stavka 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije.