title: Presuda Suda (drugo vijeće) od 19. listopada 2017.#Istanbul Lojistik Ltd protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság.#Zahtjev za prethodnu odluku – Sporazum o pridruživanju između Europske ekonomske zajednice i Turske – Članak 9. – Odluka br. 1/95 Vijeća za pridruživanje EZ-Turska – Članci 4., 5. i 7. – Carinska unija – Cestovni prijevoz – Porez na promet motornih vozila – Oporezivanje prometa teških teretnih vozila registriranih u Turskoj koja prelaze preko Mađarske u tranzitu.#Predmet C-65/16.

text:
         PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
      19. listopada 2017. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku – Sporazum o pridruživanju između Europske ekonomske zajednice i Turske – Članak 9. – Odluka br. 1/95 Vijeća za pridruživanje EZ – Turska – Članci 4., 5. i 7. – Carinska unija – Cestovni prijevoz – Porez na promet motornih vozila – Oporezivanje prometa teških teretnih vozila registriranih u Turskoj koja prelaze preko Mađarske u tranzitu”
      U predmetu C‑65/16,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Sud za upravne i radne sporove u Szegedu, Mađarska), odlukom od 18. siječnja 2016., koju je Sud zaprimio 8. veljače 2016., u postupku

         Istanbul Lojistik Ltd

      protiv

         Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság,

      SUD (drugo vijeće),
      u sastavu: M. Ilešič, predsjednik vijeća, A. Rosas, C. Toader, A. Prechal i E. Jarašiūnas (izvjestitelj), suci,
      nezavisni odvjetnik: H. Saugmandsgaard Øe,
      tajnik: I. Illéssy, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 19. siječnja 2017.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               –

               za Istanbul Lojistik Ltd, S. Habóczky, V. Weiss i A. Nagy, ügyvédek,

               –

               za mađarsku vladu, M. M. Tátrai, E. E. Sebestyén, M. Z. Fehér i G. Koós, u svojstvu agenata,

               –

               za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju A. Collabollette i G. Rocchitta, avvocati dello Stato,

               –

               za Europsku komisiju, J. Hottiaux, E. Georgieva i L. Havas, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 6. travnja 2017.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 9. Sporazuma o pridruživanju između Europske ekonomske zajednice i Turske, koji su 12. rujna 1963. u Ankari potpisale Republika Turska, s jedne strane, i države članice EEZ‑a i Zajednica, s druge strane, te koji je sklopljen, odobren i potvrđen u ime Zajednice Odlukom Vijeća 64/732/EEZ od 23. prosinca 1963. (SL 1964., 217, str. 3685.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 115., str. 5.; u daljnjem tekstu: Sporazum EEZ – Turska), članaka 4., 5. i 7. Odluke br. 1/95 Vijeća za pridruživanje EZ – Turska od 22. prosinca 1995. o provedbi završne faze carinske unije (SL 1996., L 35, str. 1.; u daljnjem tekstu: Odluka br. 1/95 Vijeća za pridruživanje), članka 3. stavka 2. UFEU‑a kao i članka 1. stavka 2. i stavka 3. točke (a) Uredbe (EZ) br. 1072/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o zajedničkim pravilima za pristup tržištu međunarodnog cestovnog prijevoza tereta (SL 2009., L 300, str. 72.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 5., str. 235.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između Istanbul Lojistika Ltd, turskog prijevoznika, i Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság (Nacionalna porezna i carinska uprava, Uprava za žalbe, Mađarska; u daljnjem tekstu: drugostupanjsko porezno tijelo), povodom odluke potonjeg da podvrgne teško teretno vozilo u vlasništvu tog društva plaćanju poreza zbog prelaska mađarske granice.

         Pravni okvir

            Pravo Unije

               3

               U skladu s člankom 9. Sporazuma EEZ – Turska:
               „Ugovorne stranke prepoznaju da je u području primjene Sporazuma, ne dovodeći u pitanje posebne odredbe koje bi mogle biti utvrđene u skladu s člankom 8., svaka diskriminacija na nacionalnoj osnovi zabranjena u skladu s načelom navedenim u članku 7. Ugovora o osnivanju Zajednice.”

               4

               Člankom 62. Dodatnog protokola, potpisanog 23. studenoga 1970. u Bruxellesu, priloženog Sporazumu EEZ‑Turska te sklopljenog, odobrenog i potvrđenog u ime Zajednice Uredbom Vijeća (EEZ) br. 2760/72 od 19. prosinca 1972. (SL 1972., L 293, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 54., str. 3.; u daljnjem tekstu: Dodatni protokol) propisano je da je Dodatni protokol sastavni dio Sporazuma EEZ – Turska.

               5

               Članak 42. stavak 1. Dodatnog protokola glasi kako slijedi:
               „Vijeće za pridruživanje, u skladu s pravilima koja utvrdi te uzimajući posebno u obzir geografski položaj Turske, proširuje na Tursku odredbe Ugovora o osnivanju Zajednice koje se primjenjuju na promet. Ono može pod istim uvjetima na Tursku proširiti mjere koje je Zajednica poduzela prilikom primjene tih odredaba na željeznički i cestovni promet te promet unutrašnjim plovnim putovima.”

               6

               U skladu s člankom 1. Odluke br. 1/95 Vijeća za pridruživanje:
               „Ne dovodeći u pitanje odredbe [Sporazuma o pridruživanju EEZ – Turska] te njegove dodatne i dopunske protokole, Vijeće za pridruživanje EEZ – Turska u daljnjem tekstu utvrđuje načine provedbe završne faze carinske unije predviđene člancima 2. i 5. navedenog sporazuma”. [neslužbeni prijevod]

               7

               Poglavlje I. te odluke o slobodnom kretanju robe i trgovinskoj politici sadržava odjeljak I., naslovljen „Ukidanje carina i davanja s istovrsnim učinkom”. Člankom 4. te odluke, koji se nalazi u tom odjeljku, propisano je:
               „Uvozna ili izvozna carina i davanja s istovrsnim učinkom kao carina u potpunosti su ukinuti između Zajednice i Turske na dan stupanja na snagu ove odluke. Zajednica i Turska od tog se datuma suzdržavaju od uvođenja potpuno nove uvozne ili izvozne carine ili bilo kakvog davanja s istovrsnim učinkom kao carina. Te se odredbe primjenjuju i na carine fiskalne naravi.” [neslužbeni prijevod]

               8

               Odjeljak II. tog poglavlja, naslovljen „Ukidanje količinskih ograničenja ili mjera s istovrsnim učinkom”, sastoji se od članaka 5. do 11. Odluke br. 1/95 Vijeća za pridruživanje. Člankom 5. te odluke propisano je:
               „Količinska ograničenja uvoza i sve mjere s istovrsnim učinkom zabranjeni su među ugovornim stranama.” [neslužbeni prijevod]

               9

               Članak 6. navedene odluke glasi kako slijedi:
               „Količinska ograničenja izvoza i sve mjere s istovrsnim učinkom zabranjeni su među ugovornim stranama.” [neslužbeni prijevod]

               10

               U skladu s člankom 7. Odluke br. 1/95 Vijeća za pridruživanje:
               „Članci 5. i 6. ne isključuju zabrane ili ograničenja uvoza, izvoza ili provoza koji su opravdani razlozima javnog morala, javnog poretka ili javne sigurnosti, zaštite zdravlja i života ljudi, životinja ili biljaka, zaštite nacionalnog blaga umjetničke, povijesne ili arheološke vrijednosti ili zaštite industrijskog i trgovačkog vlasništva. Takve zabrane ili ograničenja ne smiju ipak predstavljati sredstvo samovoljne diskriminacije ili prikrivenog ograničavanja trgovine među ugovornim stranama.” [neslužbeni prijevod]

               11

               Člankom 66. te odluke propisano je:
               „Odredbe ove odluke, ako su u bitnome istovjetne odgovarajućim pravilima Ugovora o osnivanju Europske zajednice u njihovoj provedbi i primjeni na proizvode na koje se odnosi carinska unija, tumače se u skladu s presudama Suda Europskih zajednica.” [neslužbeni prijevod]

               12

               Člankom 1. Uredbe br. 1072/2009, naslovljenim „Područje primjene”, propisano je:
               „1.   Ova se Uredba primjenjuje na međunarodni cestovni prijevoz tereta kao javne usluge, za vožnje koje se obavljaju na području Zajednice.
               2.   Kod prijevoza iz države članice u treću zemlju i obratno, ova se Uredba primjenjuje na dio vožnje na državnom području bilo koje prijeđene tranzitne države članice. Ne primjenjuje se na onaj dio vožnje na državnom području države članice utovara ili istovara, sve dok se ne sklope potrebni sporazumi između Zajednice i dotične treće zemlje.
               3.   Do sklapanja sporazuma iz stavka 2., ova Uredba ne utječe na:

                        (a)

                        odredbe koje se odnose na prijevoz iz države članice u treću zemlju i obratno, i koje su sadržane u bilateralnim sporazumima sklopljenim između država članica i tih trećih zemalja;

                  […]”

            Mađarsko pravo

               13

               Članak 18. Sporazuma sklopljenog između predsjedničkog vijeća i vlade Narodne Republike Mađarske, s jedne strane, i vlade Republike Turske, s druge strane, čiji je predmet međunarodni cestovni prijevoz, potpisanog 14. rujna 1968. u Budimpešti (Magyar Közlöny 1969/78 (X. 11.); u daljnjem tekstu: Sporazum Mađarska – Turska), u stavku 3. propisuje:
               „Vozila kojima se prevozi roba preko državnog područja druge ugovorne strane, uključujući praznu vožnju, podliježu porezima, dodacima, davanjima i pristojbama koji se moraju platiti za prijevoz robe i pokrivanje troškova održavanja i popravaka cesta, uključujući poreze predviđene za vozila koja prekoračuju najveću dopuštenu masu u skladu s nacionalnim propisima druge ugovorne strane.”

               14

               Preambula gépjárműadóról szóló 1991. évi LXXXII. törvény (Zakon br. LXXXII o porezu na promet motornih vozila iz 1991. godine) (Magyar Közlöny 1991/145 (XII. 26.); u daljnjem tekstu: Zakon o porezu na promet motornih vozila), glasi kako slijedi:
               „Nacionalna skupština, u svrhu bolje podjele javnih troškova za cestovni pomet, povećanja prihoda općinskih uprava ili, u slučaju glavnog grada, uprava gradskih četvrti, kao i u svrhu proširenja izvora financiranja potrebnih za održavanje i razvoj javne cestovne mreže [donosi ovaj Zakon] o porezu na promet motornih vozila.”

               15

               U skladu s člankom 1. tog zakona:
               „1.   Porez na promet motornih vozila treba plaćati za sva vozila ili prikolice s mađarskim registracijskim pločicama kao i za sva teška teretna vozila registrirana u inozemstvu koja prometuju na državnom području Mađarske (u daljnjem tekstu zajedno: vozilo) […]
               2.   Područje primjene ovog zakona ne obuhvaća […], u kategoriji teških teretnih vozila registriranih u inozemstvu, vozila registrirana u državi članici Europske unije.”

               16

               Člankom 10. tog zakona propisano je da „[p]orez je dužan plaćati imatelj vozila”.

               17

               U skladu s člankom 11. Zakona o porezu na promet motornih vozila, „[p]orezna obveza nastaje na dan ulaska na državno područje Mađarske”.

               18

               Člankom 15. tog zakona propisano je sljedeće:
               „1.   U slučaju vozila (ili, u svrhe primjene ovog stavka, skupa vozila) najveće ukupne mase do 12 tona koje prometuje s dozvolom za obavljanje prijevoza koja se upotrebljava za lokalni prijevoz treba platiti porez u iznosu od 10000 [(mađarskih forinti (HUF) (otprilike 33 eura)] za dolazak i povratak, dok u slučaju vozila najveće ukupne mase veće od 12 tona koje prometuje s dozvolom za obavljanje prijevoza koja se upotrebljava za lokalni prijevoz treba platiti porez u iznosu od 30000 HUF [(otprilike 100 eura)] za dolazak i povratak. U slučaju vozila najveće ukupne mase do 12 tona koje prometuje s dozvolom za obavljanje prijevoza koja se upotrebljava u svrhu provoza (uključujući korištenjem odobrenja koje izda treća zemlja) treba platiti porez u iznosu od 20000 HUF [(otprilike 66 eura)] za dolazak i povratak, dok u slučaju vozila najveće ukupne mase veće od 12 tona koje prometuje s dozvolom za obavljanje prijevoza koja se upotrebljava u svrhu provoza treba platiti porez u iznosu od 60000 HUF [(otprilike 200 eura)] za dolazak i povratak. Obveza plaćanja poreza na temelju prethodnih odredbi postoji i u slučaju u kojem dozvola za obavljanje prijevoza nije valjana ili u slučaju da se porezni obveznik njome nezakonito koristio ili u slučaju da je vozio bez dozvole za obavljanje prijevoza.
               2.   Iznosi poreza utvrđeni u stavku 1. odnose se na dolazak ili povratak i na boravak na mađarskom državnom području do 48 sati po putu. Ako je boravak dulji, porez treba platiti u skladu s odredbama gore navedenog stavka 1. za svako započeto novo razdoblje od 48 sati. […]
               3.   Iznos poreza dugovan u skladu sa stavkom 1. plaća se kupnjom poreznog biljega koji mora biti zalijepljen na dozvolu za obavljanje cestovnog prijevoza – u slučaju lokalnog prijevoza za cjelokupno trajanje prijevoza, a u slučaju tranzitnog prijevoza zasebno za dolazak i povratak – od ulaska na državno područje Mađarske. Kada je zalijepljen jedan porezni biljeg ili više njih, porezni obveznik mora na njih obvezno naznačiti datum i vrijeme ulaska (godina – mjesec – dan – sat). Ako obveza plaćanja nije ispunjena (porezni biljeg), s dozvolom za obavljanje prijevoza, koja podliježe porezu, moguće je voziti bez sankcija samo u radijusu do 5 km od mjesta ulaska na državno područje Mađarske.”

               19

               Članak 17. stavak 2. navedenog zakona glasi kako slijedi:
               „Ako porezni obveznik djelomično ili u potpunosti nije ispunio svoju obvezu plaćanja poreza, carinsko tijelo utvrđuje porezni dug kao i poreznu novčanu kaznu jednaku zbroju pet iznosa tog duga […]”.

               20

               Közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény (Zakon br. I iz 1988. o cestovnom prometu) (Magyar Közlöny 1988/15 (IV. 21.)) u članku 20. stavku 1. točki (a) propisuje da se „novčana kazna može izreći svakoj osobi koja je povrijedila odredbe o nacionalnim ili međunarodnim uslugama cestovnog prijevoza (prijevoz putnika ili robe) za koje treba imati odobrenje i dokumente, kao što je predviđeno tim zakonom, zakonodavnim ili posebnim regulatornim aktima ili pak aktima prava Unije”.

               21

               Na temelju članka 4. díj ellenében végzett közúti árutovábbítási, a saját számlás áruszállítási, valamint az autóbusszal díj ellenében végzett személyszállítási és a saját számlás személyszállítási tevékenységről, továbbá az ezekkel összefüggő jogszabályok módosításáról szóló 261/2011. (XII. 7) Korm. rendelet (Vladin dekret br. 261/2011 (XII. 7) o djelatnostima cestovnog prijevoza robe uz naknadu i prijevoza robe za vlastiti račun te djelatnostima prijevoza osoba autobusom uz naknadu i prijevoza osoba za vlastiti račun kao i izmjeni pravnih pravila koja se odnose na te djelatnosti) (Magyar Közlöny 2011/146 (XII. 7.)):
               „1.   Cestovni prijevoz robe uz naknadu ili cestovni prijevoz robe za vlastiti račun obavljen u okviru međunarodnog prijevoza na mađarskom državnom području može se obaviti

                        a)

                        uz licenciju Zajednice – izdanu u svrhe međunarodnog cestovnog prijevoza robe – kako je propisano člankom 4. [Uredbe br. 1072/2009] […]

                        b)

                        uz odobrenje Međunarodnog prometnog foruma […] ili

                        c)

                        uz dozvolu za teška teretna vozila izdanu na temelju bilateralnog ili multilateralnog sporazuma,

                  koja se odnosi na predmetnu djelatnost.”

               22

               U skladu s člankom 2. közúti árufuvarozáshoz, személyszállításhoz és a közúti közlekedéshez kapcsolódó egyes rendelkezések megsértése esetén kiszabható bírságok összegéről, valamint a bírságolással összefüggő hatósági feladatokról szóló 156/2009 (VII. 29.) Korm. rendelet (Vladin dekret br. 156/2009 (VII. 29.) o iznosu novčanih kazni koje se mogu izreći u slučaju povrede određenih odredbi o cestovnom prijevozu robe i putnika, o cestovnom prometu kao i o javnim zadaćama vezanima uz određivanje novčane kazne) (Magyar Közlöny 2009/107 (VII. 29.)):
               „Za potrebe članka 20. stavka 1. točke (a) [Zakona br. I iz 1988. o cestovnom prometu], osim ako je odredbama drukčije predviđeno, novčanu kaznu u iznosu predviđenom u Prilogu 1. mora platiti svaka osoba koja
               […]

                        b)

                        povrijedi odredbe o odobrenjima i dokumentima potrebnima za pružanje usluga cestovnog prijevoza predviđenih [člankom 4. stavkom 1. točkom (c) Vladinog dekreta br. 261/2011 o prijevozu robe].

                  Na temelju točke 5. podtočke (a) Priloga 1., prijevoznik koji nema dozvolu za obavljanje cestovnog prijevoza robe mora platiti novčanu kaznu u iznosu od 300000 HUF (otprilike 1000 eura).”

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               23

               Istanbul Lojistik društvo je registrirano u Turskoj koje se bavi cestovnim prijevozom robe iz Turske u različite države članice, ponajprije Njemačku, za račun poduzetnikâ s poslovnim nastanom u Turskoj i Europskoj uniji.

               24

               Dana 30. ožujka 2015. Nemzeti Adó- és Vámhivatal (Nacionalna porezna i carinska uprava, Mađarska) proveo je kontrolu u okolici Nagylaka (Mađarska), blizu granice s Rumunjskom, nad skupom vozila najveće ukupne mase veće od 12 tona, registriranim u Turskoj, koji je upotrebljavao Istanbul Lojistik. To je društvo bilo nositelj dozvole za provoz Mađarska – Turska za predmetno teško teretno vozilo kojim se služilo za prijevoz tekstilnih proizvoda iz Turske u Njemačku preko Mađarske kao tranzitne države. Dozvola za provoz sadržavala je sve podatke koji se zahtijevaju mađarskim propisima, ali porezni biljeg, koji odgovara iznosu poreza na promet motornih vozila i dokazuje da je potonji plaćen, nije bio zalijepljen na navedenu dozvolu.

               25

               Nacionalna porezna i carinska uprava u upravnim odlukama koje je donijela 31. ožujka 2015., nakon navedene kontrole, utvrdila je da Istanbul Lojistik nije ispunio svoju poreznu obvezu predviđenu Zakonom o porezu na promet motornih vozila i da posljedično njegova dozvola za provoz nije valjana. To je tijelo društvu Istanbul Lojistik naložilo plaćanje poreza u iznosu od 60000 HUF (otprilike 200 eura) i novčane kazne u iznosu od 300000 HUF (otprilike 1000 eura) te upravne novčane kazne u istom iznosu, odnosno ukupan iznos od 660000 HUF (otprilike 2200 eura).

               26

               Istanbul Lojistik podnio je upravno pravno sredstvo protiv tih odluka drugostupanjskom poreznom tijelu, koje ih je potvrdilo odlukama od 13. svibnja 2015.

               27

               To je društvo zatim protiv odluka drugostupanjskog poreznog tijela podnijelo tužbu Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróságu (Sud za upravne i radne sporove u Szegedu, Mađarska).

               28

               U prilog svojoj tužbi Istanbul Lojistik iznosi da se predmetnim odredbama Zakona o porezu na promet motornih vozila krše članci 4. do 6. Odluke br. 1/95 Vijeća za pridruživanje. Navodi da se porez na promet motornih vozila može smatrati davanjima s istovrsnim učinkom kao carina u smislu članka 30. UFEU‑a i stoga u smislu članka 4. navedene odluke. Prema njegovu mišljenju, ubiranje tog poreza ima diskriminirajući i zaštitni učinak te predstavlja ograničenje slobodnom kretanju robe koje se protivi pravu Unije.

               29

               Drugostupanjsko porezno tijelo zahtijeva da se tužba odbije.

               30

               Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Sud za upravne i radne sporove u Szegedu) postavlja pitanje u odnosu na činjenicu predstavlja li predmetni porez na promet motornih vozila davanje s istovrsnim učinkom kao carina, protivno članku 4. Odluke br. 1/95 Vijeća za pridruživanje. Naime, on ističe da, u skladu s predmetnim nacionalnim zakonodavstvom, imatelji motornih vozila u državi članici ne moraju plaćati porez na motorna vozila, dok ga imatelji motornih vozila registriranih u Turskoj imaju obvezu plaćati za provoz kroz Mađarsku.

               31

               U slučaju da Sud bude mišljenja da porez na motorna vozila nije davanje s istovrsnim učinkom kao carina, sud koji je uputio zahtjev smatra da će se postaviti pitanje je li taj porez mjera s istovrsnim učinkom kao količinsko ograničenje i stoga mjera protivna članku 5. Odluke br. 1/95 Vijeća za pridruživanje.

               32

               U slučaju potvrdnog odgovora na potonje pitanje, sud koji je uputio zahtjev postavlja pitanje može li se taj porez opravdati, na temelju članka 7. Odluke br. 1/95 Vijeća za pridruživanje, zahtjevima cestovne sigurnosti i kaznenog progona. On navodi da su ciljevi Zakona o porezu na promet motornih vozila, osobito, bolja podjela javnih troškova za cestovni pomet, povećanje prihoda općinskih uprava kao i dobivanje sredstava potrebnih za održavanje i razvoj javne cestovne mreže. Sud koji je uputio zahtjev također postavlja pitanje u odnosu na činjenicu je li porez na motorna vozila proporcionalan, prikladan za osiguranje ostvarenja ciljeva koji se nastoje postići i nediskriminirajući.

               33

               U slučaju da taj porez nije ni davanje s istovrsnim učinkom kao carina ni mjera s istovrsnim učinkom kao količinsko ograničenje, sud koji je uputio zahtjev postavlja pitanje je li primjena Sporazuma Mađarska – Turska sukladna članku 3. stavku 2. UFEU‑a i Uredbi br. 1072/2009, s obzirom na to da je, u skladu s njegovim mišljenjem, područje prometa u isključivoj nadležnosti Unije.

               34

               Sud koji je uputio zahtjev također postavlja pitanje je li taj porez diskriminirajući u odnosu na turske prijevoznike u smislu članka 9. Sporazuma EEZ – Turska.

               35

               U tim je okolnostima Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Sud za upravne i radne sporove u Szegedu, Mađarska) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Treba li članak 4. [Odluke br. 1/95 Vijeća za pridruživanje] tumačiti na način da porez na promet motornih vozila, poput onoga koji je predviđen Zakonom o porezu na promet motornih vozila, [koji] se u skladu s [tim zakonom] plaća na teška teretna vozila registrirana u Turskoj koja upotrebljava turski prijevoznik za prijevoz robe zbog prelaska mađarske granice tim vozilima kako bi iz Turske, prelazeći preko Mađarske kao tranzitne države članice, stigao u drugu državu članicu, predstavlja davanje s istovrsnim učinkom kao carina i stoga se protivi toj odredbi?

                        2.

                                 (a)

                                 Ako je odgovor na prvo pitanje negativan, treba li članak 5. [Odluke br. 1/95 Vijeća za pridruživanje] tumačiti na način da porez na promet motornih vozila, poput onoga [koji je] predviđen Zakonom o porezu na promet motornih vozila, [koji] se u skladu s [tim zakonom] plaća na teška teretna vozila registrirana u Turskoj koja upotrebljava turski prijevoznik za prijevoz robe zbog prelaska mađarske granice tim vozilima kako bi iz Turske, prelazeći preko Mađarske kao tranzitne države članice, stigao u drugu državu članicu, predstavlja mjeru s istovrsnim učinkom kao količinsko ograničenje i stoga se protivi toj odredbi?

                                 (b)

                                 Treba li članak 7. [Odluke br. 1/95 Vijeća za pridruživanje] tumačiti na način da se, pozivajući se na zahtjeve cestovne sigurnosti i kaznenog progona, može primijeniti porez na promet motornih vozila, poput onoga [koji je] predviđen Zakonom o porezu na promet motornih vozila, [koji] se u skladu s [tim zakonom] plaća na teška teretna vozila registrirana u Turskoj koja upotrebljava turski prijevoznik za prijevoz robe zbog prelaska mađarske granice tim vozilima kako bi iz Turske, prelazeći preko Mađarske kao tranzitne države članice, stigao u drugu državu članicu?

                        3.

                        Treba li članak 3. stavak 2. UFEU‑a i članak 1. stavak 2. i stavak 3. točku (a) Uredbe br. 1072/2009 tumačiti na način da s tim odredbama nije u skladu to da tranzitna država članica, na temelju bilateralnog sporazuma u području prometa sklopljenog s Turskom, primjenjuje porez na promet motornih vozila, poput onoga [koji je] predviđen Zakonom o porezu na promet motornih vozila, [koji] se u skladu s [tim zakonom] plaća na teška teretna vozila registrirana u Turskoj koja upotrebljava turski prijevoznik za prijevoz robe zbog prelaska mađarske granice tim vozilima kako bi iz Turske, prelazeći preko Mađarske kao tranzitne države članice, stigao u drugu državu članicu?

                        4.

                        Treba li članak 9. [Sporazuma EEZ – Turska] tumačiti na način da porez na promet motornih vozila, poput onoga [koji je] predviđen Zakonom o porezu na promet motornih vozila, [koji] se u skladu s [tim zakonom] plaća na teška teretna vozila registrirana u Turskoj koja upotrebljava turski prijevoznik za prijevoz robe zbog prelaska mađarske granice tim vozilima kako bi iz Turske, prelazeći preko Mađarske kao tranzitne države članice, stigao u drugu državu članicu, predstavlja diskriminaciju na nacionalnoj osnovi i stoga nije u skladu s tom odredbom?”

         O prethodnim pitanjima

               36

               Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 4. Odluke br. 1/95 Vijeća za pridruživanje tumačiti na način da porez na promet motornih vozila poput onoga u glavnom postupku, koji trebaju plaćati imatelji teških teretnih vozila registriranih u Turskoj prelazeći preko mađarskog državnog područja, predstavlja davanje s istovrsnim učinkom kao carina u smislu tog članka.

               37

               Iz članka 1. te odluke proizlazi da su njome utvrđeni načini provedbe završne faze carinske unije između Europske unije i Republike Turske. Člankom 4. navedene odluke zahtijeva se da se na datum njezina stupanja na snagu između Unije i Republike Turske u potpunosti ukinu uvozna ili izvozna carina i davanja s istovrsnim učinkom kao carina.

               38

               Člankom 66. Odluke br. 1/95 Vijeća za pridruživanje propisano je da se odredbe te odluke, koje su u bitnome istovjetne odgovarajućim pravilima Ugovora o EZ‑u, koji je postao UFEU, trebaju tumačiti u skladu s presudama Suda u tom području. Budući da je članak 4. te odluke u biti istovjetan članku 30. UFEU‑a, posljedično ga treba tumačiti sukladno sudskoj praksi Suda koja se odnosi na potonji.

               39

               Stoga valja podsjetiti da svako novčano davanje, makar i minimalno, bez obzira na naziv ili način primjene, kojim se opterećuje roba zato što je prešla granicu, a nije riječ o carini u strogom značenju te riječi, predstavlja davanje s istovrsnim učinkom u smislu članaka 28. i 30. UFEU‑a (presude od 18. siječnja 2007., Brzeziński, C‑313/05, EU:C:2007:33, t. 22. i navedena sudska praksa i od 2. listopada 2014., Orgacom, C‑254/13, EU:C:2014:2251, t. 23.). Opravdanje zabrane davanja s istovrsnim učinkom kao carina temelj nalazi u prepreci koju ta davanja predstavljaju za kretanje robe tako što umjetno povećavaju cijenu uvezene ili izvezene robe u odnosu na domaću (presuda od 21. ožujka 1991., Komisija/Italija, C‑209/89, EU:C:1991:139, t. 7.).

               40

               Nadalje, davanja s istovrsnim učinkom zabranjena su neovisno o bilo kakvom uzimanju u obzir cilja radi kojeg su uspostavljena ili namjene prihoda koji se njima ostvaruju (presuda od 21. lipnja 2007., Komisija/Italija, C‑173/05, EU:C:2007:362, t. 42. i navedena sudska praksa).

               41

               Također valja podsjetiti da su razlozi opravdanja koji su propisani člankom 36. UFEU‑a primjenjivi isključivo u odnosu na mjere s istovrsnim učinkom kao količinsko ograničenje, a ne u odnosu na davanja s istovrsnim učinkom kao carina (vidjeti, među ostalim, presudu od 14. lipnja 1988., Dansk Denkavit, 29/87, EU:C:1988:299, t. 32.).

               42

               Nadalje, carinska unija nužno podrazumijeva osiguranje slobodnog kretanja robe među državama članicama. Ta sloboda po sebi ne bi bila potpuna kada bi države članice imale mogućnost na bilo koji način spriječiti ili ometati kretanje robe u provozu. Stoga valja priznati, kao posljedicu carinske unije i u razmjernom interesu država članica, postojanje općeg načela slobode provoza robe unutar Unije (presuda od 21. lipnja 2007., Komisija/Italija, C‑173/05, EU:C:2007:362, t. 31. i navedena sudska praksa). Naime, države članice povrijedile bi to načelo ako bi na robu u provozu na svojem državnom području primijenile davanja za provoz ili bilo kakav drugi namet koji se odnosi na provoz (presuda od 16. ožujka 1983., SIOT, 266/81, EU:C:1983:77, t. 19.).

               43

               Također valja istaknuti da je Sud već presudio da davanje koje se ubire na temelju prijevoza robe i koje se ne primjenjuje na sam proizvod, nego na nužnu djelatnost koja se odnosi na proizvod, može biti obuhvaćeno člankom 30. UFEU‑a (presuda od 17. srpnja 2008., Essent Netwerk Noord i dr., C‑206/06, EU:C:2008:413, t. 44. i navedena sudska praksa). Naime, takvo davanje odnosi se na proizvode čak i ako se ubire prilikom njihova prijevoza ili korištenja cestama te ga najprije plaća imatelj teškog teretnog vozila (vidjeti u tom smislu presudu od 17. srpnja 1997., Haahr Petroleum, C‑90/94, EU:C:1997:368, t. 38.).

               44

               Zbog razloga izloženih u točkama 37. i 38. ove presude, tumačenje odredbi UFEU‑a koje se odnose na slobodno kretanje robe unutar Unije može se prenijeti na odredbe koje se odnose na slobodno kretanje robe unutar carinske unije koja proizlazi iz Sporazuma EEZ – Turska.

               45

               U predmetnom slučaju Zakon o porezu na promet motornih vozila o kojem je riječ u glavnom postupku propisuje da se porez na ta vozila, kad je riječ o teškim teretnim vozilima koja su registrirana u trećoj zemlji, treba platiti u trenutku njihova ulaska na mađarsko državno područje, kako za dolazak tako i za povratak. Iznos tog poreza ovisi o kriterijima koji su povezani, među ostalim, s količinom robe koja se može prevesti i njezinim odredištem.

               46

               Stoga, s obzirom na sudsku praksu navedenu u točkama 40. do 43. ove presude, valja utvrditi da, čak i ako se porez na promet motornih vozila ne naplaćuje na proizvode kao takve, njime se oporezuje roba koja se prevozi vozilima registriranima u trećoj zemlji, odnosno Turskoj, pri prelasku mađarske granice, a ne, kao što to tvrde mađarska i talijanska vlada, usluga prijevoza.

               47

               U tom je pogledu, s obzirom na sudsku praksu navedenu u točkama 39. do 41. ove presude, bez utjecaja činjenica da, kao što to tvrdi mađarska vlada, iznos tog poreza nije visok ili da je njegovo ubiranje opravdano nužnošću osiguranja održavanja javne cestovne mreže i negativnim učincima na okoliš koji nastaju kao posljedica takvog načina prijevoza.

               48

               Proizlazi da porez na promet motornih vozila poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku predstavlja davanje s istovrsnim učinkom kao carina u smislu članka 4. Odluke br. 1/95 Vijeća za pridruživanje, ako ono predstavlja jednostrano naloženo novčano davanje kojim se opterećuje roba zato što je prešla granicu.

               49

               S obzirom na prethodno navedeno, na prvo pitanje valja odgovoriti da članak 4. Odluke br. 1/95 Vijeća za pridruživanje treba tumačiti na način da porez na promet motornih vozila poput onoga u glavnom postupku, koji trebaju plaćati imatelji teških teretnih vozila registriranih u Turskoj prelazeći preko mađarskog državnog područja, predstavlja davanje s istovrsnim učinkom kao carina u smislu tog članka.

               50

               Uzimajući u obzir odgovor na prvo pitanje, nije potrebno odgovoriti na drugo do četvrtog pitanja.

         Troškovi

               51

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (drugo vijeće) odlučuje:

                     Članak 4. Odluke br. 1/95 Vijeća za pridruživanje EZ – Turska od 22. prosinca 1995. o provedbi završne faze carinske unije treba tumačiti na način da porez na promet motornih vozila poput onoga u glavnom postupku, koji trebaju plaćati imatelji teških teretnih vozila registriranih u Turskoj prelazeći preko mađarskog državnog područja, predstavlja davanje s istovrsnim učinkom kao carina u smislu tog članka.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: mađarski


Presuda Suda (deseto vijeće) od 13. srpnja 2017.#Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske.#Povreda obveze države članice – Presuda Suda kojom se utvrđuje povreda obveze – Neprovedba – Članak 260. stavak 2. UFEU‑a – Novčane sankcije – Paušalni iznos.#Predmet C-388/16.


title: Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 28. siječnja 2016.#José-Manuel Davó Lledó protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Postupak za proglašavanje žiga ništavim – Figurativni žig Zajednice DoggiS – Raniji nacionalni figurativni žigovi DoggiS – Raniji nacionalni verbalni žigovi DOGGIS i DOGGIBOX – Raniji nacionalni figurativni žigovi koji prikazuju lik u obliku hot‑doga – Dodatni dokazi koji su prvi put podneseni pred žalbenim vijećem – Članak 76. Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Zla vjera – Članak 52. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 – Dokazi koji su prvi put podneseni pred Općim sudom.#Predmet T-335/14.

text:
         PRESUDA OPĆEG SUDA (šesto vijeće)
      28. siječnja 2016. (
            *1
         )
      „Žig Zajednice — Postupak za proglašavanje žiga ništavim — Figurativni žig Zajednice DoggiS — Raniji nacionalni figurativni žigovi DoggiS — Raniji nacionalni verbalni žigovi DOGGIS i DOGGIBOX — Raniji nacionalni figurativni žigovi koji prikazuju lik u obliku hot‑doga — Dodatni dokazi koji su prvi put podneseni pred žalbenim vijećem — Članak 76. Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Zla vjera — Članak 52. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 — Dokazi koji su prvi put podneseni pred Općim sudom“
      U predmetu T‑335/14,

         José-Manuel Davó Lledó, sa stalnom adresom u Cartageni (Španjolska), kojeg zastupa J.-V. Gil Martí, odvjetnik,
      tužitelj,
      protiv

         Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajn) (OHIM), koji zastupa S. Palmero Cabezas, u svojstvu agenta,
      tuženik,
      a druge stranke postupka pred žalbenim vijećem OHIM‑a bile su:

         Administradora y Franquicias América, SA, sa sjedištem u Santiagu (Čile),
      i

         Inversiones Ged Ltda, sa sjedištem u Santiagu,
      povodom tužbe podnesene protiv odluke prvog žalbenog vijeća OHIM‑a od 13. ožujka 2014. (predmet R 1824/2013‑1), koja se odnosi na postupak za proglašavanje žiga ništavim između društava Administradora y Franquicias América i Inversiones Ged Ltda, s jedne strane, i José‑Manuela Davóa Lledóa, s druge strane.
      OPĆI SUD (šesto vijeće),
      u sastavu: S. Frimodt Nielsen, predsjednik, F. Dehousse i A. M. Collins (izvjestitelj), suci,
      tajnik: E. Coulon,
      uzimajući u obzir tužbu podnesenu tajništvu Općeg suda 13. svibnja 2014.,
      uzimajući u obzir odgovor na tužbu podnesen tajništvu Općeg suda 15. listopada 2014.,
      uzimajući u obzir da stranke nisu podnijele zahtjev za zakazivanje ročišta u roku od mjesec dana od dostave obavijesti o zaključenju pisanog dijela postupka i da je stoga odlučeno, na temelju izvještaja suca izvjestitelja, u skladu s člankom 135.a Poslovnika Općeg suda od 2. svibnja 1991., koji se u predmetnom slučaju primjenjuje na temelju članka 227. stavka 7. Poslovnika Općeg suda, da se odluka donese bez usmenog dijela postupka,
      donosi sljedeću

         Presudu

         Okolnosti spora

               1

               Tužitelj José-Manuel Davó Lledó je 18. veljače 2010. podnio prijavu za registraciju žiga Zajednice Uredu za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) na temelju Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (SL L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.).

               2

               Žig za koji je zatražena registracija je sljedeći figurativni znak crvene boje:

               3

               Proizvodi i usluge za koje je zatražena registracija pripadaju razredima 29., 30. i 43. Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen, i odgovaraju, za svaki od navedenih razreda, sljedećem opisu:

                        —

                        razred 29.: „hamburgeri; kobasice (salame); mesni naresci; prerađeno voće i povrće; salate od voća; salate od povrća, povrtnice i mahunarke; mahunarke, vrtna zelen i povrće (salate od –); prženi krumpirići; obrađeni krumpir; vrhnje; mlijeko; proizvodi od krumpira; meso, riba, perad i divljač; mesni ekstrakti; konzervirano, sušeno i kuhano voće i povrće; hladetine (želei), džemovi i kompoti; jaja, mlijeko i mliječni proizvodi; jestiva ulja i masti“;

                        —

                        razred 30.: „pizza; punjena peciva; sendviči; pekarski proizvodi; sladoled; umaci za hranu; slastice od tijesta; deserti; salata (umaci za salatu); čokolada; kava, čaj, kakao, šećer, riža, tapioka, sago, nadomjesci kave; brašno i proizvodi od žitarica, kruh, kolači, slastice, bomboni, sladoled; med, sirup od melase; kvasac, prašak za dizanje; sol, slačica (senf); ocat, umaci (začini); mirodije, led za hlađenje“;

                        —

                        razred 43.: „usluge restorana; usluge kavane, usluge restorana brze hrane; usluge okrepe (hranjenje) i usluge hrane za van; usluge restorana, kavana, pivnica, pubova, barova, gotove hrane i hotela; usluge restorana i cateringa; pripremanje hrane; catering; barovi brze hrane (snack‑barovi); pružanje hrane i pića; privremeni smještaj“.

               4

               Prijava za registraciju žiga objavljena je u Glasniku žigova Zajednice br. 65/2010 od 12. travnja 2010.

               5

               Osporavani žig je registriran 14. prosinca 2010. pod brojem 8894826 za sve proizvode i usluge iz točke 3. ove presude.

               6

               Administradora y Franquicias América, SA i Inversiones Ged Ltda (u daljnjem tekstu zajedno nazvani: podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim) su 6. lipnja 2012. podnijeli zahtjev za proglašavanje osporavanog žiga ništavim na temelju članka 52. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 za sve proizvode i usluge za koje je taj žig registriran.

               7

               Glavne djelatnosti podnositeljâ zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim su upravljanje barovima, restoranima, kavanama i objektima brze hrane kao i koncesija, upravljanje i iskorištavanje franšiza u tom sektoru.

               8

               U prilog zahtjevu za proglašavanje žiga ništavim Inversiones Ged je naveo sljedeće ranije žigove čiji je on nositelj:

                        —

                        čileanski figurativni žig, prikazan u nastavku, s crvenim slovima i žutom podlogom, registriran 12. siječnja 2004. pod brojem 683048 za označavanje „restorana za prodaju sendviča, barova, restorana“ koji ulaze u razred 43.:

               —

               čileanski figurativni žig, prikazan u nastavku, s crvenim slovima i žutom podlogom, registriran 15. rujna 2008. pod brojem 857568 za označavanje „usluga restorana, barova, restorana za prodaju sendviča, kavana, čajnih salona, usluga restorana brze hrane“ koje ulaze u razred 43.:

               —

               čileanski figurativni žig, prikazan u nastavku, s crvenim slovima i žutom podlogom, registriran 26. studenoga 2007. pod brojem 801904 za označavanje proizvoda koji ulaze u razrede 16., 25., 28. i 32.:

               —

               čileanski figurativni žig, prikazan u nastavku, registriran 21. lipnja 2005. pod brojem 728038 za označavanje „usluga koje se pružaju u objektima koji prvenstveno nude hranu ili piće pripravljene za konzumaciju kao što su restorani, restorani za samoposluživanje, kavane i čajni saloni, restorani za prodaju sendviča, kantine, barovi, usluga dostave hrane kod kuće“ koje ulaze u razred 43.:

               —

               čileanski figurativni žig, prikazan u nastavku, registriran 5. svibnja 2005. pod brojem 724717 za označavanje proizvoda koji ulaze u razrede 16., 25., 28. i 32.:

               —

               čileanski verbalni žig DOGGIS, registriran 6. prosinca 2009. pod brojem 867740 za označavanje „restorana za prodaju sendviča, barova, restorana“ koji ulaze u razred 43.;

               —

               peruanski verbalni žig DOGGIS, registriran 12. lipnja 2009. pod brojem 352647 za označavanje proizvoda koji ulaze u razred 43.;

               —

               čileanski verbalni žig DOGGIBOX, registriran 1. rujna 2004. pod brojem 702110 za označavanje proizvoda koji ulaze u razred 32.;

               —

               čileanski figurativni žig, prikazan u nastavku, registriran 5. svibnja 2005. pod brojem 724718 za označavanje usluga koje ulaze u razred 43., koje su jednake onima koje su zaštićene čileanskim žigom br. 728038:

               —

               čileanski figurativni žig, prikazan u nastavku, registriran 5. svibnja 2005. pod brojem 724716 za označavanje proizvoda koji ulaze u razrede 16., 25., 28. i 32.:

               —

               brazilski figurativni žig, prikazan u nastavku, registriran 22. lipnja 1999. pod brojem 819295671 za označavanje „prehrambenih proizvoda i usluga prehrane“ koji ulaze u razrede 38. i 60.:

               9

               Što se tiče društva Administradora y Franquicias América, ono je u prilog istom zahtjevu navelo sljedeće ranije žigove čiji je nositelj:

                        —

                        čileanski verbalni žig COFFEE BREAK DOGGIS, registriran 13. prosinca 2004. pod brojem 711375 za označavanje usluga koje ulaze u razred 43., koje su jednake onima koje su zaštićene čileanskim žigom br. 728038;

                        —

                        čileanski figurativni žig, prikazan u nastavku, registriran 12. srpnja 2006. pod brojem 762423 za označavanje „usluga restorana, barova, restorana za prodaju sendviča, kavana, čajnih salona“ koje ulaze u razred 42.:

                        —

                        urugvajski figurativni žig, prikazan u nastavku, registriran 14. svibnja 2008. pod brojem 387908 za označavanje usluga koje ulaze u razred 43.:

               10

               Podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim su pojasnili da je društvo Inversiones Ged u kolovozu 2011., kad je željelo registrirati žig doggis u Španjolskoj, otkrilo da postoje sljedeći žigovi registrirani na tužiteljevo ime: osporavani žig, španjolski žig doggis, registriran 2. lipnja 2010. pod brojem 2914857, koji označava proizvode i usluge koji ulaze u razrede 29., 30., 39. i 43. i međunarodni žig doggis, registriran 16. ožujka 2010. pod brojem 1037118, koji označava usluge koje ulaze u razred 43. Oni su dodali da su također saznali da je tužitelj vlasnik imenâ domene „doggis.es“ i „doggis.com.es“.

               11

               Podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim su tvrdili da je tužitelj podnio prijavu za registraciju osporavanog žiga u zloj vjeri, a da pritom oni o toj prijavi nisu bili prethodno obaviješteni niti su za nju dali odobrenje. Oni su istaknuli da je taj žig verbalno istovjetan svim njihovim ranijim žigovima i vizualno istovjetan nekima od njih, da su usluge koje on označava istovjetne onima koje su zaštićene mnogim njihovim ranijim žigovima i da su proizvodi koje on označava komplementarni uslugama koje su zaštićene većinom njihovih ranijih žigova. Oni su isto tako tvrdili da je tužitelj prilikom podnošenja svoje prijave za registraciju osporavanog žiga znao da postoje njihovi raniji žigovi kao i njihove djelatnosti, kako su opisani u točki 7. ove presude.

               12

               Odjel za poništaje OHIM‑a je 18. srpnja 2013. u cijelosti odbio zahtjev za proglašavanje žiga ništavim.

               13

               Podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim su 18. rujna 2013. podnijeli žalbu protiv odluke Odjela za poništaje.

               14

               Prvo žalbeno vijeće OHIM‑a je odlukom od 13. ožujka 2014. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) prihvatilo žalbu podnositeljâ zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim, u cijelosti je poništilo odluku Odjela za poništaje i proglasilo registraciju osporavanog žiga ništavom. Ono je također tužitelju naložilo snošenje troškova postupka za proglašavanje žiga ništavim te troškova žalbenog postupka.

               15

               U bitnome, kao prvo, žalbeno vijeće je u skladu s člankom 76. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009 pristalo uzeti u obzir određene dodatne dokaze koje su podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim prvi put podnijeli pred njim, u predmetnom slučaju izvadak s internetskog mjesta www.consultafranquicias.com kao i izvadak s internetske stranice es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html (t. 20. i 21. pobijane odluke).

               16

               Kao drugo, žalbeno vijeće je smatralo da su u trenutku podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga, 18. veljače 2010., postojali relevantni čimbenici svojstveni predmetnom slučaju koji dokazuju da tužitelj izričito priznaje čileanske figurativne žigove DoggiS koji su zaštićeni registracijama br. 683048, 857568 i 801904 (t. 32. pobijane odluke). U potporu toj ocjeni žalbeno vijeće je uputilo na izvatke s tužiteljeva internetskog mjesta kao i na izvatke iz njegova oglašavanja na internetskim stranicama posvećenih franšizama (t. 33. do 37. pobijane odluke).

               17

               Kao treće, žalbeno vijeće je, vodeći računa o prirodi osporavanog žiga, istaknulo da je on istovjetan ranijim čileanskim figurativnim žigovima DoggiS i da označava iste usluge kao i ti žigovi i proizvode koji su nužni za davanje predmetnih usluga pružanja hrane i pića. Vijeće je smatralo da ta sličnost ne može biti „rezultat slučajne istovjetnosti“ (t. 37. do 41. pobijane odluke).

               18

               Kao četvrto, žalbeno vijeće je istaknulo da se u trenutku podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga žig doggis podnositeljâ zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim upotrebljavao već godinama i da je u Čileu tijekom posljednjih godina bilježio sve veći uspjeh, što je učvrstilo njegov ugled kod predmetne javnosti (t. 42. pobijane odluke).

               19

               Kao peto, žalbeno vijeće je smatralo da okolnost da podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim nisu pokazali interes za zaštitu njihovih ranijih žigova u Europskoj uniji prije dana podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga, unatoč tomu što upotrebljavaju navedene ranije žigove u Čileu, ne dokazuje to da tužitelj nije postupao u zloj vjeri u trenutku podnošenja navedene prijave, s obzirom na to da ta okolnost „ulazi u subjektivnu sferu podnositeljâ zahtjeva [za proglašavanje žiga ništavim]“ (t. 43. pobijane odluke).

               20

               Kao šesto, žalbeno vijeće je smatralo da ne samo da je podnošenje prijave za registraciju figurativnog žiga – koji je istovjetan ranijim figurativnim žigovima podnositeljâ zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim, za označavanje usluga koje su istovjetne onima koje su obuhvaćene tim žigom i proizvoda koji su nužni za pružanje tih usluga – lišeno bilo kakve poslovne logike, već isto tako može potvrditi namjeru prisvajanja prava povezanih s tim ranijim žigovima (t. 45. pobijane odluke).

         Zahtjevi stranaka

               21

               Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        poništi pobijanu odluku i, slijedom toga, potvrdi odluku Odjela za poništaje;

                        —

                        naloži OHIM‑u i podnositeljima zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim snošenje troškova.

               22

               OHIM od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        odbije tužbu;

                        —

                        naloži tužitelju snošenje troškova.

         Pravo

               23

               U prilog osnovanosti svoje tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga od kojih se prvi temelji na povredi članka 76. Uredbe br. 207/2009, a drugi na povredi članka 52. stavka 1. točke (b) iste uredbe.

         Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 76. Uredbe br. 207/2009

               24

               Tužitelj tvrdi da je žalbeno vijeće povrijedilo članak 76. Uredbe br. 207/2009, s obzirom na to da je uzelo u obzir dokaze koje su podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim prvi put podnijeli pred njega, u predmetnom slučaju izvatke iz internetskog mjesta i internetske stranice navedene u točki 15. ove presude u potporu novom žalbenom razlogu, koji se i sam temelji na novim činjenicama.

               25

               Predmetne nove činjenice su sljedeće:

                        —

                        činjenica, koja proizlazi iz izvatka s internetskog mjesta www.consultafranquicias.com, da se tužitelj „uvjerio u uspjeh hot‑dogova na američkom kontinentu“ i da je imao za „cilj osvojiti Europu“ (t. 35. pobijane odluke);

                        —

                        činjenica da izvadak iz internetske stranice es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html „svjedoči o [tužiteljevu] priznanju prethodnog postojanja [latinskoameričkih žigova] Doggis“ i da se potonji oglašava tvrdeći da „je Doggis franšiza hot‑dogova koja uživa veliki ugled na međunarodnoj razini“, da „je [njegov] lanac sad pokrenut i u Španjolskoj i [da] je njegov cilj postati prvi lanac hot‑dogova na europskoj razini“ (t. 36. pobijane odluke);

                        —

                        činjenica da je lik u obliku hot‑doga prikazan u nastavku, koji se pojavljuje na izvatku iz internetske stranice es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html, sličan ranijim čileanskim žigovima br. 728038 i 724717 (t. 37. pobijane odluke):

               26

               OHIM u biti odgovara da mu članak 76. stavak 2. Uredbe br. 207/2009 omogućuje da vodi računa o činjenicama i dokazima na koje su se stranke nepravodobno pozvale ili koje su one nepravodobno podnijele i da mu daje široku diskrecijsku ovlast s tim u vezi.

               27

               U skladu s člankom 76. Uredbe br. 207/2009:
               „1.   U postupcima koji se pred njim vode, [OHIM] po službenoj dužnosti ispituje činjenice; međutim, u postupcima koji se odnose na relativne razloge za odbijanje registracije, Ured to ispitivanje ograničava na činjenice, dokaze i argumente te zahtjeve što su ih podnijele stranke.
               2.   [OHIM] ne mora uzeti u obzir činjenice ili dokaze koje predmetne stranke nisu pravodobno podnijele.“

               28

               U skladu s ustaljenom sudskom praksom iz članka 76. stavka 2. Uredbe br. 207/2009 proizlazi kao opće pravilo, ukoliko nije drugačije određeno, da stranke mogu podnositi činjenice i dokaze i nakon isteka rokova za njihovo podnošenje predviđenih Uredbom br. 207/2009 i da OHIM‑u ničim nije zabranjeno da uzima u obzir činjenice i dokaze dostavljene nakon proteka roka, odnosno izvan roka koji je odredio Odjel za poništaje i, ovisno o slučaju, prvi put pred žalbenim vijećem (vidjeti u tom smislu presude od 13. ožujka 2007., OHIM/Kaul, C‑29/05 P, Zb., EU:C:2007:162, t. 42. i od 18. srpnja 2013., New Yorker SHK Jeans/OHIM, C‑621/11 P, Zb., EU:C:2013:484, t. 22.).

               29

               Navodeći da u takvom slučaju „može“ odlučiti ne uzeti u obzir navedene dokaze, članak 76. stavak 2. Uredbe br. 207/2009 dodjeljuje OHIM‑u široku diskrecijsku ovlast da odluči, temeljeći svoju odluku na toj odredbi, hoće li uzeti takve dokaze u obzir ili ne (presude OHIM/Kaul, t. 28. supra, EU:C:2007:162, t. 43. i 68. i New Yorker SHK Jeans/OHIM, t. 28. supra, EU:C:2013:484, t. 23.).

               30

               Osim toga, kad je riječ o OHIM‑ovoj diskrecijskoj ovlasti radi eventualnog uzimanja u obzir nepravodobno podnesenih dokaza, takvo OHIM‑ovo uzimanje u obzir kad odlučuje u postupku za proglašavanje žiga ništavim osobito može biti opravdano kad on smatra da, s jedne strane, nepravodobno podneseni dokazi mogu na prvi pogled biti stvarno značajni za ishod zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim koji je mu je podnesen i da se, s druge strane, stadij postupka u kojem su dokazi podneseni i okolnosti pod kojima su podneseni ne protive njihovu uzimanju u obzir (vidjeti, per analogiam, presude OHIM/Kaul, t. 28. supra, EU:C:2007:162, t. 44. i New Yorker SHK Jeans/OHIM, t. 28. supra, EU:C:2013:484, t. 33.).

               31

               U predmetnom slučaju najprije valja ustvrditi da iz obrazloženja pobijane odluke proizlazi da je žalbeno vijeće učinkovito upotrijebilo široku direkcijsku ovlast koju ima na temelju članka 76. stavka 2. Uredbe br. 2007/2009 kako bi obrazloženo i pritom vodeći pravilno računa o svim relevantnim okolnostima odlučilo pri donošenju odluke uzeti u obzir dva dodatna dokaza koji su prvi put podneseni pred njime.

               32

               Tako je žalbeno vijeće, nakon što je u točki 20. pobijane odluke opisalo predmetne dokaze, odnosno izvadak iz internetskog mjesta www.consultafranquicias.com i izvadak iz internetske stranice es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html, u točki 21. te odluke navelo sljedeće:
               „Dokazi koje su podnositelji zahtjeva [za proglašavanje žiga ništavim] podnijeli pred žalbenim vijećem obuhvaćaju dokumente koji samo potvrđuju i dopunjuju sadržaj internetske stranice [www.doogis.es] koja je već navedena u prilog tvrdnji prema kojoj je [tužitelj] znao da postoje žigovi i djelatnosti podnositeljâ zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim u sektoru brze hrane. Stoga te dokumente valja uzeti u obzir u skladu s člankom 76. stavkom 2. [Uredbe br. 207/2009].“

               33

               Nadalje, valja smatrati da se žalbeno vijeće na primjeren način koristilo diskrecijskom ovlasti koju ima na temelju članka 76. stavka 2. Uredbe br. 207/2009 kad je prihvatilo uzeti u obzir dva predmetna dokaza.

               34

               S tim u vezi, kao prvo, valja istaknuti da, kao što su to pravilno naveli žalbeno vijeće i OHIM, dva osporavana izvatka samo potvrđuju i dopunjuju dokaze koje su podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim već prvotno podnijeli pred Odjelom za poništaje, odnosno izvatke iz tužiteljeva internetskog mjesta www.doggis.es.

               35

               Kao drugo, valja ustvrditi da su navodno nove činjenice koje navodi tužitelj (točka 25. ove presude) već bile navedene u rubrici „Poduzeće“ njegova vlastita internetskog mjesta www.doggis.es, od čega su jedan izvadak podnijeli podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim pred Odjelom za poništaje. Naime, potonji izvadak prenosi ideje koje su jednake onima navedenima u dvama osporavanim izvacima, pri čemu se u njemu osobito navodi sljedeće:

                        —

                        „[Tužitelj] dovodi Doggis u Španjolsku 2010. kako bi započeo svoje širenje na svjetskoj razini putem sustava franšiza“;

                        —

                        „Hot‑dog […] je proizvod koji je vrlo uspješan u mnogim zemljama diljem svijeta kao što su SAD, Čile, Brazil, Kolumbija, Njemačka itd.“;

                        —

                        „Mi smo prva franšiza hot‑dogova u Španjolskoj i našim primateljima franšize nudimo mogućnost rada pod našim okriljem, oslanjajući se na naše iskustvo, poznavanje sektora i stalnu podršku, kojima će pristup imati primatelji franšize koji nas odaberu za pokretanje vlastite franšize hot‑dogova“.

               36

               Valja dodati da se lik u obliku hot‑doga koji se nalazi na izvatku iz internetske stranice es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html već pojavljivao na određenim izvacima iz internetskog mjesta www.doggis.es koje su podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim podnijeli pred Odjelom za poništaje.

               37

               Kao treće, valja istaknuti da, suprotno onomu što navodi tužitelj, podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim nisu pred žalbenim vijećem naveli dva osporavana izvatka i u njima sadržane činjenice u prilog nijednom novom žalbenom razlogu. Naime, kao što to pravilno ističu žalbeno vijeće i OHIM, jedina namjena tih izvadaka bila je potvrditi jednu od glavnih teza podnositeljâ zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim, koju su oni zastupali pred Odjelom za poništaje, odnosno onu prema kojoj je tužitelj znao da postoje njihovi žigovi i njihove gospodarske djelatnosti kad je zahtijevao registraciju osporavanog žiga (vidjeti točku 4. posljednji odjeljak odluke Odjela za poništaje od 18. srpnja 2013.).

               38

               Kao četvrto, u skladu s onim što je navedeno u točki 37. ove presude, valja ustvrditi da je cilj nepravodobnog podnošenja dvaju osporavanih izvadaka od strane podnositeljâ zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim, bio odgovoriti na ocjenu Odjela za poništaje prema kojoj oni nisu u dovoljnoj mjeri dokazali da je tužitelj već znao da postoje njihovi raniji žigovi (vidjeti točke 16. i 17. odluke Odjela za poništaje od 18. srpnja 2013.).

               39

               Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da su dokazi koje su podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim prvi put podnijeli pred žalbenim vijećem bili stvarno relevantni za rješenje spora. Osim toga, te dodatne dokaze su potonji priložili u trenutku podnošenja podneska u kojem izlažu svoje žalbene razloge, čime su žalbenom vijeću omogućili da objektivno i obrazloženo izvrši svoju diskrecijsku ovlast glede uzimanja u obzir navedenih elemenata. Konačno, s obzirom na ono što je ustvrđeno u točki 38. ove presude, ne može se smatrati da su podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim zloupotrijebili određene im rokove jasno pokazujući nemar.

               40

               Stoga prvi tužbeni razlog treba odbiti kao neosnovan.

         Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 52. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009

               41

               Tužitelj tvrdi da je žalbeno vijeće povrijedilo članak 52. stavak 1. točku (b) Uredbe br. 2007/2009 time što je zaključilo da je on postupao u zloj vjeri prilikom podnošenja svoje prijave za registraciju osporavanog žiga.

               42

               OHIM osporava tužiteljeve argumente i zahtijeva odbijanje drugog tužbenog razloga kao neosnovanog.

               43

               Najprije treba podsjetiti da se sustav registracije žiga Zajednice temelji na načelu „prava prvenstva“ koje je propisano člankom 8. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009. U skladu s tim načelom žig je moguće registrirati kao žig Zajednice samo ukoliko to ne sprečava raniji žig, bilo da je riječ o žigu Zajednice, žigu registriranom u kojoj od država članica ili u Uredu za intelektualno vlasništvo Beneluksa, o žigu registriranom u skladu s međunarodnim sporazumima s učinkom u državi članici ili o žigu registriranom u skladu s međunarodnim sporazumima s učinkom u Europskoj uniji. S druge strane, ne dovodeći u pitanje moguću primjenu članka 8. stavka 4. Uredbe 207/2009, sama uporaba neregistriranog znaka od strane trećih osoba nije prepreka za registraciju istog ili sličnog žiga kao žiga Zajednice za istovjetne ili slične proizvode ili usluge (presuda od 11. srpnja 2013., SA.PAR./OHIM – Salini Costruttori (GRUPPO SALINI), T‑321/10, Zb., EU:T:2013:372, t. 17.). Isto u načelo vrijedi i glede upotrebe žiga registriranog izvan Unije od strane treće osobe (presuda od 21. ožujka 2012., Feng Shen Technology/OHIM – Majtczak (FS), T‑227/09, Zb., EU:T:2012:138, t. 31.).

               44

               Primjena ovog načela posebno je utanačena člankom 52. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 207/2009, prema kojoj se žig Zajednice proglašava ništavim na zahtjev podnesen OHIM‑u ili na temelju protutužbe podnesene u postupku zbog povrede kad je podnositelj prijave postupao u zloj vjeri prilikom podnošenja prijave žiga. Kad se podnositelj zahtjeva za proglašenje žiga ništavim poziva na taj razlog, on mora dokazati okolnosti koje dovode do zaključka da je nositelj žiga Zajednice postupao u zloj vjeri prilikom podnošenja prijave za registraciju tog žiga (presuda GRUPPO SALINI, t. 43. supra, EU:T:2013:372, t. 18.).

               45

               Pojam „zle vjere“ iz članka 52. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 nije ni na koji način definiran, ograničen pa čak ni opisan u zakonodavstvu Unije (presuda od 26. veljače 2015., Pangyrus/OHIM – RSVP Design (COLOURBLIND), T‑257/11, EU:T:2015:115, t. 64.).

               46

               Međutim, kao što je to žalbeno vijeće istaknulo u točki 27. pobijane odluke, Sud je u svojoj presudi od 11. lipnja 2009., Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (C‑529/07, Zb., EU:C:2009:361, t. 53.), pružio više razjašnjenja o načinu na koji valja tumačiti i primjenjivati taj pojam u kontekstu propisa o žigu Zajednice. On je tako istaknuo da zlu vjeru podnositelja prijave valja sveobuhvatno ocijeniti, vodeći računa o svim relevantnim čimbenicima predmetnog slučaja koji su postojali u trenutku podnošenja prijave za registraciju znaka kao žiga Zajednice, a osobito o:

                        —

                        činjenici da podnositelj prijave zna ili mora znati da treća osoba barem u državi članici upotrebljava istovjetan ili sličan znak za istovjetan ili sličan proizvod ili uslugu, što dovodi do zablude u vezi sa znakom za koji je zatražena registracija;

                        —

                        namjeri podnositelja prijave da spriječi tu treću osobu da nastavi rabiti takav znak;

                        —

                        stupnju pravne zaštite koji ima znak treće osobe i znak za koji je zatražena registracija.

               47

               Međutim, kao što je to žalbeno vijeće pravilno istaknulo u točki 30. pobijane odluke, čimbenici navedeni u točki 46. ove presude samo su ilustrativni primjeri izdvojeni iz niza elemenata koji mogu biti uzeti u obzir pri odlučivanju o eventualnom postojanju zle vjere podnositelja prijave u trenutku podnošenja prijave za registraciju žiga (presude od 14. veljače 2012., Peeters Landbouwmachines/OHIM – Fors MW (BIGAB), T‑33/11, Zb., EU:T:2012:77, t. 20. i GRUPPO SALINI, t. 43. supra, EU:T:2013:372, t. 22.).

               48

               Stoga valja smatrati da se u okviru sveobuhvatnog ispitivanja na temelju članka 52. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 također može voditi računa o podrijetlu riječi ili pokrate koja predstavlja osporavani žig i njegovoj ranijoj uporabi kao žiga u gospodarskom prometu, poslovnoj logici čiji je dio podnošenje prijave za registraciju žiga Zajednice koji čini ta riječ ili ta pokrata kao i vremenskom redoslijedu događaja koji su bili značajni za podnošenje navedene prijave (vidjeti u tom smislu presude GRUPPO SALINI, t. 43. supra, EU:T:2013:372, t. 23.; od 8. svibnja 2014., Simca Europe/OHIM – PSA Peugeot Citroën (Simca), T‑327/12, Zb., EU:T:2014:240, t. 39. i COLOURBLIND, t. 45. supra, EU:T:2015:115, t. 68.).

               49

               Nadzor nad zakonitošću pobijane odluke s obzirom na činjenicu da je žalbeno vijeće zaključilo da postoji tužiteljeva zla vjeru u trenutku podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga valja provesti s obzirom na prethodna razmatranja.

               50

               Kako bi došlo do tog zaključka, žalbeno vijeće je, prvo, ustvrdilo da je tužitelj u trenutku podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga znao da postoje raniji čileanski figurativni žigovi DoggiS koji su zaštićeni registracijama br. 683048, 857568 i 801904 (t. 32. pobijane odluke). Ono je to ustvrdilo na temelju izvadaka iz internetskog mjesta i internetske stranice koje su podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim podnijeli pred Odjelom za poništaje kao i prvi put pred njim (t. 33. do 37. pobijane odluke).

               51

               S tim u vezi, kao prvo, valja odbaciti tužiteljevu tvrdnju prema kojoj činjenice i dokazi, koji su podneseni Odjelu za poništaje i koji su, prema njegovu mišljenju, bili jedini koje je žalbeno vijeće moglo zakonito uzeti u obzir, ne dopuštaju takav zaključak. Isto tako valja odbiti njegovu tvrdnju prema kojoj, s obzirom na navodnu povredu članka 76. Uredbe br. 207/2009, treba poništiti točke 35. do 37. pobijane odluke.

               52

               Naime, kao što je to utvrđeno u okviru ispitivanja prvog tužbenog razloga u točkama 24. do 40. ove presude, žalbeno vijeće je sasvim utemeljeno vodilo računa o izvacima iz internetskog mjesta i internetske stranice koji su navedeni u točki 15. ove presude, a koje su podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim prvi put podnijeli pred njim.

               53

               Kao drugo, valja ustvrditi da iz raznih dokaza koje su podnijeli podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim u dovoljnoj mjeri proizlazi da je tužitelj prilikom podnošenja svoje prijave za registraciju osporavanog žiga znao da postoje raniji čileanski figurativni žigovi DoggiS.

               54

               S tim u vezi uvodno valja smatrati da je žalbeno vijeće u točki 34. pobijane odluke pravilno istaknulo da iz izvatka iz internetskog mjesta www.doggis.es (vidi točku 35. ove presude), u kojem je tužitelj opisao poduzeće pod imenom Doggis España, proizlazi da Doggis nije brend koji je izvorno stvoren u Španjolskoj („[tužitelj] dovodi Doggis u Španjolsku 2010. “), već strani subjekt koji je navodno osnovan u toj zemlji s ciljem širenja na svjetskoj razini. Ono je isto tako pravilno istaknulo da je u tom izvatku to poduzeće predstavljeno kao prva franšiza Doggis hot‑dogova u Španjolskoj i da je u njemu spomenut velik uspjeh hot‑doga „u brojnim zemljama svijeta kao što su SAD, Čile, Brazil, Kolumbija, Njemačka itd.“.

               55

               Istina je da, kao što je to pravilno istaknuo tužitelj, prethodne informacije nisu navedene u rubrici „Franšize“ internetskog mjesta www.doggis.es, kao što je to navedeno u točki 34. pobijane odluke, nego u rubrici „Poduzeće“ te stranice. Međutim, jasno je da je riječ tek o pukoj pogrešci u pisanju koja ni na koji način ne može dovesti u pitanje osnovanost utvrđenjâ žalbenog vijeća.

               56

               Nadalje, žalbeno vijeće je u točki 35. pobijane odluke isto tako pravilno istaknulo da izvadak iz internetskog mjesta www.consultafranquicias.com, u kojem je franšiza Doggis predstavljena kao „lanac koji se bavi brzom hranom i čiji je osnovni proizvod hot‑dog“, dokazuje da je, s jedne strane, „franšizu Doggis“ u Španjolsku doveo tužitelj 2010. nakon što se uvjerio u uspjeh hot‑dogova na američkom kontinentu i s ciljem započinjanja širenja po Europi i, s druge strane, „[da] se [pokazalo] da su drugi modeli franšiza restorana brze hrane koji su došli iz Amerike [postali] vrlo uspješni u čitavom svijetu“. Valja dodati da se i sam navedeni izvadak izričito poziva na uspjeh hot‑doga u Čileu i Brazilu.

               57

               Konačno, žalbeno vijeće je u točki 36. pobijane odluke isto tako pravilno ustvrdilo da izvadak iz internetske stranice es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html navodi da „[je] Doggis hot‑dog franšiza koja ima veliki ugled na međunarodnoj razini“, da „je [tužiteljev] lanac upravo otvoren u Španjolskoj i [da] [je] njegov cilj postati prvi lanac hot‑dogova u Europi“.

               58

               Kao što to pravilno ističe OHIM, iz različitih izvadaka navedenih u točkama 54., 56. i 57. ove presude proizlazi da je tužitelj, prije nego što je u Španjolskoj pokrenuo lanac franšiza u sektoru restorana brze hrane koji prodaju hot‑dogove pod imenom Doggis, napravio studiju tog sektora na međunarodnoj razini i zaključio da taj proizvod ima veliki uspjeh na američkom kontinentu i to osobito u Čileu i u Brazilu, konkretno zemljama u kojima su podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim već dugi niz godina pod istim imenom razvijali mrežu franšiza u istom sektoru. Stoga je tužitelj prilikom podnošenja svoje prijave za registraciju osporavanog žiga nužno znao da postoji ne samo mreža franšiza podnositeljâ zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim, nego isto tako i raniji čileanski figurativni žigovi DoggiS tih podnositelja.

               59

               Taj zaključak je još i očitiji zbog toga što su, kao što je to pravilno ustvrdilo žalbeno vijeće u točki 37. pobijane odluke, raniji čileanski figurativni žigovi DoggiS, crvenih slova i žute podloge, istovjetni ili barem gotovo istovjetni znaku prikazanom u nastavku koji je tužitelj upotrijebio na svojemu internetskog mjestu www.doggis.es i u svojim oglašavanjima na internetskim mjestima posvećenima franšizama:

               60

               Ta istovjetnost ili gotovo istovjetnost koja supostoji uz gotovu istovjetnost između navedenih ranijih žigova i osporavanog žiga (vidjeti točke 76. do 78. ove presude), očito ne može biti rezultat slučajnosti.

               61

               Taj zaključak ne može biti doveden u pitanje tužiteljevom tvrdnjom prema kojoj je upotreba crvene i žute boje posve uobičajena za označavanje objekata brze hrane i osobito američkih objekata u kojima se prodaju hot‑dogovi, pri čemu te boje podsjećaju na boje kečap i senf umaka. S jedne strane, naime, valja istaknuti da u predmetnom slučaju upotrebljene boje nisu samo istovjetne, već su k tomu i raspoređene na isti način, pri čemu je crvena upotrijebljena za slova, a žuta za podlogu. S druge strane, iako je moguće da je upotreba tih boja uobičajena u sektoru brze hrane, činjenica je da su u vezi s hot‑dogovima svakako bili mogući drugačiji izbori boja, osobito, kao što to navodi OHIM, smeđa, koja podsjeća na hrenovku i kruh u koji je umetnuta.

               62

               U istom smislu valja smatrati da je žalbeno vijeće u točki 37. pobijane odluke pravilno istaknulo da je stupanj sličnosti između lika u obliku hot‑doga, koji se nalazi na izvatku iz internetske stranice es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html kao i na izvacima iz internetskog mjesta www.doggis.es (vidjeti točke 25. i 36. ove presude), i ranijih čileanskih žigova br. 728038 i 724717 (vidjeti točku 8. ove presude) visok.

               63

               Ni sam taj visoki stupanj sličnosti između dva gore navedena lika ne može biti rezultat slučajnosti. Točno je da je, kao što to ističe tužitelj, u brojnim objektima brze hrane uobičajeno „personificirati“ proizvod. Ipak, činjenica je da u predmetnom slučaju ti likovi imaju isto držanje, isti raspored boja, isti veseli izraz i dodatke kao što su bejzbolska kapa, bijele rukavice i sportske cipele. Što se tiče dokumenata koje je tužitelj naveo kako bi dokazao nepostojanje originalnosti te vrste likova u sektoru restorana brze hrane koji prodaju hot‑dogove, dovoljno je istaknuti da su oni prvi put bili podneseni pred Općim sudom i da ih stoga u skladu s ustaljenom sudskom praksom valja odbaciti kao nedopuštene (vidjeti presudu od 27. lipnja 2013., MOL/OHIM – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (MOL Blue Card), T‑367/12, EU:T:2013:336,t. 22. i navedenu sudsku praksu).

               64

               Kao treće, valja ustvrditi da nijedan od tužiteljevih argumenata ne može dovesti u pitanje zaključak žalbenog vijeća, prema kojem je potonji u trenutku podnošenja svoje prijave za registraciju osporavanog žiga znao za postojanje ranijih čileanskih figurativnih žigova DoggiS koji su zaštićeni registracijama br. 683048, 857568 i 801904.

               65

               Stoga se najprije ne može prihvatiti tužiteljev argument koji se temelji na izvatku iz internetskog mjesta www.doggis.es naveden u prvoj alineji točke 35. ove presude, prema kojem „[ako] je cilj bio započeti širenje na svjetskoj razini, nije razumljivo da su poduzeće i žig već postojali i da su [bili] uvezeni s američkog kontinenta u Španjolsku“.

               66

               Naime, s jedne strane, iz navedenog izvatka jasno proizlazi da su poduzeće i žig doggis već postojali (vidjeti točku 54. ove presude) i da se tužitelj predstavljao kao odgovorna osoba za njihovo ulaženje na španjolsko tržište. S druge strane, činjenica da su to poduzeće i taj žig postojali prije njihova „uvoza“ u Španjolsku ni na koji način nije nepomirljiva s ciljem započinjanja „širenja“ na svjetskoj razini. Konkretnije, kao što to pravilno ističe OHIM, s obzirom na povijesne i kulturne veze koje postoje između Latinske Amerike i Španjolske potpuno je razumljivo da nositelj latinskoameričkog žiga uzme španjolski žig kao polazišnu točku za njegovo širenje na europski kontinent. Osim toga, to potvrđuju i navodi sadržani u izvatku iz internetskog mjesta www.consultafranquicias.com (vidjeti točku 56. ove presude) kao i u izvatku iz internetske stranice es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html (vidjeti točku 57. ove presude).

               67

               Stoga nije moguće prihvatiti ni tužiteljev argument prema kojem navođenje američkih poduzeća brze hrane koja su vrlo uspješna na svjetskoj razini u točki 35. pobijane odluke valja razumijeti kao upućivanje na „iznimno poznate sjevernoameričke žigove iz Sjedinjenih Američkih Država kao što su Burger King, McDonald’s, pizza Hut, itd.“ i prema kojem nijedan španjolski potrošač neće pomisliti na čileansko poduzeće brze hrane.

               68

               Naime, s jedne strane, u izvatku iz internetskog mjesta www.consultafranquicias.com, iz kojeg je predmetni navod, ništa ne navodi na zaključak da se on odnosi samo na sjeverno američko tržište. Naprotiv, valja ustvrditi da navedeni izvadak izričito spominje ne samo općenito „američki kontinent“, već također i južnoameričke zemlje kao Čile, Brazil i Kolumbiju. S druge strane, ne može se a priori isključiti da također postoje južnoamerički brendovi koji su uspješni na tržištu restorana brze hrane i da španjolska javnost, koja osobito uključuje potrošače koji imaju veze s južnoameričkim zemljama, također pomisli na njih.

               69

               Nije uvjerljiv tužiteljev navod prema kojem je spominjanje Čilea i Brazila uz Sjedinjene Američke Države u izvacima iz internetskih mjestâ www.consultafranquicias.com i www.doggis.es objašnjeno činjenicom da je riječ o zemljama s najvećim gospodarskim rastom i, stoga „vezom uspostavljenom s potencijalom njihovih gospodarstava u zakonitom oglašavačkom cilju potpore sustava franšiza koji bi se trebao uspostaviti u Španjolskoj“. Naime, s jedne strane, iznenađujuće je da tužitelj u tim izvacima spominje Čile i Brazil, koji su upravo dvije zemlje u kojima su podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim registrirali žig doggis, a ne spominje druge južnoameričke zemlje kao što su Argentina ili Meksiko, iako njih u svojim pisanim podnescima navodi kao zemlje s velikim gospodarskim rastom na američkom kontinentu. S druge strane, u svakom slučaju činjenica da je tužitelj naveo Čile kao primjer zemlje u kojoj je hot‑dog uspješan podrazumijeva da je on već ispitao tržište tog proizvoda u toj zemlji i da ne može zanemariti glavne žigove koji su tamo prisutni, među kojima je i žig doggis.

               70

               Nadalje, tužitelj ne može uspješno pozivati na argument da nikada nije postojao ugovorni ni izvanugovorni odnos između njega i podnositeljâ zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim.

               71

               Naime, iako postojanje takve veze može biti dostatno za dokaz da je tužitelj već znao da postoje predmetni raniji žigovi, suprotno tomu, nepostojanje te veze ne podrazumijeva da on to nije znao.

               72

               Konačno, kad je riječ o tužiteljevim navodima prema kojima on nikada nije bio u Čileu i nikada nije namjeravao proširiti svoj žig i svoj gospodarski model u Južnoj Americi, dovoljno je ustvrditi da su oni potpuno subjektivni i da nisu dovoljni za pobijanje objektivnih elemenata koje je žalbeno vijeće uzelo u obzir kako bi došlo do svojega zaključka.

               73

               Drugo, iz pobijane odluke proizlazi da se žalbeno vijeće nije ograničilo na uzimanje u obzir toga da je tužitelj već znao za ranije čileanske žigove, već je isto tako ustvrdilo njegovu zlu vjeru oslanjajući se na određene objektivne čimbenike koji mogu pojasniti njegove namjere, odnosno prirodu žiga za koji je zatražena registracija (t. 38. do 41. pobijane odluke), stupanj poznatosti predmetnih žigova (t. 42. pobijane odluke) i poslovnu logiku čiji je dio podnošenje prijave za registraciju osporavanog žiga (t. 45. pobijane odluke).

               74

               S tim u vezi valja podsjetiti da takvo znanje podnositelja prijave za registraciju žiga samo po sebi nije dovoljan dokaz postojanja njegove zle vjere. Također valja uzeti u obzir njegovu namjeru u trenutku podnošenja prijave za registraciju (presuda Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, t. 46., supra, EU:C:2009:361, t. 40. i 41.). Iako je navedena namjera po svojoj prirodi subjektivan element, ona ipak treba biti utvrđena s obzirom na objektivne okolnosti predmetnog slučaja (presuda Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, t. 46. supra, EU:C:2009:361, t. 42.).

               75

               Kao prvo, kad je riječ o prirodi žiga za koji je zatražena registracija, uvodno valja istaknuti da taj čimbenik može biti relevantan za ocjenu postojanja ponašanja u zloj vjeri (vidjeti u tom smislu presudu Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, t. 46. supra, EU:C:2009:361, t. 50.).

               76

               Nadalje, valja smatrati da je žalbeno vijeće u točki 39. pobijane odluke valjano ustvrdilo da su osporavani žig i raniji čileanski figurativni žigovi DoggiS registrirani pod brojevima 683048, 857568 i 801904 istovjetni. U najmanju su ruku gotovo istovjetni.

               77

               S tim u vezi, s jedne strane, valja ustvrditi da se osporavani žig i predmetni raniji čileanski žigovi sastoje od istog verbalnog elementa „doggis“. Ne može se prihvatiti tužiteljev argument prema kojem taj verbalni element nije originalan. Naime, dokumenti koji su navedenu u prilogu tužbi, na kojima on temelji taj argument, prvi su put podneseni pred Općim sudom i stoga ih valja odbaciti kao nedopuštene (vidjeti točku 63. ove presude). Osim toga, čak i da je pojam „doggis“ povezan s hot‑dogovima, činjenica je da, kao što će to biti podrobnije objašnjeno u točki 78. ove presude, način na koji je taj pojam prikazan na predmetnim ranijim čileanskim žigovima predstavlja niz posebnosti koje se na istovjetan način ponavljaju u osporavanom žigu.

               78

               S druge strane, valja istaknuti te vizualne istovjetnosti između predmetnih ranijih čileanskih žigova i osporavanog žiga:

                        —

                        pojam „doggis“ je crvene boje;

                        —

                        pojam „doggis“ je napisan u posebnom pismu okruglog oblika;

                        —

                        početno slovo „d“ i posljednje slovo „s“ napisani su velikim tiskanim slovima, dok su slova koja se nalaze između njih napisana malim tiskanim slovima;

                        —

                        slova „d“ i „s“ su deblja od slova koja se nalaze između njih;

                        —

                        slova „o“, „g“ i „g“ imaju jednaku izbočinu na vrhu.

               79

               Jedina vizualna razlika koja postoji između osporavanog žiga i predmetnih ranijih čileanskih žigova je ta što potonji imaju žutu podlogu, što nije dostatno da se isključi da ti žigovi ostavljaju isti cjelokupni dojam.

               80

               Onomu što je utvrđeno u točkama 77. i 78. ove presude valja dodati činjenicu, koja među strankama nije sporna, da osporavani žig označava iste usluge kao i predmetni raniji čileanski žigovi i proizvodi koji su nužni za davanje usluga pružanja hrane i pića na koje se odnose ti žigovi.

               81

               Kao što je to žalbeno vijeće pravilno istaknulo u točki 41. pobijane odluke, takav stupanj sličnosti između navedenih žigova i gospodarskih sektora koje oni obuhvaćaju očito ne može biti rezultat slučajnosti.

               82

               S obzirom na taj iznimno visok stupanj sličnosti između predmetnih žigova, nije uvjerljiv tužiteljev argument prema kojem su se i on i podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim inspirirali istim sjevernoameričkim modelima pri oblikovanju svojih žigova.

               83

               Kao drugo, kad je riječ o stupnju poznatosti predmetnih žigova, valja podsjetiti da se za potrebe ocjene postojanja zle vjere podnositelja prijave za registraciju žiga može uzeti u obzir stupanj poznatosti znaka u trenutku podnošenja prijave za njegovu registraciju, s obzirom na to da bi takav stupanj poznatosti upravo mogao opravdati interes podnositelja prijave da osigura veću sudsku zaštitu svojega znaka (presuda Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, t. 46. supra, EU:C:2009:361, t. 51. i 52.).

               84

               U predmetnom slučaju valja istaknuti da iz spisa ne proizlazi da je u trenutku podnošenja prijave za registraciju osporavani žig već bio upotrebljavan, dok iz dokumenata koje su podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim podnijeli u prilog svojemu zahtjevu za proglašavanje žiga ništavim jasno proizlazi da su se njihovi žigovi doggis već više godina upotrebljavali u Čileu i da su tamo posljednjih godina doživjeli veliki uspjeh, što ih je učinilo poznatijima predmetnoj javnosti. Osim što su vlasnici brojnih objekata brze hrane pod imenom Doggis u toj zemlji, podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim prisutni su i u Brazilu od 2009.

               85

               Ne može se prihvatiti tužiteljev argument prema kojem je čileanski žig br. 683048 registriran tek nedavno, odnosno u siječnju 2004. Naime, kao što to pravilno ističe OHIM, iako dugotrajna upotreba žiga može biti čimbenik koji valja uzeti u obzir prilikom ocjene njegove poznatosti, potonja ipak isključivo ne ovisi o tom čimbeniku. U sektoru kao što je onaj brze hrane žig može steći poznatost u kratkom razdoblju zbog drugih čimbenika kao što su reklamne kampanje ili broj prodajnih mjesta. Valja dodati da sam tužitelj na internetskoj stranici es.negocius.com/franquicia‑doggis_fv1793.html predstavlja Doggis kao „franšizu hot‑doga koja ima velik ugled na međunarodnoj razini“.

               86

               Osim toga, suprotno onomu što tvrdi tužitelj, tvrdnju prema kojoj je žig doggis u određenoj mjeri poznat ne pobija činjenica da podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim nisu nositelji nijednog prava koja proizlaze iz žiga u Španjolskoj ni na međunarodnoj razini. Naime, s jedne strane, valja podsjetiti da su potonji nositelji više žigova doggis u različitim zemljama Latinske Amerike (vidjeti točke 8. i 9. ove presude). S druge strane, odluka zaštite žiga registracijom isključivo je stvar poslovne strategije njegova nositelja i nepostojanje registracije ne mora nužno značiti da taj žig ne postoji ili da nije poznat na tržištu.

               87

               Tužitelj isto tako ne može utemeljeno tvrditi da činjenica da podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim nisu vlasnici imena domene www.doggis.com dokazuje da oni imaju tek slabu volju za širenje na međunarodnoj razini. Naime, s jedne strane, izbor registracije imena domene isključivo je stvar poslovne strategije podnositeljâ zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim. S druge strane, valja ustvrditi da su potonji imali jasnu namjeru širenja svojih djelatnosti na europsko tržište nakon što postanu značajnije prisutni u Južnoj Americi, s obzirom na to da su upravo kad je Inversiones Ged želio registrirati žig doggis u Španjolskoj otkrili da postoji osporavani žig.

               88

               Kao treće, kao što je to pravilno istaknuto u točki 45. pobijane odluke, valja smatrati da je činjenica, da je tužitelj zahtijevao registraciju figurativnog žiga koji je gotovo istovjetan određenim ranijim figurativnim žigovima podnositeljâ zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim, za označavanje istih usluga kao i potonji žigovi te proizvoda koji su nužni za pružanje tih usluga, lišena bilo kakve poslovne logike. Osim toga, valja ustvrditi da se tužitelj ne poziva ni na kakvu poslovnu logiku za opravdavanje te radnje, već u biti samo ističe, navodeći pritom brojne neutemeljene argumente, da u trenutku podnošenja svoje prijave za registraciju osporavanog žiga nije znao da postoje raniji žigovi podnositeljâ zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim.

               89

               Treće, s obzirom na prethodno navedeno, valja smatrati da je žalbeno vijeće u točkama 44. i 45. pobijane odluke pravilno zaključilo da je tužitelj bio u zloj vjeri prilikom podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga. Kao što je to žalbeno vijeće pravilno istaknulo u točki 45. pobijane odluke, tužitelj se prilikom zahtijevanja te registracije neosporno vodio namjerom prisvajanja prava povezanih sa žigovima podnositeljâ zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim. Ta je namjera osobito potvrđena načinom na koji tužitelj svoj lanac franšiza predstavlja javnosti. Naime, osim činjenice da su osporavani žig i raniji čileanski žigovi br. 683048, 857568 i 801904 gotovo istovjetni i obuhvaćaju iste vrste djelatnosti, osobito franšize u sektoru restorana brze hrane koji prodaju hot‑dogove, kao što to proizlazi iz dokumenata koje su podnositelji zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim podnijeli u postupku pred OHIM‑om (vidjeti točke 25. i 35. ove presude), tužitelj daje naslutiti da je njegov lanac franšiza vezan za strani lanac franšiza koji ima velik ugled na međunarodnoj razini i da svojim budućim primateljima franšize nudi svoje iskustvo, poznavanje sektora i stalnu podršku.

               90

               Gore navedeni zaključak ne može biti doveden u pitanje tužiteljevim navodom prema kojem prijava za registraciju osporavanog žiga predstavlja ozbiljan, dosljedan i zakonit gospodarski projekt lišen svakog špekulativnog interesa glede žiga doggis, te koji osobito posjeduje dugotrajno iskustvo u sektoru franšiza u Španjolskoj. Naime, tako navedeni elementi ni na koji način ne objašnjavaju gotovu istovjetnost predmetnih žigova te istovjetnost usluga na koje se oni odnose. Osim toga, valja ustvrditi da se iskustvo na koje se poziva tužitelj odnosi na financijski sektor, odnosno na područje koje se u potpunosti razlikuje od područja brze hrane.

               91

               Tužitelj se također oslanja na presudu suda Juzgado de lo Mercantil no 2 de Murcia (trgovački sud br. 2 u Murciji, Španjolska) od 10. svibnja 2015., donesenu u okviru redovnog postupka br. 263/2012, koju je on priložio dopisom podnesenim tajništvu Općeg suda 18. svibnja iste godine. Prema njegovu mišljenju, ta presuda predstavlja „novu činjenicu“ jer se njome odbija osobito zahtjev za proglašavanje žiga ništavim koji su njegovi podnositelji podnijeli protiv španjolskog žiga doggis br. 2914857. On ističe da je u navedenoj presudi utvrđeno da ne postoji nijedan činjenični element koji može dokazati da je on postupao u zloj vjeri prilikom podnošenja svoje prijave za registraciju tog španjolskog žiga.

               92

               Valja ustvrditi da ni ta presuda ne može dovesti u pitanje zaključak žalbenog vijeća naveden u točki 89. ove presude, a da pritom nije potrebno donijeti odluku o dopuštenosti tog novog dokaza koji OHIM osporava.

               93

               Naime, najprije iz navedene presude proizlazi da je taj sud, kad je riječ zahtjevu za proglašavanje žiga ništavim koji mu je podnesen, prvenstveno ispitao činjenično stanje na temelju niza dokaza koje su podnijele stranke predmetnog spora. Međutim, valja ustvrditi da to ispitivanje ne obuhvaća tumačenje prava žigova Unije i da tužitelj, osim toga, ni na koji način ne objašnjava kako bi o tome mogla biti riječ.

               94

               Nadalje, valja istaknuti da je u predmetnoj presudi navedeno da je protiv nje dopuštena žalba. Stoga se ne može isključiti da ona nije postala pravomoćna.

               95

               Napokon, u svakom slučaju valja podsjetiti da je sustav žigova Zajednice autonoman sustav s vlastitim nizom pravila i ciljeva te se primjenjuje neovisno o bilo kojem nacionalnom sustavu i da zakonitost odluka žalbenih vijeća OHIM‑a valja ocjenjivati samo na temelju Uredbe br. 207/2009, kako je tumači sud Unije (presuda od 17. srpnja 2008., L & D/OHIM, C‑488/06 P, Zb., EU:C:2008:420, t. 5.).

               96

               Iz toga proizlazi da valja odbiti drugi tužbeni razlog i, slijedom toga, tužbu u cijelosti.

         Troškovi

               97

               U skladu s člankom 134. stavkom 1. Poslovnika Općeg suda, svakoj stranci koja ne uspije u postupku nalaže se snošenje troškova, ako je postavljen takav zahtjev. Budući da tužitelj nije uspio u postupku, istome valja naložiti snošenje troškova sukladno OHIM‑ovu zahtjevu.

               Slijedom navedenoga,
               OPĆI SUD (šesto vijeće)
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Tužba se odbija.

                           2.

                           José‑Manuelu Davóu Lledóu nalaže se snošenje troškova.

                           Frimodt Nielsen

                           Dehousse

                           Collins

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 28. siječnja 2015.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: španjolski


Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 23. listopada 2012.#Guido Strack protiv Europska komisija.#Predmet F-44/05 RENV.


Presuda Suda (peto vijeće) od 20. svibnja 2010.#Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske.#Povreda obveze države članice - Direktiva 2003/88/EZ.#Predmet C-158/09.


Presuda Suda od 26. rujna 2000. # Rijksdienst voor Pensioenen protiv Robert Engelbrecht. # Zahtjev za prethodnu odluku: Arbeidshof Antwerpen - Belgija. # Socijalna sigurnost - Sloboda kretanja radnika. # Predmet C-262/97.