title: Presuda Suda (osmo vijeće) od 20. studenoga 2014.#Rohm Semiconductor GmbH protiv Hauptzollamt Krefeld.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Düsseldorf.#Zahtjev za prethodnu odluku – Carinska unija – Tarifno razvrstavanje – Zajednička carinska tarifa – Kombinirana nomenklatura – Tarifni brojevi 8541 i 8543 – Moduli za prijenos i prijem podataka na kratkoj udaljenosti – Tarifni podbrojevi 8543 89 95 i 8543 90 80 – Pojam ,dijelovi strojeva i električnih aparata’.#Predmet C‑666/13.

text:
         PRESUDA SUDA (osmo vijeće)
      20. studenoga 2014. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Carinska unija — Tarifno razvrstavanje — Zajednička carinska tarifa — Kombinirana nomenklatura — Tarifni brojevi 8541 i 8543 — Moduli za prijenos i prijem podataka na kratkoj udaljenosti — Tarifni podbrojevi 8543 89 95 i 8543 90 80 — Pojam ‘dijelovi strojeva i električnih aparata’“
      U predmetu C‑666/13,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Finanzgericht Düsseldorf (Njemačka), odlukom od 27. studenoga 2013., koju je Sud zaprimio 16. prosinca 2013., u postupku

         Rohm Semiconductor GmbH

      protiv

         Hauptzollamt Krefeld,

      SUD (osmo vijeće),
      u sastavu: C. Toader (izvjestitelj), u svojstvu predsjednice osmog vijeća, E. Jarašiūnas i C. G. Fernlund, suci,
      nezavisni odvjetnik: N. Jääskinen,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Rohm Semiconductor GmbH, H. Nehm, Rechtsanwalt,

               —

               za Europsku komisiju, B.-R. Killmann i A. Caeiros, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon saslušanja nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez njegovog mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje tarifnih brojeva 8541 i 8543 kao i tarifnih podbrojeva 8543 89 95 i 8543 90 80 Kombinirane nomenklature koja je sadržana u Prilogu I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL L 256, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 1832/2002 od 1. kolovoza 2002. (SL L 290, str. 1., u daljnjem tekstu: KN).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između Rohm Semiconductor GmbH (u daljnjem tekstu: Rohm Semiconductor) i Hauptzollamt Krefeld (Glavni carinski ured u Krefeldu) radi povrata carine na uvoz modula za prijenos i prijem podataka na kratkoj udaljenosti.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               KN se temelji na harmoniziranom sustavu nazivlja i brojčanog označivanja robe (u daljnjem tekstu: HS) koji je sastavilo Vijeće za carinsku suradnju, kasnije preraslo u Svjetsku carinsku organizaciju (WCO), sustavu koji je uspostavljen Međunarodnom konvencijom o Harmoniziranom sustavu nazivlja i brojčanog označivanja robe, sklopljenom u Bruxellesu 14. lipnja 1983. i prihvaćenom u ime Europske ekonomske zajednice na temelju Odluke Vijeća 87/369/EEZ od 7. travnja 1987. (SL L 198, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 6., str. 3.). U njoj je preuzeta šesteroznamenkasta klasifikacija tarifnih brojeva i podbrojeva HS‑a, kojoj je pridodana sedma i osma znamenka kako bi se stvorile njegove podvrste.

               4

               Prvi dio KN‑a sadrži uvodne odredbe. U tom dijelu, u Odjeljku I. koji sadrži opća pravila, u odsjeku A pod nazivom „Opća pravila za tumačenje [KN‑a]“ propisano je:
               „Razvrstavanje robe u kombiniranu nomenklaturu uređuju sljedeća načela.

                        1.

                        Naslovi odsjeka, poglavlja i potpoglavlja služe samo za lakše snalaženje; za zakonske potrebe, razvrstavanje se vrši na temelju naziva tarifnih brojeva i svih odgovarajućih napomena uz odsjeke i poglavlja, te na temelju sljedećih pravila pod uvjetom da iz naziva tarifnih brojeva ili napomena ne proizlazi drukčije.

                        2.

                                 a)

                                 Smatra se da svako spominjanje proizvoda u nazivu tarifnog broja uključuje i necjelovit ili nedovršen proizvod, pod uvjetom da u stanju u kojem je podnesen posjeduje bitne značajke cjelovitog ili dovršenog proizvoda. Također se smatra da uključuje pozivanje na proizvod koji je cjelovit ili dovršen (ili proizvod koga se razvrstava kao cjelovitog ili dovršenog primjenom ovog pravila), a podnesen je u nesastavljenom ili u rastavljenom stanju.

                  [...]

                        6.

                        Za zakonske potrebe razvrstavanje robe u podbrojeve tarifnog broja vrši se sukladno nazivu tih podbrojeva i svih odgovarajućih napomena za podbrojeve te, mutatis mutandis, u skladu s gore navedenim pravilima, podrazumijevajući da se može uspoređivati samo podbrojeve na istoj razini. [...]“

               5

               Drugi dio KN‑a pod nazivom „Popis carinskih stopa“ sadrži odjeljak XVI. Taj odjeljak sadrži među ostalim poglavlje 85. pod nazivom „Električni strojevi, aparati i oprema te njihovi dijelovi; aparati za snimanje i reprodukciju zvuka, aparati za snimanje i reprodukciju televizijske slike i zvuka, njihovi dijelovi i pribor“.

               6

               U tom odsjeku nalazi se napomena 2. koja glasi:
               „[…]

                        a)

                        dijelove koji predstavljaju robu navedenu u bilo kojem tarifnom broju poglavlja 84. ili 85. (osim tarifnih brojeva 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8485, 8503, 8522, 8529, 8538 i 8548) u svim se slučajevima razvrstava u svoje odgovarajuće tarifne brojeve;

                  […]

                        (c)

                        sve se ostale dijelove razvrstava u tarifn broj 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8503, 8522, 8529 ili 8538 ako su primjenjivi ili, ako to nije moguće, u tarifni broj 8485 ili 8548.“

               7

               Poglavlje 85. sadržava, među ostalim, sljedeće tarifne brojeve i podbrojeve:
               „8529 Dijelovi pogodni za uporabu isključivo ili uglavnom za aparate iz tarifnih brojeva 8525 do 8528
               […]
               8529 90 ‐ ostalo:
               8529 90 10 ‐ ‐ Sklopovi ili podsklopovi koji se sastoje od dvaju ili više međusobno pričvršćenih ili sastavljenih dijelova za aparate iz tarifnih brojeva 8526 10 10, 8526 91 11, 8526 91 19 i 8526 92 10 i za uporabu u civilnom zrakoplovstvu
               ‐ ‐ ostalo:
               8529 90 40 ‐ ‐ ‐ Dijelovi aparata iz podbrojeva 8525 10 50, 8525 20 91, 8525 20 99, 8525 40 11 i 8527 90 92
               ‐ ‐ ‐ ostalo:
               ‐ ‐ ‐ ‐ Ormarići i kućišta:
               […]
               8541 Diode, tranzistori i slični poluvodički elementi; fotoosjetljivi poluvodički elementi, uključujući fotonaponske ćelije neovisno jesu li sastavljene u module ili panele ili ne; svjetleće diode; montirani piezoelektrični kristali:
               [...]
               8543 Električni strojevi i aparati s posebnim funkcijama, nespomenuti niti uključeni na drugom mjestu u ovom poglavlju
               [...]
               Ostali strojevi i aparati:
               [...]
               8543 89 – – ostalo
               [...]
               8543 89 95 – – – ostalo
               8543 90 – Dijelovi:
               [...]
               8543 90 80 – – ostalo
               […]“

               8

               Članak 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1255/96 od 27. lipnja 1996. o privremenoj suspenziji autonomnih carina Zajedničke carinske tarife za određene industrijske i poljoprivredne proizvode (SL L 158, str. 1.), kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 2264/2002 od 19. prosinca 2002. (SL L 350, str. 1., u daljnjem tekstu: Uredba br. 1255/96), predviđao je da autonomne carine Zajedničke carinske tarife za proizvode iz Priloga ovoj Uredbi budu suspendirane na razini utvrđenoj za svaku od tih carina. Prema tom prilogu, za proizvode iz tarifnih podbrojeva 8543 90 80 nije se plaćala carina. To se osobito odnosilo na sklopove iz podbroja 8541 ili 8542 ugrađene u tiskani krug, smještene u kućište. Uredba br. 1255/96 stavljena je izvan snage Uredbom Vijeća (EU) br. 1344/2011 od 19. prosinca 2011. o suspenziji autonomnih carina Zajedničke carinske tarife za određene poljoprivredne proizvode, proizvode ribarstva i industrijske proizvode te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1255/96 (SL L 349, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 18., str. 204.). Međutim, Uredba br. 1255/96 ostaje i dalje primjenjiva na okolnosti poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku.

         Napomene s objašnjenjem HS‑a

               9

               Svjetska carinska organizacija sukladno uvjetima iz članka 8. Međunarodne konvencije o Harmoniziranom sustavu nazivlja i brojčanog označivanja robe, sklopljene u Bruxellesu 14. lipnja 1983., odobrava Napomene s objašnjenjem i Mišljenja o razvrstavanju koje je donio Odbor HS‑a.

               10

               Napomene s objašnjenjem HS‑a koje se odnose na tarifni broj 8541 u točki B pod naslovom „Fotoosjetljivi poluvodički elementi“ sadrže sljedeća pojašnjenja:
               „Te skupine sadrže fotoosjetljive poluvodičke elemente u kojima vidljivo infracrveno ili ultraljubičasto zračenje uzrokuje, zbog unutarnjeg fotoelektričnog učinka, promjene u otporu.
               [...]
               Fotoosjetljivi poluvodički elementi razvrstavaju se u ovaj tarifni broj, bilo da se javljaju montirani, odnosno sa svojim vezama, sažeti ili nemontirani.“

               11

               U Napomenama s objašnjenjem HS‑a koje se odnose na tarifni broj 8543 navodi se:
               „Smatraju se strojevima ili aparatima u smislu ovog tarifnog broja električni elementi s posebnim funkcijama. Odredbe napomene s objašnjenima br. 8479 koje se odnose na strojeve i aparate koji imaju posebnu fukciju primjenjuju se mutatis mutandis na strojeve i aparate ovog tarifnog broja“.

               12

               U tom pogledu, u Napomenama s objašnjenjem HS‑a koje se odnose na tarifni broj 8479 navodi se:
               „Ovaj tarifni broj obuhvaća mehaničke strojeve i aparate s posebnim funkcijama koji nisu:
               [...]

                        (c)

                        razvrstani u druge tarifne brojeve koji su tipičniji za ovaj odjeljak jer:
                        [...]

                                 1°)

                                 tamo nisu razvrstani s obzirom na svoji način rada, opis ili vrstu;

                  [...]
               Strojevi i aparati iz ovog tarifnog broja razlikuju se od dijelova strojeva ili aparata koje valja razvrstati sukladno općim odredbama koje se odnose na dijelove zato što imaju posebnu funkciju.“

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               13

               Tijekom 2003. Rohm Semiconductor prijavio je, radi stavljanja u slobodan promet, module za prijenos i prijem podataka na kratkoj udaljenosti interakcijom s drugim elektroničkim alatima putem infracrvenih zraka. Namjena tih modula jest da se integriraju u mobilne telefone i prijenosna računala. Svaki od njih sastoji se od, među ostalim, tiskane pločice na koju su pričvršćene fotoosjetljive diode i svjetleće diode (u daljnjem tekstu: SD).

               14

               Tijekom 2006. i 2007. Hauptzollamt Krefeld primijenio je za navedene module carinu u visini od 3,7% s obrazloženjem da se ti isti moduli razvrstavaju u tarifni podbroj 8543 89 95 KN‑a. Stoga je u pogledu društva Rohm Semiconductor donio dvije odluke o naplati carine u ukupnom iznosu od 125397,15 eura.

               15

               Rohm Semiconductor je protiv tih odluka podnio tužbu pred Finanzgericht Düsseldorf (Porezni sud u Düsseldorfu.). On smatra da se predmetni moduli razvrstavaju u tarifni broj 8541 koji osobito uključuje diode, tranzistore i slične poluvodičke elemente kao i SD‑ove, te da su, slijedom toga, ti moduli izuzeti od plaćanja carine. U potporu takvoj argumentaciji poziva se na presudu X (C‑411/07, EU:C:2008:535) u kojoj je Sud utvrdio da se optosprežnici razvrstavaju u tarifni broj 8541 KN‑a.

               16

               Hauptzollamt Krefeld osporava relevantnost te argumentacije. Naime, on smatra da se predmetni moduli razlikuju od optosprežnika s obzirom na to da, za razliku od njih, navedeni moduli funkcioniraju zahvaljujući međusobnom djelovanju dioda koje su u njih integrirane i vanjskih dioda koje su ugrađene u druge elektroničke aparate.

               17

               On, prije svega, smatra da se ti moduli ne mogu razvrstati u tarifni broj 8541 samo zato što nisu optosprežnici. Zapravo smatra da kod optosprežnika postoji galvanska izolacija između elemenata koji odašiljaju i elemenata koji primaju svijetlost koja prekida tok električne struje između krugova koji su međusobno povezani tim dijelovima. Suprotno tome, u modulima o kojima se raspravlja u glavnom postupku, SD‑ovi i fotoosjetljive diode nisu namijenjeni međudjelovanju nego odašiljanju signala istim takvim vanjskim uređajima i njihovom primanju od potonjih.

               18

               Nadalje, smatra da funkcija tih modula nije ona optosprežnika. Ti su moduli, kao odašiljači/prijemici, namijenjeni za bežičnu optičku komunikaciju.

               19

               Konačno, smatra da je ta funkcija različita od funkcije aparata, mobilnih telefona ili prijenosnih računala, u koje su ugrađeni. Navedeni moduli, prema njemu, zbog svoje funkcije ne predstavljaju element koji je integriran u te aparate ili neodvojiv od njih.

               20

               Imajući u vidu izloženu argumentaciju, sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku postavlja pitanje razvrstavaju li se isti moduli u tarifni broj 8541 KN‑a s obzirom na svoj sastav ili u tarifni broj 8543 KN‑a s obzirom na svoju posebnu funkciju.

               21

               U tim je okolnostima Landgericht Saarbrücken odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Ima li činjenica da proizvod ima posebnu funkciju u smislu tarifnog broja 8543 [KN‑a] za posljedicu to da, unatoč svojem sastavu, ne može biti razvrstan u tarifni broj 8541 [KN‑a]?

                        2.

                        U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: u kojim se okolnostima module odašiljače/prijemike, one vrste koja je detaljnije izložena u obrazloženju, koji imaju posebnu funkciju u smislu tarifnog broja 8543, mora smatrati dijelovima strojeva ili aparata koji se razvrstavaju u taj tarifni broj?“

         O prethodnim pitanjima

         Prvo pitanje

               22

               Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku u biti pita treba li KN tumačiti na način da se moduli koji se, svaki pojedinačno, sastoje od međusobno povezanih SD‑a, jedne fotoosjetljive diode i više drugih poluvodičkih elemenata te koji se mogu koristiti kao odašiljači/prijemnici infracrvenih zraka kada primaju električno napajanje od aparata u koje su ugrađeni, razvrstavaju u tarifni broj 8541 ili 8543 KN‑a.

               23

               Prije svega, potrebno je podsjetiti da iz ustaljene prakse Suda proizlazi da se zadaća Suda, kada mu je upućen zahtjev za prethodnu odluku u području tarifnog razvrstavanja, sastoji u tome da nacionalnom sudu pojasni kriterije provedba kojih će mu omogućiti pravilno razvrstavanje predmetnih proizvoda u KN‑u, a ne u tome da sam provodi to razvrstavanje, tim više što sam Sud ne raspolaže nužno svim podacima koji su za to neophodni. U svakom slučaju, nacionalni sud je u boljem položaju da to učini. Međutim, da bi sudu koji je uputio zahtjev dao koristan odgovor, Sud mu može, u duhu suradnje s nacionalnim sudovima, dati sve upute koje smatra potrebnima (vidjeti osobito presude Data I/O, C‑370/08, EU:C:2010:284, t. 24. i navedenu sudsku praksu, i Data I/O, C‑297/13, EU:C:2014:331, t. 36. i navedenu sudsku praksu).

               24

               Nadalje, kao što to ističu Rohm Semiconductor i Europska komisija, kako bi se osigurala pravna sigurnost i olakšala kontrola, ključni kriterij za tarifno razvrstavanje robe općenito se mora tražiti u osobinama i objektivnim svojstvima robe, određenima sadržajem broja KN‑a i napomenama odsjeka ili poglavlja (vidjeti osobito presude Peacock, C‑339/98, EU:C:2000:573, t. 9.; Codirex Expeditie, C‑400/06, EU:C:2007:519, t. 16. i navedenu sudsku praksu te Sysmex Europe, C‑480/13, EU:C:2014:2097, t. 29.).

               25

               Konačno, napomene s objašnjenjem koje je, kad je riječ o KN‑u, sastavila Komisija i, kad je riječ o HS‑u, WCO, značajno pridonose tumačenju opsega različitih tarifnih brojeva a da pritom nemaju obvezujuću pravnu snagu (vidjeti u tom smislu osobito presude Data I/O, EU:C:2014:331, t. 33. i navedenu sudsku praksu kao i Lukoyl Neftohim Burgas, C‑330/13, EU:C:2014:1757, t. 35. i navedenu sudsku praksu.).

               26

               S jedne strane, u odnosu na tarifni broj 8541 KN‑a, Sud je presudio da se u taj tarifni broj razvrstavaju fotoosjetljivi poluvodički elementi, kao što su optosprežnici (presuda X, EU:C:2008:535, t. 30.).

               27

               S druge strane, u odnosu na tarifni broj 8543, on se na stroj ili električni aparat primjenjuje samo ako ima posebnu funkciju i ako ga se ne može razvrstati u druge podbrojeve poglavlja 85. KN‑a (vidjeti u tom smislu presudu X, EU:C:2008:535, t. 27. i 28.).

               28

               Budući da je sud koji je uputio zahtjev utvrdio da moduli o kojima se raspravlja u glavnom postupku imaju posebnu funkciju, valja ispitati drugi od tih uvjeta.

               29

               Iz sekundarne naravi tarifnog broja 8543 proizlazi da on obuhvaća proizvode koji, iako se razvrstavaju u poglavlje 85. KN‑a, nisu razvrstani ni u jedan drugi tarifni broj toga poglavlja (vidjeti analogijom presudu Data I/O, EU:C:2014:331, t. 49.).

               30

               Kao prvo, značajke proizvoda o kojemu se raspravlja u glavnom postupku složenije su od značajki optosprežnika.

               31

               Moduli, poput onih o kojima se raspravlja u glavnom postupku, razlikuju se od jednostavnog poluvodičkog elementa ili jednostavne diode po tome što su, kao što je naveo sud koji je uputio zahtjev, sastavljeni od višestrukih strujnih krugova raspoređenih na nekoliko poluvodičkih elemenata kao i od SD‑a i fotoosjetljive diode. Stoga nijedan od tih dijelova ne daje tim modulima karakterističnu funkciju jer se moduli mogu koristiti istovremeno i za odašiljanje i za primanje signala.

               32

               Nadalje, dok optosprežnici odašilju signal s jednog električnog kruga na drugi unutar istog proizvoda, navedeni moduli omogućuju vanjsku komunikaciju s proizvodima u koje su ugrađeni. Stoga se podatkovna komunikacija preko kanala istih modula odvija između različitih aparata.

               33

               Kao drugo, kao što je to istaknula Komisija u svojim pisanim očitovanjima, okolnost da su moduli, poput onih o kojima se raspravlja u glavnom postupku, sastavljeni od elemenata od kojih se svaki od njih, promatrano pojedinačno, može razvrstati u tarifni broj 8541 KN‑a nije takve naravi da bi mogla dovesti u pitanje njihovo razvrstavanje u drugi tarifni broj, s obzirom na to da oni zbog sastavljanja elemenata tvore proizvode koji su različiti od tih elemenata (vidjeti analogijom presudu Kloosterboer Services, C‑173/08, EU:C:2009:382, t. 29.).

               34

               Stoga, budući da, s jedne strane, moduli poput onih o kojima se raspravlja u glavnom postupku, koji se koriste za prijenos i prijem podataka na kratkoj udaljenosti u interakciji s drugim elektroničkim alatima putem infracrvenih zraka, imaju posebnu funkciju i, s druge strane, da su ti moduli, od kojih je svaki sastavljen međusobnim povezivanjem SD‑a, fotoosjetljive diode i više drugih poluvodičkih elemenata i koji su namijenjeni ugradnji u druge aparate od kojih dobivaju električno napajanje, od svih tarifnih brojeva poglavlja 85. KN‑a, uključeni samo u tarifni broj 8543, navedeni se moduli razvrstavaju u taj potonji tarifni broj.

               35

               Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da na prvo pitanje treba odgovoriti tako da se KN mora tumačiti na način da se moduli, od kojih je svaki od njih sastavljen međusobnim povezivanjem SD‑a, fotoosjetljive diode i više drugih poluvodičkih elemenata i koji se mogu koristiti kao odašiljači/prijemnici putem infracrvenih zraka kada dobivaju električno napajanje od aparata u koje su ugrađeni, razvrstavaju u tarifni broj 8543 KN‑a.

         Drugo pitanje

      Dopuštenost

               36

               Rohm Semiconductor smatra da je drugo pitanje hipotetsko i slijedom toga predlaže da ga Sud proglasi nedopuštenim. U tom se pogledu poziva na definiciju pojma „dijelovi“ koju je Sud dao u svojoj presudi X (EU:C:2008:535), kako bi zaključio da se module o kojima se raspravlja u glavnom postupku, s obzirom na to da ne mogu pravilno funkcionirati neovisno o mobilnim telefonima u koje su ugrađeni, mora kvalificirati kao „dijelov[e]“ tih telefona. Međutim, prema napomeni 2. točki (c) Odjeljka XVI. KN‑a, te se module mora razvrstati u tarifni podbroj 8529 90 40, zato što su namijenjeni upravo ugradnji u mobilne telefone.

               37

               Stoga bi, prema mišljenju Rohm Semiconductora, smisao drugog pitanja bio da se utvrdi treba li, u slučaju da tekst tarifnog broja 8525 KN‑a isključuje mobilne telefone, takve module, poput mobilnih telefona, smatrati strojevima/aparatima koji se razvrstavaju u tarifni broj 8543 zato što imaju funkciju koja im je svojstvena, koja je različita od one mobilnog telefona, ili su unatoč toj posebnoj funkciji ti moduli dijelovi strojeva koji se razvrstavaju u navedeni tarifni broj.

               38

               Uvodno, potrebno je podsjetiti da prema ustaljenoj sudskoj praksi pitanja koja se odnose na tumačenje prava Unije koja postavlja nacionalni sudac u pravnom i činjeničnom kontekstu za čije je određivanje odgovoran, i čiju točnost Sud nije dužan provjeravati, uživaju pretpostavku relevantnosti. Sud može odbiti zahtjev za prethodnu odluku koji je podnio nacionalni sud samo ako je očito da tumačenje prava Unije koje se traži nema nikakve veze sa stvarnošću ili predmetom glavnog spora, ako je problem hipotetske naravi ili ako Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima nužnima da na koristan način odgovori na pitanja koja su mu postavljena (vidjeti osobito presude Pohotovosť, C‑470/12, EU:C:2014:101, t. 27. i navedenu sudsku praksu, kao i Kušionová, C‑34/13, EU:C:2014:2189, t. 38.).

               39

               Međutim, s obzirom na, s jedne strane, odgovor koji je dan na prvo pitanje, prema kojemu se KN mora tumačiti tako da se moduli, poput onih o kojima se raspravlja u glavnom postupku, razvrstavaju u tarifni broj 8543, tim je više dokazano da je za rješenje spora u glavnom postupku nužno i primjereno sudu koji je uputio zahtjev dati odgovor na drugo pitanje.

               40

               S druge strane, valja podsjetiti da sukladno napomeni 2. točke (a) odsjeka XVI. KN‑a, „dijelove koji predstavljaju robu navedenu u bilo kojem tarifnom broju poglavlja 84. ili 85. (osim tarifnih brojeva 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8485, 8503, 8522, 8529, 8538 i 8548) u svim se slučajevima razvrstava u svoje odgovarajuće tarifne brojeve“. To se pravilo o razvrstavanju primjenjuje kada se dijelovi sastoje od elemenata koji zbog svojih vlastitih značajki potpadaju pod poseban tarifni broj iz poglavlja 84. ili poglavlja 85. KN‑a. Na temelju navedenog pravila, djelovi strojeva razvrstavaju se ovisno o svojim vlastitim značajkama, kao zasebni proizvodi, u poseban tarifni podbroj u koji se razvrstavaju ti proizvodi.

               41

               To pojašnjenje ima svoj učinak, s obzirom na to da je, kao što je to naveo sud koji je uputio zahtjev, plaćanje carina za neke proizvode iz tarifnog broja 8543 90 KN‑a suspendirano na temelju Uredbe br. 1255/96. Među proizvodima koji se razvrstavaju u tarifni broj 8543 90 KN‑a, za koje postoji takva suspenzija, su i oni koji se pojavljuju u obliku „sklopa proizvoda iz tarifnog broja 8541 ili 8542 ugrađenog u tiskani krug, smještenog u kućište“. Kao što je ponovljeno u točki 33. ove presude, moguće je da proizvod o kojem se raspravlja u glavnom postupku, koji je sastavljen od elemenata koji su svi razvrstani u tarifni broj 8541 KN‑a, može odgovarati tom opisu. Kako bi se mogla dodijeliti korist koja proizlazi iz takve suspenzije neophodno je, međutim, da se taj proizvod može razvrstati kao „dio“. Slijedom toga, rješenje spora u glavnom postupku ovisi o odgovoru na drugo pitanje.

               42

               Iz svega navedenog proizlazi da je drugo pitanje dopušteno.

         Meritum

               43

               Sud koji je uputio zahtjev svojim drugim pitanjem u biti pita treba li KN tumačiti na način da moduli, poput onih o kojima se raspravlja u glavnom postupku, koji su ugrađeni u aparate za čiji mehanički ili električni rad nisu neophodni predstavljaju dijelove u smislu podbroja 8543 90 80 KN‑a ili na način da se ti moduli razvrstavaju u podbroj 8543 89 95 KN‑a koji se odnosi na druge strojeve ili druge električne aparate s posebnim funkcijama koji nisu navedeni ni uključeni drugdje u poglavlju 85. KN‑a.

               44

               Pojam „dijelovi“, u smislu napomene 2. Odjeljka XVI. KN‑a, nije tamo definiran. U interesu usklađene i jedinstvene primjene zajedničke carinske tarife Sud je pokušao dati tom pojmu jedinstvenu definiciju koja je zajednička za sva poglavlja KN‑a (vidjeti u tom smislu presudu HARK, C‑450/12, EU:C:2013:824, t. 37.).

               45

               Iz sudske prakse Suda, koja je razvijena u odnosu na tarifni broj 8473 KN‑a i napomene 2. točke (b) Odjeljka XVI. KN‑a, proizlazi da pojam „dijelovi“ podrazumijeva postojanje cjeline za čije su funkcioniranje oni neophodni (presude Peacock, EU:C:2000:573, t. 21. i Data I/O, EU:C:2014:331, t. 35. i navedena sudska praksa.).

               46

               Kako bi se neki proizvod moglo smatrati „dijelom“, nije dovoljno dokazati da bez tog proizvoda stroj ne može udovoljiti potrebama za koje je namijenjen. I dalje je potrebno dokazati da mehanički ili električni rad stroja o kojem je riječ ovisi o spomenutom proizvodu (presude HARK, EU:C:2013:824, t. 36. i navedena sudska praksa kao i Data I/O, EU:C:2014:331, t. 35. i navedena sudska praksa).

               47

               U napomenama s objašnjenjem HS‑a koje se odnose na tarifni broj 8543 navedeno je da se strojevima ili aparatima u smislu ovog tarifnog broja trebaju smatrati električni uređaji koji imaju posebnu funkciju. U toj je točki također navedeno da se odredbe napomena s objašnjenjem tarifnog broja 8479 HS‑a koje se odnose na strojeve i aparate s posebnim funkcijama primjenjuju mutatis mutandis na strojeve i aparate iz tarifnog broja 8543 HS‑a.

               48

               U tom pogledu, napomene s objašnjenjem HS‑a koje se odnose na tarifni broj 8479 pojašnjavaju, s jedne strane, da su u taj tarifni broj uključeni strojevi i aparati s posebnim funkcijama koji nisu razvrstani u druge tarifne brojeve koji su tipičniji za poglavlje 84. HS‑a jer nisu obuhvaćeni nijednim drugim tarifnim brojem s obzirom na svoj način rada, opis ili vrstu i, s druge strane, da se strojevi ili aparati koji su razvrstani u navedeni tarifni broj razlikuju od dijelova strojeva ili aparata koje valja razvrstati sukladno općim odredbama koje se odnose na dijelove zato što oni imaju posebnu funkciju.

               49

               Prema mišljenju Rohm Semiconductora, Sud je utvrdio da se optosprežnici o kojima se raspravljalo u predmetu u kojemu je donesena presuda X (EU:C:2008:535, t. 28.) ne mogu razvrstati u tarifni broj 8543 iako se smatralo da ne pripadaju u tarifni broj 8541 KN‑a.

               50

               Iako je točno da je u točki 28. njemačke verzije navedene presude riječ o „dijelovi[ma] strojeva“, taj se izraz ne odnosi na pojam „dijelovi“ u smislu KN‑a, već znači da je optosprežnik sastavni element drugih strojeva, zbog čega je njegovo razvrstavanje u tarifni broj 8541 KN‑a bilo relevantno.

               51

               Kao što Komisija navodi u svojim pisanim očitovanjima, francuska verzija presude X (EU:C:2008:535) može dovesti do iste zabune do koje je dovela njemačka verzija. Međutim, u točki 28. engleske verzije te presude umjesto izraza „parties de machine“ iz francuske verzije upotrijebljen je izraz „machine components“. U slučaju da se radilo o „dijelovi[ma]“ u smislu KN‑a, u toj bi se točki engleske verzije navedene presude naveo izraz „parts of machines“, kao što je to navedeno u točki 6. te verzije.

               52

               Iako je Sud doista procijenio da optosprežnici, poput onih o kojima se raspravlja u predmetu u kojemu je donesena ista presuda, ne mogu biti razvrstani u tarifni broj 8543, to je upravo zato, kao što on navodi u točki 29. potonje presude, jer su namijenjeni brojnim vrstama strojeva i aparata, a ne samo preostaloj kategoriji strojeva i aparata s posebnim funkcijama koji nisu navedeni ni uključeni drugdje u poglavlju 85.

               53

               Kao što je to naveo sud koji je uputio zahtjev, iako je točno da su moduli o kojima se raspravlja u glavnom postupku ugrađeni u mobilne telefone ili druge aparate, oni nisu neophodni za njihovu uporabu. Kao što je to istaknula Komisija u svojim pisanim očitovanjima, ti moduli kao takvi nemaju nikakvu ulogu u telekomunikacijskom radu telefona, obradi podataka, ispisu ili slikanju i reproduciranju fotografija. I prema podacima koje je dostavio taj sud, to što navedeni moduli nisu ugrađeni u mobilne telefone, prijenosna računala, pisače ili digitalne kamere ne sprečava njihov rad.

               54

               Budući da ta ugradnja nije neophodna za rad tih strojeva, navedene module ne može se smatrati djelovima u smislu tarifnog broja 8543 90 80 KN‑a.

               55

               Stoga na drugo pitanje valja odgovoriti tako da KN treba tumačiti na način da moduli, poput onih o kojima se raspravlja u glavnom postupku, koji su ugrađeni u aparate za čiji mehanički ili električnu rad nisu neophodni, ne predstavljaju dijelove u smislu podbroja 8543 90 80 KN‑a, već se razvrstavaju u tarifni broj 8543 89 95 KN‑a, koji se odnosi na strojeve i druge električne aparate s posebnom funkcijom, a koji nisu navedeni ni uključeni drugdje u poglavlju 85. KN‑a.

         Troškovi

               56

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (osmo vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Kombinirana nomenklatura koja je sadržana u Prilogu I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 1832/2002 od 1. kolovoza 2002. treba se tumačiti na način da se moduli, od kojih je svaki pojedinačno sastavljen od spoja SD‑a, jedne fotoosjetljive diode i više drugih poluvodičkih elemenata i koji se mogu koristiti kao odašiljači/prijemnici putem infracrvenih zraka kada dobivaju napajanje od aparata u koje su ugrađeni, razvrstavaju u tarifni broj 8543 te nomenklature.

                           2.

                           Kombiniranu nomenklaturu koja je sadržana u Prilogu I. Uredbi br. 2658/87, kako je izmijenjena Uredbom br. 1832/2002, treba tumačiti na način da moduli, poput onih o kojima se raspravlja u glavnom postupku, koji su ugrađeni u aparate za čiji mehanički ili električni rad nisu neophodni, ne predstavljaju dijelove u smislu podbroja 8543 90 80 te nomenklature, već se razvrstavaju u podbroj 8543 89 95 te nomenklature koji se odnosi na strojeve i druge električne aparate s posebnom funkcijom, a koji nisu navedeni ni uključeni drugdje u poglavlju 85. te nomenklature.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački.


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 16. listopada 2008.#Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände - Verbraucherzentrale Bundesverband eV protiv deutsche internet versicherung AG.#Zahtjev za prethodnu odluku: Bundesgerichtshof - Njemačka.#Direktiva 2000/31/EZ.#Predmet C-298/07.


title: Presuda Suda (veliko vijeće) od 17. srpnja 2014.#Angelo Alberto Torresi i Pierfrancesco Torresi protiv Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Macerata.#Zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Consiglio Nazionale Forense.#Zahtjev za prethodnu odluku – Slobodno kretanje osoba – Pristup odvjetničkoj struci – Mogućnost odbijanja upisa u imenik odvjetničke komore državljanima države članice koji su stekli stručnu kvalifikaciju odvjetnika u drugoj državi članici – Zloporaba prava.#Spojeni predmeti C‑58/13 i C‑59/13.

text:
               Stranke
               Osnova
               Operativni dio

            Stranke
            U spojenim predmetima C‑58/13 i C‑59/13,
            povodom zahtjevâ za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koje je uputio Consiglio Nazionale Forense (Italija), odlukama od 29. rujna 2012., koje je Sud zaprimio 4. veljače 2013., u postupcima
            Angelo Alberto Torresi (C-58/13),
            Pierfrancesco Torresi (C-59/13)
            protiv
            Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Macerata,
            SUD (veliko vijeće),
            u sastavu: V. Skouris, predsjednik, K. Lenaerts, potpredsjednik, R. Silva de Lapuerta, M. Ilešič, L. Bay Larsen (izvjestitelj), E. Juhász i M. Safjan (predsjednici vijeća), A. Rosas, D. Šváby, M. Berger, S. Rodin, F. Biltgen i K. Jürimäe, suci,
            nezavisni odvjetnik: N. Wahl,
            tajnik: A. Impellizzeri, administratorica,
            uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 11. veljače 2014.,
            uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
            – za A. A. Torresi i P. Torresi, C. Torresi, avvocato ,
            – za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju S. Fiorentina, avvocato dello Stato ,
            – za španjolsku vladu, A. Rubio González i S. Centeno Huerta, u svojstvu agenata,
            – za austrijsku vladu, A. Posch, u svojstvu agenta,
            – za poljsku vladu, B. Majczyna, u svojstvu agenta,
            – za rumunjsku vladu, R.‑H. Radu kao i R.‑I. Hatieganu i A.‑L. Crişan, u svojstvu agenata,
            – za Europski parlament, M. Gómez-Leal i L. Visaggio, u svojstvu agenata,
            – za Vijeće Europske unije, A. Vitro i P. Mahnič Bruni, u svojstvu agenata,
            – za Europsku komisiju, E. Montaguti i H. Støvlbæk, u svojstvu agenata,
            saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 10. travnja 2014.,
            donosi sljedeću

            Osnova
            Presudu
            1. Zahtjevi za prethodnu odluku odnose se na tumačenje i valjanost članka 3. Direktive 98/5/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 1998. o olakšavanju stalnog obavljanja odvjetničke djelatnosti u državi članici različitoj od one u kojoj je stečena kvalifikacija (SL 1998 L77, str. 36) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 65.).
            2. Ti zahtjevi upućeni su u okviru dvaju sporova između A. A. Torresija i P. Torresija, s jedne strane, i Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Macerata (u daljnjem tekstu: Odvjetnička komora u Macerati), s druge strane, zbog odbijanja potonjeg da prihvati njihove zahtjeve za upis u poseban dio imenika za odvjetnike.
            Pravni okvir
            Pravo Unije
            3. Uvodna izjava 6. Direktive 98/5 glasi kako slijedi:
            „Budući da je takvo postupanje opravdano na razini Zajednice, jer samo manji broj država članica dopušta na svom državnom području obavljanje odvjetničke djelatnosti osim u vidu pružanja pravne pomoći od strane odvjetnika iz drugih država članica koji obavljaju odvjetničku djelatnost pod stručnim nazivima iz matične zemlje; budući da se, međutim, u državama članicama u kojima postoji ta mogućnost, praktični detalji koji se odnose, na primjer, na područje djelovanja i obvezu upisa kod nadležnog tijela znatno razlikuju; budući da ta raznovrsnost situacija dovodi do nejednakosti i smetnji u natjecanju među odvjetnicima iz država članica i predstavlja prepreku slobodi kretanja; budući da se jedino direktivom kojom se utvrđuju uvjeti obavljanja odvjetničke djelatnosti izvan okvira pružanja pravne pomoći, od strane odvjetnika koji obavljaju djelatnost pod stručnim nazivima iz matične zemlje mogu riješiti te poteškoće i pružiti iste mogućnosti odvjetnicima i korisnicima pravnih usluga u svim državama članicama.“
            4. U skladu s člankom 1. stavkom 1. navedene direktive, njezina je svrha omogućavanje trajnog obavljanja odvjetničke djelatnosti, kao samostalne ili nesamostalne djelatnosti, u državi članici različitoj od one u kojoj je stečena kvalifikacija za bavljenje odvjetništvom.
            5. Članak 2. Direktive 98/5 pod naslovom „Pravo obavljanja djelatnosti pod stručnim nazivom iz matične zemlje“ u svojem prvom stavku propisuje:
            „Svaki odvjetnik ima pravo u bilo kojoj drugoj državi članici stalno obavljati djelatnosti iz članka 5. pod stručnim nazivom iz matične zemlje.“
            6. Članak 3. iste direktive pod naslovom „Upis kod nadležnog tijela“ propisuje u stavcima 1. i 2.:
            „1. Odvjetnik koji želi obavljati djelatnost u državi članici različitoj od one u kojoj je stekao stručnu kvalifikaciju upisuje se kod nadležnog tijela te države.
            2. Nadležno tijelo u državi članici primateljici upisat će odvjetnika po predočenju potvrde kojom se potvrđuje njegov upis kod nadležnog tijela u matičnoj državi članici. Navedeno tijelo može tražiti da potvrda izdana od nadležnog tijela matične države članice ne smije biti starija od tri mjeseca u trenutku podnošenja. Navedeno tijelo će o upisu izvijestiti nadležno tijelo matične države članice upisa.“
            Talijansko pravo
            7. Talijanska Republika je u svoje pravo provela Direktivu 98/5 Zakonodavnim dekretom br. 96. od 2. veljače 2001. (redovni dodatak GURI-ju) br. 79. od 4. travnja 2001., u daljnjem tekstu: Zakonodavni dekret br. 96/2001). Članak 6. navedenog dekreta pod naslovom „Upis“ propisuje:
            „1. Kako bi u Italiji mogli trajno obavljati odvjetničku djelatnost, državljani država članica nositelji jednog od naziva iz članka 2. moraju se upisati u poseban dio imenika komore na području suda na kojem imaju trajno prebivalište ili obavljaju djelatnost, poštujući pravila o obvezama iz područja socijalne sigurnosti.
            2. Upis u posebni dio imenika komore ovisan je o upisu podnositelja zahtjeva kod nadležne stručne organizacije u matičnoj državi članici.
            3. Zahtjev za upis treba biti popraćen sljedećim dokumentima:
            a) uvjerenjem o državljanstvu jedne od država članica Europske unije ili izjavom koja zamjenjuje to uvjerenje;
            b) uvjerenjem o prebivalištu ili izjavom koja zamjenjuje to uvjerenje ili izjavom podnositelja zahtjeva o mjestu obavljanja djelatnosti;
            c) potvrdom o upisu kod stručne organizacije matične države članice, dostavljenom najkasnije tri mjeseca prije datuma podnošenja ili izjavom koja zamjenjuje tu potvrdu.
            […]
            6. U roku od 30 dana od podnošenja ili dopune zahtjeva lokalna odvjetnička komora će, nakon provjere jesu li ispunjeni potrebni uvjeti i ne postoje li razlozi koje se protive upisu, naložiti upis u poseban dio imenika i o tome obavijestiti odgovarajuće tijelo u matičnoj državi članici.
            7. Odbijanje zahtjeva ne može se objaviti a da se prethodno ne sasluša zainteresirana stranka. Odluka treba biti obrazložena i priopćena u cjelovitoj verziji zainteresiranoj stranci i državnom tužitelju u roku od petnaest dana […]
            8. Ako lokalna odvjetnička komora ne odluči o zahtjevu unutar roka iz stavka 6., zainteresirana stranka može unutar deset dana od isteka tog roka podnijeti žalbu Consiglio Nazionale Forense [nacionalna odvjetnička komora], koji mora meritorno odučiti o upisu.
            9. Upisom u posebni dio imenika za odvjetnike upisani odvjetnik stječe pravo glasa, bez prava da bude biran.
            […]“
            8. U skladu s Kraljevskim zakonskim dekretom br. 1578 od 27. studenoga 1933., nakon izmjena pretvorenim u Zakon br. 36 iz 1934., kako je naknadno izmijenjen ( Gazzetta Ufficiale br. 24. od 30. siječnja 1934.), protiv svih odluka Consiglio Nazionale Forense može se podnijeti žalba utemeljena na pravnim razlozima pred spojenim vijećima Corte suprema di cassazione (Kasacijski sud).
            Glavni postupak i prethodna pitanja
            9. Nakon što su stekli sveučilišne diplome prava u Italiji, gospoda Torresi stekli su sveučilišne diplome prava i u Španjolskoj i 1. prosinca 2011. upisani su kao odvjetnici kod Ilustre Colegio de Abogados de Santa Cruz de Tenerife (Odvjetnička komora Santa Cruz de Tenerife).
            10. Obojica su 17. ožujka 2012., u skladu s člankom 6. Zakonodavnog dekreta br. 96/2001, podnijeli zahtjeve pred Odvjetničkom komorom u Macerati za upis u posebni dio imenika komore za odvjetnike nositelje stručnog naziva dodijeljenog u državi članici različitoj od Talijanske Republike, a koji imaju prebivalište u Italiji (u daljnjem tekstu: odvjetnici koji su stekli stručnu kvalifikaciju u inozemstvu).
            11. Odvjetnička komora u Macerati nije odlučila o njihovim zahtjevima za upis u roku od 30 dana predviđenim člankom 6. stavkom 6. Zakonodavnog dekreta br. 96/2001.
            12. Stoga su gospoda Torresi 19. i 20. travnja 2012. podnijeli žalbe pred Consiglio Nazionale Forense tražeći da se očituje o njihovim zahtjevima za upis. U prilog svojim žalbama isticali su da zatraženi upisi ovise o samo jednom uvjetu u skladu s važećim propisima, a to je predočenje „potvrde o upisu kod nadležnog tijela u matičnoj državi članici“, koja je u ovom slučaju Kraljevina Španjolska.
            13. Consiglio Nazionale Forense međutim smatra da je situacija u kojoj osoba, nakon što je stekla diplomu iz prava u jednoj državi članici odlazi u drugu državu članicu kako bi stekla naziv odvjetnika i potom se odmah vraća u prvu državu članicu kako bi tamo obavljala profesionalnu djelatnost, u suprotnosti s ciljevima Direktive 98/5 i može predstavljati zloporabu prava.
            14. Zbog sumnje u tumačenje i valjanost članka 3. Direktive 98/5, Consiglio Nazionale Forense je, podsjećajući da ga je Sud proglasio ovlaštenim na upućivanje zahtjeva za prethodnu odluku (presuda Gebhard, C‑55/94, EU:C:1995:411), odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
            „1) S obzirom na opće načelo koje zabranjuje svaku zloporabu prava i članak 4. stavak 2. UEU-a, koji se odnosi na poštovanje nacionalnih identiteta, treba li članak 3. [Direktive 98/5] tumačiti na način da obvezuje nacionalna upravna tijela da u imenik odvjetnika koji su stručnu kvalifikaciju stekli u inozemstvu upišu talijanske državljane koji su zlorabili pravo Unije i na način da mu je protivna nacionalna praksa koja tim tijelima omogućuje da odbiju zahtjeve za upis u imenik odvjetnika koji su stručne kvalifikacije stekli u inozemstvu kada postoje objektivne okolnosti koje ukazuju na zloporabu prava Unije, ne zadirući ni u poštovanje načela proporcionalnosti i zabrane diskriminacije ni u pravo zainteresiranih osoba na pokretanje postupka zbog moguće povrede prava poslovnog nastana i, posljedično, mogućnost sudskog nadzora upravne radnje u pitanju?
            2) U slučaju negativnog odgovora na [prvo pitanje], treba li onda članak 3. [Direktive 98/5] tumačiti na način da je nevaljan s obzirom na članak 4. stavak 2. UEU-a zato što omogućuje zaobilaženje pravila države članice koja pristup odvjetničkoj struci uvjetuje polaganjem državnog ispita, uzimajući u obzir da je taj ispit predviđen u ustavu te države članice i da čini dio temeljnih načela zaštite korisnika pravnih usluga i učinkovitog pravosuđa?“
            O prethodnim pitanjima
            Nadležnost Suda
            15. Gospoda Torresi najprije smatraju da Consiglio Nazionale Forense nije sudbeno tijelo i da stoga nema pravo upućivati zahtjeve za prethodnu odluku u skladu s člankom 267. UFEU-a. On zapravo obavlja sudačke funkcije samo kada djeluje u disciplinskim postupcima, a ne kada vrši upis u imenik odvjetnika, što je područje u kojem vrši isključivo upravnu funkciju. Prema tome, kada je Consiglio nadležan u skladu s člankom 6. stavkom 8. Zakonodavnog dekreta br. 96/2001, pozvan je odlučivati o upisu kao upravno tijelo hijerarhijski nadređeno lokalnoj odvjetničkoj komori koja je propustila odlučiti u roku predviđenom u stavku 6. istog članka.
            16. Gospoda Torresi, pozivajući se na presudu Wilson (C‑506/04, EU:C:2006:587), također ističu da Consiglio Nazionale Forense ne ispunjava uvjet nepristranosti jer su njegovi članovi odvjetnici koje bira svaka lokalna odvjetnička komora, uključujući onu koja je stranka u postupku. Posljedično, postoji rizik da rješenje pitanja koje mu je postavljeno bude pod utjecajem praktičnog interesa, poput onoga da se ograniče upisi, umjesto nadahnuto primjenom pravnog pravila.
            17. U tom pogledu, potrebno je podsjetiti da prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, kako bi se odredilo je li tijelo koje je uputilo zahtjev za prethodnu odluku „sud“ u smislu članka 267. UFEU-a, Sud procjenjuje sve elemente, primjerice je li tijelo utemeljeno na zakonu, je li stalno, je li njegova nadležnost obvezna, provodi li postupak kontradiktorne naravi, primjenjuje li pravna pravila te je li neovisno (vidjeti osobito presude Miles i dr., C‑196/09, EU:C:2011:388, t. 37. i navedenu sudsku praksu, kao i Belov, C‑394/11, EU:C:2013:48, t. 38.).
            18. Određenije, u pogledu neovisnosti tijela koje je uputilo zahtjev, taj uvjet pretpostavlja da to tijelo bude zaštićeno od vanjskih utjecaja ili pritisaka koji mogu ugroziti neovisnu prosudbu njegovih članova glede postupka pred njima (vidjeti presudu Wilson, EU:C:2006:587, t. 51.).
            19. Osim toga, kako bi se utvrdilo treba li nacionalno tijelo kojem zakon povjerava funkcije različite naravi biti kvalificirano kao „sud“ u smislu članka 267. UFEU-a, potrebno je odrediti u kojem svojstvu tijelo nastupa unutar određenog pravnog konteksta u kojem je ovlašteno zahtijevati odluku Suda. Nacionalni sudovi ovlašteni su obratiti se Sudu samo ako je pred njima u tijeku spor i ako trebaju odlučiti u postupku s ciljem donošenja odluke sudske naravi (vidjeti presudu Belov, EU:C:2013:48, t. 39. i 41.).
            20. U pogledu pet prvih elemenata navedenih u točki 17. ove presude, iz spisa kojim raspolaže Sud proizlazi da je Consiglio Nazionale Forense osnovan zakonom i ima trajan karakter. Osim toga, s obzirom na to da je njegova nadležnost za odlučivanje o žalbama protiv odluka koje su donijele lokalne odvjetničke komore predviđena zakonom, da navedena nadležnost nema fakultativni karakter i da su odluke koje donosi u provođenju te nadležnosti izvršne, iz toga proizlazi da je nadležnost tog ti jela obvezna. Konačno, nesporno je, s jedne strane, da je postupak koji se primjenjuje pred Consiglio Nazionale Forense, koji je u velikoj mjeri nadahnut pravilima građanskog postupka, kontradiktoran u svojem kako pisanom tako i usmenom dijelu i, s druge strane, da to tijelo primjenjuje pravna pravila.
            21. U pogledu zahtjeva neovisnosti, najprije je potrebno istaknuti da iz navoda talijanske vlade osobito proizlazi da iako je Consiglio Nazionale Forense tijelo sastavljeno od članova koje su izabrali članovi različitih lokalnih odvjetničkih komora između odvjetnika ovlaštenih za zastupanje pred Corte suprema di cassazione, a članovi tih komora su i sami izabrani od strane odvjetnika upisanih u imenik predmetne odvjetničke komore, članstvo u vijeću nespojivo je s članstvom u lokalnoj odvjetničkoj komori.
            22. Kao drugo, očito je da je Consiglio Nazionale Forense podvrgnut jamstvima predviđenima talijanskim Ustavom koja se odnose na neovisnost i nepristranost sudstva. Također, on svoje funkcije vrši posve samostalno, nije podređen ni u kojem pogledu i ne prima naloge ili upute ikoje vrste. Osim toga, odredbe talijanskog građanskog zakonika o izuzećima i odbijanju mogu se u potpunosti na njega primijeniti.
            23. Kao treće, što je talijanska vlada potvrdila na raspravi, za razliku od lokalne odvjetničke komore koja je stranka u postupku pokrenutom protiv njene odluke pred Consiglio Nazionale Forense, potonji ne može biti stranka u postupku pred Corte suprema di cassazione protiv odluke kojom je on odlučio o žalbi protiv predmetne odvjetničke komore. Consiglio Nazionale Forense je stoga, kao što to zahtijeva sudska praksa Suda (vidjeti presudu Wilson, EU:C:2006:587, t. 49.), treća strana u odnosu na tijelo koje je donijelo odluku koja je predmet postupka.
            24. Zaključno, iz spisa proizlazi da prema ustaljenoj praksi član vijeća iz odvjetničke komore koja odlučuje o zahtjevu za upis ne sudjeluje u sastavu vijeća Consiglio Nazionale Forense kod donošenja odluke, ne dovodeći u pitanje punu primjenjivost pravila kojima se uređuju izuzeće i odbijanje predviđeni talijanskim građanskim zakonikom. Talijanska vlada je na raspravi izjavila da iako je jedan od članova Consiglio Nazionale Forense bio upisan u Odvjetničku komoru u Macerati, on nije sudjelovao u postupcima u vezi s gospodom Torresi.
            25. Pod tim okolnostima potrebno je ustvrditi da Consiglio Nazionale Forense odgovara zahtjevima neovisnosti i nepristranosti koji karakteriziraju sud u smislu članka 267. UFEU-a.
            26. U pogledu zahtjeva iz točke 19. ove presude, to jest da je tijelo koje je uputilo zahtjev ovlašteno zahtijevati odluku Suda samo kada obavlja sudačke funkcije, potrebno je ustvrditi da, suprotno mišljenju gospode Torresi, kada Consiglio Nazionale Forense odlučuje u skladu s člankom 6. stavkom 8. Zakonodavnog dekreta br. 96/2001 o žalbi jer odvjetnička komora nije donijela odluku u roku od 30 dana od podnošenja zahtjeva za upis u posebni dio imenika za odvjetnike, on se ne ograničava na odlučivanje o tom zahtjevu umjesto predmetne odvjetničke komore. Naime, kao što to osobito proizlazi iz objašnjenja talijanske vlade i zapisnika s rasprave o žalbi koju su gospoda Torresi uputili protiv Odvjetničke komore u Macerati a koja se održala 29. rujna 2012. pred Consiglio Nazionale Forense, potonji je pozvan izjasniti se o utemeljenosti implicitne odluke predmetne odvjetničke komore jer ona odbija zahtjev za upis zainteresirane strane. U tom slučaju, ako žalba bude prihvaćena, Consiglio Nazionale Forense mora se izjasniti o meritumu zahtjeva za upis.
            27. Također je nesporno da se podnošenjem žalbe u smislu članka 6. stavka 8. Zakonodavnog dekreta br. 96/2001 pokreće postupak u kojem su stranke pozvane izložiti pisano ili usmeno svoje argumente na javnoj raspravi uz sudjelovanje odvjetnika. Državni tužitelj sudjeluje na raspravi kako bi izložio svoje mišljenje. U konkretnom slučaju, iz zapisnikâ spomenutih u prethodnoj točki proizlazi da je državni tužitelj tražio odbijanje žalbi gospode Torresi. Consiglio Nazionale Forense odlučuje nakon vijećanja u komorama odlukom koja istovremeno ima oblik, sadržaj i naziv presude u ime talijanskog naroda.
            28. Konačno, kao što je to istaknuto u točki 23. ove presude, dok je lokalna odvjetnička komora čija je odluka predmet žalbe pred Consiglio Nazionale Forense stranka u postupku pred navedenim tijelom, kada je odluka kojom je Consiglio Nazionale Forense odlučio o žalbi predmet postupka pred Corte suprema di cassazione, Consiglio Nazionale Forense nije stranka pred njime. U stvarnosti je, kao što to osobito proizlazi iz presude tog suda koju su donijela spojena vijeća 22. prosinca 2011., na što se pozivaju gospoda Torresi u svojim pisanim očitovanjima, stranka u postupku pred Corte suprema di cassazione predmetna odvjetnička komora.
            29. Iz toga slijedi da Consiglio Nazionale Forense u ovom slučaju doista odlučuje u sporu pred njim i da je pozvan odlučivati u postupku koji završava odlukom sudskog karaktera.
            30. Uzimajući u obzir sve ranije navedeno, potrebno je ustvrditi da je Consiglio Nazionale Forense provodeći nadzor na temelju članka 6. stavka 8. Zakonodavnog dekreta br. 96 od 2. veljače 2001. sud u smislu članka 267. UFEU-a i da je posljedično Sud nadležan odgovoriti na pitanja koja mu je on uputio.
            Dopuštenost prethodnih pitanja
            31. Gospoda Torresi i Vijeće Europske unije smatraju da su, s obzirom na jednoznačnu praksu Suda u tom području, pitanja koja je postavio Consiglio Nazionale Forense obuhvaćena doktrinom acte éclairé i da su stoga nedopuštena.
            32. U tom pogledu potrebno je podsjetiti da, čak i uz postojanje sudske prakse Suda koja rješava predmetno pravno pitanje, nacionalni sudovi imaju potpunu slobodu obratiti se Sudu kada to smatraju svrsishodnim (vidjeti presudu Cilfit i dr., 283/81, EU:C:1982:335, t. 13. do 15.), a da okolnost što je odredbe čije se tumačenje traži Sud već tumačio ne stvara prepreku da Sud o tome ponovno odlučuje (u tom smislu vidjeti presudu Boxus i dr., C‑128/09 do 131/09, 134/09 i 135/09, EU:C:2011:667, t. 32.).
            33. Iz toga slijedi da su zahtjevi za prethodnu odluku dopušteni.
            Prvo pitanje
            34. Sud koji je uputio zahtjev svojim prvim pitanjem u biti pita treba li članak 3. Direktive 98/5 tumačiti u smislu da se protivi da nadležna tijela države članice odbiju, pozivajući se na zloporabu prava, upis u imenik odvjetnika državljanima te države članice koji su, nakon što su stekli sveučilišnu diplomu u toj državi, otišli u drugu državu članicu kako bi tamo stekli stručnu kvalifikaciju odvjetnika i potom su se vratili u prvu državu članicu kako bi obavljali odvjetničku djelatnost pod stručnim nazivom stečenim u drugoj državi članici u kojoj su stekli stručnu kvalifikaciju.
            35. Najprije je potrebno podsjetiti da je, u skladu s člankom 1. stavkom 1. Direktive 98/5, svrha te direktive omogućavanje trajnog obavljanja odvjetničke djelatnosti u državi članici različitoj od one u kojoj je stečena kvalifikacija za bavljenje odvjetništvom.
            36. U tom pogledu, Sud je već imao priliku utvrditi da navedena direktiva uspostavlja mehanizam uzajamnog priznavanja stručnih naziva odvjetnika migranata koji žele obavljati djelatnost pod nazivom stečenim u matičnoj državi članici (vidjeti presudu Luxembourg/Parlament i Vijeće, C‑168/98, EU:C:2000:598, t. 56.).
            37. Osim toga, kao što to proizlazi iz 6. uvodne izjave Direktive 98/5, zakonodavac Unije je njome osobito želio stati na kraj razlikama u nacionalnim propisima o uvjetima upisa kod nadležnih tijela koje su izvor nejednakosti i prepreka slobodnom kretanju (vidjeti presude Komisija/Luxembourg, C‑193/05, EU:C:2006:588, t. 34. i Wilson, EU:C:2006:587, t. 64.).
            38. U tom kontekstu, članak 3. Direktive 98/5 provodi puno usklađivanje uvjeta koji se traže za korištenje prava poslovnog nastana koje omogućuje ta direktiva, predviđajući da se odvjetnik koji želi obavljati djelatnost u državi članici različitoj od one u kojoj je stekao stručnu kvalifikaciju upisuje kod nadležnog tijela te države članice koja treba provesti taj upis „po predočenju potvrde kojom se potvrđuje njegov upis kod nadležnog tijela u matičnoj državi članici“ (vidjeti u tom smislu presude Komisija/Luxembourg, EU:C:2006:588, t. 35. i 36., kao i Wilson, EU:C:2006:587, t. 65. i 66.).
            39. U tom pogledu je Sud već presudio da se podnošenje potvrde o upisu kod nadležnog tijela matične države članice nadležnom tijelu države članice primateljice pojavljuje kao jedini uvjet kojemu treba biti podvrgnut upis zainteresirane strane u državi članici primateljici koji mu omogućava da u potonjoj državi obavlja djelatnost pod svojim stručnim nazivom stečenim u matičnoj državi (vidjeti presude Komisija/Luxembourg, EU:C:2006:588, t. 37. i Wilson, EU:C:2006:587, t. 67.).
            40. Stoga je potrebno podsjetiti da se za državljane države članice kao što su gospoda Torresi, koji predoče nadležnom tijelu te države članice potvrdu o svojem upisu kod nadležnog tijela druge države članice treba, načelno, smatrati da su ispunili sve potrebne uvjete za svoj upis pod stručnim nazivom stečenim u potonjoj državi članici u imenik odvjetnika koji su stekli stručnu kvalifikaciju u inozemstvu kod prve države članice.
            41. Međutim, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, gospoda Torresi se u ovom slučaju nisu mogla pozvati na članak 3. Direktive 98/5 jer je stjecanje stručne kvalifikacije odvjetnika u državi članici različitoj od Talijanske Republike imalo za jedini cilj izbjeći primjenu talijanskog prava kojim se uređuje pristup odvjetničkoj djelatnosti pa stoga predstavlja zloporabu prava poslovnog nastana, suprotnu ciljevima te direktive.
            42. U tom pogledu, potrebno je podsjetiti da se prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda stranke ne mogu s namjerom prijevare ili zloporabe pozivati na pravna pravila Unije (vidjeti osobito presude Halifax i dr., C‑255/02, EU:C:2006:121, t. 68. kao i SICES i dr., C‑155/13, EU:C:2014:145, t. 29.).
            43. Država članica ima pravo, osobito u pogledu borbe protiv zloporabe slobode poslovnog nastana, poduzeti mjere kojima je cilj spriječiti pojedine od svojih državljana u pokušaju da nepropisno zaobilaze pravila nacionalnog zakonodavstva pozivajući se na prava iz UFEU-a (vidjeti presudu Inspire Art, C‑167/01, EU:C:2003:512, t. 136.).
            44. Utvrđenje postojanja zloporabe zahtijeva spoj objektivnog i subjektivnog elemenata (vidjeti presudu SICES i dr., EU:C:2014:145, t. 31.).
            45. U pogledu objektivnog elementa, iz svih objektivnih okolnosti mora proizlaziti da, unatoč formalnom poštovanju pretpostavki predviđenih propisom Unije, željeni cilj tog propisa nije postignut (vidjeti presudu SICES i dr., EU:C:2014:145, t. 32. i navedenu sudsku praksu).
            46. U pogledu subjektivnog elementa, mora biti vidljivo da postoji namjera postizanja nedopuštene koristi putem pravila europskog prava kroz umjetno stvaranje uvjeta potrebnih za postizanje tog cilja (u tom smislu vidjeti presudu O. i B., C-456/12, EU:C:2014:135, t. 58. i navedenu sudsku praksu).
            47. Kao što je to navedeno u točki 35. ove presude, svrha Direktive 98/5 je omogućavanje trajnog obavljanja odvjetničke djelatnosti u državi članici različitoj od one u kojoj je stečena kvalifikacija za bavljenje odvjetništvom.
            48. U tom pogledu potrebno je smatrati da je pravo državljana jedne države članice da, s jedne strane, odaberu državu članicu u kojoj žele steći svoje stručne kvalifikacije i, s druge strane, državu u kojoj imaju namjeru obavljati svoju profesiju inherentno ostvarivanju temeljnih sloboda osiguranih ugovorima na jedinstvenom tržištu (vidjeti u tom smislu presudu Komisija/Španjolska, C‑286/06, EU:C:2008:586, t. 72.).
            49. Prema tome, činjenica, da je državljanin jedne države članice koji je stekao sveučilišnu diplomu u toj državi otišao nakon toga u drugu državu članicu kako bi tamo stekao stručnu kvalifikaciju odvjetnika i potom se vratio u prvu državu članicu kako bi tamo obavljao odvjetničku djelatnost pod stručnim nazivom stečenim u drugoj državi članici, predstavlja jednu od mogućnosti kroz koje je ispunjen cilj Direktive 98/5 i sama po sebi ne znači zloporabu prava poslovnog nastana iz članka 3. Direktive 98/5.
            50. Osim toga, okolnost da je državljanin jedne države članice izabrao steći stručnu kvalifikaciju u državi članici različitoj od one u kojoj prebiva kako bi imao koristi od povoljnijeg zakonodavstva ne dopušta sama po sebi, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točkama 91. i 92. svog mišljenja, da se zaključi o postojanju zloporabe prava.
            51. Nadalje, to utvrđenje ne može se dovesti u pitanje zbog činjenice da se podnošenje zahtjeva za upis u imenik odvjetnika koji su stekli stručnu kvalifikaciju u inozemstvu u državi članici primateljici dogodilo ubrzo nakon što je stručni naziv stečen u matičnoj državi članici. Naime, kao što to ističe nezavisni odvjetnik u točkama 93. i 94. svog mišljenja, članak 3. Direktive 98/5 nigdje ne predviđa da upis odvjetnika koji želi obavljati djelatnost u državi članici različitoj od one u kojoj je stekao stručnu kvalifikaciju kod nadležnog tijela države članice primateljice može biti uvjetovan razdobljem praktičnog iskustva koje je stekao kao odvjetnik u matičnoj državi članici.
            52. S obzirom na sve prethodno navedeno, na prvo pitanje valja odgovoriti da članak 3. Direktive 98/5 treba tumačiti u smislu da činjenica, da je državljanin države članice koji je u njoj stekao sveučilišnu diplomu otišao u drugu državu članicu kako bi tamo stekao stručnu kvalifikaciju odvjetnika te se potom vratio u državu članicu čiji je državljanin kako bi obavljao odvjetničku djelatnost pod stručnim nazivom stečenim u (drugoj) državi članici u kojoj je stekao tu stručnu kvalifikaciju, ne predstavlja zloporabu.
            Drugo pitanje
            53. Sud koji je uputio zahtjev svojim drugim pitanjem u biti pita je li članak 3. Direktive 98/5 nevaljan s obzirom na članak 4. stavak 2. UEU-a.
            54. U tom pogledu, najprije je potrebno podsjetiti da, u skladu s člankom 4. stavkom 2. UEU-a, Unija poštuje nacionalne identitete država članica koji su neodvojivo povezani s njihovim temeljnim političkim i ustavnim strukturama.
            55. Consiglio Nazionale Forense smatra da članak 3. Direktive 98/5, time što dopušta talijanskim državljanima da steknu stručni naziv odvjetnika u državi članici različitoj od Talijanske Republike i da zatim obavljaju profesionalnu djelatnost u potonjoj, zaobilazi članak 33. stavak 5. talijanskog ustava koji pristup odvjetničkoj profesiji uvjetuje polaganjem državnog ispita. Posljedično, ta odredba sekundarnog prava Unije, s obzirom na to da dopušta zaobilaženje pravnog pravila koje čini dio talijanskog nacionalnog identiteta, povrjeđuje članak 4. stavak 2. UEU-a i stoga se treba smatrati nevaljanom.
            56. U tom pogledu, potrebno je istaknuti da se članak 3. Direktive 98/5 odnosi isključivo na pravo poslovnog nastana u državi članici kako bi se u njoj mogla obavljati odvjetnička djelatnost pod stručnim nazivom stečenim u matičnoj državi članici. Ta odredba ne uređuje pristup odvjetničkoj djelatnosti ni obavljanje te djelatnosti pod stručnim nazivom stečenim u državi članici primateljici.
            57. Iz toga nužno proizlazi da zahtjev za upis u imenik odvjetnika koji su stekli stručnu kvalifikaciju u inozemstvu, podnesen u skladu s člankom 3. Direktive 98/5, nije takve naravi da omogućuje izbjegavanje primjene zakonodavstva države članice primateljice koje se odnosi na pristup odvjetničkoj profesiji.
            58. Stoga, kao što je to priznala talijanska vlada na raspravi, valja smatrati da članak 3. Direktive 98/5, time što omogućava državljanima jedne države članice da steknu stručni naziv odvjetnika u drugoj državi članici i zatim obavljaju odvjetničku djelatnost u državi čiji su državljani pod stručnim nazivom stečenim u matičnoj državi članici, ne može ni u kojem slučaju utjecati na temeljne političke i ustavne strukture ni bitne funkcije države članice primateljice u smislu članka 4. stavka 2. UEU-a.
            59. Iz toga slijedi da ispitivanje drugog postavljenog pitanja nije otkrilo nijedan element takve naravi koji bi mogao utjecati na valjanost članka 3. Direktive 98/5.
            Troškovi
            60. Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

            Operativni dio
            Slijedom navedenoga, Sud (veliko vijeće) odlučuje:
            1. Članak 3. Direktive 98/5/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 1998. o olakšavanju stalnog obavljanja odvjetničke djelatnosti u državi članici različitoj od one u kojoj je stečena kvalifikacija treba tumačiti u smislu da činjenica, da je državljanin države članice koji je u njoj stekao sveučilišnu diplomu otišao u drugu državu članicu kako bi tamo stekao stručnu kvalifikaciju odvjetnika te se potom vratio u državu članicu čiji je državljanin kako bi obavljao odvjetničku djelatnost pod stručnim nazivom stečenim u (drugoj) državi članici u kojoj je stekao tu stručnu kvalifikaciju, ne predstavlja zloporabu.
            2. Ispitivanje drugog postavljenog pitanja nije otkrilo nijedan element takve naravi koji bi mogao utjecati na valjanost članka 3. Direktive 98/5.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 12. travnja 2013. # Združenje skladateljev, avtorjev in založnikov za zaščito avtorskih pravic Slovenije (SAZAS) protiv Europske komisije. # Tržišno natjecanje. # Predmet T-420/08.