title: Predmet T-246/16: Rješenje Općeg suda od 9. ožujka 2018. – Aurora Group Danmark protiv EUIPO-a – Retail Distribution (PANZER) („Žig Europske unije — Postupak za proglašavanje žiga ništavim — Povlačenje zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim — Obustava postupka”)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/51

         Rješenje Općeg suda od 9. ožujka 2018. – Aurora Group Danmark protiv EUIPO-a – Retail Distribution (PANZER)
   (Predmet T-246/16) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak za proglašavanje žiga ništavim - Povlačenje zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim - Obustava postupka”))
   (2018/C 161/57)
   Jezik postupka: danski

      Stranke

      Tužitelj: Aurora Group Danmark A/S (Ballerup, Danska) (zastupnik: L. Elmgaard Sørensen, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: u početku D. Gaja, a zatim T. Frydendahl i D. Walicka, agenti)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Retail Distribution ApS (Hinnerup, Danska) (zastupnik: E. A. Skovbo, odvjetnica)

      Predmet

   Tužba protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 3. ožujka 2016. (predmet R 447/2015-1) koja se odnosi na postupak za proglašavanje žiga ništavim između društava Retail Distribution i Aurora Group Danmark.

      Izreka

               1.

               Obustavlja se postupak po tužbi.

               2.

               Društvima Aurora Group Danmark A/S i Retail Distribution ApS se nalaže snošenje vlastitih troškova, kao i, svakome od njih, polovice troškova Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO).

      (1)  SL C 279, 1. 8. 2016.


title: Predmet C-119/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2018. uputila Audiencia Nacional (Španjolska) – Telefónica Móviles España S.A.U. protiv Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/34

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2018. uputila Audiencia Nacional (Španjolska) – Telefónica Móviles España S.A.U. protiv Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)
   (Predmet C-119/18)
   (2018/C 161/38)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Telefónica Móviles España S.A.U.

      Tuženik: Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

      Prethodna pitanja

               1.

               Može li se članak 6. stavak 1. Direktive 2002/20/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o ovlaštenju u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (1) tumačiti na način da država članica telekomunikacijskim operatorima može nametnuti plaćanje godišnjeg novčanog doprinosa poput onoga iz članka 5. Ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española (Zakon br. 8/2009 od 28. kolovoza o financiranju španjolske radiotelevizije), radi sudjelovanja u financiranju [španjolske radiotelevizije], uzimajući u obzir pozitivan učinak novog uređenja televizijskog i audiovizualnog sektora na telekomunikacijski sektor, osobito zbog širenja fiksne i mobilne širokopojasne usluge i ukidanja oglašavanja i odustajanja od plaćenog sadržaja ili uvjetnog pristupa [španjolskoj radioteleviziji], s obzirom na sljedeće okolnosti:

                           —

                           tim novim uređenjem nije opravdano niti je u predmetnom razdoblju dokazano postojanje izravnog ili neizravnog pozitivnog učinka na spomenute operatore,

                           —

                           taj je doprinos utvrđen na 0,9 % bruto prihoda poslovanja naplaćenih u predmetnoj godini te se ne [obračunava] na temelju prihoda ostvarenih od pružanja audiovizualnih usluga i usluga oglašavanja ni povećanja potonjih prihoda ili dobiti ostvarene obavljanjem te djelatnosti. I to uzimajući u obzir da je navedeni doprinos davanje predviđeno člankom 5. Zakona br. 8/2009, u njegovoj izvornoj verziji, i da možda nije opravdano u odnosu na audiovizualnu uslugu o kojoj je riječ, pri čemu je navedena odredba osnova za odbijanje tužiteljeva zahtjeva za povrat nepropisno plaćenih iznosa i ispravak porezne prijave u okviru pobijane odluke u predmetnom upravnom postupku?

               2.

               Je li navedeni doprinos nametnut telekomunikacijskim operatorima koji djeluju u Španjolskoj na području većem od jedne autonomne zajednice, s obzirom na gore naveden način izračuna iz članka 5. Zakona br. 8/2009, proporcionalan u smislu članka 6. stavka 1. Direktive 2002/20/EZ?

               3.

               Je li navedeni doprinos nametnut člankom 5. Ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española (Zakon br. 8/2009 od 28. kolovoza o financiranju španjolske radiotelevizije), transparentan u smislu članka 6. stavka 1. Direktive 2002/20/EZ i njezina priloga, ako nije poznata konkretna djelatnost koju obavlja [španjolska radiotelevizija] kao univerzalnu uslugu ili javnu uslugu?

      (1)  SL 2002., L 108, str. 21. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku poglavlje 3., svezak 18., str. 9.)


title: Predmet C-87/18: Tužba podnesena 7. veljače 2018. – Europska komisija protiv Velikog Vojvodstva Luksemburg

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/20

         Tužba podnesena 7. veljače 2018. – Europska komisija protiv Velikog Vojvodstva Luksemburg
   (Predmet C-87/18)
   (2018/C 161/22)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: P. Ondrůšek, F. Thiran, G. von Rintelen, agenti)

      Tuženik: Veliko Vojvodstvo Luksemburg

      Tužbeni zahtjev

               —

               Utvrditi da je time što nisu najkasnije do 18. travnja 2016. stupile na snagu zakonske i druge mjere koje su potrebne za usklađivanje s Direktivom 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL L 94, str. 65.), ili, u svakom slučaju, time što nije dostavilo tekst tih mjera Komisiji, Veliko Vojvodstvo Luksemburg povrijedilo obveze koje ima na temelju članka 106. stavka 1. navedene direktive;

               —

               Velikom Vojvodstvu Luksemburga izreći, u skladu s odredbama članka 260. stavka 3. UFEU-a plaćanje novčane kazne u visini od 11 628 eura po danu, računajući od dana objave presude u ovom predmetu, zbog povrede obveze dostave teksta mjera o prenošenju Direktive 2014/24/EU;

               —

               Velikom Vojvodstvu Luksemburga naložiti snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

               1.

               Države članice su na temelju članka 90. stavka 1. Direktive 2014/24/EU morale donijeti zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s tom direktivom najkasnije do 18. travnja 2016. Budući da Luksemburg nije dostavio mjere prenošenja te direktive, Komisija je odlučila pokrenuti postupak pred Sudom Europske unije.

               2.

               U svojoj tužbi, Komisija predlaže izricanje dnevne novčane kazne u iznosu od 11 628 eura Luksemburgu. Iznos novčane kazne izračunat je vodeći računa o težini i trajanju povrede, kao i odvraćajućem učinku s obzirom na sposobnost plaćanja te države članice.


title: Predmet T-567/17: Rješenje Općeg suda od 13. ožujka 2018. – Disney Enterprises protiv EUIPO-a – Di Molfetta (DiSNEY FROZEN) „Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Povlačenje prijave za registraciju — Obustava postupka”

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/51

         Rješenje Općeg suda od 13. ožujka 2018. – Disney Enterprises protiv EUIPO-a – Di Molfetta (DiSNEY FROZEN)
   (Predmet T-567/17) (1)

   („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Povlačenje prijave za registraciju - Obustava postupka”)
   (2018/C 161/58)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Disney Enterprises, Inc. (Burbank, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države) (zastupnik: M. Graf, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: E. Markakis i A. Folliard-Monguiral, agenti)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Fabio Di Molfetta (Bisceglie, Italija)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 12. svibnja 2017. (predmet R 2342/2016-5) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između Fabia Di Molfette i društva Disney Enterprises, Inc.

      Izreka

               1.

               Postupak se obustavlja.

               2.

               Društvu Disney Enterprises, Inc. nalaže se snošenje vlastitih troškova i troškova Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO).

      (1)  SL C 347, 16. 10. 2017.


title: Predmet T-166/18: Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Ilunga Luyoyo protiv Vijeća

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/62

         Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Ilunga Luyoyo protiv Vijeća
   (Predmet T-166/18)
   (2018/C 161/74)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Ferdinand Ilunga Luyoyo (Kinshasa, Demokratska Republika Kongo) (zastupnici: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois i A. Guillerme, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Provedbenu odluku Vijeća (ZVSP) 2017/2282 od 11. prosinca 2017. o izmjeni Odluke 2010/788/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga u dijelu u kojem se njome zadržava tužitelja na broju 3. Priloga II. Odluci 2010/788/ZVSP i na broju 3. Priloga I.a Uredbi (EZ) br. 1183/2005;

               —

               utvrdi nezakonitost odredbi članka 3. stavka 2. točke (b) Odluke 2010/788/ZVSP, kako je izmijenjena Odlukom 2016/2231/ZVSP i članka 2.b stavka 1. točke (b) Uredbe br. 1183/2005/EZ;

               —

               naloži Vijeću snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga, koja su u biti istovjetna ili slična onima navedenima u okviru predmeta T-163/18, Amisi Kumba/Vijeće.


title: Predmet T-46/18: Rješenje Općeg suda od 8. ožujka 2018. – Comune di Milano protiv Vijeća („Ustupanje predmeta”)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/52

         Rješenje Općeg suda od 8. ožujka 2018. – Comune di Milano protiv Vijeća
   (Predmet T-46/18) (1)

   ((„Ustupanje predmeta”))
   (2018/C 161/59)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Comune di Milano (Italija) (zastupnici: F. Sciaudone i M. Condinanzi, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: E. Rebasti, M. Bauer i F. Florindo Gijón, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje odluke Vijeća donesene usporedo s 3579. sastankom, u Vijeću za opće poslove od 20. studenoga 2017. koja se odnosi na odabir novog sjedišta Europske agencije za lijekove (EMA), u dijelu u kojem je određeno da novo sjedište EMA-e bude u Amsterdamu.

      Izreka

               1.

               Opći sud ustupa predmet T-46/18 kako bi o tužbi odlučio Sud.

               2.

               O zahtjevima za intervenciju koje su podnijele Kraljevina Nizozemska i Regione Lombardia (Regija Lombardija) odlučit će se naknadno.

               3.

               O troškovima će se odlučiti naknadno.

      (1)  SL C 94, 13. 3. 2018.


title: Predmet C-120/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2018. uputila Audiencia Nacional (Španjolska) – Orange España S.A.U. protiv Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/35

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2018. uputila Audiencia Nacional (Španjolska) – Orange España S.A.U. protiv Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)
   (Predmet C-120/18)
   (2018/C 161/39)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Orange España S.A.U.

      Tuženik: Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

      Prethodna pitanja

               1.

               Može li se članak 6. stavak 1. Direktive 2002/20/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o ovlaštenju u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (1) tumačiti na način da država članica telekomunikacijskim operatorima može nametnuti plaćanje godišnjeg novčanog doprinosa poput onoga iz članka 5. Ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española (Zakon br. 8/2009 od 28. kolovoza o financiranju španjolske radiotelevizije), radi sudjelovanja u financiranju [španjolske radiotelevizije], uzimajući u obzir pozitivan učinak novog uređenja televizijskog i audiovizualnog sektora na telekomunikacijski sektor, osobito zbog širenja fiksne i mobilne širokopojasne usluge i ukidanja oglašavanja i odustajanja od plaćenog sadržaja ili uvjetnog pristupa [španjolskoj radioteleviziji], s obzirom na sljedeće okolnosti:

                           —

                           tim novim uređenjem nije opravdano niti je u predmetnom razdoblju dokazano postojanje izravnog ili neizravnog pozitivnog učinka na spomenute operatore,

                           —

                           taj je doprinos utvrđen na 0,9 % bruto prihoda poslovanja naplaćenih u predmetnoj godini te se ne [obračunava] na temelju prihoda ostvarenih od pružanja audiovizualnih usluga i usluga oglašavanja ni povećanja potonjih prihoda ili dobiti ostvarene obavljanjem te djelatnosti. I to uzimajući u obzir da je navedeni doprinos davanje predviđeno člankom 5. Zakona br. 8/2009, u njegovoj izvornoj verziji, i da možda nije opravdano u odnosu na audiovizualnu uslugu o kojoj je riječ, pri čemu je navedena odredba osnova za odbijanje jednog od tužiteljevih zahtjeva za povrat nepropisno plaćenih iznosa i ispravak porezne prijave u okviru pobijane odluke u predmetnom upravnom postupku?

               2.

               Je li navedeni doprinos nametnut telekomunikacijskim operatorima koji djeluju u Španjolskoj na području većem od jedne autonomne zajednice, s obzirom na gore naveden način izračuna iz članka 5. Zakona br. 8/2009, proporcionalan u smislu članka 6. stavka 1. Direktive 2002/20/EZ?

               3.

               Je li navedeni doprinos nametnut člancima 5. i 6. Ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española (Zakon br. 8/2009 od 28. kolovoza o financiranju španjolske radiotelevizije), transparentan u smislu članka 6. stavka 1. Direktive 2002/20/EZ i njezina priloga, ako nije poznata konkretna djelatnost koju obavlja [španjolska radiotelevizija] kao univerzalnu uslugu ili javnu uslugu?

      (1)  SL 2002., L 108, str. 21. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku poglavlje 3., svezak 18., str. 9.)


title: Spojeni predmeti C-52/16 i C-113/16: Presuda Suda (veliko vijeće) od 6. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Mađarska) – „SEGRO” Kft. protiv Vas Megyei Kormányhivatal Sárvári Járási Földhivatala (C-52/16), Günther Horváth protiv Vas Megyei Kormányhivatal (C-113/16) (Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 63. UFEU-a — Slobodno kretanje kapitala — Prava plodouživanja na poljoprivrednom zemljištu — Nacionalno zakonodavstvo koje u budućnosti pridržava mogućnost stjecanja tih prava isključivo osobama u bliskom obiteljskom srodstvu s vlasnikom zemljišta i ukida, bez predviđene naknade štete, prava koja su prethodno stekle pravne osobe ili fizičke osobe koje ne mogu dokazati blisko obiteljsko srodstvo s tim vlasnikom)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/5

         Presuda Suda (veliko vijeće) od 6. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Mađarska) – „SEGRO” Kft. protiv Vas Megyei Kormányhivatal Sárvári Járási Földhivatala (C-52/16), Günther Horváth protiv Vas Megyei Kormányhivatal (C-113/16)
   (Spojeni predmeti C-52/16 i C-113/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 63. UFEU-a - Slobodno kretanje kapitala - Prava plodouživanja na poljoprivrednom zemljištu - Nacionalno zakonodavstvo koje u budućnosti pridržava mogućnost stjecanja tih prava isključivo osobama u bliskom obiteljskom srodstvu s vlasnikom zemljišta i ukida, bez predviđene naknade štete, prava koja su prethodno stekle pravne osobe ili fizičke osobe koje ne mogu dokazati blisko obiteljsko srodstvo s tim vlasnikom))
   (2018/C 161/04)
   Jezik postupka: mađarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji:„SEGRO” Kft. (C-52/16), Günther Horváth (C-113/16)

      Tuženici: Vas Megyei Kormányhivatal Sárvári Járási Földhivatala (C-52/16), Vas Megyei Kormányhivatal (C-113/16)

      Izreka

   Članak 63. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalno zakonodavstvo poput onoga u glavnom postupku, na temelju kojeg prava plodouživanja koja su prethodno uspostavljena na poljoprivrednom zemljištu i čiji nositelji nisu u bliskom obiteljskom srodstvu s vlasnikom tog zemljišta prestaju ex lege i zbog toga se brišu iz zemljišnih knjiga.

      (1)  JO C 136, 18. 4. 2016.

      JO C 211, 13. 6. 2016.


title: Predmet C-121/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. veljače 2018. uputila Audiencia Nacional (Španjolska) – Vodafone España S.A.U. protiv Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/36

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. veljače 2018. uputila Audiencia Nacional (Španjolska) – Vodafone España S.A.U. protiv Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)
   (Predmet C-121/18)
   (2018/C 161/40)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Vodafone España S.A.U.

      Tuženik: Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

      Prethodna pitanja

               1.

               Može li se članak 6. stavak 1. Direktive 2002/20/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o ovlaštenju u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (1), tumačiti na način da država članica telekomunikacijskim operatorima može nametnuti plaćanje godišnjeg novčanog doprinosa poput onoga iz članka 5. Ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española (Zakon br. 8/2009 od 28. kolovoza o financiranju španjolske radiotelevizije), radi sudjelovanja u financiranju [španjolske radiotelevizije], uzimajući u obzir pozitivan učinak novog uređenja televizijskog i audiovizualnog sektora na telekomunikacijski sektor, osobito zbog širenja fiksne i mobilne širokopojasne usluge i ukidanja oglašavanja i odustajanja od plaćenog sadržaja ili uvjetnog pristupa [španjolskoj radioteleviziji], s obzirom na sljedeće okolnosti:

                           —

                           tim novim uređenjem nije opravdano niti je u predmetnom razdoblju dokazano postojanje izravnog ili neizravnog pozitivnog učinka na spomenute operatore,

                           —

                           taj je doprinos utvrđen na 0,9 % bruto prihoda poslovanja naplaćenih u predmetnoj godini te se ne [obračunava] na temelju prihoda ostvarenih od pružanja audiovizualnih usluga i usluga oglašavanja ni povećanja potonjih prihoda ili dobiti ostvarene obavljanjem te djelatnosti. I to uzimajući u obzir da je navedeni doprinos davanje predviđeno člankom 5. Zakona br. 8/2009, u njegovoj izvornoj verziji, i da možda nije opravdano u odnosu na audiovizualnu uslugu o kojoj je riječ, pri čemu je navedena odredba osnova za odbijanje tužiteljeva zahtjeva za povrat nepropisno plaćenih iznosa i ispravak porezne prijave u okviru pobijane odluke u predmetnom upravnom postupku?

               2.

               Je li navedeni doprinos nametnut telekomunikacijskim operatorima koji djeluju u Španjolskoj na području većem od jedne autonomne zajednice, s obzirom na gore naveden način izračuna iz članka 5. Zakona br. 8/2009, proporcionalan u smislu članka 6. stavka 1. Direktive 2002/20/EZ?

               3.

               Je li navedeni doprinos nametnut člankom 5. Ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española (Zakon br. 8/2009 od 28. kolovoza o financiranju španjolske radiotelevizije), transparentan u smislu članka 6. stavka 1. Direktive 2002/20/EZ i njezina priloga, ako nije poznata konkretna djelatnost koju obavlja [španjolska radiotelevizija] kao univerzalnu uslugu ili javnu uslugu?

      (1)  SL 2002., L 108, str. 21. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku poglavlje 3., svezak 18., str. 9.)


title: Predmet T-167/18: Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Kanyama protiv Vijeća

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/63

         Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Kanyama protiv Vijeća
   (Predmet T-167/18)
   (2018/C 161/75)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Célestin Kanyama (Kinshasa, Demokratska Republika Kongo) (zastupnici: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois i A. Guillerme, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Provedbenu odluku Vijeća (ZVSP) 2017/2282 od 11. prosinca 2017. o izmjeni Odluke 2010/788/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga u dijelu u kojem se njome zadržava tužitelja na broju 4. Priloga II. Odluci 2010/788/ZVSP i na broju 4. Priloga I.a Uredbi (EZ) br. 1183/2005;

               —

               utvrdi nezakonitost odredbi članka 3. stavka 2. točke (b) Odluke 2010/788/ZVSP, kako je izmijenjena Odlukom 2016/2231/ZVSP i članka 2.b stavka 1. točke (b) Uredbe br. 1183/2005/EZ;

               —

               naloži Vijeću snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga, koja su u biti istovjetna ili slična onima navedenima u okviru predmeta T-163/18, Amisi Kumba/Vijeće.


title: Predmet C-127/16 P: Presuda Suda (prvo vijeće) od 7. ožujka 2018. – SNCF Mobilités, prije Société nationale des chemins de fer français (SNCF) protiv Europske komisije, Francuske Republike, Mory SA, u stečaju, Mory Team, u stečaju (Žalba — Državne potpore — Potpore koje je Francuska Republika provela za Sernam — Potpora za restrukturiranje i dokapitalizaciju, jamstva i otpis SNCF-ovih potraživanja prema Sernamu — Odluka kojom se te potpore proglašavaju nespojivima s unutarnjim tržištem i nalaže njihov povrat — Prodaja imovine u paketu — Pojam „prodaja” — Miješanje predmeta i prodajne cijene imovine u paketu — Otvoren i transparentan postupak — Kriterij privatnog ulagača — Primjena tog kriterija na prijenos imovine u paketu — Kompenzacijske mjere)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/6

         Presuda Suda (prvo vijeće) od 7. ožujka 2018. – SNCF Mobilités, prije Société nationale des chemins de fer français (SNCF) protiv Europske komisije, Francuske Republike, Mory SA, u stečaju, Mory Team, u stečaju
   (Predmet C-127/16 P) (1)

   ((Žalba - Državne potpore - Potpore koje je Francuska Republika provela za Sernam - Potpora za restrukturiranje i dokapitalizaciju, jamstva i otpis SNCF-ovih potraživanja prema Sernamu - Odluka kojom se te potpore proglašavaju nespojivima s unutarnjim tržištem i nalaže njihov povrat - Prodaja imovine u paketu - Pojam „prodaja” - Miješanje predmeta i prodajne cijene imovine u paketu - Otvoren i transparentan postupak - Kriterij privatnog ulagača - Primjena tog kriterija na prijenos imovine u paketu - Kompenzacijske mjere))
   (2018/C 161/05)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Žalitelj: SNCF Mobilités, prije Société nationale des chemins de fer français (SNCF) (zastupnici: P. Beurier, O. Billard, G. Fabre i V. Landes, odvjetnici)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: B. Stromsky i T. Maxian Rusche, agenti), Francuska Republika, Mory SA, u stečaju, Mory Team, u stečaju) (zastupnici: B. Vatier i F. Loubières, odvjetnici)

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               SNCF Mobilités snosi, osim vlastitih troškova, troškove Europske komisije i društava Mory SA i Mory Team.

      (1)  SL C 145, 25. 4. 2016.


title: Predmet C-88/18: Tužba podnesena 7. veljače 2018. – Europska komisija protiv Velikog Vojvodstva Luksemburg

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/20

         Tužba podnesena 7. veljače 2018. – Europska komisija protiv Velikog Vojvodstva Luksemburg
   (Predmet C-88/18)
   (2018/C 161/23)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: P. Ondrůšek, F. Thiran, G. von Rintelen, agenti)

      Tuženik: Veliko Vojvodstvo Luksemburg

      Tužbeni zahtjev

               —

               Utvrditi da je time što nije najkasnije do 18. travnja 2016. donijelo zakonske i druge mjere koje su potrebne za usklađivanje s Direktivom 2014/25/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o nabavi subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga i stavljanju izvan snage Direktive 2004/17/EZ (SL L 94, str. 243.), ili, u svakom slučaju, time što nije dostavilo tekst tih mjera Komisiji, Veliko Vojvodstvo Luksemburg povrijedilo obveze koje ima na temelju članka 106. stavka 1. navedene direktive;

               —

               Velikom Vojvodstvu Luksemburga izreći, u skladu s odredbama članka 260. stavka 3. UFEU-a plaćanje novčane kazne u visini od 11 628 eura po danu, računajući od dana objave presude u ovom predmetu, zbog povrede obveze dostave teksta mjera o prenošenju Direktive 2014/25/EU;

               —

               Velikom Vojvodstvu Luksemburga naložiti snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

               1.

               Države članice su na temelju članka 106. stavka 1. Direktive 2014/25/EU morale usvojiti odredbe potrebne za usklađivanje s tom direktivom najkasnije do 18. travnja 2016. Budući da Luksemburg nije dostavio mjere prenošenja te direktive, Komisija je odlučila pokrenuti postupak pred Sudom Europske unije.

               2.

               U svojoj tužbi, Komisija predlaže izricanje dnevne novčane kazne u iznosu od 11 628 eura Luksemburgu. Iznos novčane kazne izračunat je vodeći računa o težini i trajanju povrede, kao i odvraćajućem učinku s obzirom na sposobnost plaćanja te države članice.


title: Predmet T-109/18: Tužba podnesena 22. veljače 2018. – VI protiv Komisije

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/53

         Tužba podnesena 22. veljače 2018. – VI protiv Komisije
   (Predmet T-109/18)
   (2018/C 161/60)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: VI (zastupnici: G. Pandey i V. Villante, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               uvodno, po potrebi, proglasi članak 90. Pravilnika o osoblju nevaljanim i neprimjenjivim u ovom postupku na temelju članka 270. Ugovora o funkcioniranju Europske unije;

               —

               kao prvo, poništi, odluku Europskog ureda za odabir osoblja (EPSO) od 14. studenoga 2017., kojom se odbija tužiteljev prigovor podnesen 13. srpnja 2017., koji uključuje njegov zahtjev za naknadu štete u iznosu od 50 000 eura;

               —

               kao drugo, poništi, EPSO-ovu odluku od 19. travnja 2017. o odbijanju njegovog zahtjeva za preispitivanje odluke povjerenstva za odabir kojom mu se ne dopušta sudjelovanje u sljedećoj fazi natječaja;

               —

               kao treće, poništi, odluku od 6. veljače 2017. na internetskom EPSO računu o neuvrštavanju tužitelja u nacrt popisa kandidata odabranih u svrhu natječaja EPSO/AD/323/16;

               —

               kao četvrto, poništi, obavijest o natječaju EPSO/AD/323/16, objavljenu 26. svibnja 2016. i, u cijelosti, nacrt popisa kandidata odabranih za sudjelovanje u tom natječaju;

               —

               tužitelju dodijeli 50 000 eura na ime naknade štete pretrpljene zbog gore navedenih pobijanih odluka i

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni EPSO-a/povjerenstva za odabir koja se ticala tužiteljeva radnog iskustva, uključujući povredu priloga III. predmetnoj obavijesti o natječaju kojom se određuje potrebno radno iskustvo.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 41. Povelje Europske Unije o temeljnim pravima i tužiteljevog prava na saslušanje i, nadalje, povredi obveze obrazlaganja i članka 296. Ugovora o funkcioniranju Europske unije.

               3.

               Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članaka 1., 2., 3. i 4. Uredbe br. 1/58 (1), povredi članka 1.d i članka 28. Pravilnika o osoblju te članka 1. stavka 1. točke (f) Priloga III. tom pravilniku i, nadalje, povredi načela jednakog postupanja i nediskriminacije.

      (1)  Uredba br. 1. od 15. travnja 1958. o određivanju jezika koji se koriste u Europskoj ekonomskoj zajednici (SL 17, str. 385.) (SL, posebno izdanje na engleskom jeziku 1952.-1958. (I), str. 59.)


title: Spojeni predmet C-274/16, C-447/16 i C-448/16: Presuda Suda (treće vijeće) od 7. ožujka 2018. (zahtjevi za prethodnu odluku koje su uputili Amtsgericht Düsseldorf i Bundesgerichtshof – Njemačka) – flightright GmbH protiv Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-274/16), Roland Becker protiv Hainan Airlines Co. Ltd (C-447/16), Mohamed Barkan i dr. protiv Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-448/16) (Zahtjev za prethodnu odluku — Područje slobode, sigurnosti i pravde — Sudska nadležnost u građanskim i trgovačkim stvarima — Uredba (EZ) br. 44/2001 — Članak 5. točka 1. — Uredba (EU) br. 1215/2012 — Članak 7. točka 1. — Pojam „u stvarima [koje] se odnose na ugovore” — Ugovor o pružanju usluga — Povezani let koji opslužuju različiti zračni prijevoznici — Pojam „mjesto izvršenja” — Uredba (EZ) br. 261/2004 — Pravo putnika u zračnom prijevozu na naknadu štete zbog uskraćenog ukrcaja i dužeg kašnjenja leta u polasku — Tužba za naknadu štete protiv stvarnog zračnog prijevoznika koji nema domicil u državi članici odnosno s kojim putnici uopće nisu ugovorno povezani)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/6

         Presuda Suda (treće vijeće) od 7. ožujka 2018. (zahtjevi za prethodnu odluku koje su uputili Amtsgericht Düsseldorf i Bundesgerichtshof – Njemačka) – flightright GmbH protiv Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-274/16), Roland Becker protiv Hainan Airlines Co. Ltd (C-447/16), Mohamed Barkan i dr. protiv Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-448/16)
   (Spojeni predmet C-274/16, C-447/16 i C-448/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Područje slobode, sigurnosti i pravde - Sudska nadležnost u građanskim i trgovačkim stvarima - Uredba (EZ) br. 44/2001 - Članak 5. točka 1. - Uredba (EU) br. 1215/2012 - Članak 7. točka 1. - Pojam „u stvarima [koje] se odnose na ugovore” - Ugovor o pružanju usluga - Povezani let koji opslužuju različiti zračni prijevoznici - Pojam „mjesto izvršenja” - Uredba (EZ) br. 261/2004 - Pravo putnika u zračnom prijevozu na naknadu štete zbog uskraćenog ukrcaja i dužeg kašnjenja leta u polasku - Tužba za naknadu štete protiv stvarnog zračnog prijevoznika koji nema domicil u državi članici odnosno s kojim putnici uopće nisu ugovorno povezani))
   (2018/C 161/06)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Amtsgericht Düsseldorf, Bundesgerichtshof

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: flightright GmbH (C-274/16), Roland Becker (C-447/16), Mohamed Barkan, Souad Asbai, Assia Barkan, Zakaria Barkan, Nousaiba Barkan (C-448/16)

      Tuženici: Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-274/16), Hainan Airlines Co. Ltd (C-447/16), Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-448/16)

      Izreka

               1.

               Članak 5. točku 1. podtočku (b) drugu alineju Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da se ne primjenjuje na tuženika s domicilom u trećoj državi, kao što je to tuženik u glavnom postupku.

               2.

               Članak 5. točku 1. podtočku (a) Uredbe br. 44/2001 treba tumačiti na način da pojam „u stvarima [koje] se odnose na ugovore”, u smislu te odredbe, obuhvaća tužbu radi naknade štete zbog dužeg kašnjenja povezanog leta koju su na temelju Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 podnijeli putnici u zračnom prijevozu protiv stvarnog zračnog prijevoznika koji nije njihov suugovaratelj.

               3.

               Članak 5. točku 1. podtočku (b) drugu alineju Uredbe br. 44/2001 i članak 7. točku 1. podtočku (b) drugu alineju Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da je u slučaju povezanog leta „mjesto izvršenja” tog leta u smislu tih odredaba mjesto odredišta drugog leta kad prijevoz na ta dva leta obavljaju dva različita zračna prijevoznika te da je tužba za naknadu štete zbog dužeg kašnjenja tog povezanog leta na temelju Uredbe br. 261/2004 utemeljena na smetnji koja je nastupila na prvom od navedenih letova koji je obavio zračni prijevoznik koji nije suugovaratelj predmetnih putnika.

      (1)  SL C 343, 19. 9. 2016.

      SL C 428, 21. 11. 2016.


title: Predmet T-168/18: Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Numbi protiv Vijeća

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/63

         Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Numbi protiv Vijeća
   (Predmet T-168/18)
   (2018/C 161/76)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: John Numbi (Kinshasa, Demokratska Republika Kongo) (zastupnici: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois i A. Guillerme, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Provedbenu odluku Vijeća (ZVSP) 2017/2282 od 11. prosinca 2017. o izmjeni Odluke 2010/788/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga u dijelu u kojem se njome zadržava tužitelja na broju 5. Priloga II. Odluci 2010/788/ZVSP i na broju 5. Priloga I.a Uredbi (EZ) br. 1183/2005;

               —

               utvrdi nezakonitost odredbi članka 3. stavka 2. točke (a) Odluke 2010/788/ZVSP, kako je izmijenjena Odlukom 2016/2231/ZVSP i članka 2.b stavka 1. točke (a) Uredbe 1183/2005/EZ;

               —

               naloži Vijeću snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga, koja su u biti istovjetna ili slična onima navedenima u okviru predmeta T-163/18, Amisi Kumba/Vijeće.


title: Predmet C-123/18 P: Žalba koju je 15. veljače 2018. podnio HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 13. prosinca 2017. u predmetu T-692/15, HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH protiv Vijeća Europske unije

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/37

         Žalba koju je 15. veljače 2018. podnio HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 13. prosinca 2017. u predmetu T-692/15, HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH protiv Vijeća Europske unije
   (Predmet C-123/18 P)
   (2018/C 161/41)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Žalitelj: HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH (zastupnik: M. Schlingmann, odvjetnik)

      Druge stranke u postupku: Vijeće Europske unije, Europska komisija

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:
   u cijelosti ukine presudu Općeg suda (treće vijeće) od 13. prosinca 2017. u predmetu T-692/15 HTTS Trade Trust & Shipping GmbH protiv Vijeća Europske unije, koje podupire Europska komisija,
   i Vijeće osudi:

               1.

               na plaćanje žalitelju naknade štete u visini od 2 516 221,50 eura za imovinsku i neimovinsku štetu zbog uvrštavanja žalitelja na popis osoba, organizacija i subjekata u Prilogu V. Uredbi (EZ) br. 423/2007 (1) i u Prilogu VIII. Uredbi (EU) br. 961/2010 (2);

               2.

               na plaćanje žalitelju zateznih kamata prema kamatnoj stopi koju je Europska središnja banka utvrdila za glavne operacije refinanciranja, uvećano za 2 postotna boda, od 17. listopada 2015. do potpunog plaćanja iznosa navedenog pod 1.;

               3.

               na snošenje troškova postupka, a osobito žaliteljevih troškova.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Žalitelj svoju žalbu temelji na tome da je Opći sud povrijedio pravo Unije.
   Konkretno, ističe sljedeće povrede prava Unije:

               —

               Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava jer je odabrao pogrešan trenutak ocjenjivanja, s obzirom na to da je uzeo u obzir okolnosti i informacije u korist Vijeća koje je ono iznijelo tek nakon donošenja nezakonitih mjera, a dijelom tek u žalbenom postupku.

               —

               Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava jer je utvrdio da postoje indicije koje čine barem vjerojatnim da je žalitelj „u vlasništvu ili pod kontrolom drugog subjekta [ovdje: IRISL-a]”. Konkretno, Opći sud primijenio je pogrešan kriterij ocjenjivanja, pogrešno je uključio informacije Vijeća koje ono u trenutku ocjenjivanja uopće nije imalo, nije utvrdio stupanj (navodnog) upravljanja ili intenzitet nadzora i pogrešno je ocijenio indicije.

               —

               Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava jer je pretpostavio da je Uredba br. 668/2010 (3) zakonita u odnosu na tužitelja.

               —

               Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava jer je pretpostavio da nedovoljno obrazloženje mjera donesenih protiv žalitelja u načelu ne može dovesti do odgovornosti EU-a te počinio pogrešku koja se tiče prava jer je propustio ispitati povredu prava na djelotvornu sudsku zaštitu.

      (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 423/2007 od 19. travnja 2007. o mjerama ograničavanja protiv Irana (SL 2007., L 103, str. 1.)

      (2)  Uredba Vijeća (EZ) br. 961/2010 od 25. listopada 2010. o mjerama ograničavanja protiv Irana i o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 423/2007 (SL 2010., L 281, str. 1.)

      (3)  Provedbena uredba Vijeća (EU) br. 668/2010 od 26. srpnja 2010. o provedbi članka 7. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 423/2007 o mjerama ograničavanja protiv Irana (SL 2010., L 195, str. 25.)


title: Predmet T-169/18: Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Kibelisa Ngambasai protiv Vijeća

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/64

         Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Kibelisa Ngambasai protiv Vijeća
   (Predmet T-169/18)
   (2018/C 161/77)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Roger Kibelisa Ngambasai (Kinshasa, Demokratska Republika Kongo) (zastupnici: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois i A. Guillerme, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Provedbenu odluku Vijeća (ZVSP) 2017/2282 od 11. prosinca 2017. o izmjeni Odluke 2010/788/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga u dijelu u kojem se njome ime tužitelja zadržava na mjestu br. 6 Priloga II. Odluci 2010/788/ZVSP i na mjestu br. 6 Priloga I.a Uredbi (EZ) br. 1183/2005;

               —

               utvrdi da su odredbe članka 3. stavka 2. točke (a) Odluke 2010/788/ZVSP, kako je izmijenjena Odlukom 2016/2231/ZVSP, i članka 2.b stavka 1. točke (a) Uredbe 1183/2005/EZ nezakonite;

               —

               Vijeću naloži snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga, koji su u bitnome istovjetni ili slični onima istaknutima u predmetu T-163/18, Amisi Kumba/Vijeće.


title: Predmet C-132/18 P: Žalba koju je 15. veljače 2018. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 5. prosinca 2017. u predmetu T-728/16, Tuerck protiv Komisije

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/38

         Žalba koju je 15. veljače 2018. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 5. prosinca 2017. u predmetu T-728/16, Tuerck protiv Komisije
   (Predmet C-132/18 P)
   (2018/C 161/42)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: G. Gattinara, B. Mongin, L. Radu Bouyon, agenti)

      Druga stranka u postupku: Sabine Tuerck

      Žalbeni zahtjevi

               —

               ukinuti presudu Općeg suda (prvo vijeće) od 5. prosinca 2017. u predmetu T-728/16, Tuerck/Komisija

               —

               odbiti prvostupanjsku tužbu

               —

               naložiti drugoj stranci u žalbenom postupku snošenje troškova prvostupanjskog postupka

               —

               naložiti S. Tuerck snošenje troškova ovog postupka

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Kada je riječ o postupcima prijenosa mirovinskih prava nastalih u nacionalnom mirovinskom fondu u mirovinski sustav dužnosnika Europske unije, kako su predviđeni člankom 11. stavkom 2. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju za dužnosnike Europske unije, prvi žalbeni razlog temelji se na povredi koju je Opći sud počinio u odnosu na sudsku praksu koja proizlazi iz Suda Radek Časta (presuda od 5. prosinca 2013., C-166/12, t. 24., 28. i 31.) prema kojoj se radnja konverzije kapitalizirane vrijednosti mirovinskih prava stečenih u nacionalnom sustavu u godinama mirovinskog staža koje treba uzeti u obzir u mirovinskom sustavu Unije provodi sukladno pravu Unije. Ta radnja uključuje uzimanje u obzir povećanja vrijednosti kapitala između datuma podnošenja zahtjeva i datuma stvarnog prijenosa predviđenog Pravilnikom. Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava jer je smatrao da Komisija nije imala ovlast provesti odbijanje povećanja kapitalizirane vrijednosti između datuma registracije zahtjeva za prijenos i stvarnog prijenosa kapitalizirane vrijednosti. Presuđujući da Komisija nije imala ovlast za provođenje tih odbijanja, Opći je sud povrijedio članak 11. stavak 2. podstavak 2. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju te je zanemario ovlasti koje taj članak priznaje Komisiji i počinio pogrešku koja se tiče prava.
   Drugi žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava koja se sastoji od zaključka da se odbijanje povećanja kapitalizirane vrijednosti može provesti po stopi različitoj od one predviđene Pravilnikom i samo na temelju prenosive kapitalizirane vrijednosti. Međutim, povećanje kapitalizirane vrijednosti mora se provesti u skladu s Pravilnikom koji propisuje poštovanje aktuarske ravnoteže i koji u tu svrhu propisuje primjenu stope od 3,1 %. Osim toga, Opći je sud, pozivajući se na „prenosiv” iznos, iako članak 11. stavak 2. Priloga VIII. Pravilniku navodi da se pretvaranje iznosa koji predstavljaju mirovinska prava zainteresirane osobe u broj godina mirovinskog staža mora provesti na temelju stvarnog prijenosa, povrijedio taj propis i zanemario presudu Općeg suda donesenu 13. listopada 2015. po žalbi u predmetu Komisija/Verile i Gjergij (T-104/14 P).
   Treći žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava koja se sastoji od davanja prednosti općim provedbenim odredbama koje je Komisija donijela za provedbu Pravilnika ispred samog Pravilnika koji je u odnosu na njih hijerarhijski viši akt i povredi obveze obrazlaganja. Prvim dijelom trećeg žalbenog razloga, Komisija tvrdi da je Opći sud opće provedbene odredbe tumačio protivno tekstu odredbe Pravilnika koju se tim općim provedbenim odredbama treba provesti te da je proturječio načelu prema kojem Pravilnik, kako ga je Sud tumačio u presudi Radek Časta, ne dopušta pretvaranje iznosa koji materijalno ne predstavljaju mirovinska prava u godine mirovinskog staža. Drugim dijelom trećeg žalbenog razloga Komisija tvrdi da je Opći sud povrijedio obvezu obrazlaganja, zato što je kontradiktornim razlozima obrazložio da je nacionalni mirovinski fond dokazao povećanje kapitalizirane vrijednosti između datuma podnošenja zahtjeva i datuma stvarnog prijenosa.
   Četvrti žalbeni razlog temelji se na očitoj pogrešci u ocjeni i povredi obveze obrazlaganja zbog toga što je Opći sud utvrdio stjecanje bez osnove do kojeg nije došlo. Kao prvo, Opći je sud smatrao da je došlo do stjecanja bez osnove zbog pretvaranja samo dijela kapitalizirane vrijednosti u godine mirovinskog staža, iako je taj prijenos povećan na datum zahtjeva za prijenos a zatim slijedi sustav „fiktivnih” fondova koji se temelji na sustavu kapitalizacije. Drugim dijelom četvrtog žalbenog razloga, Komisija se poziva na povredu obveze obrazlaganja: Opći je sud zaključio da je došlo do stjecanja bez osnove, a da nije obrazložio utemeljenost tog zaključka s obzirom na Komisijin argument prema kojemu je iznos koji prekoračuje primjenu stope od 3,1 % bio vraćen dotičnom dužnosniku.


title: Predmet T-170/18: Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Kande Mupompa protiv Vijeća

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/64

         Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Kande Mupompa protiv Vijeća
   (Predmet T-170/18)
   (2018/C 161/78)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Alex Kande Mupompa (Kinshasa, Demokratska Republika Kongo) (zastupnici: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois i A. Guillerme, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Provedbenu odluku Vijeća (ZVSP) 2017/2282 od 11. prosinca 2017. o izmjeni Odluke 2010/788/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga u dijelu u kojem se njome zadržava tužitelja na broju 10. Priloga II. Odluci 2010/788/ZVSP i na broju 10. Priloga I.a Uredbi (EZ) br. 1183/2005;

               —

               utvrdi nezakonitost odredbi članka 3. stavka 2. točke (b) Odluke 2010/788/ZVSP, kako je izmijenjena Odlukom 2016/2231/ZVSP i članka 2.b stavka 1. točke (b) Uredbe br. 1183/2005/EZ;

               —

               naloži Vijeću snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga, koja su u biti istovjetna ili slična onima navedenima u okviru predmeta T-163/18, Amisi Kumba/Vijeće.


title: Predmet C-284/16: Presuda Suda (veliko vijeće) od 6. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – Slowakische Republik protiv Achmea BV (Zahtjev za prethodnu odluku — Bilateralni ugovor o ulaganju koji su 1991. sklopile Kraljevina Nizozemska i Češka i Slovačka Federativna Republika i koji se i dalje primjenjuje između Kraljevine Nizozemske i Republike Slovačke — Odredba na temelju koje ulagatelj iz jedne ugovorne strane može pokrenuti postupak pred arbitražnim sudom u slučaju spora s drugom ugovornom stranom — Usklađenost s člancima 18., 267. i 344. UFEU-a — Pojam, suda’ — Autonomija prava Unije)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/7

         Presuda Suda (veliko vijeće) od 6. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – Slowakische Republik protiv Achmea BV
   (Predmet C-284/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Bilateralni ugovor o ulaganju koji su 1991. sklopile Kraljevina Nizozemska i Češka i Slovačka Federativna Republika i koji se i dalje primjenjuje između Kraljevine Nizozemske i Republike Slovačke - Odredba na temelju koje ulagatelj iz jedne ugovorne strane može pokrenuti postupak pred arbitražnim sudom u slučaju spora s drugom ugovornom stranom - Usklađenost s člancima 18., 267. i 344. UFEU-a - Pojam, suda’ - Autonomija prava Unije))
   (2018/C 161/07)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesgerichtshof

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Slowakische Republik

      Tuženik: Achmea BV

      Izreka

   Članke 267. i 344. UFEU-a treba tumačiti na način da im se protivi odredba iz međunarodnog ugovora sklopljenog između država članica poput članka 8. ugovora o uzajamnom poticanju i zaštiti ulaganja između Kraljevine Nizozemske i Češke i Slovačke Federativne Republike, u skladu s kojom ulagatelj iz jedne od tih država članica u slučaju spora o ulaganjima u drugu državu članicu protiv potonje države članice može pokrenuti postupak pred arbitražnim sudom, čiju je nadležnost ta država članica dužna prihvatiti.

      (1)  SL C 296, 16. 8. 2016.


title: Predmet C-142/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. veljače 2018. uputio Cour d’appel de Bruxelles (Belgija) – Skype Communications Sàrl protiv Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/39

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. veljače 2018. uputio Cour d’appel de Bruxelles (Belgija) – Skype Communications Sàrl protiv Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)
   (Predmet C-142/18)
   (2018/C 161/43)
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Cour d’appel de Bruxelles

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Skype Communications Sàrl

      Tuženik: Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li definiciju elektroničke komunikacijske usluge, navedenu u članku 2. točki (c) Direktive 2002/21/EZ od 7. ožujka 2002. o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (1), kako je izmijenjena, tumačiti na način da glasovnu uslugu putem IP-a koja se nudi preko programa i završava u javnoj komutiranoj telefonskoj mreži prema fiksnom ili mobilnom broju iz nacionalnog plana numeriranja (u obliku E.164) treba kvalificirati kao elektroničku komunikacijsku uslugu, bez obzira na činjenicu da je usluga pristupa internetu preko koje korisnik pristupa navedenoj glasovnoj usluzi putem IP-a već sama po sebi elektronička komunikacijska usluga, ali pružatelj programa nudi tu uslugu uz naknadu i sklapa sporazume s pružateljima telekomunikacijskih usluga koji su propisno ovlašteni za prijenos i prekid poziva u javnoj komutiranoj telefonskoj mreži i koji omogućuju završavanje poziva prema fiksnom ili mobilnom broju iz nacionalnog plana numeriranja?

               2.

               U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, ostaje li odgovor isti ako se uzme u obzir činjenica da je opcija programa koja omogućuje govorni poziv samo njegova opcija i da se programom moguće koristiti i bez nje?

               3.

               U slučaju potvrdnih odgovora na prva dva pitanja, ostaje li odgovor na prvo pitanje isti ako se uzme u obzir činjenica da pružatelj usluge u svojim općim uvjetima predviđa da ne preuzima nikakvu odgovornost u odnosu na krajnjeg klijenta u pogledu prijenosa signala?

               4.

               U slučaju potvrdnih odgovora na prva tri pitanja, ostaje li odgovor na prvo pitanje isti ako se uzme u obzir činjenica da pružena usluga također odgovara definiciji „usluge informacijskog društva”?

      (1)  Direktiva 2002/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (Okvirna direktiva) (SL 2002., L 108, str. 33.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 49., str. 25.)


title: Predmet T-171/18: Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Boshab protiv Vijeća

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/65

         Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Boshab protiv Vijeća
   (Predmet T-171/18)
   (2018/C 161/79)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Évariste Boshab (Kinshasa, Demokratska Republika Kongo) (zastupnici: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois i A. Guillerme, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Provedbenu odluku Vijeća (ZVSP) 2017/2282 od 11. prosinca 2017. o izmjeni Odluke 2010/788/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga u dijelu u kojem se njome ime tužitelja zadržava na mjestu br. 8 Priloga II. Odluci 2010/788/ZVSP i na mjestu br. 8 Priloga I.a Uredbi (EZ) br. 1183/2005;

               —

               utvrdi da su odredbe članka 3. stavka 2. točke (b) Odluke 2010/788/ZVSP, kako je izmijenjena Odlukom 2016/2231/ZVSP, i članka 2.b stavka 1. točke (b) Uredbe 1183/2005/EZ nezakonite;

               —

               Vijeću naloži snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga, koji su u bitnome istovjetni ili slični onima istaknutima u predmetu T-163/18, Amisi Kumba/Vijeće.


title: Predmet T-115/18: Tužba podnesena 26. veljače 2018. – Tomasz KawałkoTrofeum protiv EUIPO-a – Ferrero (KINDERPRAMS)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/54

         Tužba podnesena 26. veljače 2018. – Tomasz KawałkoTrofeum protiv EUIPO-a – Ferrero (KINDERPRAMS)
   (Predmet T-115/18)
   (2018/C 161/61)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: poljski

      Stranke

      Tužitelj: Tomasz KawałkoTrofeum (Gdynia, Poljska) (zastupnik: P. Moksa, radca prawny)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Ferrero SpA (Alba, Italija)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Podnositelj prijave: tužitelj

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „KINDERPRAMS” – prijava za registraciju br. 12 916 961

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 14. prosinca 2017. u predmetu R 1112/2017-4

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               preinači pobijanu odluku na način da prihvati prijavu za registraciju žiga KINDERPRAMS;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 2017/1001


title: Predmet T-172/18: Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Akili Mundos protiv Vijeća

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/65

         Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Akili Mundos protiv Vijeća
   (Predmet T-172/18)
   (2018/C 161/80)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Muhindo Akili Mundos (Kinshasa, Demokratska Republika Kongo) (zastupnici: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois i A. Guillerme, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Provedbenu odluku Vijeća (ZVSP) 2017/2282 od 11. prosinca 2017. o izmjeni Odluke 2010/788/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga u dijelu u kojem se njome zadržava tužitelja na broju 13. Priloga II. Odluci 2010/788/ZVSP i na broju 13. Priloga I.a Uredbi (EZ) br. 1183/2005;

               —

               utvrdi nezakonitost odredbi članka 3. stavka 2. točke (b) Odluke 2010/788/ZVSP, kako je izmijenjena Odlukom 2016/2231/ZVSP i članka 2.b stavka 1. točke (b) Uredbe br. 1183/2005/EZ;

               —

               naloži Vijeću snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga, koja su u biti istovjetna ili slična onima navedenima u okviru predmeta T-163/18, Amisi Kumba/Vijeće.


title: Predmet C-395/16: Presuda Suda (drugo vijeće) od 8. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberlandesgericht Düsseldorf – Njemačka) – DOCERAM GmbH protiv CeramTec GmbH („Zahtjev za prethodnu odluku — Intelektualno i industrijsko vlasništvo — Uredba (EZ) br. 6/2002 — Dizajn Zajednice — Članak 8. stavak 1. — Obilježja izgleda proizvoda koja su isključivo uvjetovana njegovom tehničkom funkcijom — Kriteriji za ocjenu — Postojanje alternativnih dizajna — Uzimanje u obzir gledišta, objektivnog promatrača’”)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/8

         Presuda Suda (drugo vijeće) od 8. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberlandesgericht Düsseldorf – Njemačka) – DOCERAM GmbH protiv CeramTec GmbH
   (Predmet C-395/16) (1)

   ((„Zahtjev za prethodnu odluku - Intelektualno i industrijsko vlasništvo - Uredba (EZ) br. 6/2002 - Dizajn Zajednice - Članak 8. stavak 1. - Obilježja izgleda proizvoda koja su isključivo uvjetovana njegovom tehničkom funkcijom - Kriteriji za ocjenu - Postojanje alternativnih dizajna - Uzimanje u obzir gledišta, objektivnog promatrača’”))
   (2018/C 161/08)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: DOCERAM GmbH

      Tuženik: CeramTec GmbH

      Izreka

               1.

               Članak 8. stavak 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002 od 12. prosinca 2001. o dizajnu Zajednice treba tumačiti na način da pri ocjeni toga jesu li obilježja izgleda proizvoda isključivo uvjetovana njegovom tehničkom funkcijom treba dokazati da je ta funkcija jedini čimbenik koji je odredio ta obilježja, pri čemu postojanje alternativnih dizajna nije odlučujuće u tom pogledu.

               2.

               Članak 8. stavak 1. Uredbe br. 6/2002 treba tumačiti na način da nacionalni sud pri utvrđivanju toga jesu li predmetna obilježja izgleda proizvoda isključivo uvjetovana njegovom tehničkom funkcijom, u smislu te odredbe, mora uzeti u obzir sve relevantne objektivne okolnosti svakog pojedinog slučaja. Tu ocjenu ne treba temeljiti na gledištu „objektivnog promatrača”.

      (1)  SL C 419, 14. 11. 2016.


title: Predmet C-95/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. veljače 2018. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) – Sociale Verzekeringsbank, druge stranke u postupku: F. van den Berg i H. D. Giesen

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/21

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. veljače 2018. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) – Sociale Verzekeringsbank, druge stranke u postupku: F. van den Berg i H. D. Giesen
   (Predmet C-95/18)
   (2018/C 161/24)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Hoge Raad der Nederlanden

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Sociale Verzekeringsbank (Svb)

      Tuženici: F. van den Berg i H. D. Giesen

      Prethodna pitanja

               (1a)

               Treba li članke 45. i 48. UFEU-a tumačiti na način da im se u slučajevima kao što su ovi protivi nacionalna odredba poput članka 6.a točke (b) AOW-a (1)? Ta odredba dovodi do toga da nizozemski rezident nije osiguranik socijalnog osiguranja te države boravišta ako je zaposlen u nekoj drugoj državi članici pa se na njega primjenjuje zakonodavstvo iz područja socijalnog osiguranja države zaposlenja na temelju članka 13. Uredbe br. 1408/71 (2). Posebnost je predmetnih slučajeva da dotične osobe na temelju zakonskog uređenja države zaposlenja nemaju pravo na starosnu mirovinu zbog ograničenog opsega svojeg zaposlenja u toj državi.

               (1b)

               Je li za odgovor na pitanje 1.a relevantno to da za rezidenta države boravišta, koja u skladu s člankom 13. Uredbe br. 1408/71 nije nadležna, ne postoji obveza uplate doprinosa u sustav socijalnog osiguranja te države boravišta? Tijekom razdoblja u kojima je rezident zaposlen u nekoj drugoj državi članici na njega se na temelju članka 13. Uredbe br. 1408/71 isključivo primjenjuje sustav socijalnog osiguranja države zaposlenja, a ni nizozemskim propisima nije predviđena obveza uplate doprinosa u takvom slučaju.

               (2)

               Je li za odgovor na pitanje 1.a relevantno to što je postojala mogućnost da dotične osobe ugovore dobrovoljno osiguranje u skladu s AOW-om ili zatraže od Svb-a sklapanje dogovora u smislu članka 17. Uredbe br. 1408/71?

               (3)

               Protivi li se članku 13. Uredbe br. 1408/71 to da netko, poput supruge H. D. Giesena, za koju se isključivo na temelju nacionalnih propisa njezine države boravišta, tj. Nizozemske, smatra da je od 1. siječnja 1989. bila osigurana prema AOW-u, stekne pravo na starosnu mirovinu ako se radi o razdobljima tijekom kojih su se na nju u skladu s navedenom odredbom iz te uredbe zbog zaposlenja u nekoj drugoj državi članici primjenjivali propisi te države zaposlenja? Ili pravo na naknadu na temelju AOW-a valja smatrati pravom na davanje koje u skladu s nacionalnim pravom ne podliježe uvjetima u pogledu zaposlenja ili osiguranja u smislu presude Bosmann (3), tako da se razmatranja u toj presudi mogu primijeniti na njezin slučaj?

      (1)  Algemene ouderdomswet (Opći zakon o starosnim mirovinama)

      (2)  Uredba Vijeća (EEZ) br. 1408/71 od 14. lipnja 1971. o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe i njihove obitelji koji se kreću unutar Zajednice (SL 1971., L 149, str. 2.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 5., str. 7.)

      (3)  EU:C:2008:290


title: Predmet C-494/16: Presuda Suda (prvo vijeće) od 7. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale civile di Trapani – Italija) – Giuseppa Santoro protiv Comune di Valderice, Presidenza del Consiglio dei Ministri (Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna politika — Rad na određeno vrijeme — Ugovori sklopljeni s poslodavcem iz javnog sektora — Mjere za sankcioniranje zlouporabe ugovora na određeno vrijeme — Načela ekvivalentnosti i djelotvornosti)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/9

         Presuda Suda (prvo vijeće) od 7. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale civile di Trapani – Italija) – Giuseppa Santoro protiv Comune di Valderice, Presidenza del Consiglio dei Ministri
   (Predmet C-494/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Rad na određeno vrijeme - Ugovori sklopljeni s poslodavcem iz javnog sektora - Mjere za sankcioniranje zlouporabe ugovora na određeno vrijeme - Načela ekvivalentnosti i djelotvornosti))
   (2018/C 161/09)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunale civile di Trapani

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Giuseppa Santoro

      Tuženici: Comune di Valderice, Presidenza del Consiglio dei Ministri

      Izreka

   Članak 5. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., koji je u Prilogu Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis koji, s jedne strane, zlouporabu, od strane poslodavca iz javnog sektora, uzastopnih ugovora na određeno vrijeme ne sankcionira isplatom dotičnom radniku naknade štete koja treba nadoknaditi nepostojanje konverzije radnog odnosa na određeno vrijeme u radni odnos na neodređeno vrijeme, ali, s druge strane, predviđa dodjelu naknade u iznosu od 2,5 do 12 mjesečnih plaća u visini posljednje plaće tog radnika, uz mogućnost da ostvari potpunu naknadu štete ako dokaže, putem presumpcije, gubitak prilika za pronalazak zaposlenja ili da bi, da je organiziran redovni javni natječaj, na njemu uspio, pod uvjetom da takav propis prati mehanizam djelotvornih i odvraćajućih sankcija, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

      (1)  SL C 454, 5. 12. 2016.


title: Predmet C-145/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. veljače 2018. uputio Conseil d'État (Francuska) – Regards Photographiques SARL protiv Ministre de l'Action et des Comptes publics

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/40

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. veljače 2018. uputio Conseil d'État (Francuska) – Regards Photographiques SARL protiv Ministre de l'Action et des Comptes publics
   (Predmet C-145/18)
   (2018/C 161/44)
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Conseil d'État

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Regards Photographiques SARL

      Tuženik: Ministre de l'Action et des Comptes publics

      Prethodna pitanja

               —

               Treba li odredbe članaka 103. i 311. Direktive 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. (1) kao i točke 7. njezina Priloga IX. dijela A. tumačiti na način da se njima samo nalaže da fotografije snimi njihov autor, da ih on otisne ili da se to učini pod njegovim nadzorom, da ih potpiše i ograniči na trideset kopija, a da su uključene sve veličine i podloge, kako bi mogao imati pravo na sniženu stopu poreza na dodanu vrijednost?

               —

               U slučaju pozitivnog odgovora na prvo pitanje, je li unatoč tome državama članicama dopušteno da u pogledu fotografija koje usto nisu umjetničke isključi pravo na sniženu stopu poreza na dodanu vrijednost?

               —

               U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje, kojim drugim uvjetima trebaju udovoljavati fotografije kako bi se na njih mogla primjenjivati snižena stopa poreza na dodanu vrijednost? Osobito, moraju li one biti umjetničke?

               —

               Treba li te uvjete unutar Europske unije ujednačeno tumačiti ili oni upućuju na pravo svake države članice, osobito u području intelektualnog vlasništva?

      (1)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenog 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1. str. 120.)


title: Predmet T-173/18: Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Ramazani Shadary protiv Vijeća

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/66

         Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Ramazani Shadary protiv Vijeća
   (Predmet T-173/18)
   (2018/C 161/81)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Emmanuel Ramazani Shadary (Kinshasa, Demokratska Republika Kongo) (zastupnici: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois i A. Guillerme, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Provedbenu odluku Vijeća (ZVSP) 2017/2282 od 11. prosinca 2017. o izmjeni Odluke 2010/788/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga u dijelu u kojem se njome zadržava tužitelja na broju 15. Priloga II. Odluci 2010/788/ZVSP i na broju 15. Priloga I.a Uredbi (EZ) br. 1183/2005;

               —

               utvrdi nezakonitost odredbi članka 3. stavka 2. točke (b) Odluke 2010/788/ZVSP, kako je izmijenjena Odlukom 2016/2231/ZVSP i članka 2.b stavka 1. točke (b) Uredbe br. 1183/2005/EZ;

               —

               naloži Vijeću snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga, koja su u biti istovjetna ili slična onima navedenima u okviru predmeta T-163/18, Amisi Kumba/Vijeće.


title: Predmet T-129/18: Tužba podnesena 1. ožujka 2018. – HMV (Brands) protiv EUIPO-a – Our Price Records (OUR PRICE)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/54

         Tužba podnesena 1. ožujka 2018. – HMV (Brands) protiv EUIPO-a – Our Price Records (OUR PRICE)
   (Predmet T-129/18)
   (2018/C 161/62)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: HMV (Brands) Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: M. Hicks, i N. Zweck, Barristers)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Our Price Records Ltd (London)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Podnositelj prijave: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni žig: figurativni žig EU-a s verbalnim elementima „OUR PRICE” – prijava za registraciju br. 13 636 998

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 15. prosinca 2017. U predmetu R 838/2017-2

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova;

               —

               naloži društvu Our Price Records Limited snošenje troškova (u slučaju njegove intervencije);
               I ILI

               —

               u cijelosti usvoji prigovor društva HMV
               ILI

               —

               vrati predmet EUIPO-u nakon poništenja pobijane odluke.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 8. stavka 4. Uredbe br. 2017/1001


title: Predmet T-174/18: Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Mutondo protiv Vijeća

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/67

         Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Mutondo protiv Vijeća
   (Predmet T-174/18)
   (2018/C 161/82)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Kalev Mutondo (Kinshasa, Demokratska Republika Kongo) (zastupnici: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois i A. Guillerme, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Provedbenu odluku Vijeća (ZVSP) 2017/2282 od 11. prosinca 2017. o izmjeni Odluke 2010/788/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga u dijelu u kojem se njome zadržava tužitelja na broju 16. Priloga II. Odluci 2010/788/ZVSP i na broju 16. Priloga I.a Uredbi (EZ) br. 1183/2005;

               —

               utvrdi nezakonitost odredbi članka 3. stavka 2. točke (c) Odluke 2010/788/ZVSP, kako je izmijenjena Odlukom 2016/2231/ZVSP i članka 2.b stavka 1. točke (b) Uredbe br. 1183/2005/EZ;

               —

               naloži Vijeću snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga, koja su u biti istovjetna ili slična onima navedenima u predmetu T-163/18, Amisi Kumba/Vijeće.


title: Predmet C-96/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. veljače 2017. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) – Sociale Verzekeringsbank, druga stranka u postupku: C. E. Franzen

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/22

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. veljače 2017. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) – Sociale Verzekeringsbank, druga stranka u postupku: C. E. Franzen
   (Predmet C-96/18)
   (2018/C 161/25)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Hoge Raad der Nederlanden

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Sociale Verzekeringsbank (SvB)

      Druga stranka u postupku: C. E. Franzen

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članke 45. i 48. UFEU-a tumačiti na način da im se u slučaju kao što je ovaj protivi nacionalna odredba kao što je članak 6a. točka (b) AKW-a (1)? Ta odredba dovodi do toga da nizozemski rezident nije osiguran u sustavu socijalnog osiguranja te države boravišta ako je zaposlen u drugoj državi članici pa se na njega na temelju članka 13. Uredbe br. 1408/71 (2) primjenjuju propisi o socijalnom osiguranju države zaposlenja. Ovaj slučaj poseban je po tome što tuženica na temelju zakonskog uređenja države zaposlenja zbog ograničenog opsega njezina tamošnjeg rada nema pravo na dječji doplatak.

               2.

               Je li za odgovor na prethodno pitanje važno da je za tuženicu postojala mogućnost od Svb-a zatražiti sklapanje dogovora u smislu članka 17. Uredbe br. 1408/71?

      (1)  Algemene Kinderbijslagwet (Opći zakon o dječjem doplatku)

      (2)  Uredba Vijeća (EEZ) br. 1408/71 od 14. lipnja 1971. o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe i njihove obitelji koji se kreću unutar Zajednice (SL 1971., L 149, str. 2.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 5., str. 7.)


title: Predmet T-140/18: Tužba podnesena 28. veljače 2018. – LMP Lichttechnik Vertriebs protiv EUIPO-a (LITECRAFT)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/55

         Tužba podnesena 28. veljače 2018. – LMP Lichttechnik Vertriebs protiv EUIPO-a (LITECRAFT)
   (Predmet T-140/18)
   (2018/C 161/63)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: LMP Lichttechnik Vertriebs GmbH (Ibbenbüren, Njemačka) (zastupnik: R. Plegge, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „LITECRAFT” – prijava za registraciju br. 15 282 635

      Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 8. siječnja 2018. u predmetu R 699/2017-2

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točaka (b) i (c) Uredbe br. 207/2009


title: Predmet T-175/18: Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Ruhorimbere protiv Vijeća

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/67

         Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Ruhorimbere protiv Vijeća
   (Predmet T-175/18)
   (2018/C 161/83)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Éric Ruhorimbere (Mbujimayi, Demokratska Republika Kongo) (zastupnici: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois i A. Guillerme, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Provedbenu odluku Vijeća (ZVSP) 2017/2282 od 11. prosinca 2017. o izmjeni Odluke 2010/788/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga u dijelu u kojem se njome zadržava tužitelja na broju 14. Priloga II. Odluci 2010/788/ZVSP i na broju 14. Priloga I.a Uredbi (EZ) br. 1183/2005;

               —

               utvrdi nezakonitost odredbi članka 3. stavka 2. točke (b) Odluke 2010/788/ZVSP, kako je izmijenjena Odlukom 2016/2231/ZVSP i članka 2.b stavka 1. točke (b) Uredbe br. 1183/2005/EZ;

               —

               naloži Vijeću snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga, koja su u biti istovjetna ili slična onima navedenima u okviru predmeta T-163/18, Amisi Kumba/Vijeće.


title: Predmet T-143/18: Tužba podnesena 1. ožujka 2018. – Société générale protiv ESB-a

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/56

         Tužba podnesena 1. ožujka 2018. – Société générale protiv ESB-a
   (Predmet T-143/18)
   (2018/C 161/64)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Société générale (Pariz, Francuska) (zastupnici: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi i P. Kupka, odvjetnici)

      Tuženik: Europska središnja banka

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi članak 5. odluke ESB-a br. ECB/SSM/2017 – O2RNE8IBXP4R0TD8PU41/174 od 19. prosinca 2017. i članak 3. njezina Priloga A, u dijelu u kojem propisuju mjere koje se poduzimaju u odnosu na neopozive obveze plaćanja koje se odnose na sustave osiguranja depozita ili fondove za sanaciju;

               —

               naloži ESB-u snošenje svih troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog temelji se na nepostojanju pravne osnove za donošenje pobijane odluke. Prema tužitelju, ESB nije nadležan za nametanje bonitetnog zahtjeva općeg dosega te nije proveo pojedinačnu i detaljnu ocjenu situacije tužitelja kao što to zahtijevaju primjenjivi propisi.

               2.

               Drugi tužbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava kojom je zahvaćena pobijana odluka, u dijelu u kojem je ESB pogrešno tumačio propise prava Unije kojima se kreditnim institucijama omogućuje korištenje neopozivim obvezama plaćanja te je, prema tome, tim odredbama oduzeo korisni učinak.

               3.

               Treći tužbeni razlog temelji se na tome da je pobijana odluka zahvaćena očitom pogreškom u ocjeni rizika koje su navodno izazvale neopozive obveze plaćanja u pogledu članka 16. Uredbe Vijeća (EU) br. 1024/2013 od 15. listopada 2013. o dodjeli određenih zadaća Europskoj središnjoj banci u vezi s politikama bonitetnog nadzora kreditnih institucija (SL 2013., L 287, str. 63.).

               4.

               Četvrti tužbeni razlog temelji se na pogrešci u obrazloženju, s obzirom na to da se na ESB primjenjuje pojačana obveza obrazlaganja, a pobijana odluka se temelji na nedostatnom obrazloženju.


title: Predmet C-149/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. veljače 2018. uputio Tribunal da Relação de Lisboa (Portugal) – Agostinho da Silva Martins protiv Dekra Claims Services Portugal SA

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/41

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. veljače 2018. uputio Tribunal da Relação de Lisboa (Portugal) – Agostinho da Silva Martins protiv Dekra Claims Services Portugal SA
   (Predmet C-149/18)
   (2018/C 161/45)
   Jezik postupka: portugalski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal da Relação de Lisboa

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Agostinho da Silva Martins

      Druga stranka u postupku: Dekra Claims Services Portugal SA

      Prethodna pitanja

               (a)

               Treba li sustav koji je na snazi u Portugalu primijeniti kao prevladavajuću obvezujuću odredbu u smislu članka 16. Uredbe Rim II (1)?

               (b)

               Predstavlja li navedena odredba odredbu prava Unije kojom se uređuje sukob zakona u smislu članka 27. Uredbe Rim II?

               (c)

               S obzirom na članak 28. Direktive 2009/103/EZ (2), treba li smatrati da se zastara propisana člankom 498. stavkom 3. portugalskog Građanskog zakonika primjenjuje u slučaju kada je portugalski državljanin žrtva prometne nezgode u Španjolskoj?

      (1)  Uredba (EZ) br. 864/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. srpnja 2007. o pravu koje se primjenjuje na izvanugovorne obveze („Rim II”) (SL 2007., L 199, str. 40.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str. 73.)

      (2)  Direktiva 2009/103/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. u odnosu na osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila i izvršenje obveze osiguranja od takve odgovornosti (SL 2009., L 263, str. 11.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 7., str. 114.)


title: Predmet C-560/16: Presuda Suda (prvo vijeće) od 7. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší soud České republiky – Češka Republika) – E.ON Czech Holding AG protiv Michaela Dědoucha, Petra Streitberga, Pavela Sude (Zahtjev za prethodnu odluku — Uredba (EZ) br. 44/2001 — Sudska nadležnost u građanskim i trgovačkim stvarima — Isključive nadležnosti — Članak 22. točka 2. — Valjanost odluka tijela trgovačkih društava ili pravnih osoba koji imaju sjedište na području države članice — Isključiva nadležnost sudova te države članice — Odluka glavne skupštine trgovačkog društva kojom se određuje obvezan prijenos dionica manjinskih dioničara tog trgovačkog društva njegovu glavnom dioničaru i iznos otpremnine koju im je on dužan platiti — Sudski postupak provjere primjerenosti iznosa te otpremnine)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/9

         Presuda Suda (prvo vijeće) od 7. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší soud České republiky – Češka Republika) – E.ON Czech Holding AG protiv Michaela Dědoucha, Petra Streitberga, Pavela Sude
   (Predmet C-560/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Uredba (EZ) br. 44/2001 - Sudska nadležnost u građanskim i trgovačkim stvarima - Isključive nadležnosti - Članak 22. točka 2. - Valjanost odluka tijela trgovačkih društava ili pravnih osoba koji imaju sjedište na području države članice - Isključiva nadležnost sudova te države članice - Odluka glavne skupštine trgovačkog društva kojom se određuje obvezan prijenos dionica manjinskih dioničara tog trgovačkog društva njegovu glavnom dioničaru i iznos otpremnine koju im je on dužan platiti - Sudski postupak provjere primjerenosti iznosa te otpremnine))
   (2018/C 161/10)
   Jezik postupka: češki

      Sud koji je uputio zahtjev

   Nejvyšší soud České republiky

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: E.ON Czech Holding AG

      Tuženici: Michael Dědouch, Petr Streitberg, Pavel Suda

      uz sudjelovanje: Jihočeská plynárenská, a.s.

      Izreka

   Članak 22. točku 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da je tužba poput one u glavnom postupku, čiji je predmet provjera primjerenosti iznosa otpremnine koju je glavni dioničar društva dužan platiti njegovim manjinskim dioničarima u slučaju obveznog prijenosa njihovih dionica tom glavnom dioničaru, u isključivoj nadležnosti sudova države članice na čijem području to društvo ima sjedište.

      (1)  SL C 22, 23. 1. 2017.


title: Predmet T-144/18: Tužba podnesena 1. ožujka 2018. – Crédit Agricole i dr. protiv ESB-a

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/57

         Tužba podnesena 1. ožujka 2018. – Crédit Agricole i dr. protiv ESB-a
   (Predmet T-144/18)
   (2018/C 161/65)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelji: Crédit Agricole SA (Montrouge, Francuska) i 69 drugih tužitelja (zastupnici: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi i P. Kupka, odvjetnici)

      Tuženik: Europska središnja banka

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               poništi članak 9. Odluke ESB-a ECB/SSM/2017 – 969500TJ5KRTCJQWXH05/380 od 19. prosinca 2017. i članak 3. njezina Priloga A, u dijelu u kojem se njima propisuju mjere koje treba poduzeti u vezi s neopozivim obvezama plaćanja koje se odnose na sustave osiguranja depozita ili sanacijskih fondova;

               —

               ESB-u naloži plaćanje svih troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu četiri tužbena razloga koji su u bitnome istovjetni ili slični onima istaknutima u predmetu T-143/18, Société générale/ESB.


title: Predmet C-152/18 P: Žalba koju je 23. veljače 2018. podnio Crédit mutuel Arkéa protiv presude Općeg suda (drugo prošireno vijeće) od 13. prosinca 2017. u predmetu T-712/15, Crédit mutuel Arkéa protiv Europske središnje banke

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/41

         Žalba koju je 23. veljače 2018. podnio Crédit mutuel Arkéa protiv presude Općeg suda (drugo prošireno vijeće) od 13. prosinca 2017. u predmetu T-712/15, Crédit mutuel Arkéa protiv Europske središnje banke
   (Predmet C-152/18 P)
   (2018/C 161/46)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Žalitelj: Crédit mutuel Arkéa (zastupnik: H. Savoie, odvjetnik)

      Druge stranke u postupku: Europska središnja banka, Europska komisija

      Zahtjev

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               ukine presudu od 13. prosinca 2017. (T-712/15), kojom je Opći sud odbio zahtjev grupe Crédit mutuel Arkéa za poništenje Odluke Europske središnje banke od dana 5. listopada 2015. (ECB/SSM/2015 – 9695000CG7B84NLR5984/28) kojom su utvrđeni bonitetni zahtjevi za grupu Crédit mutuel

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog žalbi žalitelj navodi dva žalbena razloga, koja se temelje na:

               —

               pogrešci koja se tiče prava, jer je Opći sud presudio da članak 2. stavak 21. točka (c) Okvirne uredbe o SSM-u omogućava ESB-u da uspostavi konsolidirani bonitetni nadzor nad institucijama povezanima sa središnjim tijelom iako ono nema svojstvo kreditne institucije;

               —

               pogrešci u pravnoj kvalifikaciji činjenica, jer je Opći sud presudio da je Crédit mutuel grupa koja podliježe bonitetnom nadzoru s obzirom na to da udovoljava kriterijima iz članka 10. stavka 1. Uredbe br. 575/2013 (1).

      (1)  Uredba (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva i o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 (SL L 176, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 13., str. 3.)


title: Predmet T-176/18: Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Mende Omalanga protiv Vijeća

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/68

         Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Mende Omalanga protiv Vijeća
   (Predmet T-176/18)
   (2018/C 161/84)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Lambert Mende Omalanga (Kinshasa, Demokratska Republika Kongo) (zastupnici: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois i A. Guillerme, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Provedbenu odluku Vijeća (ZVSP) 2017/2282 od 11. prosinca 2017. o izmjeni Odluke 2010/788/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga u dijelu u kojem se njome zadržava tužitelja na broju 12. Priloga II. Odluci 2010/788/ZVSP i na broju 12. Priloga I.a Uredbi (EZ) br. 1183/2005;

               —

               utvrdi nezakonitost odredbi članka 3. stavka 2. točke (a) Odluke 2010/788/ZVSP, kako je izmijenjena Odlukom 2016/2231/ZVSP i članka 2.b stavka 1. točke (a) Uredbe br. 1183/2005/EZ;

               —

               naloži Vijeću snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga, koja su u biti istovjetna ili slična onima navedenima u okviru predmeta T-163/18, Amisi Kumba/Vijeće.


title: Predmet T-145/18: Tužba podnesena 1. ožujka 2018. – Confédération nationale du Crédit mutuel i dr. protiv ESB-a

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/57

         Tužba podnesena 1. ožujka 2018. – Confédération nationale du Crédit mutuel i dr. protiv ESB-a
   (Predmet T-145/18)
   (2018/C 161/66)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelji: Confédération nationale du Crédit mutuel (Pariz, Francuska) i 37 drugih tužitelja (zastupnici: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi i P. Kupka, odvjetnici)

      Tuženik: Europska središnja banka

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi članak 8. Odluke ESB-a br. ECB/SSM/2017 – 9695000CG7B84NLR5984/207 od 19. prosinca 2017., u dijelu u kojem se njime propisuju mjere koje treba poduzeti u pogledu neopozivih obveza plaćanja u vezi sa sustavima osiguranja depozita ili sanacijskih fondova;

               —

               naloži ESB-u snošenje svih troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga koja su u bitnome istovjetna ili slična razlozima navedenima u predmetu T-143/18, Société générale/ESB.


title: Predmet C-100/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Línea Directa Aseguradora S.A. protiv Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/23

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Línea Directa Aseguradora S.A. protiv Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros
   (Predmet C-100/18)
   (2018/C 161/26)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Supremo

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Línea Directa Aseguradora S.A.

      Tuženik: Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros

      Prethodna pitanja

               1.

               Protivi li se članku 3. Direktive 2009/103/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. u odnosu na osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila i izvršenje obveze osiguranja od takve odgovornosti (1), tumačenje prema kojem obvezno osiguranje obuhvaća štetu nastalu zbog požara na vozilu u mirovanju ako se uzrok požara nalazi u mehanizmima nužnima za upotrebu prijevozne funkcije vozila?

               2.

               Ako je odgovor na prvo pitanje niječan, protivi li se članku 3. Direktive 2009/103/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. u odnosu na osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila i izvršenje obveze osiguranja od takve odgovornosti, tumačenje prema kojem obvezno osiguranje obuhvaća štetu nastalu zbog požara na vozilu ako požar nije povezan s prethodnim kretanjem, zbog čega se ne može smatrati da je povezan s određenom vožnjom?

               3.

               Ako je odgovor na drugo pitanje niječan, protivi li se članku 3. Direktive br. 2009/103/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. u odnosu na osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila i izvršenje obveze osiguranja od takve odgovornosti, tumačenje prema kojem obvezno osiguranje obuhvaća štetu nastalu zbog požara na vozilu ako je vozilo parkirano u zatvorenoj privatnoj garaži?

      (1)
         SL 2009., L 263, str. 11.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 7., str. 114.


title: Predmet T-146/18: Tužba podnesena 1. ožujka 2018. – BPCE i dr. protiv ESB-a

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/58

         Tužba podnesena 1. ožujka 2018. – BPCE i dr. protiv ESB-a
   (Predmet T-146/18)
   (2018/C 161/67)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: BPCE (Pariz, Francuska) i 36 ostalih tužitelja (zastupnici: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi i P. Kupka, odvjetnici)

      Tuženik: Europska središnja banka (ESB)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi članak 4. Odluke ESB-a br. ECB/SSM/2017 – 9695005MSX1OYEMGDF46/338 (zajedno s njezinim prilogom) od 19. prosinca 2017. u dijelu u kojem se njime propisuju mjere koje treba poduzeti u pogledu neopozivih obveza plaćanja koje se odnose na sustave osiguranja depozita ili fondove za sanaciju;

               —

               naloži ESB-u snošenje svih troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog tužbi tužitelji ističu četiri tužbena razloga koji su uglavnom istovjetni ili slični onima koji su navedeni u okviru predmeta T 143/18, Société générale/ESB.


title: Predmet C-153/18 P: Žalba koju je 23. veljače 2018. podnio Crédit mutuel Arkéa protiv presude Općeg suda (drugo prošireno vijeće) od 13. prosinca 2017. u predmetu T-52/16, Crédit mutuel Arkéa protiv Europske središnje banke

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/42

         Žalba koju je 23. veljače 2018. podnio Crédit mutuel Arkéa protiv presude Općeg suda (drugo prošireno vijeće) od 13. prosinca 2017. u predmetu T-52/16, Crédit mutuel Arkéa protiv Europske središnje banke
   (Predmet C-153/18 P)
   (2018/C 161/47)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Žalitelj: Crédit mutuel Arkéa (zastupnik: H. Savoie, odvjetnik)

      Druge stranke u postupku: Europska središnja banka, Europska komisija

      Zahtjev

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               ukine presudu od 13. prosinca 2017. (T-52/16) kojom je Opći sud odbio zahtjev grupe Crédit mutuel Arkéa za poništenje Odluke Europske središnje banke od dana 4. prosinca 2015. (ECB/SSM/2015 – 9695000CG7B84NLR5984/28) kojom su utvrđeni bonitetni zahtjevi za grupu Crédit mutuel

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog žalbi žalitelj navodi dva žalbena razloga, koja se temelje na:

               —

               pogrešci koja se tiče prava, jer je Opći sud presudio da članak 2. stavak 21. točka (c) Okvirne uredbe o SSM-u omogućava ESB-u da uspostavi konsolidirani bonitetni nadzor nad institucijama povezanima sa središnjim tijelom iako ono nema svojstvo kreditne institucije;

               —

               pogrešci u pravnoj kvalifikaciji činjenica, jer je Opći sud presudio da je Crédit mutuel grupa koja podliježe bonitetnom nadzoru s obzirom na to da udovoljava kriterijima iz članka 10. stavka 1. Uredbe br. 575/2013 (1).

      (1)  Uredba (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva i o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 (SL L 176, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 13., str. 3.)


title: Predmet T-149/18: Tužba podnesena 1. ožujka 2018. – Arkéa Direct Bank i dr. protiv ESB-a

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/58

         Tužba podnesena 1. ožujka 2018. – Arkéa Direct Bank i dr. protiv ESB-a
   (Predmet T-149/18)
   (2018/C 161/68)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelji: Arkéa Direct Bank (Puteaux, Francuska), Caisse de Bretagne de Crédit Mutuel Agricole (Le Relecq Kerhuon, Francuska), Crédit Mutuel Arkéa (Le Relecq Kerhuon), Crédit foncier et communal d’Alsace et de Lorraine-banque (Strasbourg, Francuska), Fédéral Finance (Le Relecq Kerhuon), Arkéa Home Loans SFH (Brest, Francuska), Arkéa Banking Services (Pariz, Francuska), Arkéa Public Sector SCF (Le Relecq Kerhuon), Arkéa Banque Entreprises et Institutionnels (Le Relecq Kerhuon), Keytrade Bank Luxembourg SA (Luxembourg, Luksemburg) (zastupnici: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi i P. Kupka, odvjetnici)

      Tuženik: Europska središnja banka

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi članak 8. Odluke ESB-a br. ECB/SSM/2017 – 9695000CG7B84NLR5984/207 od 19. prosinca 2017., u dijelu u kojem se njime propisuju mjere koje treba poduzeti u pogledu neopozivih obveza plaćanja u vezi sa sustavima osiguranja depozita ili sanacijskih fondova;

               —

               naloži ESB-u snošenje svih troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga koji su u bitnome istovjetna ili slična onima navedenima u predmetu T-143/18, Société générale/ESB.