title: Predmet T-919/16: Rješenje Općeg suda od 1. veljače 2018. – Collins protiv Parlamenta („Povlastice i imuniteti — Zastupnik u Europskom parlamentu — Odluka da se ne zaštite povlastice i imuniteti — Očito nedopuštena tužba — Očita nenadležnost — Očito pravno neosnovana tužba”)

text:
               9.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 123/21

         Rješenje Općeg suda od 1. veljače 2018. – Collins protiv Parlamenta
   (Predmet T-919/16) (1)

   ((„Povlastice i imuniteti - Zastupnik u Europskom parlamentu - Odluka da se ne zaštite povlastice i imuniteti - Očito nedopuštena tužba - Očita nenadležnost - Očito pravno neosnovana tužba”))
   (2018/C 123/29)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Jane Maria Collins (Hotham, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: I. Anderson, solicitor)

      Tuženik: Europski parlament (zastupnici: S. Alonso de León i M. Dean, agenti)

      Predmet

   Kao prvo, zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje odluke Europskog parlamenta od 25. listopada 2016. o tome da se ne zaštite tužiteljičin imunitet i povlastice, kao drugo, zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a kojim se traži naknada štete koju je tom prilikom navodno pretrpjela i, kao treće, zahtjev Općem sudu da se izjasni o zahtjevu za zaštitu tužiteljičina imuniteta i povlastica.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Jane Maria Collins snosit će vlastite troškove, kao i troškove Europskog parlamenta.

      (1)  SL C 70, 6. 3. 2017.


title: Predmet T-436/16: Rješenje Općeg suda od 7. veljače 2018. – AEIM i Kazenas protiv Komisije („Tužba za naknadu štete — Zastara — Nepostojanje dokaza o šteti — Tužba koju očito treba odbaciti odnosno odbiti”)

text:
               9.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 123/21

         Rješenje Općeg suda od 7. veljače 2018. – AEIM i Kazenas protiv Komisije
   (Predmet T-436/16) (1)

   ((„Tužba za naknadu štete - Zastara - Nepostojanje dokaza o šteti - Tužba koju očito treba odbaciti odnosno odbiti”))
   (2018/C 123/28)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelji: L’application électronique industrielle moderne (AEIM) (Algrange, Francuska) i Philippe Kazenas (Luxembourg, Luksemburg) (zastupnik: B. Wizel, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: S. Delaude i S. Lejeune, a zatim S. Delaude, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a kojim se traži naknada štete koju su tužitelji navodno pretrpjeli na temelju koruptivnih radnji koje je počinio agent Komisije.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu L’Application électronique industrielle moderne (AEIM) i Philippeu Kazenasu nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 371, 10. 10. 2016.


title: Predmet T-786/16: Tužba podnesena 12. prosinca 2017. – PV protiv Komisije

text:
               9.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 123/22

         Tužba podnesena 12. prosinca 2017. – PV protiv Komisije
   (Predmet T-786/16)
   (2018/C 123/30)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: PV (zastupnik: M. Casado García-Hirschfeld, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               proglasi ovu tužbu dopuštenom i osnovanom;

         posljedično tomu:

               —

               poništi pobijane odluke od 31. svibnja 2016. i 5. srpnja 2016. o odbicima od plaća protiv kojih je tužitelj podnio žalbe na temelju članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju 29. srpnja 2016. (R/492/16) i 30. srpnja 2016. (R/493/16), od kojih su obje odbijene 28. studenoga 2016.;

               —

               poništi pobijane odluke od 15. rujna 2016. i od 11. srpnja 2016. o odbicima od plaća i utvrđivanju iznosa plaće na nulu od srpnja 2016., protiv kojih je tužitelj podnio žalbu na temelju članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju od 19. rujna 2016. (R/496/16), koja je odbijena 17. siječnja 2017.;

               —

               poništi pobijanu odluku od 21. rujna 2016. kojom je tužitelj obaviješten o ukupnom dugu od 42 704,74 eura prema Komisiji, protiv koje je 8. studenoga 2016. podnio žalbu na temelju članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju, koja je odbijena 17. siječnja 2017.;

               —

               poništi pobijanu opomenu dužniku br. 32441709991 od 20. srpnja 2017. za iznos od 42 704,74 eura, kojom se traži plaćanje pobijanog duga od 42 704,74 eura, a protiv koje je podnesena žalba 31. srpnja 2017. (R/346/17), koja je odbijena 29. studenoga 2017.;

               —

               poništi odluku o opozivu koju je 26. srpnja 2016. donijelo tripartitno tijelo za imenovanje i protiv koje je tužitelj 3. listopada 2016. podnio žalbu na temelju članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju (R/510/16), koja je odbijena 2. veljače 2017., kao i da poništi stegovni postupak CMS 13/087 u svim njegovim segmentima;

               —

               naknadi pretrpljenu štetu zbog uznemiravanja počinjenog u GU za zapošljavanje, GU za proračun, GU za prevođenje i štetu koju su zajedno počinili Zdravstvena služba, PMO i GU za ljudske resurse, od kojih se prvo uznemiravanje dogodilo u listopadu 2008.;

               —

               poništi sva tužiteljeva izvješća o ocjeni za 2014., 2015. i 2016. godinu zbog uznemiravanja u GU za prevođenje;

         i dodijeli sljedeću naknadu štete na osnovi članka 340. UFEU-a:

               —

               naloži naknadu neimovinske štete od 889 000 eura i imovinske štete od 132 828,67 eura tužitelju koja proizlazi iz tih pobijanih odluka, procijenjenu, uz rezervu ponovne procjene, na iznos od 1 021 828,67 eura uvećan za zatezne kamate do dana potpune naknade;

         podredno, zbog pretrpljenog uznemiravanja i korištenog „ovjeravanja neistinitog sadržaja”, zbog čega te nepravilnosti pravni poredak Unije ne može tolerirati:

               —

               poništi sve ostale prigovore na plaću u razdoblju od ožujka 2015. do srpnja 2016. odnosno dvanaest odluka od 9/2/2015, 30/3/2015, 5/5/2015, 24/6/2015, 1/10/2015, 12/11/2015, 15/1/2016, 22/4/2016, 31/5/2016, 5/7/2016, 15/9/2016 i 11/7/2016 kao i sva odbijanja njegovih zahtjeva za poništenje odnosno odluke R/1110/14 od 11/3/2015, R/225/15 od 3. srpnja 2015, R/292/15 od 23. srpnja 2015, R/376/15 od 18. kolovoza 2015., R/419/15 od 25. rujna 2015., R/496/15 od 23. listopada 2015., R/787/15 i R/788/16 i R/71/16 od 21. ožujka 2016., R/282/16 od 12. rujna 2016.;

               —

               poništi sve odluke o odbijanju žalbi u postupcima ocjenjivanja odnosno odbijanja R/ll00/14 od 12. ožujka 2015., R/313/15 od 11. kolovoza 2015., R/676/15 od 13. listopada 2015, R/127/16 i R/128/16 od 7. lipnja 2016. i R/342/16 od 21. rujna 2016.;

               —

               poništiti sva odbijanja zahtjeva za pomoć – članak 24. Pravilnika o osoblju – od 23. listopada 2014., od 20. siječnja 2015., od 20. ožujka 2015., od 30. srpnja 2015. (zahtjev D/322/15), od 15. ožujka 2016. (zahtjev D/776/15) i od 18. svibnja 2016.

               —

               poništi sve „liječničke nalaze” Dr. [X] -a o neopravdanim izostancima od 16. i 18. srpnja 2014., 8. kolovoza 2014., 4. rujna 2014., 4. prosinca 2014., 4. veljače 2015., 13. ožujka 2015., 4. lipnja 2015., 11. kolovoza 2015., 14. listopada 2015., 4. prosinca 2015., 5. veljače 2016., 22. ožujka 2016., 18. travnja 2016., 3. lipnja 2016., 30. lipnja 2016 i od 25. srpnja 2016;

               —

               poništi „liječničke nalaze” Dr. [X]-a od 27. lipnja 2014. i Dr. [Y]-a od 10. listopada 2014. koji su tužitelja vratili njegovim uznemiravateljima;

               —

               poništi odbijanje upravne žalbe R/182/16 od 14. srpnja 2016. podnesene 22. ožujka 2016. zbog njegova neopravdanog izostanka u mjestu prebivališta 16. i 17. ožujka 2016.

               —

               poništi sve opomene o dugovanju od 10. ožujka 2015., 11. svibnja 2015., 10. lipnja 2015., 11. kolovoza 2015., 13. studenoga 2015., 9. prosinca 2015., 18. srpnja 2016., kao i prethodnu obavijest o opomeni dužniku od 21. lipnja 2016. i od 21. rujna 2016;

         i u svakom slučaju:

               —

               naloži tuženiku snošenje svih troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog tužbi tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članaka 1., 3., 4. i 31. stavka 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, kao i članka 1. (e) točaka 2. i 12. (a) Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju) koji govori o zabrani uznemiravanja.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članaka 21. (a), 22. (c) i 23. Pravilnika o osoblju, o zabrani počinjenja nezakonitih radnji.

               3.

               Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela brižnog postupanja i pomoći povredom članka 24. Pravilnika o osoblju.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 59. i na pogrešnom tumačenju članka 60. Pravilnika o osoblju.

               5.

               Peti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članaka 41. i 48. Povelje Europske unije o temeljnim pravima koji se odnose na nepristrano postupanje i pravo na saslušanje te prava obrane, kao i članka 3. Priloga IX. Pravilniku o osoblju koji se odnosi na pravo saslušanja pred tijelom za imenovanje prije upućivanja stegovnom povjerenstvu i u skladu sa sudskom praksom Kerstens/Komisija (presuda od 14. veljače 2017., Kerstens/Komisija, T-270/16 P, neobjavljena, EU:T:2017:74).

         Tužitelj također traži dodjelu naknade štete od 889 000 eura na temelju neimovinske štete i 132 828,67 eura na temelju imovinske štete u skladu s člankom 340. UFEU-a.


title: Predmet C-643/16: Presuda Suda (prvo vijeće) od 7. veljače 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) – Ujedinjena Kraljevina) – The Queen, na zahtjev American Express Co. protiv The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva (EU) 2015/2366 — Platne usluge na unutarnjem tržištu — Članak 35. stavak 1. — Zahtjevi u pogledu pristupa platnim sustavima od strane pružatelja platnih usluga koji su dobili odobrenje ili su registrirani — Članak 35. stavak 2. prvi podstavak točka (b) — Neprimjenjivost tih zahtjeva na platne sustave koji se sastoje isključivo od pružatelja platnih usluga koji pripadaju grupi — Primjenjivost tih zahtjeva na trostrane kartične platne sheme koje su sklopile ugovore o co-brandingu ili zastupanju — Valjanost)

text:
               9.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 123/5

         Presuda Suda (prvo vijeće) od 7. veljače 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) – Ujedinjena Kraljevina) – The Queen, na zahtjev American Express Co. protiv The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury
   (Predmet C-643/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva (EU) 2015/2366 - Platne usluge na unutarnjem tržištu - Članak 35. stavak 1. - Zahtjevi u pogledu pristupa platnim sustavima od strane pružatelja platnih usluga koji su dobili odobrenje ili su registrirani - Članak 35. stavak 2. prvi podstavak točka (b) - Neprimjenjivost tih zahtjeva na platne sustave koji se sastoje isključivo od pružatelja platnih usluga koji pripadaju grupi - Primjenjivost tih zahtjeva na trostrane kartične platne sheme koje su sklopile ugovore o co-brandingu ili zastupanju - Valjanost))
   (2018/C 123/06)
   Jezik postupka: engleski

      Sud koji je uputio zahtjev

   High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: The Queen, na zahtjev American Express Co.

      Tuženik: The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

      uz sudjelovanje: Diners Club International Limited, MasterCard Europe SA

      Izreka

               1.

               Članak 35. stavak 2. prvi podstavak točku (b) Direktive (EU) 2015/2366 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2015. o platnim uslugama na unutarnjem tržištu, o izmjeni direktiva 2002/65/EZ, 2009/110/EZ i 2013/36/EU te Uredbe (EU) br. 1093/2010 i o stavljanju izvan snage Direktive 2007/64/EZ treba tumačiti na način da trostrana kartična platna shema koja je sklopila ugovor o co-brandingu s co-branding partnerom ne gubi pogodnost primjene isključenja predviđenog tom odredbom, pa zbog toga ne podliježe zahtjevima propisanima njezinim člankom 35. stavkom 1., ako taj co-branding partner nije pružatelj platnih usluga i u toj shemi ne pruža platne usluge u vezi sa zajednički brendiranim proizvodima. Nasuprot tomu, trostrana kartična platna shema koja angažira zastupnika radi pružanja platnih usluga gubi pogodnost primjene tog isključenja, pa zbog toga podliježe zahtjevima propisanima navedenim člankom 35. stavkom 1.

               2.

               Prilikom ispitivanja drugog prethodnog pitanja nije utvrđeno ništa što bi moglo utjecati na valjanost članka 35. Direktive 2015/2366.

      (1)  SL C 78, 13. 3. 2017.


title: Predmet T-47/18: Tužba podnesena 29. siječnja 2018. – UZ protiv Parlamenta

text:
               9.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 123/24

         Tužba podnesena 29. siječnja 2018. – UZ protiv Parlamenta
   (Predmet T-47/18)
   (2018/C 123/31)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: UZ (zastupnik: J.-N. Louis, odvjetnik)

      Tuženik: Europski parlament

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               utvrdi i presudi da se

               —

               poništava odluka Glavnog tajnika Europskog parlamenta od 27. veljače 2017. kojom je tužitelju izrečena stegovna mjera nazadovanja iz razreda AD13, 3. stupanj, u razred AD12 3. stupanj, s učinkom od 1. ožujka 2017. te su njegovi bodovi za uspješnost stečeni u razredu AD13 poništeni;

               —

               poništava odluka o odbijanju njegova zahtjeva za pomoć;

               —

               Europskom parlamentu nalaže snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog tužbi, tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i članaka 3. i 22. Priloga IX. Pravilniku o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju) zbog toga što Tijelo za imenovanje nije saslušalo tužitelja ni pri donošenju svoje odluke na osnovi članka 3. Priloga IX., ni prije nego što je odbilo njegov zahtjev za pomoć na temelju članka 24. Pravilnika o osoblju.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članaka 9., 10. i 16. Priloga IX. Pravilniku, u dijelu u kojem je pobijanom disciplinskom odlukom prekršeno načelo proporcionalnosti te je tužitelju izrečena ukupna sankcija koja nije predviđena Prilogom IX. Pravilniku, odnosno nazadovanje u niži razred, poništenje bodova za uspješnost i njegovo isključenje iz svih menadžerskih zadataka.

               3.

               Treći tužbeni razlog, koji se temelji na nepravilnosti u radu stegovnog povjerenstva zbog toga što ono ne samo da je bilo sazvano nepravilno, bez tužiteljeva prethodnog saslušanja, nego je i tijekom cijelog postupka kršilo prava obrane.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 24. Pravilnika, osobito zbog toga što Tijelo za imenovanje nije saslušalo tužitelja prije nego što je odbilo njegov zahtjev za pomoć.


title: Predmet C-144/17: Presuda Suda (šesto vijeće) od 8. veljače 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale Calabria – Italija) – Lloyd's of London protiv Agenzia Regionale per la Protezione dell'Ambiente della Calabria (Zahtjev za prethodnu odluku — Javna nabava — Članci 49. i 56. UFEU-a — Direktiva 2004/18/EZ — Razlozi za isključenje iz sudjelovanja u postupku javne nabave — Usluge osiguranja — Sudjelovanje različitih udruženja članova Lloyd’s of London u istom postupku javne nabave — Potpis ponuda od strane generalnog predstavnika Lloyd’s of London za dotičnu državu — Načela transparentnosti, jednakog postupanja i nediskriminacije — Proporcionalnost)

text:
               9.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 123/6

         Presuda Suda (šesto vijeće) od 8. veljače 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale Calabria – Italija) – Lloyd's of London protiv Agenzia Regionale per la Protezione dell'Ambiente della Calabria
   (Predmet C-144/17) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Javna nabava - Članci 49. i 56. UFEU-a - Direktiva 2004/18/EZ - Razlozi za isključenje iz sudjelovanja u postupku javne nabave - Usluge osiguranja - Sudjelovanje različitih udruženja članova Lloyd’s of London u istom postupku javne nabave - Potpis ponuda od strane generalnog predstavnika Lloyd’s of London za dotičnu državu - Načela transparentnosti, jednakog postupanja i nediskriminacije - Proporcionalnost))
   (2018/C 123/07)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunale Amministrativo Regionale Calabria

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Lloyd's of London

      Tuženik: Agenzia Regionale per la Protezione dell'Ambiente della Calabria

      Izreka

   Načela transparentnosti, jednakog postupanja i nediskriminacije koja proizlaze iz članaka 49. i 56. UFEU-a i koja su obuhvaćena člankom 2. Direktive 2004/18/EZ d 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama treba tumačiti na način da im se ne protivi propis države članice, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, koji ne dopušta da se dva „udruženja članova” društva Lloyd’s of London isključe iz sudjelovanja u istom postupku javne nabave usluga osiguranja samo zbog toga što je njihove ponude potpisao generalni predstavnik društva Lloyd’s of London za tu državu članicu, ali nasuprot tomu dopušta da ih se isključi ako je na temelju nepobitnih dokaza očito da njihove ponude nisu samostalno sastavljene.

      (1)  SL C 213, 3. 7. 2017.


title: Predmet T-54/18: Tužba podnesena 31. siječnja 2018. – Fashion Energy protiv EUIPO-a – Retail Royalty (1st AMERICAN)

text:
               9.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 123/25

         Tužba podnesena 31. siječnja 2018. – Fashion Energy protiv EUIPO-a – Retail Royalty (1st AMERICAN)
   (Predmet T-54/18)
   (2018/C 123/32)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Fashion Energy Srl (Milano, Italija) (zastupnici: T. Müller, F. Togo, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Retail Royalty Co. (Las Vegas, Nevada, Sjedinjene Američke Države)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj

      Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije 1st AMERICAN – Prijava za registraciju br. 8 622 078

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 15. studenoga 2017. u predmetu R 693/2017-2

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               obustavi postupak na temelju članka 69. stavka (d) Poslovnika Općeg suda do donošenja konačne i obvezujuće odluke o zahtjevu za djelomično poništenje žiga Europske unije br. 5 066 113, na kojem se temelji prigovor;

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u i drugoj stranci snošenje tužiteljevih troškova.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda načela kontradiktornosti;

               —

               povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe 2017/1007.


title: Predmet T-62/18: Tužba podnesena 6. veljače 2018. – Aeris Invest protiv SRB-a

text:
               9.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 123/25

         Tužba podnesena 6. veljače 2018. – Aeris Invest protiv SRB-a
   (Predmet T-62/18)
   (2018/C 123/33)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Aeris Invest Sàrl (Luxembourg, Luksemburg) (zastupnici: R. Vallina Hoset, A. Sellés Marco, C. Iglesias Megías i A. Lois Perreau de Pinninck, odvjetnici)

      Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Odluku žalbenog vijeća Jedinstvenog sanacijskog odbora u predmetu 43/2017 od 28. studenoga 2017. i potvrđujuću odluku SRB/CM01/ARES(2017)4898090 od 6. rujna 2017. i

               —

               naloži Jedinstvenom sanacijskom odboru (SRB) snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe šest tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se Odlukom SRB/ES/2017/01 o pristupu dokumentima Jedinstvenog sanacijskog odbora (SRB) (Odluka o pristupu) krši članak 90. Uredbe br. 806/2014 i članak 4. Uredbe br. 1049/2001 jer se, s jedne strane, prekoračuju ovlasti u pogledu prava na pristup dokumentima i, s druge strane, stvaraju izuzeća od prava na pristup dokumentima koja nisu predviđena Uredbom br. 1049/2001. Prema tome, odluku žalbenog vijeća treba poništiti u skladu s člankom 277. UFEU-a zbog neprimjenjivosti njezine pravne osnove.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se odlukom žalbenog vijeća krši članak 296. UFEU-a jer se u njoj samo nejasno i paušalno navodi kako bi se otkrivanjem cjelokupnog teksta Plana iz 2016., odluke o sanaciji i izvješća o procjeni povrijedio članak 4. stavci 1. i 2. Uredbe br. 1049/2001.

               3.

               Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se odlukom žalbenog vijeća krši članak 15. Ugovora o funkcioniranju Europske Unije, članak 42. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i članak 4. stavak 1.a Uredbe br. 1049/2001, s obzirom na to da: (i) politika na području sanacije kreditnih institucija ne čini valjano izuzeće za ograničavanje temeljnog prava na pristup dokumentima; (ii) nisu ispunjene pretpostavke iz članka 4. stavka 1. Uredbe br. 1049/2001 i (iii) procjena uključenih interesa zahtijeva omogućavanje pristupa traženim dokumentima.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se odlukom žalbenog vijeća krši članak 15. Ugovora o funkcioniranju Europske Unije, članak 42. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i članak 4. stavak 2. Uredbe br. 1049/2001, s obzirom na to da omogućavanje cjelovitog pristupa odluci o sanaciji, izvješću o procjeni i Planu iz 2016.: (i) ne utječe na komercijalne interese fizičkih i pravnih osoba i (ii) odvagivanje uključenih interesa svakako govori u prilog omogućavanju pristupa tim dokumentima.

               5.

               Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se odlukom žalbenog vijeća krši članak 15. UFEU-a i članak 88. Uredbe br. 806/2014 jer uskraćuje pristup informacijama koje nisu obuhvaćene poslovnom tajnom, ako: (i) na temelju članka 88. Uredbe br. 806/2014 i članka 339. UFEU-a ne postoji predmnijeva povjerljivosti i (ii) čak i da takva predmijeva povjerljivosti postoji, ona ne bi bila primjenjiva jer se dokumenti zahtijevaju kako bi ih se upotrijebilo u sudskom postupku.

               6.

               Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da odluka žalbenog vijeća uključuje zlouporabu ovlasti jer tužitelju uskraćuje cjelovit pristup Planu iz 2016., navodeći da je on „u potpunosti obuhvaćen izuzećima koja su propisana člankom 4. stavkom 1. točkom (a) (treća alineja) [Odluke o pristupu]” dok u stvarnosti postoje razumne indicije da se tim uskraćivanjem isključivo želi prikriti pogreške, nepotpunosti i nedostatke koje taj plan sadržava.


title: Predmet T-235/17: Presuda Općeg suda od 22. ožujka 2018. – Dometic Sweden protiv EUIPO-a (MOBILE LIVING MADE EASY) (Žig Europske unije — Prijava verbalnog žiga Europske unije MOBILE LIVING MADE EASY — Apsolutni razlog za odbijanje — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001) — Obveza obrazlaganja — Članak 75. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 94. Uredbe 2017/1001))

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/29

         Presuda Općeg suda od 22. ožujka 2018. – Dometic Sweden protiv EUIPO-a (MOBILE LIVING MADE EASY)
   (Predmet T-235/17) (1)

   ((Žig Europske unije - Prijava verbalnog žiga Europske unije MOBILE LIVING MADE EASY - Apsolutni razlog za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001) - Obveza obrazlaganja - Članak 75. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 94. Uredbe 2017/1001)))
   (2018/C 166/37)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Dometic Sweden AB (Solna, Švedska) (zastupnici: R. Furneaux i E. Humphreys, solicitors)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: G. Sakalaite-Orlovskiene i J. Ivanauskas, agenti)

      Predmet

   Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 13. veljače 2017. (predmet R 1832/2016-2) koja se odnosi na zahtjev za registraciju verbalnog znaka MOBILE LIVING MADE EASY kao žiga Europske unije.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Dometic Sweden AB nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 195, 19. 6. 2017.


title: Predmet C-524/15: Presuda Suda (veliko vijeće) od 20. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale di Bergamo – Italija) – Kazneni postupak protiv Luce Mencija (Zahtjev za prethodnu odluku — Porez na dodanu vrijednost (PDV) — Direktiva 2006/112/EZ — Neplaćanje dugovanog PDV-a — Sankcije — Nacionalno zakonodavstvo koje za iste radnje predviđa upravnu i kaznenu sankciju — Povelja Europske unije o temeljnim pravima — Članak 50. — Načelo ne bis in idem — Kaznena narav upravne sankcije — Postojanje istog kažnjivog djela — Članak 52. stavak 1. — Ograničenje načela ne bis in idem — Pretpostavke)

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/2

         Presuda Suda (veliko vijeće) od 20. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale di Bergamo – Italija) – Kazneni postupak protiv Luce Mencija
   (Predmet C-524/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Neplaćanje dugovanog PDV-a - Sankcije - Nacionalno zakonodavstvo koje za iste radnje predviđa upravnu i kaznenu sankciju - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članak 50. - Načelo ne bis in idem - Kaznena narav upravne sankcije - Postojanje istog kažnjivog djela - Članak 52. stavak 1. - Ograničenje načela ne bis in idem - Pretpostavke))
   (2018/C 166/02)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunale di Bergamo

      Stranke glavnog kaznenog postupka

   Luca Menci

      uz sudjelovanje: Procura della Repubblica

      Izreka

               1.

               Članak 50. Povelje Europske unije o temeljnim pravima treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis na temelju kojeg je protiv osobe moguće pokrenuti kazneni progon zbog propuštanja plaćanja dugovanog poreza na dodanu vrijednost u zakonskim rokovima, iako je toj osobi za iste radnje već izrečena konačna upravna sankcija kaznene naravi u smislu navedenog članka 50., pod uvjetom da taj propis

                           —

                           ima cilj u općem interesu koji može opravdati takvo kumuliranje progona i sankcija, to jest suzbijanje kaznenih djela u području poreza na dodanu vrijednost, pri čemu ti progoni i sankcije moraju imati komplementarne ciljeve,

                           —

                           sadržava pravila kojima se osigurava koordinacija, ograničavajući na ono što je krajnje nužno dodatni teret koji za dotične osobe nastaje zbog kumuliranja postupaka, i

                           —

                           predviđa pravila koja mogu osigurati da strogost svih izrečenih sankcija bude ograničena na ono što je krajnje nužno s obzirom na težinu konkretnog kaznenog djela.

               2.

               Na nacionalnom sudu je da se uvjeri da, uzimajući u obzir sve okolnosti iz glavnog postupka, teret koji za dotičnu osobu konkretno nastaje zbog primjene nacionalnog propisa iz glavnog postupka i kumuliranja progona i sankcija koje on dopušta nije pretjeran u odnosu na težinu počinjenog kaznenog djela.

      (1)  SL C 414, 14. 12. 2015.


title: Spojeni predmeti C-688/15 i C-109/16: Presuda Suda (peto vijeće) od 22. ožujka 2018. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litva) – u postupcima koje je pokrenula Agnieška Anisimovienė i dr. (C-688/15) protiv „Indėlių ir investicijų draudimas” VĮ (C-109/16) (Zahtjev za prethodnu odluku — Sustavi osiguranja depozita i naknada štete za investitore — Direktiva 94/19/EZ — Članak 1. točka 1. — Depoziti — Privremena stanja koja proizlaze iz uobičajenih bankovnih transakcija — Direktiva 97/9/EZ — Članak 2. stavak 2. drugi podstavak — Sredstva koja se investitoru duguju ili koja investicijsko društvo drži za njega u vezi s odvijanjem investicijskog poslovanja — Kreditna institucija koja izdaje prenosive vrijednosne papire — Sredstva koja pojedinci prenesu toj instituciji radi upisa budućih prenosivih vrijednosnih papira — Primjena Direktive 2004/39/EZ — Stečaj navedene institucije prije izdavanja predmetnih prenosivih vrijednosnih papira — Javno poduzeće odgovorno za sustave osiguranja depozita i naknade štete za investitore — Nemogućnost pozivanja na direktive 94/19/EZ i 97/9/EZ protiv tog poduzeća)

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/3

         Presuda Suda (peto vijeće) od 22. ožujka 2018. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litva) – u postupcima koje je pokrenula Agnieška Anisimovienė i dr. (C-688/15) protiv „Indėlių ir investicijų draudimas” VĮ (C-109/16)
   (Spojeni predmeti C-688/15 i C-109/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Sustavi osiguranja depozita i naknada štete za investitore - Direktiva 94/19/EZ - Članak 1. točka 1. - Depoziti - Privremena stanja koja proizlaze iz uobičajenih bankovnih transakcija - Direktiva 97/9/EZ - Članak 2. stavak 2. drugi podstavak - Sredstva koja se investitoru duguju ili koja investicijsko društvo drži za njega u vezi s odvijanjem investicijskog poslovanja - Kreditna institucija koja izdaje prenosive vrijednosne papire - Sredstva koja pojedinci prenesu toj instituciji radi upisa budućih prenosivih vrijednosnih papira - Primjena Direktive 2004/39/EZ - Stečaj navedene institucije prije izdavanja predmetnih prenosivih vrijednosnih papira - Javno poduzeće odgovorno za sustave osiguranja depozita i naknade štete za investitore - Nemogućnost pozivanja na direktive 94/19/EZ i 97/9/EZ protiv tog poduzeća))
   (2018/C 166/03)
   Jezik postupka: litavski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Stranke glavnog postupka

   Agnieška Anisimovienė i dr.

      uz sudjelovanje: bankas „Snoras” AB, u stečaju, „Indėlių ir investicijų draudimas” VĮ, bankas „Finasta” AB (C-688/15)
   „Indėlių ir investicijų draudimas” VĮ

      uz sudjelovanje: Alvydas Raišelis, bankas „Snoras” AB, u stečaju (C-109/16)

      Izreka

               1.

               S jedne strane, odredbe Direktive 97/9/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 3. ožujka 1997. o sustavima naknada štete za investitore i, s druge strane, one Direktive 94/19/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 1994. o sustavima osiguranja depozita, kako je izmijenjena Direktivom 2009/14/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. ožujka 2009., treba tumačiti na način da potraživanja koja se odnose na sredstva prenesena s računa koje su pojedinci imali u kreditnoj instituciji na račune otvorene na ime te institucije radi upisa budućih prenosivih vrijednosnih papira koje je ta institucija trebala izdati, u okolnostima u kojima izdavanje tih vrijednosnih papira na kraju nije izvršeno zbog stečaja navedene institucije, potpadaju pod sustave naknade štete za investitore predviđene Direktivom 97/9 i pod sustave osiguranja depozita predviđene Direktivom 94/19.

               2.

               Članak 2. stavak 3. Direktive 97/9 treba tumačiti na način da, u situaciji u kojoj potraživanja obuhvaćena sustavima osiguranja depozita predviđenima Direktivom 94/19 i sustavima naknade štete za investitore predviđenima Direktivom 97/9, i u kojoj nacionalni zakonodavac za takva potraživanja nije odredio pripadaju li jednom ili drugom sustavu iz tih dviju direktiva, sud pred kojim se vodi postupak ne može sam odlučiti, na temelju te odredbe, na koji se od tih sustava imaju pravo pozvati nositelji prava na navedena potraživanja. Suprotno tomu, u takvoj situaciji, na potonjima je da odaberu sustav predviđen u nacionalnom zakonodavstvu radi provedbe tih dviju direktiva u okviru kojeg će im biti nadoknađena šteta.

               3.

               S jedne strane, članak 1. točku 1. Direktive 94/19, kako je izmijenjena Direktivom 2009/14, i, s druge strane, članak 1. točku 4. i članak 2. stavak 2. drugi podstavak Direktive 97/9 treba tumačiti na način da se pojedinci mogu na njih pozivati pred nacionalnim sudom u prilog tužbama za naknadu štete protiv javnog poduzeća odgovornog, u državi članici, za sustave osiguranja depozita i naknade štete za investitore.

      (1)  SL C 106, 21. 3. 2016.

      SL C 156, 2. 5. 2016.


title: Predmet C-101/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. veljače 2018. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Idi Srl protiv Arcadis – Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/19

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. veljače 2018. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Idi Srl protiv Arcadis – Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo
   (Predmet C-101/18)
   (2018/C 166/25)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Consiglio di Stato

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Idi Srl

      Druga stranka u postupku: Arcadis – Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo

      Prethodna pitanja

               1.

               Može li se sukladno članku 45. stavku 2. točkama (a) i (b) Direktive 2004/18/EZ od 31. ožujka 2004. (1) smatrati da je „postupak u tijeku” kada je dužnik nadležnom pravosudnom tijelu samo podnio zahtjev za sklapanje nagodbe s vjerovnicima?

               2.

               Može li se u skladu s gore navedenim propisom priznanje dužnika da se nalazi u stanju insolventnosti i da želi podnijeti zahtjev za sklapanje nagodbe s vjerovnicima s naknadnom dostavom dokumenata (čija su obilježja pobliže navedena u gornjem tekstu) smatrati razlogom za isključenje iz postupka javne nabave, i time široko tumačiti pojam „postupak u tijeku” u smislu gore navedenog zakonodavstva Zajednice (članak 45. Direktive) i nacionalnog zakonodavstva (članak 38. Uredbe sa zakonskom snagom br. 163-2006)?

      (1)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2004/18/EZ od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama (SL L 134, str. 114. i ispravak SL L 351, str. 44.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 156.).


title: Predmet T-229/16: Rješenje Općeg suda od 19. ožujka 2018. – Pio De Bragança protiv EUIPO-a – Ordem de São Miguel da Ala (QUIS UT DEUS) („Žig Europske unije — Postupak opoziva — Figurativni žig Europske unije QUIS UT DEUS — Nepostojanje zahtjeva za produljenje registracije žiga — Brisanje žiga nakon isteka registracije — Obustava postupka”)

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/29

         Rješenje Općeg suda od 19. ožujka 2018. – Pio De Bragança protiv EUIPO-a – Ordem de São Miguel da Ala (QUIS UT DEUS)
   (Predmet T-229/16) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak opoziva - Figurativni žig Europske unije QUIS UT DEUS - Nepostojanje zahtjeva za produljenje registracije žiga - Brisanje žiga nakon isteka registracije - Obustava postupka”))
   (2018/C 166/38)
   Jezik postupka: portugalski

      Stranke

      Tužitelj: Duarte Pio De Bragança (Sintra, Portugal) (zastupnik: J. Sardinha, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: E. Zaera Cuadrado, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Ordem de São Miguel da Ala (Lisabon, Portugal) (zastupnik: J. Motta Veiga, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 26. veljače 2016. (predmet R 621/2015-2) koja se odnosi na postupak povodom opoziva između Duarte Pio De Bragança i Ordem de São Miguel da Ala.

      Izreka

               1.

               Postupak se obustavlja.

               2.

               Svaka će stranka snositi vlastite troškove.

      (1)  SL C 270, 25. 7. 2016.


title: Predmet T-183/18: Tužba podnesena 12. ožujka 2018. – VL i dr. protiv Parlamenta

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/38

         Tužba podnesena 12. ožujka 2018. – VL i dr. protiv Parlamenta
   (Predmet T-183/18)
   (2018/C 166/49)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: VL, VM, VN i VO (zastupnici: P. de Bandt, M. Gherghinaru i J. Probst, odvjetnici)

      Tuženik: Europski parlament

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               naloži tuženiku podnošenje snimke predmetne plenarne sjednice u skladu s člankom 89. Poslovnika Općeg suda;

               —

               utvrdi da je ova tužba za naknadu štete dopuštena i osnovana te da prema tome;

                           i.

                           naloži tuženiku da osobi VL nadoknadi imovinsku i neimovinsku štetu koja je nastala zbog tuženikova nezakonitog ponašanja i nepažnje;

                           ii.

                           naloži tuženiku da osobama VM, VN i VO nadoknadi imovinsku i neimovinsku štetu koja je nastala zbog tuženikova nezakonitog ponašanja i nepažnje;

               —

               isključi javnost s rasprave u skladu s člankom 31. Statuta Suda Europske unije i člankom 109. Poslovnika Općeg suda, u slučaju da Opći sud smatra da je nužno održati raspravu u ovom predmetu; i da

               —

               naloži tuženiku plaćanje svih troškova ovog postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu:

               —

               da je tuženik povrijedio članke 31. i 35. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i, općenitije, općenitu dužnost brižnog postupanja i obvezu dužne pažnje zbog toga što je VL-u propustio osigurati poštene i pravične radne uvjete i odgovarajuću zdravstvenu skrb i pomoć;

               —

               da je VL pretrpio imovinsku štetu zbog tuženikova nezakonitog ponašanja koja se sastoji od znatnog smanjenja njegovih (sadašnjih i budućih) profesionalnih prihoda, kao i neimovinsku štetu nastalu zbog nepovratnog i teškog narušavanja njegova fizičkog i psihičkog stanja, gubitka političke i akademske karijere i znatnog narušavanja njegova društvenog i privatnog života;

               —

               da je VL pretrpio imovinsku štetu zbog tuženikova nezakonitog ponašanja koja se sastoji od gubitka prihoda; i da su

               —

               VM, VN i VO pretrpjeli imovinsku štetu zbog tuženikova nezakonitog ponašanja koja se sastoji od plaćanja različitih upravnih pristojbi i pravnih troškova te mjesečnih troškova njegovateljske skrbi, kao i neimovinsku štetu.


title: Predmet C-537/16: Presuda Suda (veliko vijeće) od 20. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Corte suprema di cassazione – Italija) – Garlsson Real Estate SA, u stečaju, Stefano Ricucci i Magiste International SA protiv Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 2003/6/EZ — Manipuliranje tržištem — Sankcije — Nacionalno zakonodavstvo koje za iste radnje predviđa upravnu i kaznenu sankciju — Povelja Europske unije o temeljnim pravima — Članak 50. — Načelo ne bis in idem — Kaznena narav upravne sankcije — Postojanje istog kažnjivog djela — Članak 52. stavak 1. — Ograničenje načela ne bis in idem — Pretpostavke)

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/12

         Presuda Suda (veliko vijeće) od 20. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Corte suprema di cassazione – Italija) – Garlsson Real Estate SA, u stečaju, Stefano Ricucci i Magiste International SA protiv Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)
   (Predmet C-537/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2003/6/EZ - Manipuliranje tržištem - Sankcije - Nacionalno zakonodavstvo koje za iste radnje predviđa upravnu i kaznenu sankciju - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članak 50. - Načelo ne bis in idem - Kaznena narav upravne sankcije - Postojanje istog kažnjivog djela - Članak 52. stavak 1. - Ograničenje načela ne bis in idem - Pretpostavke))
   (2018/C 166/14)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Corte suprema di cassazione

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Garlsson Real Estate SA, u stečaju, Stefano Ricucci, Magiste International SA

      Tuženik: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

      Izreka

               1.

               Članak 50. Povelje Europske unije o temeljnim pravima treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis koji omogućava vođenje postupka izricanja novčane upravne sankcije kaznene naravi protiv osobe zbog protupravnih radnji koje imaju obilježja manipuliranja tržištem za koje je protiv nje već izrečena pravomoćna osuđujuća kaznena presuda, u mjeri u kojoj je tom osuđujućom presudom, imajući u vidu štetu koja se počinjenim kažnjivim djelom nanosi društvu, moguće kazniti to kažnjivo djelo na učinkovit, proporcionalan i odvraćajući način.

               2.

               Načelo ne bis in idem zajamčeno člankom 50. Povelje Europske unije o temeljnim pravima pojedincima daje pravo koje se izravno primjenjuje u okviru spora kao što je onaj iz glavnog postupka.

      (1)  SL C 22, 23. 1. 2017.


title: Predmet C-187/16: Presuda Suda (veliko vijeće) od 20. ožujka 2018. – Europska komisija protiv Republike Austrije (Povreda obveze države članice — Direktive 92/50/EEZ i 2004/18/EZ — Ugovori o javnoj nabavi usluga — Državna tiskara — Izrada identifikacijskih isprava i drugih službenih isprava — Dodjela ugovora poduzetniku privatnog prava bez prethodne provedbe postupka nabave — Posebne sigurnosne mjere — Zaštita osnovnih interesa država članica)

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/4

         Presuda Suda (veliko vijeće) od 20. ožujka 2018. – Europska komisija protiv Republike Austrije
   (Predmet C-187/16) (1)

   ((Povreda obveze države članice - Direktive 92/50/EEZ i 2004/18/EZ - Ugovori o javnoj nabavi usluga - Državna tiskara - Izrada identifikacijskih isprava i drugih službenih isprava - Dodjela ugovora poduzetniku privatnog prava bez prethodne provedbe postupka nabave - Posebne sigurnosne mjere - Zaštita osnovnih interesa država članica))
   (2018/C 166/04)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: A. Tokár i B.-R. Killmann, u svojstvu agenata)

      Tuženik: Republika Austrija (zastupnik: M. Fruhmann, u svojstvu agenta)

      Izreka

               1.

               Time što je društvu Österreichische Staatsdruckerei GmbH izravno dodijelila ugovore o uslugama za izradu putovnica s čipom, putovnica za slučaj nužde, dozvola boravka, osobnih iskaznica, vozačkih dozvola u formatu kreditne kartice i prometnih dozvola u formatu kreditne kartice a da nije provela postupak javne nabave na razini Europske unije i time što je zadržala na snazi nacionalne odredbe kojima se javne naručitelje obvezuje da te ugovore o uslugama izravno dodijele tom društvu bez provedbe postupka javne nabave na razini Unije, Republika Austrija povrijedila je obveze koje ima na temelju članka 4. stavka 2. i članka 8. Direktive Vijeća 92/50/EEZ od 18. lipnja 1992. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnoj nabavi usluga, u vezi s člancima 11. do 37. te direktive i članaka 14. i 20. Direktive 2004/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima [javnoj nabavi radova], ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama [javnoj nabavi usluga], u vezi s člancima 23. do 55. te direktive.

               2.

               U preostalom dijelu tužba se odbija.

               3.

               Republika Austrija snosi vlastite troškove i četiri petine troškova Europske komisije. Komisija snosi petinu vlastitih troškova.

      (1)  SL C 191, 30. 5. 2016.


title: Predmet C-551/16: Presuda Suda (prvo vijeće) od 21. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Centrale Raad van Beroep – Nizozemska) – J. Klein Schiphorst protiv Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna sigurnost — Sporazum između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije — Koordinacija sustava socijalne sigurnosti — Uredba (EZ) br. 883/2004 — Članci 7., 63. i 64. — Davanja za nezaposlenost — Nezaposlena osoba koja odlazi u drugu državu članicu — Zadržavanje prava na davanja — Trajanje)

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/12

         Presuda Suda (prvo vijeće) od 21. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Centrale Raad van Beroep – Nizozemska) – J. Klein Schiphorst protiv Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen
   (Predmet C-551/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna sigurnost - Sporazum između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije - Koordinacija sustava socijalne sigurnosti - Uredba (EZ) br. 883/2004 - Članci 7., 63. i 64. - Davanja za nezaposlenost - Nezaposlena osoba koja odlazi u drugu državu članicu - Zadržavanje prava na davanja - Trajanje))
   (2018/C 166/15)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Centrale Raad van Beroep

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: J. Klein Schiphorst

      Tuženik: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

      Izreka

   Članak 64. stavak 1. točku (c) Uredbe (EZ) Europskog parlamenta i Vijeća br. 883/2004 od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti valja tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalna mjera, poput one u glavnom postupku, kojom se nadležnoj instituciji nalaže načelno odbijanje svakog zahtjeva za produljenje razdoblja izvoza davanja za nezaposlenost na više od tri mjeseca, osim ako navedena institucija ocijeni da bi odbijanje tog zahtjeva dovelo do nerazboritog rezultata.

      (1)  SL C 30, 30. 1. 2017.


title: Predmet C-133/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. veljače 2018. uputio tribunal administratif de Montreuil (Francuska) – Sea Chefs Cruise Services GmbH protiv Ministre de l'Action et des Comptes publics

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/20

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. veljače 2018. uputio tribunal administratif de Montreuil (Francuska) – Sea Chefs Cruise Services GmbH protiv Ministre de l'Action et des Comptes publics
   (Predmet C-133/18)
   (2018/C 166/26)
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal administratif de Montreuil

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Sea Chefs Cruise Services GmbH

      Tuženik: Ministre de l'Action et des Comptes publics

      Prethodna pitanja

   Treba li odredbe članka 20. stavka 2. Direktive Vijeća 2008/9/EZ od 12. veljače 2008. (1) tumačiti na način da se njime stvara pravilo prekluzije prema kojemu porezni obveznik države članice koji zahtjeva povrat poreza na dodanu vrijednost od države članice u kojoj nema poslovni nastan ne može otkloniti nedostatke njegova zahtjeva za povrat pred poreznim sudom ako nije poštovao rok za odgovor na zahtjev za dostavu informacija koji je uprava uputila u skladu s odredbama stavka 1. istog članka ili, suprotno tomu, na način da porezni obveznik može, u okviru postupka predviđenog u članku 23. Direktive i u odnosu na načela neutralnosti i proporcionalnosti poreza na dodanu vrijednost, otkloniti nedostatke svojega zahtjeva pred poreznim sudom?

      (1)  Direktiva Vijeća 2008/9/EZ od 12. veljače 2008. o utvrđivanju detaljnih pravila za povrat poreza na dodanu vrijednost, predviđenih u Direktivi 2006/112/EZ, poreznim obveznicima koji nemaju poslovni nastan u državi članici povrata, već u drugoj državi članici (SL 2008., L 44, str. 23.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9, svezak 1., str. 275.)


title: Predmet T-822/16: Rješenje Općeg suda od 16. ožujka 2018. – Kik Textilien und Non-Food protiv EUIPO-a – FF Group Romania (_kix) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Europske unije _kix — Opoziv pobijane odluke — Prestanak postojanja predmeta spora — Obustava postupka — Članak 173. stavci 1. i 2. Poslovnika — Intervencija druge stranke u postupku pred žalbenim vijećem — Odgovor na tužbu podnesen nakon proteka roka”)

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/30

         Rješenje Općeg suda od 16. ožujka 2018. – Kik Textilien und Non-Food protiv EUIPO-a – FF Group Romania (_kix)
   (Predmet T-822/16) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije _kix - Opoziv pobijane odluke - Prestanak postojanja predmeta spora - Obustava postupka - Članak 173. stavci 1. i 2. Poslovnika - Intervencija druge stranke u postupku pred žalbenim vijećem - Odgovor na tužbu podnesen nakon proteka roka”))
   (2018/C 166/39)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: KiK Textilien und Non-Food GmbH (Bönen, Njemačka) (zastupnici: S. Körber i L. Pechan, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: K. Zajfert i A. Folliard-Monguiral, agenti)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: FF Group Romania SRL (Bukurešt, Rumunjska) (zastupnik: A. Cavescu, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 6. rujna 2016. (predmet R 2323/2015-4) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava KiK Textilien und Non-Food i FF Group Romania.

      Izreka

               1.

               Postupak se obustavlja.

               2.

               Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) nalaže se snošenje vlastitih troškova i troškova društva KiK Textilien und Non-Food GmbH.

               3.

               Društvo FF Group Romania snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 22, 23. 1. 2017.


title: Predmet C-244/16 P: Presuda Suda (veliko vijeće) od 13. ožujka 2018. – Industrias Químicas del Vallés, SA protiv Europske komisije (Žalba — Sredstva za zaštitu bilja — Provedbena uredba (EU) 2015/408 — Stavljanje na tržište sredstava za zaštitu bilja i izrada popisa kandidata za zamjenu — Uvrštenje na taj popis aktivne tvari metalaksila — Tužba za poništenje — Dopuštenost — Članak 263. četvrti stavak UFEU-a — Regulatorni akt koji ne podrazumijeva provedbene mjere — Osoba na koju se akt osobno odnosi)

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/5

         Presuda Suda (veliko vijeće) od 13. ožujka 2018. – Industrias Químicas del Vallés, SA protiv Europske komisije
   (Predmet C-244/16 P) (1)

   ((Žalba - Sredstva za zaštitu bilja - Provedbena uredba (EU) 2015/408 - Stavljanje na tržište sredstava za zaštitu bilja i izrada popisa kandidata za zamjenu - Uvrštenje na taj popis aktivne tvari metalaksila - Tužba za poništenje - Dopuštenost - Članak 263. četvrti stavak UFEU-a - Regulatorni akt koji ne podrazumijeva provedbene mjere - Osoba na koju se akt osobno odnosi))
   (2018/C 166/05)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Žalitelj: Industrias Químicas del Vallés, SA (zastupnici: C. Fernández Vicién, C. Vila Gisbert i I. Moreno-Tapia Rivas, abogadas)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: I. Galindo Martín i P. Ondrůšek, agenti)

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               Društvu Industrias Químicas del Vallés SA nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 260, 18. 7. 2016.


title: Predmet C-138/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. veljače 2018. uputio Vestre Landsret (Danska) – Skatteministeriet protiv Estron A/S

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/21

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. veljače 2018. uputio Vestre Landsret (Danska) – Skatteministeriet protiv Estron A/S
   (Predmet C-138/18)
   (2018/C 166/27)
   Jezik postupka: danski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Vestre Landsret

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Skatteministeriet

      Protustranka: Estron A/S

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li točku (a) napomene 2. uz poglavlje 90 kombinirane nomenklature (1), u vezi s općim pravilima 1. i 6. [za tumačenje kombinirane nomenklature], tumačiti na način da se „dijelovi i pribor koji predstavljaju robu navedenu u bilo kojem tarifnom broju poglavlja 84, 85 ili 91” odnose na robu iz četveroznamenkastih tarifnih brojeva tih poglavlja ili da se odnose i na podbrojeve (prvih šest znamenki) poglavlja 84, 85, 90 i 91?

               2.

               Treba li konektore poput onih koje se razmatra u ovom predmetu razvrstati u podbroj KN-a 8544 42 90, podbroj KN-a 9021 40 00 ili pak u podbroj KN-a 9021 90 10?

               3.

               Treba li točku (m) napomene 1. uz odsjek XVI. tumačiti na način da robu iz poglavlja 90 nije moguće razvrstati i u poglavlja 84 i 85?

      (1)  Uredba Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL 1987., L 256, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3.)


title: Predmet C-256/16: Presuda Suda (treće vijeće) od 15. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Düsseldorf – Njemačka) – Deichmann SE protiv Hauptzollamt Duisburg (Zahtjev za prethodnu odluku — Dopuštenost — Antidamping — Valjanost uredbe kojom se izvršava presuda Suda kojom su prethodne uredbe proglašene nevaljanima — Obveza izvršenja — Pravna osnova — Uredba (EZ) br. 1225/2009 — Članak 14. — Određivanje elemenata na osnovi kojih države članice naplaćuju antidampinške pristojbe — Nalog za obustavu povrata antidampinške pristojbe koji su provodila nacionalna carinska tijela — Nastavak postupka koji je prethodio uredbama koje su proglašene nevaljanima — Članak 10. — Neretroaktivnost — Carinski zakonik Zajednice — Članak 221. — Zastara — Članak 236. — Povrat neosnovanih pristojbi)

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/5

         Presuda Suda (treće vijeće) od 15. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Düsseldorf – Njemačka) – Deichmann SE protiv Hauptzollamt Duisburg
   (Predmet C-256/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Dopuštenost - Antidamping - Valjanost uredbe kojom se izvršava presuda Suda kojom su prethodne uredbe proglašene nevaljanima - Obveza izvršenja - Pravna osnova - Uredba (EZ) br. 1225/2009 - Članak 14. - Određivanje elemenata na osnovi kojih države članice naplaćuju antidampinške pristojbe - Nalog za obustavu povrata antidampinške pristojbe koji su provodila nacionalna carinska tijela - Nastavak postupka koji je prethodio uredbama koje su proglašene nevaljanima - Članak 10. - Neretroaktivnost - Carinski zakonik Zajednice - Članak 221. - Zastara - Članak 236. - Povrat neosnovanih pristojbi))
   (2018/C 166/06)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Finanzgericht Düsseldorf

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Deichmann SE

      Tuženik: Hauptzollamt Duisburg

      Izreka

   Razmatranjem postavljenog pitanja nije utvrđeno postojanje nijednog elementa koji bi mogao utjecati na valjanost Provedbene uredbe Komisije (EU) 2016/223 od 17. veljače 2016. o uspostavljanju postupka za ocjenu određenih zahtjeva za tretman tržišnoga gospodarstva te za pojedinačni tretman koje su podnijeli proizvođači izvoznici iz Kine i Vijetnama te o provedbi presude Suda u spojenim predmetima C-659/13 i C-34/14.

      (1)  SL C 260, 18. 7. 2016.


title: Predmet C-568/16: Presuda Suda (peto vijeće) od 22. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Amtsgericht Nürtingen – Njemačka) – kazneni postupak protiv Faiza Rasoola (Zahtjev za prethodnu odluku — Platne usluge — Direktiva 2007/64/EZ — Članak 3. točke (e) i (o) — Članak 4. točka 3. — Prilog — Točka 2. — Područje primjene — Upravljanje višenamjenskim terminalima koji omogućuju podizanje gotovine u automat klubovima — Usklađenost represivne prakse nacionalnih tijela — Zapljena iznosa stečenih nezakonitom aktivnošću — Povelja Europske unije o temeljnim pravima — Članak 17.)

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/14

         Presuda Suda (peto vijeće) od 22. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Amtsgericht Nürtingen – Njemačka) – kazneni postupak protiv Faiza Rasoola
   (Predmet C-568/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Platne usluge - Direktiva 2007/64/EZ - Članak 3. točke (e) i (o) - Članak 4. točka 3. - Prilog - Točka 2. - Područje primjene - Upravljanje višenamjenskim terminalima koji omogućuju podizanje gotovine u automat klubovima - Usklađenost represivne prakse nacionalnih tijela - Zapljena iznosa stečenih nezakonitom aktivnošću - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članak 17.))
   (2018/C 166/17)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Amtsgericht Nürtingen

      Stranke glavnog kaznenog postupka

   Faiz Rasool

      uz sudjelovanje: Rasool Entertainment GmbH

      Izreka

   Članak 4. točku 3. Direktive 2007/64/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o platnim uslugama na unutarnjem tržištu i o izmjeni direktiva 97/7/EZ, 2002/65/EZ, 2005/60/EZ i 2006/48/EZ te stavljanju izvan snage Direktive 97/5/EZ, u vezi s točkom 2. njezina priloga, treba tumačiti na način da usluga podizanja gotovine, koju svojim klijentima nudi upravitelj automat kluba putem višenamjenskih terminala postavljenih u tim klubovima, nije „platna usluga” u smislu te direktive kada upravitelj ne izvršava nikakvu transakciju na računima za plaćanje tih klijenata i kada su aktivnosti koje on pritom obavlja ograničene na stavljanje na raspolaganje kao i punjenje gotovinom tih terminala.

      (1)  SL C 22, 23. 1. 2017.


title: Predmet T-130/17: Rješenje Općeg suda od 15. ožujka 2018. – Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo protiv Europske komisije („Tužba za poništenje — Unutarnje tržište prirodnog plina — Direktiva 2009/73/EZ — Odluka Komisije o izmjeni uvjeta za izuzeće pravila rada plinovoda OPAL koji se odnose na pristup treće strane i regulaciju tarifa od propisa Unije — Nepostojanje izravnog utjecaja — Nedopuštenost”)

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/31

         Rješenje Općeg suda od 15. ožujka 2018. – Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo protiv Europske komisije
   (Predmet T-130/17) (1)

   ((„Tužba za poništenje - Unutarnje tržište prirodnog plina - Direktiva 2009/73/EZ - Odluka Komisije o izmjeni uvjeta za izuzeće pravila rada plinovoda OPAL koji se odnose na pristup treće strane i regulaciju tarifa od propisa Unije - Nepostojanje izravnog utjecaja - Nedopuštenost”))
   (2018/C 166/40)
   Jezik postupka: poljski

      Stranke

      Tužitelj: Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A. (Varsovie, Poljska (zastupnik: M. Jeżewski, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: O. Beynet i K. Herrmann, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Komisije (EU) C(2016) 6950 final od 28. listopada 2016. o izmjeni uvjeta za izuzeće plinovoda OPAL, odobrenih na temelju Direktive 2003/55/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište prirodnog plina i stavljanju izvan snage Direktive 98/30/EZ (SL 2003., L 176, str. 57.) od pravila koja se odnose na pristup trećih strana i regulaciju tarifa.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

               2.

               Obustavlja se postupak o zahtjevima za intervenciju.

               3.

               Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A. snosit će vlastite troškove kao i troškove Europske komisije, uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite.

               4.

               Savezna Republika Njemačka snosit će vlastite troškove u vezi s postupkom privremene pravne zaštite.

               5.

               Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo, Komisija, Savezna Republika Njemačka, Europski parlament, Vijeće Europske unije, OPAL Gastransport GmbH & Co. KG i Gazprom Eksport LLC snosit će svaki vlastite troškove u vezi sa zahtjevima za intervenciju.

      (1)  SL C 121, 18. 4. 2017.


title: Predmet T-187/18: Tužba podnesena 9. ožujka 2018. – VP protiv Cedefopa

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/39

         Tužba podnesena 9. ožujka 2018. – VP protiv Cedefopa
   (Predmet T-187/18)
   (2018/C 166/50)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: VP (zastupnik: L. Levi, odvjetnik)

      Tuženik: Europski centar za razvoj strukovnog osposobljavanja (Cedefop)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               utvrdi da je ova tužba dopuštena i osnovana;

               —

               poništi tuženikovu odluku od 12. svibnja 2017. kojom je odbijen tužiteljev zahtjev da mu se ugovor o radu produlji na neodređeno vrijeme;

               —

               poništi tuženikovu odluku od 1. prosinca 2017. kojom je odbijena tužiteljeva žalba od 9. kolovoza 2017. protiv odluke od 12. svibnja 2017.;

               —

               naloži naknadu neimovinske štete koju je tužitelj pretrpio, procijenjenu ex aequo et bono na 100 000 (sto tisuća) eura;

               —

               naloži naknadu imovinske štete koju je tužitelj pretrpio; i

               —

               naloži naknadu svih troškova koji su tužitelju nastali ovom tužbom.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sljedeće tužbene razloge: tuženikova odluka o neproduljivanju tužiteljeva ugovora o radu donesena je povredom prava na saslušanje, dužnosti brižnog postupanja, obveze obrazlaganja i povredom obveze saslušanja neposredno nadređene osobe; ta odluka sadržava očitu pogrešku u ocjeni i nedostatak koji proizlazi iz zlouporabe ovlasti.


title: Predmet C-575/16: Presuda Suda (šesto vijeće) od 15. ožujka 2018. – Europska komisija protiv Češke republike (Povreda obveze države članice — Članak 49. UFEU-a — Sloboda poslovnog nastana — Javni bilježnici — Uvjet državljanstva — Članak 51. UFEU-a — Sudjelovanje u izvršavanju javnih ovlasti)

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/15

         Presuda Suda (šesto vijeće) od 15. ožujka 2018. – Europska komisija protiv Češke republike
   (Predmet C-575/16) (1)

   ((Povreda obveze države članice - Članak 49. UFEU-a - Sloboda poslovnog nastana - Javni bilježnici - Uvjet državljanstva - Članak 51. UFEU-a - Sudjelovanje u izvršavanju javnih ovlasti))
   (2018/C 166/18)
   Jezik postupka: češki

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: H. Støvlbæk i K. Walkerová, agenti)

      Tuženik: Češka republika (zastupnici: M. Smolek, T. Müller, J. Vláčil i A. Kasalická, agenti)

      Izreka

               1.

               Češka Republika je određivanjem uvjeta državljanstva za pristup javnobilježničkom zanimanju povrijedila obveze koje ima na temelju članka 49. UFEU-a.

               2.

               Češkoj Republici nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 22, 23. 1. 2017.


title: Predmet T-134/17 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 20. ožujka 2018. – Hércules Club de Fútbol protiv Europske komisije („Privremena pravna zaštita — Pristup dokumentima — Dokumenti u vezi s administrativnim postupkom koji je prethodio donošenju Komisijine odluke o državnoj potpori koju je Španjolska provela u korist tri profesionalna nogometna kluba — Prava obrane — Odbijanje pristupa — Zahtjev za određivanje privremenih mjera — Nepostojanje hitnosti”)

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/32

         Rješenje predsjednika Općeg suda od 20. ožujka 2018. – Hércules Club de Fútbol protiv Europske komisije
   (Predmet T-134/17 R)
   ((„Privremena pravna zaštita - Pristup dokumentima - Dokumenti u vezi s administrativnim postupkom koji je prethodio donošenju Komisijine odluke o državnoj potpori koju je Španjolska provela u korist tri profesionalna nogometna kluba - Prava obrane - Odbijanje pristupa - Zahtjev za određivanje privremenih mjera - Nepostojanje hitnosti”))
   (2018/C 166/41)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Hércules Club de Fútbol, SAD (Alicante, Španjolska) (zastupnici: S. Rating i Y. Martínez Mata, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: u početku B. Stromsky, G. Luengo i P. Němečková, zatim J. Baquero Cruz, G. Luengo i P. Němečková, agenti)

      Predmet

   Tužba na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a kojom se traži da se Komisiji naloži to da odobri pristup dokumentima u spisu o državnoj potpori SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP) koju je Španjolska dodijelila Valencia Club de Fútbol SAD, Hércules Club de Fútbol i Elche Club de Fútbol SAD, u dijelu u kojem se odnose na tužitelja i u mjeri u kojoj su bitni za odgovarajuću obranu njegovih interesa.

      Izreka

               1.

               Zahtjev za privremenu pravnu zaštitu se odbija.

               2.

               O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Spojeni predmeti C-596/16 i C-597/16: Presuda Suda (veliko vijeće) od 20. ožujka 2018. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Corte suprema di cassazione – Italija) – Enzo Di Puma protiv Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (C-596/16) i Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) protiv Antonija Zecce (C-597/16) (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 2003/6/EZ — Trgovanje na temelju povlaštenih informacija — Sankcije — Nacionalno zakonodavstvo koje za iste radnje predviđa upravnu i kaznenu sankciju — Pravomoćni učinak konačne kaznene presude u odnosu na upravni postupak — Pravomoćna oslobađajuća kaznena presuda za trgovanje na temelju povlaštenih informacija — Djelotvornost sankcija — Povelja Europske unije o temeljnim pravima — Članak 50. — Načelo ne bis in idem — Kaznena narav upravne sankcije — Postojanje istog kažnjivog djela — Članak 52. stavak 1. — Ograničenje načela ne bis in idem — Pretpostavke)

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/15

         Presuda Suda (veliko vijeće) od 20. ožujka 2018. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Corte suprema di cassazione – Italija) – Enzo Di Puma protiv Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (C-596/16) i Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) protiv Antonija Zecce (C-597/16)
   (Spojeni predmeti C-596/16 i C-597/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2003/6/EZ - Trgovanje na temelju povlaštenih informacija - Sankcije - Nacionalno zakonodavstvo koje za iste radnje predviđa upravnu i kaznenu sankciju - Pravomoćni učinak konačne kaznene presude u odnosu na upravni postupak - Pravomoćna oslobađajuća kaznena presuda za trgovanje na temelju povlaštenih informacija - Djelotvornost sankcija - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članak 50. - Načelo ne bis in idem - Kaznena narav upravne sankcije - Postojanje istog kažnjivog djela - Članak 52. stavak 1. - Ograničenje načela ne bis in idem - Pretpostavke))
   (2018/C 166/19)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Corte suprema di cassazione

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Enzo Di Puma (C-596/16), Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (C-597/16)

      Tuženici: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (C-596/16), Antonio Zecca (C-597/16)

      Izreka

   Članak 14. stavak 1. Direktive 2003/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2003. o trgovanju na temelju povlaštenih informacija i manipuliranju tržištem (zlouporabi tržišta) u vezi s člankom 50. Povelje Europske unije o temeljnim pravima treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis prema kojem se postupak izricanja novčane upravne sankcije kaznene naravi ne može voditi nakon donošenja pravomoćne oslobađajuće kaznene presude kojom je utvrđeno da radnje koje bi mogle predstavljati povredu propisa o trgovanju na temelju povlaštenih informacija, na osnovi kojih je pokrenut i taj postupak, nisu dokazane.

      (1)  SL C 63, 27. 2. 2017.


title: Predmet C-147/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. veljače 2018. uputio Audiencia Provincial de Almería (Španjolska) – Banco Mare Nostrum S.A. protiv Ignacija Jesúsa Berenguela Nieta i Carmen Sonije Salinas López

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/21

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. veljače 2018. uputio Audiencia Provincial de Almería (Španjolska) – Banco Mare Nostrum S.A. protiv Ignacija Jesúsa Berenguela Nieta i Carmen Sonije Salinas López
   (Predmet C-147/18)
   (2018/C 166/28)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Audiencia Provincial de Almería

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Banco Mare Nostrum, S.A.

      Tuženik: Ignacio Jesús Berenguel Nieto i Carmen Sonia Salinas López

      Prethodna pitanja

               1.

               Sprječava li se proglašenjem, na temelju presude, neobvezivosti nepoštene odredbe u smislu Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (1), primjena svih učinaka priznatih presudom [Suda od 21. prosinca 2016., Gutiérrez Naranjo i dr., C-154/15, C-307/15 i C-308/15]?

               2.

               Utječu li, ograničavaju li ili sprječavaju li načelo dispozitivnosti, raspravno načelo, načelo pravomoćnosti i zabrane reformatio in peius primjenu restitucijskog učinka odredbe koja je proglašena nepoštenom u smislu Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima?

               3.

               Jesu li ovlasti drugostupanjskog suda ograničene zbog činjenice da je prvostupanjskom presudom dodijeljen ograničeni učinak u odnosu na proglašenje nepoštenosti, pri čemu tu presudu nije pobijao potrošač, nego samo prodavatelj robe ili pružatelj usluge koji je tu odredbu sastavio s ciljem nijekanja nepoštenosti odredbe ili svih učinaka tog proglašenja nepoštenosti?

               4.

               Može li drugostupanjski sud na temelju svojih ovlasti primijeniti sve posljedice predviđene Direktivom Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. i sudskom praskom koja je razrađuje, čak i u slučaju da potrošač, u svojem prvom navodu iz tužbe, ne zahtijeva sve posljedice koje proizlaze iz proglašenja nepoštenosti predmetne odredbe?

      (1)
         SL L 95, 21.4.1993
      .


title: Predmet T-108/18: Tužba podnesena 22. veljače 2018. – Universität Koblenz-Landau protiv Komisije i Izvršne agencije za obrazovanje, audiovizualnu djelatnost i kulturu

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/32

         Tužba podnesena 22. veljače 2018. – Universität Koblenz-Landau protiv Komisije i Izvršne agencije za obrazovanje, audiovizualnu djelatnost i kulturu
   (Predmet T-108/18)
   (2018/C 166/42)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Universität Koblenz-Landau (Mainz, Njemačka) (zastupnici: C. von der Lühe i I. Michel, odvjetnici)

      Tuženici: Europska komisija i Izvršna agencija za obrazovanje, audiovizualnu djelatnost i kulturu

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku tuženikâ pod brojem predmeta OF/2016/0720-EACEA UKOLD od 21. prosinca 2017.;

               —

               poništi odluku tuženikâ pod brojem predmeta OF/2016/0720 od 7. veljače 2018.;

               —

               odgodi prisilno izvršenje odluke tuženikâ pod brojem predmeta OF/2016/0720 od 21. prosinca 2017. i od 7. veljače 2018. i Debit Note br. 3241802552 tuženikâ od 13. veljače 2018. do pravomoćnog okončanja tužbenog postupka o poništenju odluka koje se osporavaju ovom tužbom; i

               —

               naloži tuženicima snošenje troškova spora.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog: povreda načela prava na saslušanje pred sudom
               Tužitelj prigovara da je konačna odluka donesena prijevremeno iako je bila poznata činjenica da tužitelj neskrivljeno i u trenutku donošenja odluke objektivno nije mogao podnijeti dokumente za dokaz pravilne uporabe sredstava. Usto je neskrivljena i objektivna nemogućnost pribave informacija i dokaza bila samo privremene naravi.

               2.

               Drugi tužbeni razlog: pogrešna primjena europskog prava
               Nadalje se nalozima za povrat povređuju članak 5. stavak 4. UFEU-a i članak 135. stavak 4. Financial Regulationa i sporazuma stranaka jer nisu postojale činjenične pretpostavke za povrat.

               3.

               Treći tužbeni razlog: nedostatak u obrazloženju mjera za povrat
               Nalozi za povrat sadržavaju samo površna i općenita izlaganja bez pojašnjenja vezanih za pojedinačan slučaj te su stoga sadržajno nelogični.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog: povreda načela proporcionalnosti
               Povrat cjelokupnog iznosa može biti ultima ratio samo pod posebnim iznimnim okolnostima, koje ne postoje.


title: Predmet C-154/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. veljače 2018. uputio The Labour Court, (Irska) – Tomás Horgan, Claire Keegan protiv Minister for Education & Skills, Minister for Finance, Minister for Public Expenditure & Reform, Ireland and the Attorney General

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/22

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. veljače 2018. uputio The Labour Court, (Irska) – Tomás Horgan, Claire Keegan protiv Minister for Education & Skills, Minister for Finance, Minister for Public Expenditure & Reform, Ireland and the Attorney General
   (Predmet C-154/18)
   (2018/C 166/29)
   Jezik postupka: engleski

      Sud koji je uputio zahtjev

   The Labour Court, Irska

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelji: Tomás Horgan, Claire Keegan

      Protivne stranke: Minister for Education & Skills, Minister for Finance, Minister for Public Expenditure & Reform, Irska and the Attorney General

      Prethodna pitanja

               1.

               Radi li se o neizravnoj diskriminaciji na temelju dobi, u smislu članka 2. stavka 2. točke (b) Direktive 2000/78/EZ (1) o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja, ako država članica, u svojstvu poslodavca, uvede niže platne razrede za novozaposlene školske učitelje, a pritom ne mijenja plaće već zaposlenih, pri čemu:

                           a)

                           Izmijenjeni i postojeći platni razredi primjenjuju se na sve učitelje u odnosnim kategorijama, neovisno o njihovoj dobi;

                           b)

                           U trenutku njihova zaposlenja i smještanja u odnosne platne razrede nije bilo razlike u dobnom profilu radnika u bolje plaćenoj skupini i radnika u slabije plaćenoj skupini;

                           c)

                           Uvođenje izmijenjenih platnih razreda rezultiralo je znatnom razlikom u plaćama između dviju skupina učitelja koji obavljaju poslove iste vrijednosti;

                           d)

                           Prosječna dob onih u nižim platnim razredima niža je od prosječne dobi onih u izvornim platnim razredima;

                           e)

                           Državni statistički podaci pokazuju da je u trenutku uvođenja nižih platnih razreda 70 % učitelja imalo 25 ili manje godina te je navedeno da je to svake godine bio uobičajen dobni profil novozaposlenih učitelja; te

                           f)

                           Učitelji koji su se prvi put zaposlili 2011. ili kasnije financijski su u očito neravnopravnom položaju u odnosu na svoje kolege učitelje koji su se zaposlili prije 2011.?

               2.

               U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, može li se uvođenje nižih platnih razreda objektivno opravdati zahtjevom srednjeročnog do dugoročnog strukturnog smanjenja troškova javnih službi, vodeći računa o proračunskim ograničenjima s kojima se država suočava i/ili o važnosti održavanja dobrih odnosa između poslodavaca i zaposlenika s postojećim javnim službenicima?

               3.

               Bi li odgovor na drugo pitanje bio drukčiji da je država jednake uštede mogla ostvariti smanjivanjem plaća svih učitelja za znatno manji iznos od onog za koji je smanjen samo novozaposlenim učiteljima?

               4.

               Bi li odgovor na drugo i treće pitanje bio drukčiji da je odluka da se već zaposlenim učiteljima ne smanji plaća donesena u skladu s kolektivnim ugovorom između vlade kao poslodavca i sindikata javnih službenika kojim se vlada obvezala da neće smanjivati plaće postojećih javnih službenika kojima su one već smanjene te [s obzirom] na posljedice za odnose između poslodavaca i zaposlenika koje bi proizašle iz nepoštovanja tog ugovora, vodeći računa o činjenici da novi platni razredi uvedeni 2011. nisu bili dio tog kolektivnog ugovora?

      (1)  SL 2000., L 303, str. 16.


title: Predmet T-188/18: Tužba podnesena 12. ožujka 2018. – Papaconstantinou i dr. protiv Vijeća i dr.

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/40

         Tužba podnesena 12. ožujka 2018. – Papaconstantinou i dr. protiv Vijeća i dr.
   (Predmet T-188/18)
   (2018/C 166/51)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Adonis Papaconstantinou (Nikozija, Cipar) i 722 drugih (zastupnici: A. Markides, M. Ioannides, C. Velaris i C. Velaris, odvjetnici, A. Robertson, QC, i G. Rothschild, Barrister)

      Tuženici: Vijeće Europske unije, Europska komisija, Europska središnja banka, Euroskupina (koju zastupa: Vijeće Europske unije) i Europska unija (koju zastupa: Europska komisija)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               naloži tuženicima da tužiteljima isplate iznose navedene u popisu priloženom tužbi, uz kamate koje teku od 26. ožujka 2013. do donošenja presude Općeg suda kao naknadu štete koja je nastala zbog odluka Euroskupine koje se odnose na sanaciju Cyprus Popular Bank Public Co Ltd (u daljnjem tekstu: Laiki Bank), bail-in Bank of Cyprus Public Company Limited (u daljnjem tekstu: Bank of Cyprus) i prodaju imovine i poslovanja navedenih banaka u Grčkoj, te/ili zbog pružanja hitne likvidnosne pomoći Laiki Bank uz suglasnost Europske središnje banke i naknadnog prijenosa relevantne odgovornosti na Bank of Cyprus po nalogu Europske središnje banke;

         ili da podredno:

               —

               utvrdi da su tuženici uzrokovali izvanugovornu odgovornost i uspostavi postupak koji treba slijediti kako bi se utvrdio stvarni naknadivi gubitak koji su pretrpjeli tužitelji;

         i da u svakom slučaju:

               —

               naloži tuženicima snošenje troškova tužbe tužiteljâ.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu dva tužbena razloga koji su uglavnom istovjetni ili slični onima istaknutima u predmetu T-147/18, APG Intercon i dr. protiv Vijeća i dr.


title: Predmet C-159/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. veljače 2018. uputio Justice de paix du troisième canton de Charleroi (Belgija) – André Moens protiv Ryanair Ltd

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/23

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. veljače 2018. uputio Justice de paix du troisième canton de Charleroi (Belgija) – André Moens protiv Ryanair Ltd
   (Predmet C-159/18)
   (2018/C 166/30)
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Justice de paix du troisième canton de Charleroi

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: André Moens

      Tuženik: Ryanair Ltd

      Prethodna pitanja

   [Z]ahtjev za prethodnu odluku koji se odnosi na tumačenje članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (1), […] glasi kako slijedi:

               1.

               je li okolnost u predmetnom sporu, odnosno izlijevanje benzina na uzletnu stazu koje je dovelo do zatvaranja te staze, obuhvaćena pojmom „događaj” u smislu točke 22. presude od 22. prosinca 2008., Wallentin-Hermann (C-549/07, EU:C:2008:771) ili pojmom „izvanredna okolnost” u smislu uvodne izjave 14. navedene uredbe, kako je protumačen presudom od 31. siječnja 2013., McDonagh (C-12/11, EU:C:2013:43), ili se ta dva pojma preklapaju;

               2.

               treba li članak 5. stavak 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 tumačiti na način da događaj kao što je onaj u predmetnom sporu, odnosno izlijevanje benzina na uzletnu stazu koje je dovelo do zatvaranja te staze, treba smatrati dijelom redovnog obavljanja djelatnosti zračnog prijevoznika te se stoga ne može kvalificirati kao „izvanredna okolnost” na temelju koje se zračnog prijevoznika može osloboditi njegove obveze isplate odštete putnicima u slučaju dužeg kašnjenja leta tog zrakoplova;

               3.

               ako događaj kao što je onaj u predmetnom sporu, odnosno izlijevanje benzina na uzletnu stazu koje je dovelo do zatvaranja te staze, treba smatrati „izvanrednom okolnosti”, treba li iz toga zaključiti da je to za zračnog prijevoznika „izvanredna okolnost” koja se nije mogla izbjeći niti poduzimanjem svih razumnih mjera?

      (1)  SL L 46, str. 1.


title: Predmet T-110/18: Tužba podnesena 22. veljače 2018. – Grange Backup Power protiv Komisije

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/33

         Tužba podnesena 22. veljače 2018. – Grange Backup Power protiv Komisije
   (Predmet T-110/18)
   (2018/C 166/43)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Grange Backup Power Ltd (Dublin, Irska) (zastupnici: M. Segura Catalán i M. Clayton, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               poništi odluku Komisije C(2017) 7789 final od 24. studenoga 2017. o mehanizmu za razvoj kapaciteta Republike Irske (SA.44464 (2017/N)) koji provodi Republika Irska;

               —

               poništi Odluku Komisije C(2017) 7794 final od 24. studenoga 2017. o mehanizmu za razvoj kapaciteta Sjeverne Irske (SA.44465 (2017/N)) koji provodi Ujedinjena Kraljevina; i

               —

               naloži Komisiji snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe jedan tužbeni razlog, koji se temelji na Komisijinu propustu da pokrene službeni istražni postupak na temelju članka 108. stavka 2. UFEU-a i članka 4. stavka 4. Postupovne uredbe (1), unatoč sumnjama o spojivosti irskog mehanizma za razvoj kapaciteta (CRM) s pravilima o državnim potporama i pravilima unutarnjeg tržišta, čime su tužitelju uskraćena njegova postupovna prava. Ovaj se tužbeni razlog dijeli na četiri dijela:

               —

               prvi dio odnosi se na postojanje ozbiljnih poteškoća, koje se očituju trajanjem i okolnostima postupka;

               —

               drugi dio temelji se na tome da je Komisija trebala sumnjati u usklađenost sustava financiranja mehanizma za razvoj kapaciteta s UFEU-om;

               —

               treći dio temelji se na tome da je Komisija trebala sumnjati u spojivost CRM-a s unutarnjim tržištem, osobito sa Smjernicama o državnim potporama za zaštitu okoliša i energiju za razdoblje 2014.-2020. (2);

               —

               četvrti dio temelji se na tužiteljevoj tvrdnji da je Komisija, prilikom svoje procjene mehanizma za razvoj kapaciteta, trebala sumnjati o učincima obavijesti Ujedinjene Kraljevine o izlasku iz Europske unije.

      (1)  Uredba Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9.).

      (2)  Komunikacija Komisije – Smjernice o državnim potporama za zaštitu okoliša i energiju za razdoblje 2014.-2020. (SL 2014., L 200, str. 1.).


title: Predmet C-104/17: Presuda Suda (deveto vijeće) od 15. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Curtea de Apel Piteşti – Rumunjska) – SC Cali Esprou SRL protiv Administraţia Fondului pentru Mediu (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 94/62/EZ — Ambalaža i ambalažni otpad — Oporaba i recikliranje otpada — Doprinos u nacionalni fond za okoliš — Stavljanje ambalažiranih proizvoda i ambalaže na nacionalno tržište u nepromijenjenom obliku — Takozvano načelo „onečišćivač plaća” — Svojstvo onečišćivača)

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/16

         Presuda Suda (deveto vijeće) od 15. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Curtea de Apel Piteşti – Rumunjska) – SC Cali Esprou SRL protiv Administraţia Fondului pentru Mediu
   (Predmet C-104/17) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 94/62/EZ - Ambalaža i ambalažni otpad - Oporaba i recikliranje otpada - Doprinos u nacionalni fond za okoliš - Stavljanje ambalažiranih proizvoda i ambalaže na nacionalno tržište u nepromijenjenom obliku - Takozvano načelo „onečišćivač plaća” - Svojstvo onečišćivača))
   (2018/C 166/20)
   Jezik postupka: rumunjski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Curtea de Apel Piteşti

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: SC Cali Esprou SRL

      Tuženik: Administraţia Fondului pentru Mediu

      Izreka

   Članku 15. Direktive Europskog parlamenta i Vijeća 94/62/EZ od 20. prosinca 1994. o ambalaži i ambalažnom otpadu i njime konkretiziranom takozvanom načelu onečišćivač plaća ne protivi se nacionalni propis poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, kojim se gospodarskom subjektu koji ne mijenja ambalažu koju stavlja na tržište nalaže plaćanje doprinosa koji se računa na temelju razlike u težini između, s jedne strane, količine ambalažnog otpada koja odgovara minimalnim ciljevima energetske oporabe i oporabe recikliranjem i, s druge strane, količine stvarno oporabljenog ili recikliranog ambalažnog otpada.

      (1)  SL C 168, 29. 5. 2017.


title: Predmet T-189/18: Tužba podnesena 15. ožujka 2018. – Lipitalia 2000 i Assograssi protiv Komisije

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/40

         Tužba podnesena 15. ožujka 2018. – Lipitalia 2000 i Assograssi protiv Komisije
   (Predmet T-189/18)
   (2018/C 166/52)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelji: Lipitalia 2000 SpA (Torino, Italija) i Assograssi – Associazione Nazionale Produttori Grassi e Proteine Animali (Buccinasco, Italija) (zastupnik: M. Moretto, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               1.

               utvrdi da je Europska komisija povrijedila obveze koje ima na temelju Uredbe br. 999/2001, Uredbe br. 178/2002 i Uredbe br. 1069/2009, kao i opća načela nediskriminacije i proporcionalnosti, time što, u skladu s postupkom iz članka 5. a Odluke 1999/648/EZ, nije podnijela regulatornom odboru na glasovanje prijedlog mjera čiji je cilj preispitivanje zabrane izvoza organskih gnojiva i poboljšivača koji sadržavaju prerađene životinjske bjelančevine koje potječu od preživača, koja je uređena u Prilogu IV. poglavlju V. dijelu E točki 2. Uredbe br. 999/2001;

               2.

               naloži tuženiku snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Tužitelji ističu da, iako je od 1. srpnja 2017. Komisija ponovno odobrila izvoz prerađenih životinjskih bjelančevina koje potječu od preživača, kako bi uzela u obzir znatno poboljšanje epidemiološke situacije u odnosu na BSE-a (Bivine Spongiform Encephalophaty) u Uniji, izvoz organskih gnojiva i poboljšivača sadržanih u istim prerađenim životinjskim bjelančevinama koje potječu od preživača je još uvijek neobjašnjivo zabranjena u Prilogu IV. poglavlju V. dijelu E točki 2. Uredbe br. 999/2001. Takva zabrana primjenjuje se iako su gotovo sve države članice kvalificirane kao države sa zanemarivim rizikom od BSE-a i usprkos tome što međunarodni standard koji je utvrdila Svjetska organizacija za zdravlje životinja (OIE) ne predviđa sličnu zabranu za organska gnojiva i poboljšivače koji potječu iz država koji nisu tako kvalificirane.
   Osim toga, tužitelji također smatraju, dok zabranjuje izvoz organskih gnojiva i poboljšivača (sadržani u prerađenim životinjskim bjelančevinama koje potječu od preživača) koji potječu od država članica sa zanemarivim rizikom u suprotnosti s međunarodnim standardom kojeg je odredio OIE, Unija dopušta stavljanje u promet iste proizvode na svojem području. Ne samo to: dopustila bi i uvoz iz trećih država, uključujući iz država s kontroliranim ili neutvrđenim rizikom od BSE-a, prerađene životinjske bjelančevine koje potječu i od preživača i proizvoda koji ih sadržavaju, kao što su organska gnojiva i poboljšivači.
   Šteta koju subjekti u Uniji trpe zbog zabrane izvoza organskih gnojiva i poboljšivača koji sadrže prerađene životinjske bjelančevine koje potječu od preživača je velika.
   U potporu svojoj tužbi tužitelji ističu da pravo Unije Komisiji nalaže obvezu postupanja radi pronalaženja rješenja za tu situaciju.
   Konkretno, tužitelji ističu:

               1.

               povredu obveze koju Komisija ima na temelju članka 7., članka 5. stavaka 1. i 3. i članka 43. stavka 4. Uredbe (EZ) br. 999/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o utvrđivanju pravila za sprečavanje, kontrolu i iskorjenjivanje određenih transmisivnih spongiformnih encefalopatija (SL 2001., L 147, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 15., str. 3.) i članka 5. stavka 3. i članka 7. Uredbe (EZ) br. 178/2002 Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2002. o utvrđivanju općih načela i uvjeta zakona o hrani, osnivanju Europske agencije za sigurnost hrane te utvrđivanju postupaka u područjima sigurnosti hrane (SL 2002., L 31, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str. 91.) i članka 43. stavka 4. Uredbe (EZ) br. 1774/2002 Europskog parlamenta i Vijeća od 3. listopada 2002. o utvrđivanju zdravstvenih pravila za nusproizvode životinjskog podrijetla koji nisu namijenjeni prehrani ljudi (SL 2002., L 273, str. 1.);

               2.

               povredu obveze postupanja koju Komisija ima na temelju načela nediskriminacije i proporcionalnosti, članka 7. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 178/2002 i članaka 23. i 24. Uredbe (EZ) br. 999/2001.


title: Spojeni predmeti C-327/16 i C-421/16: Presuda Suda (prvo vijeće) od 22. ožujka 2018. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Conseil d'État – Francuska) – Marc Jacob protiv Ministre des Finances et des Comptes publics (C-327/16), Ministre des Finances et des Comptes publics protiv Marca Lassusa (C-421/16) (Zahtjev za prethodnu odluku — Izravno oporezivanje — Sloboda poslovnog nastana — Spajanja, podjele, prijenosi imovine i zamjene dionica društava iz različitih država članica — Direktiva 90/434/EEZ — Članak 8. — Transakcija zamjene vrijednosnih papira — Kapitalni dobici od te transakcije — Odgoda oporezivanja — Gubici prilikom naknadnog prijenosa preuzetih vrijednosnih papira — Ovlast oporezivanja države rezidentnosti — Različit tretman — Opravdanje — Očuvanje raspodjele ovlasti oporezivanja između država članica)

text:
               14.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 166/6

         Presuda Suda (prvo vijeće) od 22. ožujka 2018. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Conseil d'État – Francuska) – Marc Jacob protiv Ministre des Finances et des Comptes publics (C-327/16), Ministre des Finances et des Comptes publics protiv Marca Lassusa (C-421/16)
   (Spojeni predmeti C-327/16 i C-421/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Izravno oporezivanje - Sloboda poslovnog nastana - Spajanja, podjele, prijenosi imovine i zamjene dionica društava iz različitih država članica - Direktiva 90/434/EEZ - Članak 8. - Transakcija zamjene vrijednosnih papira - Kapitalni dobici od te transakcije - Odgoda oporezivanja - Gubici prilikom naknadnog prijenosa preuzetih vrijednosnih papira - Ovlast oporezivanja države rezidentnosti - Različit tretman - Opravdanje - Očuvanje raspodjele ovlasti oporezivanja između država članica))
   (2018/C 166/07)
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Conseil d'État

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Marc Jacob (C-327/16), Ministre des Finances et des Comptes publics (C-421/16)

      Tuženici: Ministre des Finances et des Comptes publics (C-327/16), Marc Lassus (C-421/16)

      Izreka

               1.

               Članak 8. Direktive Vijeća 90/434/EEZ od 23. srpnja 1990. o zajedničkom sustavu oporezivanja koji se primjenjuje na spajanja, podjele, prijenose imovine i zamjene dionica društava iz različitih država članica, kako je izmijenjena Aktom o uvjetima pristupanja Kraljevine Norveške, Republike Austrije, Republike Finske i Kraljevine Švedske, prilagođenim Odlukom 95/1/EZ, Euratom, EZUČ Vijeća Europske unije od 1. siječnja 1995., treba tumačiti na način da mu se ne protivi zakonodavstvo države članice na temelju kojeg je kapitalni dobitak proizašao iz transakcije zamjene vrijednosnih papira koja je obuhvaćena tom direktivom utvrđen prilikom te transakcije, ali je njegovo oporezivanje odgođeno do godine u kojoj nastupi događaj kojim se okončava ta odgoda oporezivanja, u ovom slučaju prijenos vrijednosnih papira preuzetih u zamjenu.

               2.

               Članak 8. Direktive 90/434, kako je izmijenjena Aktom o uvjetima pristupanja Kraljevine Norveške, Republike Austrije, Republike Finske i Kraljevine Švedske, prilagođenim Odlukom 95/1/EZ, treba tumačiti na način da mu se ne protivi zakonodavstvo države članice koje predviđa oporezivanje kapitalnog dobitka od transakcije zamjene vrijednosnih papira, za koji je odgođeno oporezivanje, prilikom naknadnog prijenosa vrijednosnih papira preuzetih u zamjenu, čak i ako taj prijenos nije obuhvaćen poreznom nadležnošću te države članice.

               3.

               Članak 49. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se protivi zakonodavstvo države članice koje u situaciji u kojoj naknadni prijenos vrijednosnih papira preuzetih u zamjenu nije obuhvaćen poreznom nadležnošću te države članice predviđa oporezivanje kapitalnog dobitka za koji je odgođeno oporezivanje prilikom tog prijenosa a da se ne uzima u obzir eventualni kapitalni gubitak nastao tom prilikom, dok se takav gubitak uzima u obzir kada porezni obveznik koji drži vrijednosne papire ima poreznu rezidentnost u navedenoj državi članici na datum tog prijenosa. Na državama članicama je da, uz poštovanje prava Unije i u ovom slučaju, konkretnije, slobode poslovnog nastana, predvide pravila u vezi s odbijanjem i izračunom tog odbitka.

      (1)  SL C 305, 22. 8. 2016.

      SL C 392, 24. 10. 2016.