title: predmet C-326/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. travnja 2019. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) — EB protiv Presidenza del Consiglio dei Ministri i dr.

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. travnja 2019. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) — EB protiv Presidenza del Consiglio dei Ministri i dr.
      (predmet C-326/19)
      (2019/C 288/20)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: EB

         Tuženici: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca — MIUR, Università degli Studi Roma Tre

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se, iako ne postoji opća obveza država članica da predvide promjenu ugovorâ o radu na određeno vrijeme u ugovor na neodređeno vrijeme, članku 5. Okvirnog sporazuma iz Direktive Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP (1), naslovljenom „Mjere za sprečavanje zlouporaba”, i s obzirom na načelo ekvivalentnosti, to da se nacionalnim propisom poput onoga iz članka 29. stavka 2. točke (d) i članka 29. stavka 4. Zakonodavne uredbe br. 81 od 15. lipnja 2015. te članka 36. stavaka 2. i 5. Zakonodavne uredbe br. 165 od 30. ožujka 2001. sveučilišnim istraživačima zaposlenima s ugovorom na određeno vrijeme u trajanju od tri godine, koji se u skladu s člankom 24. stavkom III. točkom (a) Zakona br. 240 od 2010. može produljiti za dvije godine, onemogućuje naknadno zasnivanje odnosa na neodređeno vrijeme?

                  2.

                  Protivi li se, iako ne postoji opća obveza država članica da predvide pretvaranje ugovorâ o radu na određeno vrijeme u ugovor na neodređeno vrijeme, članku 5. Okvirnog sporazuma iz Direktive Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP, naslovljenom „Mjere za sprečavanje zlouporaba”, i s obzirom na načelo ekvivalentnosti, to da nacionalni sudovi države članice primjenjuju nacionalni propis poput onoga iz članka 29. stavka 2. točke (d) i članka 29. stavka 4. Zakonodavne uredbe br. 81 od 15. lipnja 2015. te članka 36. stavaka 2. i 5. Zakonodavne uredbe br. 165 od 30. ožujka 2001. na način da se pravo zadržavanja radnog odnosa priznaje osobama koje je zaposlilo tijelu javne uprave na temelju fleksibilnog ugovora o radu na koji se primjenjuju pravila privatnog radnog prava, ali se općenito ne priznaje osobama koje je to tijelo zaposlilo na određeno vrijeme na temelju javnog prava s obzirom na to da u nacionalnom pravu ne postoji (zbog prethodno navedenih nacionalnih odredbi) druga djelotvorna mjera za sankcioniranje te zlouporabe u odnosu na zaposlenike?

                  3.

                  Protivi li se, iako ne postoji opća obveza država članica da predvide pretvaranje ugovorâ o radu na određeno vrijeme u ugovor na neodređeno vrijeme, članku 5. Okvirnog sporazuma iz Direktive Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP, naslovljenom „Mjere za sprečavanje zlouporaba”, i s obzirom na načelo ekvivalentnosti, […] nacionalni propis poput onog iz članka 24. stavaka 1. i 3. Zakona br. 240 od 30. prosinca 2010., kojim se propisuje sklapanje i produljenje za ukupno pet godina (tri godine s eventualnim produljenjem od dvije godine) ugovora na određeno vrijeme između istraživača i sveučilišta, pod uvjetom da se ugovori sklapaju „u okviru raspoloživih sredstava za planiranje, u svrhu provođenja znanstvene i obrazovne djelatnosti, dopunske nastave i pružanja usluga studentima” te da produljenju također prethodi „pozitivna ocjena provedenih obrazovnih i znanstvenih djelatnosti”, bez utvrđivanja objektivnih i transparentnih mjerila kako bi se provjerilo odgovaraju li doista sklapanje i obnavljanje takvih ugovora stvarnoj potrebi, jesu li oni primjereni za postizanje željenog cilja i potrebni u tu svrhu te predstavlja li taj propis, stoga, stvarnu opasnost od mogućih zlouporaba takve vrste ugovora, zbog čega u tom smislu nije u skladu s ciljem i korisnim učinkom Okvirnog sporazuma?

         (1)  Direktiva Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP (SL 1990., L 175, str. 43.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 228.)


title: predmet C-476/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. lipnja 2019. uputio Kammarrätten i Göteborg (Švedska) — Allmänna ombudet hos Tullverket protiv Combinova AB

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/35

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. lipnja 2019. uputio Kammarrätten i Göteborg (Švedska) — Allmänna ombudet hos Tullverket protiv Combinova AB
      (predmet C-476/19)
      (2019/C 288/42)
      Jezik postupka: švedski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Kammarrätten i Göteborg

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Allmänna ombudet hos Tullverket

         Druga stranka u žalbenom postupku: Combinova AB

         Prethodno pitanje

      Carinski dug za uvoz ili izvoz koji je nastao prema članku 79. gasi se u skladu s člankom 124. stavkom 1. točkom (k) (1) ako je pružen zadovoljavajući dokaz carinskim tijelima da roba nije bila korištena ili upotrijebljena i da je bila iznesena izvan carinskog područja Unije. Znači li pojam „korištena” da je roba obrađena ili rafinirana u svrhu za koju je trgovačkom društvu izdano odobrenje za tu robu ili se pojam odnosi na korištenje koje nadilazi obradu ili rafinaciju? Je li relevantno je li korištenje uslijedilo prije ili nakon nastanka carinskog duga?

         (1)  Uredba (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. listopada 2013. o Carinskom zakoniku Unije (SL 2013., L 269, str. 1.)


title: predmet C-483/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. lipnja 2019. uputio Cour du travail de Liège (Belgija) — Ville de Verviers protiv J

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/36

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. lipnja 2019. uputio Cour du travail de Liège (Belgija) — Ville de Verviers protiv J
      (predmet C-483/19)
      (2019/C 288/43)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour du travail de Liège

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Ville de Verviers

         Druga stranka u žalbenom postupku: J

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Znači li činjenica da su socijalni partneri putem mišljenja br. 1342 Nacionalnog vijeća za rad odlučili iskoristiti mogućnost isključivanja iz područja primjene navedenog okvirnog sporazuma, koja se predviđa člankom 2. [točkom 2.] podtočkama (a) i (b), da u pogledu ugovora o radu koji su zaključeni u okviru posebnog programa obrazovanja, uključivanja na tržište rada i stručne prekvalifikacije na teret države ili koji subvencionira država, belgijski zakonodavac samim time nije obvezan donijeti precizne, objektivne i konkretne odredbe koje imaju za cilj radnicima zaposlenim na tim subvencioniranim radnim mjestima zajamčiti postizanje ciljeva navedenog okvirnog sporazuma?

                  2.

                  U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje, odnosno u slučaju da Belgijska Država zadrži obveze koje je preuzela u pogledu provedbe Direktive Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o radu na određeno vrijeme (1), protivi li se članku 5. točki 1. podtočki (a) navedenog okvirnog sporazuma nacionalna odredba poput članka 10. Zakona od 3. srpnja 1978. o ugovorima o radu, kojom se dopušta sklapanje uzastopnih ugovora o radu na određeno vrijeme a da se pritom ne poštuju strogi uvjeti u pogledu maksimalnog trajanja i obnavljanja, utvrđeni u članku 10.bis tog zakona, ako javni poslodavac navede „legitimne razloge”, koji se u navedenom zakonu drugačije ne preciziraju, ali opravdavaju to neograničeno uzastopno sklapanje ugovora o radu na određeno vrijeme?

                  3.

                  Također u slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje, podrazumijeva li članak 5. točka 1. podtočka (a) navedenog okvirnog sporazuma da je nacionalni sud pred kojim se vodi spor između javnog poslodavca i radnika zaposlenog na temelju uzastopnih ugovora o radu na određeno vrijeme koji su sklopljeni u okviru različitih programa obrazovanja, uključivanja na tržište rada i prekvalifikacije, obvezan ocijeniti valjanost njihova uzastopnog sklapanja s obzirom na „objektivne razloge” definirane u sudskoj praksi Suda Europske unije?
                  Mogu li se u takvom slučaju „legitimni razlozi” na koje se poziva taj javni poslodavac smatrati „objektivnim razlozima” koji opravdavaju sklapanje tih uzastopnih ugovora na određeno vrijeme iako se pritom ne poštuju uvjeti utvrđeni u navedenom članku 10.bis, radi, s jedne strane, sprečavanja i borbe protiv zlouporaba sklapanja uzastopnih ugovora na određeno vrijeme u slučajevima u kojima ih se ne upotrebljava kako bi se ispunile privremene potrebe, nego stalne i trajne potrebe za socijalnom kohezijom među stanovništvom bez stabilnog zaposlenja i, s druge strane, uzimanja u obzir posebnih ciljeva koji se nastoje postići tim ugovorima o uključivanju na tržište rada, sklopljenim u okviru te socijalne politike zapošljavanja koju su razvile Belgijska Država i Valonska regija te koja uvelike ovisi o javnim sredstvima?

         (1)  Direktiva Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP (SL 1999., L 175, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 228.)


title: predmet C-490/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. lipnja 2019. uputio Cour de cassation (Francuska) — Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier protiv Société Fromagère du Livradois SAS

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/37

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. lipnja 2019. uputio Cour de cassation (Francuska) — Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier protiv Société Fromagère du Livradois SAS
      (predmet C-490/19)
      (2019/C 288/44)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour de cassation

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier

         Tuženik: Société Fromagère du Livradois SAS

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 13. stavak 1. Uredbe Vijeća br. 510/2006 od 20. ožujka 2006. (1) i članak 13. stavak 1. Uredbe br. 1151/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. studenoga 2012. (2) tumačiti na način da se njima zabranjuje jedino to da se treća strana koristi registriranim nazivom ili ih treba tumačiti na način da se njima zabranjuje prezentiranje proizvoda zaštićenog oznakom izvornosti, konkretno, oponašanje njegova karakterističnog oblika ili izgleda, koje potrošača može dovesti u zabludu glede pravog podrijetla proizvoda, čak i ako se ne koristi registrirani naziv?

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 510/2006 od 20. ožujka 2006. o zaštiti oznaka zemljopisnog podrijetla i oznaka izvornosti poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda (SL 2006., L 93, str. 12.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 4., str. 184.)

         (2)  Uredba (EU) br. 1151/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. studenoga 2012. o sustavima kvalitete za poljoprivredne i prehrambene proizvode (SL 2012., L 343, str. 1.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 25., str. 31.)


title: predmet C-633/17: Rješenje predsjednika Suda od 29. travnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landesverwaltungsgericht Oberösterreich — Austrija) — Gmalieva s.r.o., Manfred Naderhirn, uz sudjelovanje Landespolizeidirektion Oberösterreich, Bezirkshauptmann von Linz-Land

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/37

      Rješenje predsjednika Suda od 29. travnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landesverwaltungsgericht Oberösterreich — Austrija) — Gmalieva s.r.o., Manfred Naderhirn, uz sudjelovanje Landespolizeidirektion Oberösterreich, Bezirkshauptmann von Linz-Land
      (predmet C-633/17) (1)

      (2019/C 288/45)
      Jezik postupka: njemački
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 42, 5.2.2018.


title: predmet C-167/18: Rješenje predsjednika Suda od 17. travnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Canarias — Španjolska) — Unión Insular de CC.OO. de Lanzarote protiv Swissport Spain Aviation Services Lanzarote SL

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/38

      Rješenje predsjednika Suda od 17. travnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Canarias — Španjolska) — Unión Insular de CC.OO. de Lanzarote protiv Swissport Spain Aviation Services Lanzarote SL
      (predmet C-167/18) (1)

      (2019/C 288/46)
      Jezik postupka: španjolski
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 211, 18.6.2018.


title: predmet C-633/18 P: Rješenje predsjednika Suda od 10. svibnja 2019. — Apple Distribution International protiv Europske komisije koju podupire Francuska Republika

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/39

      Rješenje predsjednika Suda od 10. svibnja 2019. — Apple Distribution International protiv Europske komisije koju podupire Francuska Republika
      (predmet C-633/18 P) (1)

      (2019/C 288/49)
      Jezik postupka: engleski
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 436, 3.12.2018.


title: predmet C-563/19 P: Žalba koju su 23. srpnja 2019. podnijeli Recylex SA, Fonderie et Manufacture de Métaux, Harz-Metall GmbH protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 23. svibnja 2019. u predmetu T-222/17: Recylex i dr. protiv Komisije

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/8

      Žalba koju su 23. srpnja 2019. podnijeli Recylex SA, Fonderie et Manufacture de Métaux, Harz-Metall GmbH protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 23. svibnja 2019. u predmetu T-222/17: Recylex i dr. protiv Komisije
      (predmet C-563/19 P)
      (2019/C 312/10)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Recylex SA, Fonderie et Manufacture de Métaux, Harz-Metall GmbH (zastupnici: M. Wellinger, avocat, S. Reinart i K. Bongs, Rechtsanwälte)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Zahtjevi

      Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda od 23. svibnja 2019. u predmetu T-222/17 u dijelu u kojem je njome potvrđena novčana kazna koja je žaliteljima izrečena osporavanom odlukom (1) i kojem se žaliteljima nalaže snošenje troškova;

                  —

                  poništi osporavanu odluku u dijelu u kojem se njome žaliteljima izriče novčana kazna od 26 739 000 eura;

                  —

                  smanji iznos novčane kazne izrečene žaliteljima na 5 877 732 eura na temelju sva tri žalbena razloga; ili barem na 17 679 141 eura na temelju prvog žalbenog razloga, na 13 305 478 na temelju drugog žalbenog razloga, na 19 099 565 eura na temelju trećeg žalbenog razloga, na 8 228 824 eura na temelju prvog i drugog žalbenog razloga, na 12 627 958 na temelju prvog i trećeg žalbenog razloga, ili na 9 503 913 eura na temelju drugog i trećeg žalbenog razloga; i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje svih troškova postupka, uključujući i troškove postupka pred Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti žalbe žalitelji ističu tri žalbena razloga.

                  1.

                  Pobijana presuda zahvaćena je pogreškom koja se tiče prava, kao prvo, zato što je njezino obrazloženje nesuvislo i nejasno u pogledu primjenjivog pravnog kriterija za odobrenje djelomičnog oslobođenja, i, kao drugo, zato što su prilikom su prilikom primjene pravnog kriterija pobijanom presudom očito iskrivljeni dokazi i nisu uzeta u obzir pravila o teretu dokazivanja

                  2.

                  Pobijana presuda zahvaćena je pogreškom koja se tiče prava zato što su u njoj povrijeđena i pogrešno primijenjena pravila o djelomičnom oslobođenju u skladu s trećim stavkom točke 26. Obavijesti o oslobađanju od kazni iz 2006.

                  3.

                  Pobijana presuda zahvaćena je pogreškom koja se tiče prava jer je u njoj primijenjen III. dio Obavijesti o oslobađanju od kazni iz 2006. time što je utvrđeno da poduzetnik koji drugi dostavi dokaz koji predstavlja značajnu dodanu vrijednost ne može zauzeti mjesto poduzetnika koji je prvi dostavio takav dokaz, ali ne ispunjava uvjete za dodjelu prava na smanjivanje kazne.

         (1)  Odluka Komisije C(2017) 900 final od 8. veljače 2017. u vezi s postupkom na temelju članka 101. UFEU-a (Predmet AT.40018 — Recikliranje automobilskih akumulatora)


title: predmet T-456/19: Tužba podnesena 4. srpnja 2019. — ITV protiv Komisije

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/12

      Tužba podnesena 4. srpnja 2019. — ITV protiv Komisije
      (predmet T-456/19)
      (2019/C 312/13)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: ITV plc (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: J. Lesar, solicitor i K. Beal, QC)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Komisije C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je Ujedinjena Kraljevina provela u odnosu na izuzeće financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC);

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe devet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u vrednovanju ili ocjeni u svojem odabiru referentnog okvira za analizu sustava oporezivanja. Komisija je trebala referentni okvir tretirati kao sustav oporezivanja na dobit Ujedinjene Kraljevine, a ne samo sustav kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u vrednovanju ili ocjeni usvajanjem manjkavog pristupa za analizu sustava CFC. Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. pobijane odluke pogrešno tretirala odredbe poglavlja 9. dijela 9.A britanskog Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) iz 2010. kao vrstu odstupanja od opće naplate poreza iz poglavlja 5.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a utvrđivanjem, u uvodnim izjavama 127. do 151. pobijane odluke, da je kriterij selektivnosti bio ispunjen u mjeri u kojoj su poduzeća u činjenično i pravno usporedivim položajima bila drukčije tretirana.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je 75 % izuzeća u okviru odjeljka 371ID Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) opravdano naravlju i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da bi nametanje poreznog tereta CFC-ovima koji ispunjavaju uvjete za izuzeća iz poglavlja 9. dijela 9.A britanskog Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. kao grupi povrijedilo, protivno članku 49. UFEU-a, tužiteljevu slobodu poslovnog nastana.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je došlo do očite pogreške u vrednovanju ili ocjeni u odnosu na 75 % izuzeća i pitanje fiksnog omjera.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisijina odluka nije u skladu s općim načelom prava Unije o nediskriminaciji ili jednakosti.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava primjenom po analogiji ili neopravdanim oslanjanjem na odredbe iz Direktive Vijeća (EU) 2016/1164 (1) koja nije bila primjenjiva ratione temporis.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a utvrđivanjem, u uvodnoj izjavi 176. pobijane odluke, da postoji grupa korisnika (uključujući tužitelja) i da je tužitelj dobio potporu koja se trebala vratiti na temelju članka 2. stavka 1. pobijane odluke.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1.)


title: predmet T-473/19: Tužba podnesena 4. srpnja 2019. — Diageo i drugi protiv Komisije

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/18

      Tužba podnesena 4. srpnja 2019. — Diageo i drugi protiv Komisije
      (predmet T-473/19)
      (2019/C 312/17)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Diageo plc (London, Ujedinjena Kraljevina), UDV (SJ) Ltd (London), Diageo US Investments (London), Diageo UK Turkey Ltd (London) i Diageo Investment Holdings Ltd (London) (zastupnici: J. Lesar, solicitor i K. Beal, QC)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi Odluku Komisije C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je Ujedinjena Kraljevina provela u odnosu na izuzeće financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC);

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu devet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u vrednovanju ili ocjeni u svojem odabiru referentnog okvira za analizu sustava oporezivanja. Komisija je trebala referentni okvir tretirati kao sustav oporezivanja na dobit Ujedinjene Kraljevine, a ne samo sustav kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u vrednovanju ili ocjeni usvajanjem manjkavog pristupa za analizu sustava CFC. Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. pobijane odluke pogrešno tretirala odredbe poglavlja 9. dijela 9.A britanskog Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) kao vrstu odstupanja od opće naplate poreza iz poglavlja 5.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a utvrđivanjem, u uvodnim izjavama 127. do 151. pobijane odluke, da je kriterij selektivnosti bio ispunjen u mjeri u kojoj su poduzeća u činjenično i pravno usporedivim položajima bila drukčije tretirana.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je 75 % izuzeća u okviru odjeljka 371ID Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. opravdano naravlju i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da bi nametanje poreznog tereta CFC-ovima koji ispunjavaju uvjete za izuzeća iz poglavlja 9. dijela 9.A britanskog Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. kao grupi povrijedilo, protivno članku 49. UFEU-a, tužiteljevu slobodu poslovnog nastana.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je došlo do očite pogreške u vrednovanju ili ocjeni u odnosu na 75 % izuzeća i pitanje fiksnog omjera.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisijina odluka nije u skladu s općim načelom prava Unije o nediskriminaciji ili jednakosti.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava primjenom po analogiji ili neopravdanim oslanjanjem na odredbe iz Direktive Vijeća (EU) 2016/1164 (1) koja nije bila primjenjiva ratione temporis.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a utvrđivanjem, u uvodnoj izjavi 176. pobijane odluke, da postoji grupa korisnika (uključujući tužitelje) i da su tužitelji dobili potporu koja se trebala vratiti na temelju članka 2. stavka 1. pobijane odluke.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1.)


title: predmet T-474/19: Tužba podnesena 4. srpnja 2019. — Halma i dr. protiv Komisije

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/19

      Tužba podnesena 4. srpnja 2019. — Halma i dr. protiv Komisije
      (predmet T-474/19)
      (2019/C 312/18)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Halma plc (Amersham, Ujedinjena Kraljevina), Halma Overseas Funding Ltd (Amersham) i Halma International Ltd (Amersham) (zastupnici: J. Lesar, solicitor i K. Beal, QC)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi Odluku Komisije C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je Ujedinjena Kraljevina provela u odnosu na izuzeće financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC-a);

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe devet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u vrednovanju ili ocjeni u svojem odabiru referentnog okvira za analizu sustava oporezivanja. Komisija je trebala referentni okvir tretirati kao sustav oporezivanja na dobit Ujedinjene Kraljevine, a ne samo sustav kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u vrednovanju ili ocjeni usvajanjem manjkavog pristupa za analizu sustava CFC. Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. pobijane odluke pogrešno tretirala odredbe poglavlja 9. dijela 9.A britanskog Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) iz 2010. kao vrstu odstupanja od opće naplate poreza iz poglavlja 5.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a utvrđivanjem, u uvodnim izjavama 127. do 151. pobijane odluke, da je kriterij selektivnosti bio ispunjen u mjeri u kojoj su poduzeća u činjenično i pravno usporedivim položajima bila drukčije tretirana.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je 75 % izuzeća u okviru odjeljka 371ID Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. opravdano naravlju i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da bi nametanje poreznog tereta CFC-ovima koji ispunjavaju uvjete za izuzeća iz poglavlja 9. dijela 9.A britanskog Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. kao grupi povrijedilo, protivno članku 49. UFEU-a, tužiteljevu slobodu poslovnog nastana.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je došlo do očite pogreške u vrednovanju ili ocjeni u odnosu na 75 % izuzeća i pitanje fiksnog omjera.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisijina odluka nije u skladu s općim načelom prava Unije o nediskriminaciji ili jednakosti.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava primjenom po analogiji ili neopravdanim oslanjanjem na odredbe iz Direktive Vijeća (EU) 2016/1164 (1) koja nije bila primjenjiva ratione temporis.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a utvrđivanjem, u uvodnoj izjavi 176. pobijane odluke, da postoji grupa korisnika (uključujući tužitelje) i da su tužitelji dobili potporu koja se trebala vratiti na temelju članka 2. stavka 1. pobijane odluke.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1.)


title: predmet T-482/19: Tužba podnesena 4. srpnja 2019. — BT Group i Communications Global Network Services protiv Komisije

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/24

      Tužba podnesena 4. srpnja 2019. — BT Group i Communications Global Network Services protiv Komisije
      (predmet T-482/19)
      (2019/C 312/21)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: BT Group plc (London, Ujedinjena Kraljevina) i Communications Global Network Services Ltd (London) (zastupnici: J. Lesar, solicitor i K. Beal, QC)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi Odluku Komisije C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je Ujedinjena Kraljevina provela u odnosu na izuzeće financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC);

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe devet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u vrednovanju ili ocjeni u svojem odabiru referentnog okvira za analizu sustava oporezivanja. Komisija je trebala referentni okvir tretirati kao sustav oporezivanja na dobit Ujedinjene Kraljevine, a ne samo sustav kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u vrednovanju ili ocjeni usvajanjem manjkavog pristupa za analizu sustava CFC. Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. pobijane odluke pogrešno tretirala odredbe poglavlja 9. dijela 9.A britanskog Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) iz 2010. kao vrstu odstupanja od opće naplate poreza iz poglavlja 5.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a utvrđivanjem, u uvodnim izjavama 127. do 151. pobijane odluke, da je kriterij selektivnosti bio ispunjen u mjeri u kojoj su poduzeća u činjenično i pravno usporedivim položajima bila drukčije tretirana.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je 75 % izuzeća u okviru odjeljka 371ID Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. opravdano naravlju i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da bi nametanje poreznog tereta CFC-ovima koji ispunjavaju uvjete za izuzeća iz poglavlja 9. dijela 9.A britanskog Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. kao grupi povrijedilo, protivno članku 49. UFEU-a, tužiteljevu slobodu poslovnog nastana.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je došlo do očite pogreške u vrednovanju ili ocjeni u odnosu na 75 % izuzeća i pitanje fiksnog omjera.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisijina odluka nije u skladu s općim načelom prava Unije o nediskriminaciji ili jednakosti.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava primjenom po analogiji ili neopravdanim oslanjanjem na odredbe iz Direktive Vijeća (EU) 2016/1164 (1) koja nije bila primjenjiva ratione temporis.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a utvrđivanjem, u uvodnoj izjavi 176. pobijane odluke, da postoji grupa korisnika (uključujući tužitelje) i da su tužitelji dobili potporu koja se trebala vratiti na temelju članka 2. stavka 1. pobijane odluke.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1.)


title: predmet T-483/19: Tužba podnesena 4. srpnja 2019. — Meggitt i Cavehurst protiv Komisije

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/25

      Tužba podnesena 4. srpnja 2019. — Meggitt i Cavehurst protiv Komisije
      (predmet T-483/19)
      (2019/C 312/22)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Meggitt plc (Christchurch, Ujedinjena Kraljevina) i Cavehurst Ltd (Christchurch) (zastupnici: J. Lesar, solicitor i K. Beal, QC)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi Odluku Komisije C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je Ujedinjena Kraljevina provela u odnosu na izuzeće financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC);

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe deset tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u vrednovanju ili ocjeni u svojem odabiru referentnog okvira za analizu sustava oporezivanja. Komisija je trebala referentni okvir tretirati kao sustav oporezivanja na dobit Ujedinjene Kraljevine, a ne samo sustav kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u vrednovanju ili ocjeni usvajanjem manjkavog pristupa za analizu sustava CFC. Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. pobijane odluke pogrešno tretirala odredbe poglavlja 9. dijela 9.A britanskog Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) kao vrstu odstupanja od opće naplate poreza iz poglavlja 5.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a utvrđivanjem, u uvodnim izjavama 127. do 151. pobijane odluke, da je kriterij selektivnosti bio ispunjen u mjeri u kojoj su poduzeća u činjenično i pravno usporedivim položajima bila drukčije tretirana.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je „potpuno” izuzeće u okviru odjeljka 371IB Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. opravdano naravlju i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je 75 % izuzeća u okviru odjeljka 371ID Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. opravdano naravlju i općom strukturom poreznog sustava.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da bi nametanje poreznog tereta CFC-ovima koji ispunjavaju uvjete za izuzeća iz poglavlja 9. dijela 9.A britanskog Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. kao grupi povrijedilo, protivno članku 49. UFEU-a, tužiteljevu slobodu poslovnog nastana.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je došlo do očite pogreške u vrednovanju ili ocjeni u odnosu na 75 % izuzeća i pitanje fiksnog omjera.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisijina odluka nije u skladu s općim načelom prava Unije o nediskriminaciji ili jednakosti.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava primjenom po analogiji ili neopravdanim oslanjanjem na odredbe iz Direktive Vijeća (EU) 2016/1164 (1) koja nije bila primjenjiva ratione temporis.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a utvrđivanjem, u uvodnoj izjavi 176. pobijane odluke, da postoji grupa korisnika (uključujući tužitelje) i da su tužitelji dobili potporu koja se trebala vratiti na temelju članka 2. stavka 1. pobijane odluke.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1.)


title: predmet T-485/19: Tužba podnesena 4. srpnja 2019. — Babcock International Group i drugi protiv Komisije

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/28

      Tužba podnesena 4. srpnja 2019. — Babcock International Group i drugi protiv Komisije
      (predmet T-485/19)
      (2019/C 312/24)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Babcock International Group plc (London, Ujedinjena Kraljevina), Babcock Aviation Services (Holdings) Ltd (London) i Babcock Mission Critical Services Leasing Ltd (London) (zastupnici: J. Lesar, solicitor i K. Beal, QC)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi Odluku Komisije C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je Ujedinjena Kraljevina provela u odnosu na izuzeće financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC);

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe osam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u vrednovanju ili ocjeni u svojem odabiru referentnog okvira za analizu sustava oporezivanja. Komisija je trebala referentni okvir tretirati kao sustav oporezivanja na dobit Ujedinjene Kraljevine, a ne samo sustav kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u vrednovanju ili ocjeni usvajanjem manjkavog pristupa za analizu sustava CFC. Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. pobijane odluke pogrešno tretirala odredbe poglavlja 9. dijela 9.A britanskog Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) kao vrstu odstupanja od opće naplate poreza iz poglavlja 5.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a utvrđivanjem, u uvodnim izjavama 127. do 151. pobijane odluke, da je kriterij selektivnosti bio ispunjen u mjeri u kojoj su poduzeća u činjenično i pravno usporedivim položajima bila drukčije tretirana.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je 75 % izuzeća u okviru odjeljka 371ID Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. opravdano naravlju i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da bi nametanje poreznog tereta CFC-ovima koji ispunjavaju uvjete za izuzeća iz poglavlja 9. dijela 9.A britanskog Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. kao grupi povrijedilo, protivno članku 49. UFEU-a, tužiteljevu slobodu poslovnog nastana.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je došlo do očite pogreške u vrednovanju ili ocjeni u odnosu na 75 % izuzeća i pitanje fiksnog omjera.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisijina odluka nije u skladu s općim načelom prava Unije o nediskriminaciji ili jednakosti.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava primjenom po analogiji ili neopravdanim oslanjanjem na odredbe iz Direktive Vijeća (EU) 2016/1164 (1) koja nije bila primjenjiva ratione temporis.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1.)


title: predmet T-486/19: Tužba podnesena 5. srpnja 2019. — Spectris i Spectris Group protiv Komisije

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/29

      Tužba podnesena 5. srpnja 2019. — Spectris i Spectris Group protiv Komisije
      (predmet T-486/19)
      (2019/C 312/25)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Spectris plc (Egham, Ujedinjena Kraljevina) i Spectris Group Holdings Ltd (Egham) (zastupnici: C. McDonnell, barrister, B. Goren i K. Desai, solicitors i M. Peristeraki, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  utvrdi da nije bilo nezakonite državne potpore i (i) poništi članak 1. Odluke Komisije C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je Ujedinjena Kraljevina provela u odnosu na izuzeće financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC), i (ii) odbije zahtjev Ujedinjene Kraljevine da joj tužitelj vrati navodnu nezakonitu državnu potporu koju je primio u tom kontekstu (članci 2. i 3. pobijane odluke);

                  —

                  podredno tomu, poništi članke 2. i 3. pobijane odluke u dijelu u kojem se njima zahtijeva da tužitelji vrate Ujedinjenoj Kraljevini navodnu državnu potporu;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sedam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, u kojem se navodi da je pobijana odluka zahvaćena očitim pogreškama u ocjeni relevantnih činjenica i zakona.

                              —

                              Osobito se tvrdi da Komisija pogrešno shvaća način na koji predmetna pravila Ujedinjene Kraljevine o kontroliranim stranim društvima (CFC) funkcioniraju u odnosu na postupanje prema financijskim dobitima kojima se ne trguje. Usto, pobijana je odluka pogrešno smatrala izuzeće financiranja unutar grupacija (GFE) poreznim izuzećem.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija pogriješila kad je smatrala da su pravila o CFC-u činila mjeru potpore u smislu članka 107. stavka 1. i da su ta pravila kao takva dodjeljivala selektivnu prednost određenim subjektima.

                              —

                              Točnije, tvrdi se da je Komisija pogrešno utvrdila referentni sustav za ocjenu učinaka pravila o CFC-u i pogrešno odredila dvije različite situacije kao da su usporedive sa situacijom u kojoj se primjenjuje GFE. Kao posljedica jedne ili obje od tih pogrešaka, Komisija je pogriješila kad je odredila da su ta pravila dodjeljivala selektivnu prednost određenim tržišnim subjektima. Usto, Komisija je pogrešno odredila da su pravila o CFC-u zaseban skup pravila u odnosu na opći sustav poreza na dobit Ujedinjene Kraljevine pritom zanemarujući ostale značajke sustava poreza na dobit Ujedinjene Kraljevine koje su namijenjene da funkcioniraju zajedno s pravilima o CFC-u. Stoga Komisijina analiza usporedivosti i selektivnosti sadržava očite pogreške u ocjeni relevantnih činjenica i pogreške koje se tiču prava.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se, čak i pretpostavljajući da su mjere CFC-a u pitanju činile potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a, u pobijanoj odluci pogrešno zaključilo da nije bilo opravdanja koje bi se moglo primijeniti za obranu usklađenosti predmetnih mjera s pravilima o državnim potporama Unije. Usto, pobijana je odluka nerazumna i nedosljedna u dijelu u kojem je Komisija pravilno prihvatila da je poglavlje 9. dio 9. A britanskog Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) opravdano u slučajevima u kojima je jedini razlog da se primijeni naknada CFC-a test „povezanog kapitala Ujedinjene Kraljevine”, na temelju toga da taj test može biti pretjerano težak za provesti u praksi, ali istovremeno, i bez pružanja odgovarajućeg obrazloženja, Komisija smatra da spomenuto poglavlje 9. nikad nije opravdano u slučajevima u kojima test značajnih funkcija ljudi (SPF) uzrokuje da se primjenjuje naknada CFC-a. Naime, SPF test pretjerano je teško za primijeniti u praksi, pa je Komisija trebala smatrati da je spomenuto poglavlje 9. također opravdano u kontekstu tog testa i stoga je trebala zaključiti da nema državne potpore.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da će, ako pobijana odluka bude potvrđena, njezino izvršenje povratom navodne državne potpore od tužitelja povrijediti temeljna načela prava Unije, uključujući slobodu poslovnog nastana i slobodu pružanja usluga, navodeći da se u slučaju tužitelja predmetni CFC-ovi nalaze u drugim državama članicama.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je nalog za povrat iz pobijane odluke neosnovan i protivan temeljnim načelima prava Unije.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisija nije pružila odgovarajuća obrazloženja za ključne elemente u pobijanoj odluci, kao što je zaključak da se naknada CFC-a iz poglavlja 5. dijela 9. A britanskog Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. mogla primijeniti korištenjem SPF testa bez poteškoća ili neproporcionalnog tereta.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da pobijana odluka također povrjeđuje načelo dobre uprave koje zahtijeva da Komisija osigura transparentnost i predvidivost u svojim upravnim postupcima te donosi svoje odluke u razumnom roku. Nije razumno da Komisiji treba više od četiri godine da donese svoju odluku o pokretanju istrage u ovom slučaju i da donese odluku više od šest godina nakon što je pobijana mjera stupila na snagu.


title: predmet T-490/19: Tužba podnesena 5. srpnja 2019. — Weston Investment i dr. protiv Komisije

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/31

      Tužba podnesena 5. srpnja 2019. — Weston Investment i dr. protiv Komisije
      (predmet T-490/19)
      (2019/C 312/26)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Weston Investment Co. Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina), Precis (1814) Ltd (London), British American Tobacco Holdings Belgium NV (Bruxelles, Belgija), British American Tobacco International Holdings (UK) Ltd (London) i British American Tobacco (GLP) Ltd (London) (zastupnik: M. Anderson, solicitor)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi odluku Komisije C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je Ujedinjena Kraljevina provela u odnosu na izuzeće financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC), u mjeri u kojoj se odnosi na tužitelje;

                  —

                  ako ne poništi odluku u cijelosti, naloži da se pri određivanju iznosa potpore koju treba vratiti, gubici, olakšice ili izuzeća koja su bila dostupna tužitelju u vrijeme kad je zahtijevao izuzeće financiranja unutar grupacija (GFE) ili koja bi bila dostupna tužitelju u to vrijeme da nije zahtijevao GFE, trebaju u svakom slučaju uzeti u obzir čak i ako je pristup tim gubicima, olakšicama ili izuzećima sad zastario prema pravu Ujedinjene Kraljevine;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe osam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da tuženik nije utvrdio da izuzeće financiranja unutar grupacija (GFE) predstavlja prednost. Tužitelji tvrde da tuženik nije dokazao da postoji prednost u svakom slučaju u kojem se GFE zahtijevao. Uz to, svaki od tužitelja tvrdi da je izabrao zahtijevati izuzeće GFE-a bez razmatranja bi li njegova obveza mogla biti manja da je proveo analizu na temelju testa značajnih funkcija ljudi u odjeljku 371IB (u daljnjem tekstu: SPF test) poglavlja 5. dijela 9. A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da nije bilo državne intervencije ili intervencije putem državnih sredstava. Tužitelji tvrde da tuženik nije dokazao da je zahtijevanje GFE-a zasigurno dovelo do smanjenja obveze poreza na dobit Ujedinjene Kraljevine.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da GFE ne pogoduje određenim poduzećima ili proizvodnji određenih dobara. Tužitelji smatraju da je tuženik počinio pogrešku (i) preuskim utvrđivanjem referentnog sustava kao pravila u dijelu 9. A gore spomenutog zakonodavstva, umjesto kao šireg sustava poreza na dobit Ujedinjene Kraljevine; (ii) neshvaćanjem da poglavlje 9. navedenog dijela 9. A nije odstupanje od poglavlja 5.; i (iii) neprepoznavanjem da čak i da je navedeno poglavlje 9. odstupanje od tog poglavlja 5., ono je opravdano naravlju ili općom shemom dijela 9. A predmetnog zakonodavstva.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da GFE ne utječe na trgovinu među državama članicama. Tužitelji tvrde da je tuženik počinio pogrešku pri zaključivanju da GFE može utjecati na odabire multinacionalnih grupacija u odnosu na lokaciju njihovih financijskih funkcija grupacije i njihovog poslovnog nastana unutar Unije.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da GFE ne narušava ili prijeti narušavanju tržišnog natjecanja. Tužitelji tvrde da tuženik nije dokazao da je zahtijevanje GFE-a zasigurno dovelo do smanjenja obveze poreza na dobit Ujedinjene Kraljevine.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da bi povrat navodne potpore bio protivan općim načelima prava Unije. Tužitelji tvrde da SPF testu nedostaje pravna sigurnost i da je tuženik povrijedio svoju obvezu da provede potpunu analizu svih relevantnih čimbenika. Tuženik je, nalaganjem povrata potpore, postupio protivno članku 16. stavku 1. Uredbe Vijeća (EU) 2015/1589 (1) koji zabranjuje povrat potpore ako bi povrat bio protivan općem načelu prava Unije.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da bi selektivna prednost bila otklonjena i ne bi se tražio nikakav povrat da je Ujedinjena Kraljevina naknadno proširila GFE na uzlazno kreditiranje i kreditiranje treće strane. Tužitelji tvrde da tuženik nije prepoznao da bi poduzimanje takve radnje otklonilo bilo kakvu selektivnu prednost (pretpostavljajući na trenutak da takva postoji) i u tom slučaju ne bi bilo nezakonite državne potpore koju treba vratiti u skladu s pravom Unije.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da pri određivanju iznosa potpore koji treba vratiti, gubici, olakšice ili izuzeća koja su bila dostupna tužitelju u vrijeme kad je zahtijevao GFE ili koja su trebala biti dostupna u to vrijeme da on nije zahtijevao GFE, trebaju biti uzeta u obzir čak i ako je pristup tim gubicima, olakšicama ili izuzećima sad zastario prema pravu Ujedinjene Kraljevine. Tužitelji tvrde da je to pravilno tumačenje uvodne izjave 203. pobijane odluke, ali u mjeri u kojoj to nije slučaj, pobijana je odluka pogrešna jer bi neuzimanje tih gubitaka, olakšica ili izuzeća u obzir dovelo do preračunavanja iznosa potpore koje bi dovelo do narušavanja u unutarnjem tržištu.

         (1)  Uredba Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9.)


title: predmet T-492/19: Tužba podnesena 5. srpnja 2019. — GlaxoSmithKline Finance i Setfirst protiv Komisije

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/33

      Tužba podnesena 5. srpnja 2019. — GlaxoSmithKline Finance i Setfirst protiv Komisije
      (predmet T-492/19)
      (2019/C 312/28)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: GlaxoSmithKline Finance plc (Brentford, Ujedinjena Kraljevina) i Setfirst Ltd (Brentford) (zastupnici: K. Bacon QC i A. Lyle-Smythe, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi u cijelosti Odluku Komisije C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je Ujedinjena Kraljevina provela u odnosu na izuzeće financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC);

                  —

                  podredno tomu, poništi pobijanu odluku u mjeri u kojoj se odnosi ili se može odnositi na CFC-ove koji imaju stvarni poslovni nastan i obavljaju stvarne gospodarske djelatnosti u drugoj državi članici;

                  —

                  podredno tomu, poništi pobijanu odluku u mjeri u kojoj ne pruža dostatne informacije korisniku da izračuna točan iznos potpore koju treba vratiti bez pretjerane poteškoće;

                  —

                  podredno tomu, dodijeli ono djelomično poništenje koje Opći sud smatra primjerenim; i

                  —

                  u svakom slučaju, naloži Komisiji snošenje troškova tužitelja u vezi s ovim postupkom.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava utvrdivši da izuzeće financiranja unutar grupacija (GFE) predstavlja prednost s obzirom na to da je za CFC-ove koji imaju stvarni poslovni nastan u drugoj državi članici učinak iz predmeta Cadbury Schweppes (1) da njihova matična društva nisu trebala podlijegati nikakvoj naknadi CFC-a (čak ni smanjenoj naknadi koja je naplaćena kao posljedica djelomičnog GFE-a).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava, očitu pogrešku u ocjeni te nije navela odgovarajuće obrazloženje utvrdivši da GFE nije bio opravdan na temelju osiguravanja usklađenosti sa slobodom poslovnog nastana.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava i očitu pogrešku u ocjeni zaključivši da GFE nije bio opravdano odstupanje na temelju potrebe da se izbjegne složena i neproporcionalno opterećujuća raspodjela dobiti značajnim funkcijama ljudi na temelju OECD-ovog pristupa raspodjele dobiti stalnim poslovnim nastanima.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava ne pruživši odgovarajuće informacije u odnosu na parametre povrata.

         (1)  Presuda od 12. rujna 2006. u predmetu Cadbury Schweppes i Cadbury Schweppes Overseas/Commissioner of Inland Revenue (C-196/04, EU:C:2006:544)


title: predmet T-493/19: Tužba podnesena 5. srpnja 2019. — International Personal Finance Investments protiv Komisije

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/35

      Tužba podnesena 5. srpnja 2019. — International Personal Finance Investments protiv Komisije
      (predmet T-493/19)
      (2019/C 312/29)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: International Personal Finance Investments Ltd (Leeds, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: M. Anderson, solicitor)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi u cijelosti odluku Komisije C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je Ujedinjena Kraljevina provela u odnosu na izuzeće financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava CFC-a, u mjeri u kojoj se odnosi na tužitelja;

                  —

                  ako pobijana odluka nije poništena u cijelosti, (a) poništi tu odluku u dijelu u kojem se primjenjuje na zajednički interes izuzeća iz poglavlja 9. dijela 9. A Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. i (b) naloži da se u određivanju iznosa potpore koji treba vratiti, gubici, olakšice i izuzeća koja su bila dostupna tužitelju u vrijeme kad je zahtijevao izuzeće financiranja unutar grupacija (GFE) ili koja su mogla biti dostupna tužitelju u to vrijeme da on nije zahtijevao GFE, trebaju u svakom slučaju uzeti u obzir čak i ako je pristup tip gubicima, olakšicama ili izuzećima sad zastario prema pravu Ujedinjene Kraljevine;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe devet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da tuženik nije utvrdio da izuzeće financiranja unutar grupacija (GFE) predstavlja prednost u svakom od slučajeva u kojima se GFE zahtijevao. Usto, tuženik tvrdi da je odabrao zahtijevati GFE, razmatrajući u početku izuzeće od 75 %, bez razmatranja bi li njegova obveza mogla biti manja da je proveo analizu na temelju testa značajnih dužnosti zaposlenika (SPF) u odjeljku 371IB poglavlja 5. dijela 9. A Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da nije bilo državne intervencije ili intervencije putem državnih sredstava. Tužitelj tvrdi da tuženik nije dokazao da je zahtijevanje GFE-a zasigurno dovelo do smanjenja obveze poreza na dobit Ujedinjene Kraljevine.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da GFE ne pogoduje određenim poduzećima ili proizvodnji određenih dobara. Tužitelj tvrdi da je tuženik počinio pogrešku (i) preuskim utvrđivanjem referentnog sustava kao pravila u dijelu 9.A gore spomenutog zakonodavstva, umjesto kao šireg sustava poreza na dobit Ujedinjene Kraljevine; (ii) neshvaćanjem da poglavlje 9. dijela 9. A Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. nije odstupanje od poglavlja 5.; i (iii) neprepoznavanjem da čak i da je navedeno poglavlje 9. odstupanje od tog poglavlja 5., ono je opravdano naravlju ili općom shemom dijela 9. A zakonodavstva u pitanju.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da GFE ne utječe na trgovinu među državama članicama. Tužitelj tvrdi da je tuženik počinio pogrešku zaključivši da GFE može utjecati na odabire multinacionalnih grupacija u odnosu na lokaciju njihovih financijskih funkcija grupacije i njihovog sjedišta unutar Unije, osobito s obzirom na nedostatak jednakih uvjeta i CFC pravila u 15 drugih država članica prije 2016.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da GFE ne narušava ili prijeti narušavanju tržišnog natjecanja. Tužitelj tvrdi da tuženik nije dokazao da je zahtijevanje GFE-a zasigurno dovelo do smanjenja obveze poreza na dobit Ujedinjene Kraljevine i da GFE ne narušava tržišno natjecanje uzimajući u obzir argumente koji su navedeni u četvrtom tužbenom razlogu.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da bi povrat navodne potpore bio protivan općim načelima prava Unije. Tužitelj tvrdi da SPF testu nedostaje pravna sigurnost, da je Ujedinjena Kraljevina imala marginu prosudbe da riješi tu nesigurnost i da je tuženik povrijedio svoju dužnost da provede potpunu analizu svih relevantnih čimbenika. Tuženik je, nalaganjem povrata potpore, postupio protivno članku 16. stavku 1. Uredbe Vijeća (EU) 2015/1589 (1) koji zabranjuje povrat potpore ako bi povrat bio protivan općem načelu prava Unije.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da bi selektivna prednost bila otklonjena i ne bi se tražio nikakav povrat da je Ujedinjena Kraljevina naknadno proširila GFE na uzlazno kreditiranje i kreditiranje treće strane. Tužitelj tvrdi da tuženik nije prepoznao da bi poduzimanje takve radnje otklonilo bilo kakvu selektivnu prednost (pretpostavljajući na trenutak da ona postoji) i u tom slučaju ne bi bilo nezakonite državne potpore koju treba vratiti u skladu s pravom Unije.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da pri određivanju iznosa potpore koji treba vratiti, gubici, olakšice ili izuzeća koja su bila dostupna tužitelju u vrijeme kad je zahtijevao GFE ili koja su trebala biti dostupna u to vrijeme da tužitelj nije zahtijevao GFE, trebaju biti uzeta u obzir čak i ako je pristup tim gubicima, olakšicama ili izuzećima sad zastario prema pravu Ujedinjene Kraljevine. Tužitelj tvrdi da je to pravilno tumačenje uvodne izjave 203. pobijane odluke, ali u mjeri u kojoj to nije slučaj, pobijana je odluka pogrešna jer bi neuzimanje tih gubitaka, olakšica ili izuzeća u obzir dovelo do preračunavanja iznosa potpore koje bi dovelo do narušavanja u unutarnjem tržištu.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da tuženik nije dokazao svoju argumentaciju u odnosu na izuzeće podudarnih kamata (MIE) i nije proveo potpunu analizu svih relevantnih čimbenika. Tužitelj tvrdi da tuženik nije razlikovao tri odvojena izuzeća iz navedenog poglavlja 9. koja djeluju nezavisno i nije razumio da MIE nije zamjena za SPF test te da postojanje MIE-a (koji je neodvojivo povezan s pravilima koja ograničavaju odbijanje kamatnih troškova) u navedenom poglavlju 9. prikazuje da je tuženik počinio pogrešku usko odredivši referentni sustav kao pravila iz dijela 9. A, umjesto kao širi sustav poreza na dobit Ujedinjene Kraljevine.

         (1)  Uredba Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9.)


title: predmet T-498/19: Tužba podnesena 9. srpnja 2019. — Banco Cooperativo Español protiv SRB-a

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/37

      Tužba podnesena 9. srpnja 2019. — Banco Cooperativo Español protiv SRB-a
      (predmet T-498/19)
      (2019/C 312/30)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Banco Cooperativo Español, SA (Madrid, Španjolska) (zastupnici: D. Sarmiento Ramírez-Escudero i J. Beltrán de Lubiano Sáez de Urabain, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  kao glavno, poništi pobijanu odluku,

                  —

                  podredno,

                              a.

                              utvrdi da su članci 12. i 14. Delegirane uredbe 2015/63 neprimjenjivi na način naveden u ovoj tužbi, i

                              b.

                              poništi pobijanu odluku; i

                  —

                  u svakom slučaju, naloži Jedinstvenom sanacijskom odboru snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Ova tužba podnesena je protiv odluke Jedinstvenog sanacijskog odbora od 16. travnja 2019. (SRB/ES/SRF/2019/10), koja se odnosi na izračun ex ante doprinosa Jedinstvenom sanacijskom odboru za razdoblje doprinosa 2019.
      U potporu svojoj tužbi tužitelj navodi dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članaka 12. i 14. Delegirane uredbe Komisije (EU) 2015/63 (1)

                              —

                              S tim u vezi tužitelj navodi da članke 12. i 14. Delegirane uredbe treba tumačiti na način da treba priznati Institucionalni sustav zaštite stvoren 2018. za potrebe izračuna ex ante doprinosa Jedinstvenom fondu za sanaciju za razdoblje doprinosa 2019.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji je podredan, temelji se na prigovoru nezakonitosti u skladu s člankom 277. UFEU-a, i njime se od Općeg suda zahtijeva da utvrdi da su članci 12. i 14. Delegirane uredbe neprimjenjivi zbog povrede članka 103. stavaka 2. i 7. Direktive 2014/59/EU (2)

                              —

                              S tim u vezi tužitelj navodi da, ako članke 12. i 14. Delegirane uredbe treba tumačiti na način da treba priznati Institucionalni sustav zaštite stvoren 2018. za potrebe izračuna ex ante doprinosa Jedinstvenom fondu za sanaciju za razdoblje doprinosa 2019., onda navedeni članci Delegirane uredbe povrjeđuju članak 103. stavke 2. i 7. Direktive 2014/59/EU time što zanemaruju uvjete za delegaciju ovlasti Komisiji koji se sastoje od toga da (i) se doprinosi odboru trebaju prilagoditi profilu rizičnosti institucije poreznog obveznika i da (ii) doprinosi odboru trebaju uzeti u obzir sudjelovanje u Institucionalnom sustavu zaštite.

         (1)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/63 оd 21. listopada 2014. o dopuni Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s ex ante doprinosima aranžmanima financiranja sanacije (SL 2016., L 233, str. 1.)

         (2)  Direktiva 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o uspostavi okvira za oporavak i sanaciju kreditnih institucija i investicijskih društava te o izmjeni Direktive Vijeća 82/891/EEZ i direktiva 2001/24/EZ, 2002/47/EZ, 2004/25/EZ, 2005/56/EZ, 2007/36/EZ, 2011/35/EU, 2012/30/EU i 2013/36/EU te uredbi (EU) br. 1093/2010 i (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2014., L 173, str. 190.)


title: predmet T-501/19: Tužba podnesena 12. srpnja 2019. — Corneli protiv ESB-a

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/38

      Tužba podnesena 12. srpnja 2019. — Corneli protiv ESB-a
      (predmet T-501/19)
      (2019/C 312/31)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužiteljica: Francesca Corneli (Velletri, Italia) (zastupnik: F. Ferraro, odvjetnik)

         Tuženik: Europska središnja banka

         Tužbeni zahtjev

      Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Upravnog odbora ESB-a br. L/LDG/19/182 od 29. svibnja 2019., kojom je odbijen pristup Odluci ESB-a o stavljanju Banca Carige S.p.A., sa sjedištem u Genovi — Italija pod izvanrednu upravu i relevantnom spisu, s nalogom tuženiku da iznese i podnese spomenutu odluku i sve akte koji su joj prethodili, pripremne akte, akte koji su povezani s njom ili su uslijedili nakon nje;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje naknada i troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Ova tužba ima za cilj poništenje Odluke Upravnog odbora ESB-a br. L/LDG/19/182 od 29. svibnja 2019., kojom je odbijen pristup Odluci ESB-a o stavljanju Banca Carige S.p.A., sa sjedištem u Genovi — Italija pod izvanrednu upravu i relevantnom spisu, s nalogom tuženiku da iznese i podnese u postupku spomenutu odluku i sve akte koji su joj prethodili, pripremne akte, akte koji su povezani s njom ili su uslijedili nakon nje.
      U potporu tužbi, tužiteljica navodi pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi razlog, koji se temelji na povredi članka 4. Odluke ESB-a 2004/3 i na pogrešnoj primjeni iznimke vezane za povjerljivost informacija, koja je kao takva zaštićena pravom Unije.

                              —

                              Tužiteljica u tom smislu ističe nezakonitost pobijane odluke, koja nije sadržavala konkretne dokaze, koji ukazuju na povjerljive dijelove spornog dokumenta, njihovu ulogu i njihov cilj unutar ESB-a te na rizike koje bi predstavljalo njihovo objavljivanje. Kad je riječ o ravnoteži različitih interesa, smatra se da konkretni interes štediša za zaštitu njihovih udjela, kao i učinkovitosti i transparentnosti upravljanja poduzećem mogu samo prevladati nad općom i neobrazloženom potrebom zaštite postupaka nadzora.

                  2.

                  Drugi razlog, koji se temelji na nedostatku u obrazloženju povjerljivog karaktera traženog dokumenta.

                              —

                              Tužiteljica u tom smislu ističe da ESB ne daje nikakvo obrazloženje o „povjerljivoj” prirodi pobijane odluke, ograničivši se na očitu tvrdnju da zaštita vlastitih postupaka nadzora opravdava odbijanje pristupa.

                  3.

                  Treći razlog, koji se temelji na povredi članaka 7. stavka 1. i 8. stavka 1. Odluke ESB-a 2004/3 i na nedostatku u obrazloženju.

                              —

                              Tužiteljica ističe ozbiljnu povredu članaka 7. stavka 1. i 8. stavka 1. Odluke 2004/3 i nedostatak u obrazloženju, jer nisu ispunjene pretpostavke za navođenje opće presumpcije povjerljivosti i ESB u svakom slučaju nije izvršio konkretnu procjenu dokumenata za koje se tražio pristup.

                  4.

                  Četvrti razlog, koji se temelji na povredi temeljnog prava na djelotvornu sudsku zaštitu (članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima) i članci 7. stavak 3., 8. stavak 2. Odluke ESB-a 2004/3.

                              —

                              Tužiteljica ističe da ESB ne može u potpunosti onemogućiti ostvarenje interesa stranaka adresata odluke, uključujući same dioničare banke, koji imaju pravo na djelotvornu zaštitu, u smislu članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, protiv „lošeg” izvršavanja javnih ovlasti. ESB je povrijedio i članke 7. stavak 3., 8. stavak 2. Odluke ESB-a 2004/3 jer se više puta pozvao na izuzetno visoko radno opterećenje, bez pružanja ikakvog dokaza o tome, s ciljem produljenja za dodatnih 20 dana predviđenog roka za odgovor na tužiteljičin zahtjev za pristup.


title: predmet T-504/19: Tužba podnesena 12. srpnja 2019. — Crédit Lyonnais protiv ESB-a

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/41

      Tužba podnesena 12. srpnja 2019. — Crédit Lyonnais protiv ESB-a
      (predmet T-504/19)
      (2019/C 312/33)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Crédit Lyonnais (Lyon, Francuska) (zastupnici: A. Champsaur i A. Delors, odvjetnici)

         Tuženik: Europska središnja banka

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi, na temelju članaka 256. i 263. UFEU-a, odluku Europske središnje banke ECB-SSM-2019-FRCAG-39 od 3. svibnja 2019. u dijelu u kojem se njome tužitelju odbija dopuštenje da iz izračuna omjera financijske poluge isključi 34 % izloženosti prema CDC-u;

                  —

                  ESB-u naloži snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Opći sud povrijedio članak 266. UFEU-a i načelo pravomoćnosti. Tužitelj ističe da je Europska središnja banka, temeljeći svoju odluku na razlozima koje je Opći sud već ispitao i odbacio u presudi od 13. srpnja 2018., Crédit agricole/ESB (T-758/16, EU:T:2018:472) i nastavivši isticati teoretski rizik neplaćanja francuske države i rizik prodaje imovine po znatno nižoj cijeni, a da pritom nije dokazala vjerojatnost tih navoda, ona povrijedila članak 266. UFEU-a i načelo pravomoćnosti.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji, s jedne strane, na povredi članka 429. stavka 14. i članka 400. stavka 1. točke (a) Uredbe (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva i o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 (SL 2013., L 176, str. 1.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 13., str. 3.) i, s druge strane, na prekoračenju ovlasti koje je počinio ESB. Tužitelj smatra da je ESB, temeljeći svoju odluku na postojanju koncentracijskog rizika prema Caisse des dépôts et consignations (u daljnjem tekstu: CDC), da bi odbio u potpunosti isključiti izloženosti omjera financijske poluge društva Crédit Lyonnais (u daljnjem tekstu: LCL) prema CDC-u, on LCL-u nametnuo bonitetni zahtjev na temelju koncentracije izloženosti prema središnjim državama čije nametanje članak 400. stavak 1. točka (a) Uredbe (EU) br. 575/2013 ne dopušta i da se koristi ovlastima dodijeljenima člankom 429. stavkom 14. iste uredbe u svrhe koje nisu predviđene tim člankom.

                  3.

                  Treći tužbeni zahtjev, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni koju je ESB počinio nastavljajući ne uzimati u obzir posebne značajke regulirane štednje, kršeći time obvezu da s dužnom pažnjom i nepristrano ispita sve relevantne elemente dotičnog slučaja i da na temelju toga donese pripadajuće zaključke. Tužitelj smatra da je time ESB također počinio očitu pogrešku u ocjeni bonitetnih rizika koji se odnose na reguliranu štednju.


title: predmet T-520/19: Tužba podnesena 22. srpnja 2019. — Heitec protiv EUIPO-a — Hetec Datensysteme (HEITEC)

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/43

      Tužba podnesena 22. srpnja 2019. — Heitec protiv EUIPO-a — Hetec Datensysteme (HEITEC)
      (predmet T-520/19)
      (2019/C 312/35)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Heitec AG (Erlangen, Njemačka) (zastupnik: G. Wagner, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Hetec Datensysteme GmbH (Germering, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „HEITEC” — žig Europske unije br. 774 331

         Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 23. travnja 2019. u predmetu R 1171/2018–2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 95. stavka 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Povreda članka 58. stavka 1. točke (a) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s pravilom 40. stavkom 5. Uredbe Komisije (EZ) br. 2868/95 u vezi s pravilom 22. stavcima 3. i 4. Uredbe Komisije (EZ) br. 2868/95.


title: predmet T-527/19: Tužba podnesena 26. srpnja 2019. — Sánchez Cano protiv EUIPO-a — Grupo Osborne (EL TORO BALLS Fini)

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/44

      Tužba podnesena 26. srpnja 2019. — Sánchez Cano protiv EUIPO-a — Grupo Osborne (EL TORO BALLS Fini)
      (predmet T-527/19)
      (2019/C 312/36)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Sánchez Cano, SA (Molina del Segura, Španjolska) (zastupnici: C. Giner Mas i M. González Aleixandre, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Grupo Osborne, SA (El Puerto de Santa María, Španjolska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije EL TORO BALLS Fini — prijava za registraciju br. 15 648 595

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 22. ožujka 2019. u predmetu R 2690/2017-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  u cijelosti poništi pobijanu odluku.

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova ovog postupka, uključujući i onih nastalih u postupku pred žalbenim vijećem; ili, u slučaju da druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem se umiješa u svojstvu intervenijenta, naloži tuženiku i drugoj stranci u postupku pred žalbenim vijećem solidarno snošenje troškova ovog postupka, uključujući i onih nastalih u postupku pred žalbenim vijećem.

         Tužbeni razlog

      Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: predmet T-530/19: Tužba podnesena 26. srpnja 2019. — Nord Stream protiv Parlamenta i Vijeća

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/45

      Tužba podnesena 26. srpnja 2019. — Nord Stream protiv Parlamenta i Vijeća
      (predmet T-530/19)
      (2019/C 312/37)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Nord Stream AG (Zug, Švicarska) (zastupnici: M. Raible, C. von Köckritz i J. von Andreae, odvjetnici)

         Tuženici: Europski parlament i Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Direktivu (EU) 2019/692 Europskog Parlamenta i Vijeća od 17. travnja 2019. o izmjeni Direktive 2009/73/EZ o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište prirodnog plina, u dijelu u kojem članak 1. stavak 9. te direktive umeće u Direktivu 2009/73 članak 49.a stavak 3. prvu rečenicu kojom se propisuje da se „[o]dluke na temelju stavaka 1. i 2. donose […] do 24. svibnja 2020.”;

                  —

                  naloži Europskom parlamentu i/ili Vijeću Europske unije snošenje tužiteljevih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je rok za donošenje mogućih odluka o odstupanju u skladu s novo umetnutim člankom 49.a Direktive 2009/73 prekratak i stoga povređuje opće pravno načelo proporcionalnosti iz članka 5. stavka 4. UEU-a.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se Direktiva o izmjeni mora djelomično poništiti zbog povrede članka 296. UFEU-a s obzirom na to da joj nedostaje obrazloženje za uvođenje prekratkog roka u osporavanoj odredbi.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog koji se temelji na tome da osporavana odredba povređuje načelo legitimnih očekivanja s obzirom na to da nepravedno ograničava mogućnost odobrenja odstupanja u skladu s novo umetnutim člankom 49.a Direktive 2009/73. Mogućnost odobrenja takvog odstupanja zakonska je obveza kako bi se zaštitila legitimna očekivanja operatora odobalnih plinovoda u trećim zemljama koji su bili dovršeni i u funkciji kada je direktiva o izmjeni stupila na snagu.


title: predmet T-532/19: Tužba podnesena 29. srpnja 2019. — EC Brand Comércio, Importação e Exportação de Vestuário em Geral protiv EUIPO-a (pantys)

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/46

      Tužba podnesena 29. srpnja 2019. — EC Brand Comércio, Importação e Exportação de Vestuário em Geral protiv EUIPO-a (pantys)
      (predmet T-532/19)
      (2019/C 312/38)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: EC Brand Comércio, Importação e Exportação de Vestuário em Geral LTDA (Sorocaba, Brazil) (zastupnici: B. Bittner i U. Heinrich, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije pantys — prijava za registraciju br. 17 869 310

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 22. svibnja 2019. u predmetu R 314/2019-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi osporavanu odluku u dijelu u kojem se njome odbija žalba u pogledu sljedećih roba i usluga:

                              —

                              razred 5.: higijenski tamponi, higijenski ulošci, higijenske gaćice, ulošci za inkontinenciju;

                              —

                              razred 35.: online maloprodajne usluge ženskih higijenskih proizvoda

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  široka upotreba u Europskoj uniji.


title: predmet T-533/19: Tužba podnesena 29. srpnja 2019. — Artur Florêncio & Filhos, Affsports protiv EUIPO-a — Anadeco Gestion (sflooring)

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/47

      Tužba podnesena 29. srpnja 2019. — Artur Florêncio & Filhos, Affsports protiv EUIPO-a — Anadeco Gestion (sflooring)
      (predmet T-533/19)
      (2019/C 312/39)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Artur Florêncio & Filhos, Affsports Lda (Sintra, Portugal) (zastupnik: D. Martins Pereira Soares, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Anadeco Gestion, SA (Cartagena, Španjolska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga:: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žig Europske unije sflooring u crnoj, bijeloj i sivoj boji — prijava za registraciju br. 11 943 586

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 20. svibnja 2019. u predmetu R 1870/2018-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  u cijelosti prihvati ovu žalbu

                  —

                  potpuno opozove pobijanu odluku;

                  —

                  izmijeni pobijanu odluku na temelju razloga iz ove žalbe i registrira žig Europske unije br. 11 943 588 sflooring;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje žaliteljevih troškova, uključujući troškove nastale u predmetu koji se vodio pred EUIPO-om;

                  —

                  naloži drugoj stranci snošenje žaliteljevih troškova u postupku pred EUIPO-om

         Tužbeni razlozi

                  —

                  nedostatni dokazi o stvarnoj uporabi ranijeg žiga T-FLOORING

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: predmet T-535/19: Tužba podnesena 30. srpnja 2019. — H.R. Participations protiv EUIPO-a — Hottinger Investment Management (JCE HOTTINGUER)

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/48

      Tužba podnesena 30. srpnja 2019. — H.R. Participations protiv EUIPO-a — Hottinger Investment Management (JCE HOTTINGUER)
      (predmet T-535/19)
      (2019/C 312/40)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: francuski

         Stranke

         Tužitelj: H.R. Participations SA (Luxembourg, Luksemburg) (zastupnici: P. Wilhelm i J. Rossi, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Hottinger Investment Management Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije JCE HOTTINGUER — žig Europske unije br. 10 093 391

         Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 3. svibnja 2019. u predmetu R 2078/2018-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je tužba dopuštena i osnovana;

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje svih tužiteljevih troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Bitne postupovne povrede, jer je zahtjev za proglašenje žiga ništavim pred Odjelom za poništaje sadržavao nepravilnosti.

                  —

                  Povreda članka 60. stavka 1. točke (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća, u vezi s člankom 8. stavkom 4. iste uredbe.


title: predmet T-546/19: Tužba podnesena 7. kolovoza 2019. — Isigny — Sainte Mère protiv EUIPO-a (Oblik zlatne posude s određenom vrstom vala)

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/49

      Tužba podnesena 7. kolovoza 2019. — Isigny — Sainte Mère protiv EUIPO-a (Oblik zlatne posude s određenom vrstom vala)
      (predmet T-546/19)
      (2019/C 312/41)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Isigny — Sainte Mère (Isigny-sur-Mer, Francuska) (zastupnik: D. Mallo Saint-Jalmes, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava za registraciju trodimenzionalnog žiga Europske unije (oblik zlatne posude s određenom vrstom vala) — prijava za registraciju br. 17 871 521

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 22. svibnja 2019. u predmetu R 1513/2018-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva poništenje pobijane odluke.

         Tužbeni razlog

      Povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: predmet C-411/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. svibnja 2019. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) — WWF Italia o.n.l.u.s. i dr. protiv Presidenza del Consiglio dei Ministri, Azienda Nazionale Autonoma Strade SpA (ANAS)

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/2

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. svibnja 2019. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) — WWF Italia o.n.l.u.s. i dr. protiv Presidenza del Consiglio dei Ministri, Azienda Nazionale Autonoma Strade SpA (ANAS)
      (predmet C-411/19)
      (2019/C 328/02)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: WWF Italia o.n.l.u.s., Lega Italiana Protezione Uccelli o.n.l.u.s., Gruppo di Intervento Giuridico o.n.l.u.s., Italia Nostra o.n.l.u.s., Forum Ambientalista, FC i dr.

         Tuženici: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Azienda Nazionale Autonoma Strade SpA (ANAS)

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 6. Direktive 1992/43/EEZ (1), u vezi s Direktivom [2009/147/EZ] (2) u dijelu u kojem je primjenjiva na ovaj predmet, nacionalno primarno zakonodavstvo i s njime povezano sekundarno provedbeno zakonodavstvo […] kojim je tijelu koje je „u posljednjem stupnju” nadležno za donošenje odluke o usklađenosti idejnog projekta radova s propisima u području okoliša, omogućeno da u slučaju obrazloženog neslaganja ministra okoliša i teritorijalne i pomorske zaštite, izda suglasnost i time da pristanak za nastavak postupka, pozivajući se na postojanje prevladavajućeg javnog interesa, unatoč tomu što je državno tijelo nadležno za zaštitu okoliša tvrdilo da ne postoji mogućnost izrade eventualnih zahtjeva i mjera za ublažavanje štete za verziju projekta za koju se izdaje odobrenje, za čiju je procjenu učinaka na okoliš već dano negativno mišljenje?

                  2.

                  Protivi li se navedenim direktivama rješenje poput onog koje je prihvaćeno, u kojem se u svrhu odobrenja idejnog projekta radova koji podliježu postupku procjene učinaka na okoliš, zaključuje da spomenuti „prevladavajući javni interes” — koji se isključivo temelji na većoj ekonomičnosti radova, njihovoj usklađenosti s krajobraznom, povijesnom, kulturnom i društveno-gospodarskom zaštitom, te na potrebi dovršetka transeuropske cestovne mreže, u konkretnom slučaju mreže TEN-[T], koja je u Uredbi (EU) br. 1315/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2013. (3) definirana kao „sveobuhvatna” — ima prednost pred ekološkim interesom, čak i kada već postoji alternativno rješenje koje je u ekološkom pogledu već odobreno?

                  3.

                  Je li u skladu sa spomenutim zakonodavstvom Zajednice rješenje poput onog koje je prihvaćeno, u kojem se smatra da se dodatna pojašnjenja i studije o utjecaju cestovne trase na okoliš, koja nije odobrena u okviru procjene učinaka na okoliš, uključujući procjenu utjecaja na područje, mogu odgoditi za konačni projekt, umjesto da se od predlagatelja traže daljnja pojašnjenja i studije za ublažavanje gospodarskih učinaka i učinaka na krajobraz alternativne trase koja je u ekološkom pogledu već odobrena?

                  4.

                  U tim okolnostima i u slučaju potvrdnog odgovora u pogledu usklađenosti [s pravom Unije] na prvo, drugo i treće pitanje, protivi li se navedenim direktivama rješenje poput onog koje je prihvaćeno, u kojem se smatra da nije obvezujuće, u negativnom smislu, mišljenje o neusklađenosti s propisima području zaštite okoliša koje je donijelo nadležno tijelo tijekom postupka izdavanja odobrenja za idejni projekt radova, kojim se detaljnija procjena učinaka na sastavnice krajobraza i okoliša tog područja, osobito u vezi s procjenom utjecaja na okoliš i posljedično predviđanje odgovarajućih mjera kompenzacije i ublažavanja štete, odgađa za konačni projekt?

                  5.

                  Protivi li se navedenim direktivama rješenje poput onog koje je prihvaćeno, kojim je predlagatelju prepušteno da prilikom izrade konačnog projekta radova prihvati zahtjeve, primjedbe i preporuke u vezi s krajobrazom i okolišem, koji su utvrđeni tijekom sastanka službi koji je sazvan radi idejnog projekta, iako je, u pogledu navedenog, tijelo nadležno za zaštitu okoliša utvrdilo da ne postoji mogućnost izrade eventualnih zahtjeva i mjera ublažavanja štete za varijantu nacrta za koju se izdaje odobrenje?

                  6.

                  Protivi li se navedenim direktivama rješenje poput onog koje je prihvaćeno, kojim je predlagatelju prepuštena i izrada studije o utjecaju radova na okoliš, uključujući takozvanu „ocjenu prihvatljivosti”, koja je u potpunosti izrađena u skladu sa zakonskim zahtjevima koji su na snazi, na temelju koje će se provesti predmetna procjena utjecaja?

                  7.

                  Protivi li se navedenim direktivama rješenje poput onog koje je prihvaćeno, kojim je za provjeru studije o utjecaju na okoliš, koja se prilaže uz konačni projekt radova — među ostalim s ciljem utvrđivanja eventualnih dodatnih mjera ublažavanja štete i kompenzacije nužnih za očuvanje i zaštitu sastavnica krajobraza i okoliša predmetnog područja — određena treća osoba (Regione Lazio (Regija Lacij, Italija)), koja je različita od subjekta koji je inače nadležan (Commissione VIA-VAS del Ministero dell’ambiente e della tutela del territorio e del mare (Komisija za procjenu učinaka na okoliš i stratešku procjenu učinaka na okoliš Ministarstva okoliša i teritorijalne i pomorske zaštite, Italija)), zbog čega Komisiji za procjenu učinaka na okoliš i stratešku procjenu učinaka na okoliš Ministarstva okoliša i teritorijalne i pomorske zaštite, u skladu i za potrebe članka 185. stavaka 4. i 5. Zakonodavne uredbe br. 163/06 preostaje samo da nakon provedbe navedene provjere iznese naknadno mišljenje o usklađenosti konačnog projekta cestovnih radova sa zahtjevima u pogledu krajobraza i okoliša?

         (1)  Direktiva Vijeća 92/43/EEZ od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih [i poluprirodnih] staništa i divlje faune i flore (SL 1992., L 206, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 2., str. 14.)

         (2)  Direktiva 2009/147/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 30. studenoga 2009. o očuvanju divljih ptica (SL 2010., L 20, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 32., str. 128.)

         (3)  Uredba (EU) br. 1315/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2013. o smjernicama Unije za razvoj transeuropske prometne mreže i stavljanju izvan snage Odluke br. 661/2010/EU (SL 2013., L 348, str. 1.)


title: predmet C-415/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. svibnja 2019. uputio Corte suprema di cassazione (Italija) — Blumar SpA protiv Agenzia delle Entrate

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/3

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. svibnja 2019. uputio Corte suprema di cassazione (Italija) — Blumar SpA protiv Agenzia delle Entrate
      (predmet C-415/19)
      (2019/C 328/03)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Corte suprema di cassazione

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Blumar SpA

         Tuženik: Agenzia delle Entrate

         Prethodno pitanje

      Jesu li u skladu s pravom Unije stavak 1223. jedinog članka Zakona br. 296 od 27. prosinca 2006. (sada članak 16. bis stavak 11. Zakona br. 11 od 4. veljače 2005.) i Uredba predsjednika Vijeća ministara od 23. svibnja 2007., u vezi s člankom 108. [stavkom] 3. UFEU-a, kako ga tumači sudska praksa u predmetu Deggendorf, s Odlukom C(2008)380 Europske komisije i načelom proporcionalnosti iz prava Unije?