title: Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 25. rujna 2014. # Peri GmbH protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Žig Zajednice - Prijava trodimenzionalnog žiga Zajednice - Oblik stezača - Apsolutni razlog za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009. # Predmet T-171/12.

text:
               Stranke
               Osnova
               Operativni dio

            Stranke
            U predmetu T‑171/12,
            Peri GmbH, sa sjedištem u Weißenhornu (Njemačka), koji zastupa J. Dönch, odvjetnik,
            tužitelj,
            protiv
            Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM), koji zastupa D. Walicka, u svojstvu agenta,
            tuženika,
            povodom tužbe podnesene protiv odluke prvog žalbenog vijeća OHIM‑a od 26. siječnja 2012. (predmet R 1209/2011‑1), koja se odnosi na prijavu za registraciju trodimenzionalnog znaka u obliku stezača kao žiga Zajednice,
            OPĆI SUD (osmo vijeće),
            u sastavu: D. Gratsias, predsjednik, M. Kancheva i C. Wetter (izvjestitelj), suci,
            tajnik: S. Bukšek Tomac, administratorica,
            uzimajući u obzir tužbu podnesenu tajništvu Općeg suda 12. travnja 2012.,
            uzimajući u obzir odgovor na tužbu podnesen tajništvu Općeg suda 24. srpnja 2012.,
            nakon rasprave održane 5. lipnja 2014.,
            donosi sljedeću
            Presudu

            Osnova
            Činjenice iz kojih proizlazi spor
            1. Dana 5. listopada 2010., tužitelj, Peri GmbH, podnio je Uredu za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM), prijavu za registraciju žiga Zajednice na temelju Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (SL L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.).
            2. Trodimenzionalni oblik za koji je podnesena prijava za registraciju žiga prikazan je u nastavku:
            >image>1
            3. Proizvodi za koje je podnesena prijava za registraciju obuhvaćeni su razredima 6 i 19 u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga za registraciju žigova od 15. lipnja 1957. kako je izmijenjen i dopunjen, i odgovaraju, za svaki od tih razreda, sljedećem opisu:
            – razred 6: „Oplate za beton i njihovi metalni dodaci“,
            – razred 19: „Oplate za beton i njihovi nemetalni dodaci“.
            4. Dana 21. travnja 2011., ispitivač je na temelju članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 odbio prijavu za registraciju za sve predmetne proizvode.
            5. Dana 7. lipnja 2011., tužitelj je podnio tužbu protiv odluke ispitivača na temelju članaka 58. do 64. Uredbe br. 207/2009.
            6. Odlukom od 26. siječnja 2012. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka), dostavljene tužitelju 13. veljače 2012., prvo žalbeno vijeće OHIM‑a odbilo je tužbu s obrazloženjem da, kad je riječ o predmetnim proizvodima, trodimenzionalni znak za koji je bila podnesena prijava za registraciju kao žiga Zajednice nema nikakav razlikovni karakter u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.
            Zahtjevi stranaka
            7. Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
            – poništi pobijanu odluku,
            – OHIM‑u naloži snošenje troškova.
            8. OHIM od Općeg suda zahtijeva da:
            – odbije tužbu,
            – tužitelju naloži snošenje troškova.
            Pravo
            Predmet spora
            9. Upitan tijekom rasprave o eventualnim primjedbama na njezin izvještaj, tužitelj je Općem sudu izrazio želju kako bi se uzelo u obzir ograničenje njegove prijave za registraciju. Upitan u tom smislu, tužitelj je pojasnio da je do tog ograničenja došlo nakon donošenja pobijane odluke, jer je do njega došlo 23. svibnja 2014., te se, kad je riječ o proizvodima na koje se odnosi prijava žiga, opisanima u gornjoj točki 3., sastojalo u davanju sljedećeg pojašnjenja: „uz iznimku stezača za oplate“.
            10. OHIM je prigovorio da Opći sud ne može razmotriti taj zahtjev jer to, po njegovom mišljenju, proizlazi iz sudske prakse (presuda od 20. studenoga 2007., Tegometall International/OHIM – Wuppermann (TEK), T‑458/05, Zb., EU:T:2007:349), ako bi se time nedopušteno izmijenio predmet spora, na temelju članka 135. stavka 4. Poslovnika Općeg suda.
            11. Po mišljenju OHIM‑a, točno je da je Opći sud priznao da se izjava podnositelja prijave žiga, nakon odluke žalbenog vijeća, kojom je on povukao svoju prijavu za neke od proizvoda ili usluga koji su bili prvotno obuhvaćeni prijavom, može protumačiti kao osporavanje zakonitosti pobijane odluke samo u dijelu u kojem se odnosi na ostale predmetne proizvode i usluge, i da se njome stoga ne mijenja predmet spora. Međutim, o tome se ne radi u ovom slučaju jer ograničenje prijave žiga ne sadrži nijedno povlačenje proizvoda, već se sastoji od jedne izmjene opisa predmetnih proizvoda.
            12. Unatoč tom prigovoru, tužitelj ustraje u svojoj analizi.
            13. Najprije treba podsjetiti da Opći sud može poništiti ili izmijeniti odluku žalbenog vijeća OHIM‑a samo ako je, u trenutku njezinog donošenja, ta odluka bila zahvaćena jednim od razloga za poništenje ili izmjenu iz članka 65. stavka 2. Uredbe br. 207/2009. U skladu s člankom 76. navedene uredbe, Opći sud mora odlučiti vodeći računa o činjeničnom i pravnom okviru spora kakav je iznesen pred žalbeno vijeće (vidjeti presudu TEK, t. 10. supra , EU:T:2007:349, t. 19. i navedena sudska praksa).
            14. S druge strane, Opći sud ne može poništiti ili izmijeniti tu odluku zbog razloga koji nastupe nakon njezina donošenja (presude od 11. svibnja 2006., Sunrider/OHIM, C‑416/04 P, Zb., EU:C:2006:310, t. 55., i od 9. srpnja 2008., Reber/OHIM – Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (Mozart), T‑304/06, Zb., EU:T:2008:268, t. 24.).
            15. Nadalje, u skladu s člankom 26. stavkom 1. točkom (c) Uredbe br. 207/2009, „Prijava žiga Zajednice mora sadržavati […] popis proizvoda ili usluga za koje se traži registracija“.
            16. Članak 43. stavak 1. Uredbe br. 207/2009 predviđa da „[P]odnositelj prijave može u svakom trenutku povući svoju prijavu žiga Zajednice ili ograničiti popis proizvoda ili usluga koji su u njoj sadržani“.
            17. U ovom slučaju, nesporno je da je tužitelj ograničio proizvode obuhvaćene njegovom prijavom za registraciju žiga Zajednice nakon donošenja pobijane odluke.
            18. Iz toga slijedi da, u načelu, ograničenje, u smislu članka 43. stavka 1. Uredbe br. 207/2009, popisa proizvoda ili usluga sadržanih u prijavi žiga Zajednice nakon donošenja odluke žalbenog vijeća koju se pobija pred Općim sudom ne može utjecati na zakonitost te odluke, koja je jedina odluka koju se pred njim pobija (vidjeti presudu Mozart, t. 14. supra , EU:T:2008:268, t. 25. i navedena sudska praksa).
            19. Međutim, također treba primijetiti da se odluku žalbenog vijeća OHIM‑a pred Općim sudom može pobijati samo kad je riječ o nekim proizvodima ili uslugama s popisa iz u prijave za registraciju predmetnog žiga Zajednice. U takvom slučaju ta odluka postaje konačna za druge proizvode ili usluge s tog istog popisa (presuda Mozart, t. 14. supra , EU:T:2008:268, t. 26.).
            20. S obzirom na tu mogućnost, Opći sud je izjavu podnositelja prijave žiga Zajednice koju je pred njim dao nakon odluke žalbenog vijeća, da povlači svoju prijavu za neke od proizvoda obuhvaćenih prvotnom prijavom, protumačio kao izjavu da se pobijana odluka osporava samo u dijelu u kojem se odnosi na ostale predmetne proizvode, ili kao djelomično povlačenje, u slučaju da je ta izjava dana u kasnijem stadiju postupka pred Općim sudom (vidjeti presudu Mozart, t. 14. supra , EU:T:2008:268, t. 27. i navedena sudska praksa).
            21. Međutim, ako, ograničavanjem popisa proizvoda navedenih u prijavi žiga Zajednice, podnositelj prijave žiga Zajednice ne želi povući s tog popisa jedan ili više proizvoda, već njemu ili njima izmijeniti jednu ili više značajki, ne može se isključiti da ta izmjena može imati učinak na ispitivanje žiga Zajednice koje provode OHIM‑ova tijela tijekom upravnog postupka. U tim okolnostima, dopuštanje takve izmjene u stadiju tužbe pred Općim sudom bilo bi jednako izmjeni predmeta spora tijekom postupka, zabranjenoj člankom 135. stavkom 4. Poslovnika. Stoga Opći sud ne može uzeti u obzir takvo ograničavanje prilikom odlučivanja o osnovanosti tužbe (presude TEK, t. 10. supra , EU:T:2007:349, t. 25., i od 20. veljače 2013., Caventa/OHIM – Anson’s Herrenhaus (B BERG), T‑631/11, EU:T:2013:85, t. 23.).
            22. Stoga treba utvrditi može li se ograničenje prijave za registraciju predmetnog žiga do kojeg je došlo 23. svibnja 2014. i kojeg je tužitelj naznačio na raspravi tumačiti kao njegova izjava da pobijanu odluku osporava samo u dijelu u kojem se odnosi na proizvod e s izmijenjenog popisa ili kao djelomično povlačenje.
            23. O tome nije riječ. Tim ograničenjem tužitelj nije povukao proizvode s popisa onih za koje je zatražena registracija žiga o kojem je riječ, koji ostaju, s jedne strane, kad je riječ o razredu 6, oplate za beton i njihovi metalni dodaci, i, kad je riječ o razredu 19, oplate za beton i njihovi nemetalni dodaci, ali je naveo da se te proizvode treba shvatiti „uz iznimku stezača za oplate“. Stoga se ne može isključiti da je, postupivši na taj način, tužitelj izvršio izmjenu koja može imati učinak na ispitivanje žiga Zajednice koje provode tijela OHIM‑a tijekom upravnog postupka. Kako je bilo istaknuto u gornjoj točki 21., Opći sud ne može uzeti u obzir takvo ograničenje jer bi se njime izmijenio predmet spora.
            24. Stoga treba zaključiti da su proizvodi koje treba uzeti u obzir u okviru ove tužbe oni s popisa proizvoda koji su navedeni u tužiteljevoj prvotnoj prijavi žiga (vidjeti gornju točku 3.).
            25. Posljedično, tužiteljev zahtjev iz gornje točke 9. treba odbiti.
            Meritum
            26. U prilog svojoj tužbi tužitelj ističe dva tužbena razloga od kojih se prvi temelji na povredi članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 a, drugi, na povredi članka 7. stavka 1. točke (e) te Uredbe.
            Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009
            27. Tužitelj tvrdi da bi, s obzirom na stupanj pažnje relevantne javnosti, koju čine stručnjaci, koji je viši od stupnja pažnje koji karakterizira prosječnog potrošača, uobičajeno obaviještenog i razumno pažljivog i opreznog, kao i na vrlo prepoznatljive značajke stezača prikazanog znakom o kojem je riječ, žalbeno vijeće trebalo zaključiti da prijavljeni žig ima razlikovni karakter.
            28. Tužitelj tvrdi da žalbeno vijeće nije pružilo konkretne dokaze u prilog njegovoj analizi koja se temelji na jednostavnim pretpostavkama koje nisu poduprte dokazima. Tužitelj dodaje da su te pretpostavke osporene dokazima predloženima OHIM‑u, osobito studijom koju je on dostavio i za koju je žalbeno vijeće pogrešno utvrdilo da se odnosi samo na javnost njemačkog govornog područja, dok je stezač znak koji se može „čitati“ bez ikakvog znanja jezika.
            29. OHIM osporava tužiteljeve argumente.
            30. U tom smislu treba podsjetiti da se u skladu s člankom 7. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 207/2009 neće registrirati „žigovi koji nemaju nikakav razlikovni karakter“.
            31. Razlikovni karakter žiga, u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, znači da taj žig omogućuje prepoznavanje proizvoda za koji je podnesena prijava za registraciju kao proizvoda koji potječe od određenog poduzeća i stoga razlikovanje tog proizvoda od onih koji potječu od drugih poduzeća (vidjeti presudu od 9. prosinca 2010., Wilo/OHIM (Fasetirano kućište elektromotora i prikaz zelenih faseta), T‑253/09 i T‑254/09, EU:T:2010:507, t. 17. i navedena sudska praksa).
            32. Taj razlikovni karakter žiga treba ocjenjivati, s jedne strane, u odnosu na proizvode i usluge za koje je podnesena prijava za registraciju i, s druge strane, u odnosu na percepciju relevantne javnosti koju čini prosječni potrošač navedenih proizvoda i usluga, uobičajeno obaviješten i razumno pažljiv i oprezan (vidjeti presudu Fasetirano kućište elektromotora i prikaz zelenih faseta, t. 31. supra , EU:T:2010:507, t. 18. i navedena sudska praksa).
            33. Prema ustaljenoj sudskoj praksi, kriteriji za ocjenu razlikovnog karaktera žigova koje čini sam izgled proizvoda ne razlikuju se od onih koji se primjenjuju na druge kategorije žigova (vidjeti presudu Fasetirano kućište elektromotora i prikaz zelenih faseta, t. 31. supra, EU:T:2010:507, t. 19. i navedena sudska praksa).
            34. Međutim, u okviru primjene tih kriterija, percepcija relevantne javnosti nije nužno ista u slučaju trodimenzionalnog žiga, koji se sastoji od izgleda samog proizvoda, i u slučaju verbalnog ili figurativnog žiga, koji se sastoji od znaka neovisnog od izgleda proizvoda koji označuje. Doista, prosječni potrošači nemaju naviku stvarati zaključke o porijeklu proizvoda na temelju njihova oblika ili oblika njihova pakiranja, u nedostatku bilo kakvog grafičkog ili tekstualnog elementa, te bi se moglo teže dokazati razlikovni karakter trodimenzionalnog žiga, nego verbalnog ili figurativnog žiga (vidjeti presudu Fasetirano kućište elektromotora i prikaz zelenih faseta, t. 31. supra , EU:T:2010:507, t. 20. i navedena sudska praksa).
            35. Nadalje, prema sudskoj praksi, što se više oblik za koji je podnesena prijava za registraciju žiga približava najvjerojatnijem obliku koji će imati proizvod o kojemu je riječ, to je vjerojatnije da taj oblik nema nikakav razlikovni karakter u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009. U tim okolnostima, samo onaj žig koji znatno odstupa od standarda ili običaja sektora i, zbog toga, može ispuniti svoju osnovnu funkciju označavanja podrijetla, ima razlikovni karakter u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 (vidjeti presudu Fasetirano kućište elektromotora i prikaz zelenih faseta, t. 31. supra, EU:T:2010:507, t. 21. i navedena sudska praksa).
            36. Tužiteljeve argumente treba ispitati s obzirom na ta razmatranja.
            37. Kad je riječ o relevantnoj javnosti, žalbeno vijeće pravilno je utvrdilo da se radi o specijaliziranoj javnosti (točka 11. pobijane odluke). Iako se složio s tom analizom, tužitelj iz nje zaključuje da je relevantna javnost stručna javnost, što je samo djelomično točno. S obzirom na to da je, kao što priznaje i tužitelj, odnos te javnosti s predmetnim područjem takav da može šire uključivati osobe „koje to područje istinski zanima“, on može, ovisno o slučaju, suprotno tome kako je potonje izraze shvatio tužitelj, prelaziti strogo stručni okvir.
            38. S obzirom na ovo pojašnjenje, treba napomenuti da se stranke, pravilno slažu sa zaključkom koji treba iz toga izvesti, da je relevantna javnost specijalizirana javnost, to jest viši stupanj pažnje koji će ta javnost imati prema trodimenzionalnom znaku kao što je znak o kojemu je riječ posebno se odražava činjenicom da „će voditi računa o tehničkim karakteristikama takvog sustava zatvaranja (kvalitetu materijala i izrade)“ (točka 11. pobijane odluke).
            39. S druge strane, tužitelj tvrdi da se s obzirom na viši stupanj pažnje relevantne javnosti karakteristike stezača koji je predmet trodimenzionalnog znaka za koji je podnesena prijava za registraciju žiga Zajednice, to jest osobito izraženi red zubaca i položaj u sredini šipke vertikalnog sidrišta, moraju zamijetiti i stoga daju tom žigu razlikovni karakter, što potvrđuje rezultat studije. Tužitelj prigovara žalbenom vijeću da nije pružilo nikakav konkretni dokaz koji opravdava njegovo odbijanje registracije prijavljenog žiga.
            40. Žalbeno vijeće je, sa svoje strane, smatralo da bi upravo zbog višeg stupnja pozornosti relevantne javnosti, istaknutog u gornjoj točki 38., ta javnost percipirala prije svega funkcionalne elemente o kojima je riječ kao tehničko sredstvo koje služi za povezivanje ili učvršćivanje, među ostalim, elemenata zida ili betonskih dijelova. S obzirom na to da su ti tehnički elementi prisutni i kod drugih stezača, malene razlike između stezača o kojem je riječ i drugih stezača ne dopuštaju, po mišljenju žalbenog vijeća, da se smatra da prijavljeni trodimenzionalni žig ima jedinstven i dojmljiv dizajn.
            41. Treba istaknuti da u području trodimenzionalnih žigova, u skladu sa sudskom praksom navedenom u gornjoj točki 35., samo onaj žig koji znatno odstupa od standarda ili običaja sektora i, zbog toga, može ispuniti svoju osnovnu funkciju označavanja podrijetla, ima razlikovni karakter.
            42. Ta analiza jednako je relevantna kada je javnost o kojoj je riječ specijalizirana javnost (vidjeti, kad je riječ o ograničenom krugu potrošača, u vezi s mikrofonom, presudu od 12. rujna 2007, Neumann/OHIM (Oblik glave mikrofona), T‑358/04, Zb., EU:T:2007:263, t. 46., nadstrešnice i tende za zaštitu od sunca, presuda od 17. prosinca 2008., Somm/OHIM (Nadstrešnica za zaštitu od sunca), T‑351/07, EU:T:2008:591, t. 29., i luksuzni satovi i brojčanici luksuznih satova, presuda od 14. rujna 2009., Lange Uhren/OHIM (Geometrijska polja na brojčaniku sata), T‑152/07, EU:T:2009:324, t. 87.).
            43. Stoga je žalbeno vijeće pravilnom primjenom članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 utvrdilo nepostojanje jedinstvenog i dojmljivog dizajna predstavljenog stezača, s obzirom na to da se potonji malo razlikuje od drugih proizvoda te vrste. U ovom slučaju ne čini se da stezač o kojem je riječ ima neuobičajenu značajku da se može smatrati da sam njegov trodimenzionalni prikaz omogućuje zaključak da prijavljeni žig ima sebi svojstvenu sposobnost razlikovanja proizvoda koje treba pokrivati od onih njegovih konkurenata.
            44. Iako tužitelj prigovara žalbenom vijeću da nije pružilo nikakav konkretni dokaz u prilog toj tvrdnji, taj se argument ne temelji na činjenicama. Iz pobijane odluke u tom smislu proizlazi da je žalbeno vijeće ispitalo uzorke stezača koje proizvode tužiteljevi konkurenti, primijetivši da se samo može utvrditi da stezaljke mogu „imati različite funkcionalne čak i estetske dizajne“, ali da „te varijacije proizvoda“ nemaju za posljedicu utvrđenje „funkcije žiga u njihovom ukupnom dojmu“ (točka 17. pobijane odluke). Ono je pravilno pojasnilo tužitelju da nije dovoljno da javnost može prepoznati razlike između različitih stezača, za što je sposobna specijalizirana javnost kao u ovom slučaju, već bi javnost trebala percipirati varijantu stezača koji predstavlja tužitelj kao „toliko veliku [da bi] ju prepoznala kao oznaku podrijetla“ (točka 18. pobijane odluke). Međutim, kako je pravilno navelo žalbeno vijeće, razlike u predmetnom stezaču, iako vidljive, ipak se čine kao jednostavne inačice stezača. Te karakteristike nisu takve vrste da bi individualizirale predmetni proizvod i da bi same po sebi označavale utvrđeno trgovačko podrijetlo.
            45. Naposljetku, kad je riječ o dokaznoj vrijednosti studije koju je tužitelj dostavio tijekom postupka pred OHIM‑om, o razlikovnom karakteru predmetnog trodimenzionalnog znaka, treba naglasiti da je žalbeno vijeće pravilno navelo da je ona provedena samo u specijaliziranoj javnosti njemačkoga govornog područja, a nije provedena u specijaliziranoj javnosti Europske unije, koja je u ovom slučaju relevantna javnost. Iako se radi o prijavi trodimenzionalnog žiga Zajednice koji ne zahtijeva znanja jezika da bi se mogao „čitati“, kako je pravilno naveo tužitelj, svejedno ostaje činjenica da specijalizirana javnost njemačkoga govornog područja bolje poznaje proizvode koje na tržište stavljaju njemačka ili austrijska poduzeća, i zato u anketi češće navodi njihovo ime nego što bi to činila specijalizirana javnost Unije, uzeta u cjelini.
            46. Povrh toga, tužitelj je, spominjući rezultate te studije, pred žalbenim vijećem naveo (točka 6., četvrta alineja pobijane odluke) da je „visoki postotak specijalizirane njemačke javnosti“ prepoznao proizvođača trodimenzionalnog oblika za koji je podnesena prijava za registraciju žiga Zajednice. Međutim, razlikovni karakter kao takav mora percipirati čitava relevantna javnost (to jest, relevantna javnost Unije). Iz toga proizlazi da je žalbeno vijeće pravilno odbilo tu studiju navevši da ne može poništiti njegov zaključak o nepostojanju razlikovnog karaktera predmetnog trodimenzionalnog znaka.
            47. U mjeri u kojoj se tužitelj poziva na to da rezultati te studije dokazuju razlikovni karakter tog znaka u relevantnoj javnosti u vezi s proizvodom, koji predstavlja taj znak i koji je on već stavljao na tržište, treba napomenuti da se takav argument odnosi na razlikovni karakter stečen uporabom koji je nastao iz prijavljenog žiga. Stoga žalbeno vijeće nije počinilo pogrešku koja se tiče prava kada je podsjetilo na to da takav dokaz ne može dovesti do toga da OHIM isključi primjenu apsolutnog razloga za odbijanje u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 (vidjeti u tom smislu presudu od 7. veljače 2002., Mag Instrument/OHIM (Oblik džepnih svjetiljki), T‑88/00, Zb., EU:T:2002:28, t. 39.) te ga se može uzeti u obzir samo u okviru primjene članka 7. stavka 3. navedene uredbe, na koji se tužitelj nije pozvao ni u kojoj fazi postupka.
            48. Iz toga slijedi da je žalbeno vijeće pravilno utvrdilo da predmetni trodimenzionalni žig nema nikakav razlikovni karakter za sve predmetne proizvode u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.
            49. Slijedom navedenog, prvi tužbeni razlog treba odbiti.
            Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 7. stavka 1. točke (e) Uredbe br. 207/2009
            50. Treba utvrditi da je žalbeno vijeće u točki 23. pobijane odluke, na njezinom kraju, samo radi potpunosti spomenulo mogućnost koju je imao ispitivač da tužiteljevu prijavu žiga također odbije na osnovi članka 7. stavka 1. točke (e) podtočaka i. i ii. Uredbe br. 207/2009, ne primijenivši je. Iz samog teksta te točke proizlazi da je žalbeno vijeće zbog ekonomičnosti postupka odustalo od vraćanja predmeta ispitivaču radi donošenja dodatne odluke s obzirom na to da je prijavu „u svakom slučaju trebalo odbiti na osnovi članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009“, a zakonitost te ocjene potvrđena je u gornjim točkama 30. do 48.
            51. S obzirom na to da se pobijana odluka ne temelji na članku 7. stavku 1. točki (e) podtočkama i. i ii. Uredbe br. 207/2009, kao što je OHIM podsjetio u njegovom odgovoru na tužbu, tužbeni razlog koji se temelji na njegovoj povredi ne može stoga utjecati na zakonitost te odluke.
            52. Zbog tog istog razloga nije povrijeđen članak 75. Uredbe br. 207/2009, u skladu s kojim se obrazlažu odluke OHIM‑a. Kad je riječ o elementu na kojem žalbeno vijeće nije odlučilo po službenoj dužnosti utemeljiti njegovu odluku, očito nije bilo potrebno prethodno savjetovanje s tužiteljem.
            53. Iz prethodno navedenog proizlazi da drugi tužbeni razlog treba odbiti.
            54. Stoga tužbu treba odbiti u cijelosti bez potrebe za donošenjem odluke o dopuštenosti dokumenta koji je tužitelj dostavio na raspravi.
            Troškovi
            55. Sukladno odredbama članka 87. stavka 2. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku snosi troškove, ako je takav zahtjev postavljen.
            56. Budući da tužitelj nije uspio u postupku, istom valja naložiti snošenje troškova sukladno zahtjevu OHIM‑a.

            Operativni dio
            Slijedom navedenog,
            OPĆI SUD (osmo vijeće)
            proglašava i presuđuje:
            1. Tužba se odbija.
            2. Društvu Peri GmbH nalaže se snošenje troškova.

    ---documentbreak---

         PRESUDA OPĆEG SUDA (osmo vijeće)
      25. rujna 2014. (
            *1
         )
      „Žig Zajednice — Prijava trodimenzionalnog žiga Zajednice — Oblik stezača — Apsolutni razlog za odbijanje — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009“
      U predmetu T‑171/12,

         Peri GmbH, sa sjedištem u Weißenhornu (Njemačka), koji zastupa J. Dönch, odvjetnik,
      tužitelj,
      protiv

         Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM), koji zastupa D. Walicka, u svojstvu agenta,
      tuženika,
      povodom tužbe podnesene protiv odluke prvog žalbenog vijeća OHIM‑a od 26. siječnja 2012. (predmet R 1209/2011‑1), koja se odnosi na prijavu za registraciju trodimenzionalnog znaka u obliku stezača kao žiga Zajednice,
      OPĆI SUD (osmo vijeće),
      u sastavu: D. Gratsias, predsjednik, M. Kancheva i C. Wetter (izvjestitelj), suci,
      tajnik: S. Bukšek Tomac, administratorica,
      uzimajući u obzir tužbu podnesenu tajništvu Općeg suda 12. travnja 2012.,
      uzimajući u obzir odgovor na tužbu podnesen tajništvu Općeg suda 24. srpnja 2012.,
      nakon rasprave održane 5. lipnja 2014.,
      donosi sljedeću

         Presudu

         Činjenice iz kojih proizlazi spor

               1

               Dana 5. listopada 2010., tužitelj, Peri GmbH, podnio je Uredu za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM), prijavu za registraciju žiga Zajednice na temelju Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (SL L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.).

               2

               Trodimenzionalni oblik za koji je podnesena prijava za registraciju žiga prikazan je u nastavku:

               3

               Proizvodi za koje je podnesena prijava za registraciju obuhvaćeni su razredima 6 i 19 u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga za registraciju žigova od 15. lipnja 1957. kako je izmijenjen i dopunjen, i odgovaraju, za svaki od tih razreda, sljedećem opisu:

                        —

                        razred 6: „Oplate za beton i njihovi metalni dodaci“,

                        —

                        razred 19: „Oplate za beton i njihovi nemetalni dodaci“.

               4

               Dana 21. travnja 2011., ispitivač je na temelju članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 odbio prijavu za registraciju za sve predmetne proizvode.

               5

               Dana 7. lipnja 2011., tužitelj je podnio tužbu protiv odluke ispitivača na temelju članaka 58. do 64. Uredbe br. 207/2009.

               6

               Odlukom od 26. siječnja 2012. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka), dostavljene tužitelju 13. veljače 2012., prvo žalbeno vijeće OHIM‑a odbilo je tužbu s obrazloženjem da, kad je riječ o predmetnim proizvodima, trodimenzionalni znak za koji je bila podnesena prijava za registraciju kao žiga Zajednice nema nikakav razlikovni karakter u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.

         Zahtjevi stranaka

               7

               Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        poništi pobijanu odluku,

                        —

                        OHIM‑u naloži snošenje troškova.

               8

               OHIM od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        odbije tužbu,

                        —

                        tužitelju naloži snošenje troškova.

         Pravo

         Predmet spora

               9

               Upitan tijekom rasprave o eventualnim primjedbama na njezin izvještaj, tužitelj je Općem sudu izrazio želju kako bi se uzelo u obzir ograničenje njegove prijave za registraciju. Upitan u tom smislu, tužitelj je pojasnio da je do tog ograničenja došlo nakon donošenja pobijane odluke, jer je do njega došlo 23. svibnja 2014., te se, kad je riječ o proizvodima na koje se odnosi prijava žiga, opisanima u gornjoj točki 3., sastojalo u davanju sljedećeg pojašnjenja: „uz iznimku stezača za oplate“.

               10

               OHIM je prigovorio da Opći sud ne može razmotriti taj zahtjev jer to, po njegovom mišljenju, proizlazi iz sudske prakse (presuda od 20. studenoga 2007., Tegometall International/OHIM – Wuppermann (TEK), T‑458/05, Zb., EU:T:2007:349), ako bi se time nedopušteno izmijenio predmet spora, na temelju članka 135. stavka 4. Poslovnika Općeg suda.

               11

               Po mišljenju OHIM‑a, točno je da je Opći sud priznao da se izjava podnositelja prijave žiga, nakon odluke žalbenog vijeća, kojom je on povukao svoju prijavu za neke od proizvoda ili usluga koji su bili prvotno obuhvaćeni prijavom, može protumačiti kao osporavanje zakonitosti pobijane odluke samo u dijelu u kojem se odnosi na ostale predmetne proizvode i usluge, i da se njome stoga ne mijenja predmet spora. Međutim, o tome se ne radi u ovom slučaju jer ograničenje prijave žiga ne sadrži nijedno povlačenje proizvoda, već se sastoji od jedne izmjene opisa predmetnih proizvoda.

               12

               Unatoč tom prigovoru, tužitelj ustraje u svojoj analizi.

               13

               Najprije treba podsjetiti da Opći sud može poništiti ili izmijeniti odluku žalbenog vijeća OHIM‑a samo ako je, u trenutku njezinog donošenja, ta odluka bila zahvaćena jednim od razloga za poništenje ili izmjenu iz članka 65. stavka 2. Uredbe br. 207/2009. U skladu s člankom 76. navedene uredbe, Opći sud mora odlučiti vodeći računa o činjeničnom i pravnom okviru spora kakav je iznesen pred žalbeno vijeće (vidjeti presudu TEK, t. 10. supra, EU:T:2007:349, t. 19. i navedena sudska praksa).

               14

               S druge strane, Opći sud ne može poništiti ili izmijeniti tu odluku zbog razloga koji nastupe nakon njezina donošenja (presude od 11. svibnja 2006., Sunrider/OHIM, C‑416/04 P, Zb., EU:C:2006:310, t. 55., i od 9. srpnja 2008., Reber/OHIM – Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (Mozart), T‑304/06, Zb., EU:T:2008:268, t. 24.).

               15

               Nadalje, u skladu s člankom 26. stavkom 1. točkom (c) Uredbe br. 207/2009, „Prijava žiga Zajednice mora sadržavati […] popis proizvoda ili usluga za koje se traži registracija“.

               16

               Članak 43. stavak 1. Uredbe br. 207/2009 predviđa da „[P]odnositelj prijave može u svakom trenutku povući svoju prijavu žiga Zajednice ili ograničiti popis proizvoda ili usluga koji su u njoj sadržani“.

               17

               U ovom slučaju, nesporno je da je tužitelj ograničio proizvode obuhvaćene njegovom prijavom za registraciju žiga Zajednice nakon donošenja pobijane odluke.

               18

               Iz toga slijedi da, u načelu, ograničenje, u smislu članka 43. stavka 1. Uredbe br. 207/2009, popisa proizvoda ili usluga sadržanih u prijavi žiga Zajednice nakon donošenja odluke žalbenog vijeća koju se pobija pred Općim sudom ne može utjecati na zakonitost te odluke, koja je jedina odluka koju se pred njim pobija (vidjeti presudu Mozart, t. 14. supra, EU:T:2008:268, t. 25. i navedena sudska praksa).

               19

               Međutim, također treba primijetiti da se odluku žalbenog vijeća OHIM‑a pred Općim sudom može pobijati samo kad je riječ o nekim proizvodima ili uslugama s popisa iz u prijave za registraciju predmetnog žiga Zajednice. U takvom slučaju ta odluka postaje konačna za druge proizvode ili usluge s tog istog popisa (presuda Mozart, t. 14. supra, EU:T:2008:268, t. 26.).

               20

               S obzirom na tu mogućnost, Opći sud je izjavu podnositelja prijave žiga Zajednice koju je pred njim dao nakon odluke žalbenog vijeća, da povlači svoju prijavu za neke od proizvoda obuhvaćenih prvotnom prijavom, protumačio kao izjavu da se pobijana odluka osporava samo u dijelu u kojem se odnosi na ostale predmetne proizvode, ili kao djelomično povlačenje, u slučaju da je ta izjava dana u kasnijem stadiju postupka pred Općim sudom (vidjeti presudu Mozart, t. 14. supra, EU:T:2008:268, t. 27. i navedena sudska praksa).

               21

               Međutim, ako, ograničavanjem popisa proizvoda navedenih u prijavi žiga Zajednice, podnositelj prijave žiga Zajednice ne želi povući s tog popisa jedan ili više proizvoda, već njemu ili njima izmijeniti jednu ili više značajki, ne može se isključiti da ta izmjena može imati učinak na ispitivanje žiga Zajednice koje provode OHIM‑ova tijela tijekom upravnog postupka. U tim okolnostima, dopuštanje takve izmjene u stadiju tužbe pred Općim sudom bilo bi jednako izmjeni predmeta spora tijekom postupka, zabranjenoj člankom 135. stavkom 4. Poslovnika. Stoga Opći sud ne može uzeti u obzir takvo ograničavanje prilikom odlučivanja o osnovanosti tužbe (presude TEK, t. 10. supra, EU:T:2007:349, t. 25., i od 20. veljače 2013., Caventa/OHIM – Anson’s Herrenhaus (B BERG), T‑631/11, EU:T:2013:85, t. 23.).

               22

               Stoga treba utvrditi može li se ograničenje prijave za registraciju predmetnog žiga do kojeg je došlo 23. svibnja 2014. i kojeg je tužitelj naznačio na raspravi tumačiti kao njegova izjava da pobijanu odluku osporava samo u dijelu u kojem se odnosi na proizvode s izmijenjenog popisa ili kao djelomično povlačenje.

               23

               O tome nije riječ. Tim ograničenjem tužitelj nije povukao proizvode s popisa onih za koje je zatražena registracija žiga o kojem je riječ, koji ostaju, s jedne strane, kad je riječ o razredu 6, oplate za beton i njihovi metalni dodaci, i, kad je riječ o razredu 19, oplate za beton i njihovi nemetalni dodaci, ali je naveo da se te proizvode treba shvatiti „uz iznimku stezača za oplate“. Stoga se ne može isključiti da je, postupivši na taj način, tužitelj izvršio izmjenu koja može imati učinak na ispitivanje žiga Zajednice koje provode tijela OHIM‑a tijekom upravnog postupka. Kako je bilo istaknuto u gornjoj točki 21., Opći sud ne može uzeti u obzir takvo ograničenje jer bi se njime izmijenio predmet spora.

               24

               Stoga treba zaključiti da su proizvodi koje treba uzeti u obzir u okviru ove tužbe oni s popisa proizvoda koji su navedeni u tužiteljevoj prvotnoj prijavi žiga (vidjeti gornju točku 3.).

               25

               Posljedično, tužiteljev zahtjev iz gornje točke 9. treba odbiti.

         Meritum

               26

               U prilog svojoj tužbi tužitelj ističe dva tužbena razloga od kojih se prvi temelji na povredi članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 a, drugi, na povredi članka 7. stavka 1. točke (e) te Uredbe.

         Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009

               27

               Tužitelj tvrdi da bi, s obzirom na stupanj pažnje relevantne javnosti, koju čine stručnjaci, koji je viši od stupnja pažnje koji karakterizira prosječnog potrošača, uobičajeno obaviještenog i razumno pažljivog i opreznog, kao i na vrlo prepoznatljive značajke stezača prikazanog znakom o kojem je riječ, žalbeno vijeće trebalo zaključiti da prijavljeni žig ima razlikovni karakter.

               28

               Tužitelj tvrdi da žalbeno vijeće nije pružilo konkretne dokaze u prilog njegovoj analizi koja se temelji na jednostavnim pretpostavkama koje nisu poduprte dokazima. Tužitelj dodaje da su te pretpostavke osporene dokazima predloženima OHIM‑u, osobito studijom koju je on dostavio i za koju je žalbeno vijeće pogrešno utvrdilo da se odnosi samo na javnost njemačkog govornog područja, dok je stezač znak koji se može „čitati“ bez ikakvog znanja jezika.

               29

               OHIM osporava tužiteljeve argumente.

               30

               U tom smislu treba podsjetiti da se u skladu s člankom 7. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 207/2009 neće registrirati „žigovi koji nemaju nikakav razlikovni karakter“.

               31

               Razlikovni karakter žiga, u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, znači da taj žig omogućuje prepoznavanje proizvoda za koji je podnesena prijava za registraciju kao proizvoda koji potječe od određenog poduzeća i stoga razlikovanje tog proizvoda od onih koji potječu od drugih poduzeća (vidjeti presudu od 9. prosinca 2010., Wilo/OHIM (Fasetirano kućište elektromotora i prikaz zelenih faseta), T‑253/09 i T‑254/09, EU:T:2010:507, t. 17. i navedena sudska praksa).

               32

               Taj razlikovni karakter žiga treba ocjenjivati, s jedne strane, u odnosu na proizvode i usluge za koje je podnesena prijava za registraciju i, s druge strane, u odnosu na percepciju relevantne javnosti koju čini prosječni potrošač navedenih proizvoda i usluga, uobičajeno obaviješten i razumno pažljiv i oprezan (vidjeti presudu Fasetirano kućište elektromotora i prikaz zelenih faseta, t. 31. supra, EU:T:2010:507, t. 18. i navedena sudska praksa).

               33

               Prema ustaljenoj sudskoj praksi, kriteriji za ocjenu razlikovnog karaktera žigova koje čini sam izgled proizvoda ne razlikuju se od onih koji se primjenjuju na druge kategorije žigova (vidjeti presudu Fasetirano kućište elektromotora i prikaz zelenih faseta, t. 31. supra, EU:T:2010:507, t. 19. i navedena sudska praksa).

               34

               Međutim, u okviru primjene tih kriterija, percepcija relevantne javnosti nije nužno ista u slučaju trodimenzionalnog žiga, koji se sastoji od izgleda samog proizvoda, i u slučaju verbalnog ili figurativnog žiga, koji se sastoji od znaka neovisnog od izgleda proizvoda koji označuje. Doista, prosječni potrošači nemaju naviku stvarati zaključke o porijeklu proizvoda na temelju njihova oblika ili oblika njihova pakiranja, u nedostatku bilo kakvog grafičkog ili tekstualnog elementa, te bi se moglo teže dokazati razlikovni karakter trodimenzionalnog žiga, nego verbalnog ili figurativnog žiga (vidjeti presudu Fasetirano kućište elektromotora i prikaz zelenih faseta, t. 31. supra, EU:T:2010:507, t. 20. i navedena sudska praksa).

               35

               Nadalje, prema sudskoj praksi, što se više oblik za koji je podnesena prijava za registraciju žiga približava najvjerojatnijem obliku koji će imati proizvod o kojemu je riječ, to je vjerojatnije da taj oblik nema nikakav razlikovni karakter u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009. U tim okolnostima, samo onaj žig koji znatno odstupa od standarda ili običaja sektora i, zbog toga, može ispuniti svoju osnovnu funkciju označavanja podrijetla, ima razlikovni karakter u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 (vidjeti presudu Fasetirano kućište elektromotora i prikaz zelenih faseta, t. 31. supra, EU:T:2010:507, t. 21. i navedena sudska praksa).

               36

               Tužiteljeve argumente treba ispitati s obzirom na ta razmatranja.

               37

               Kad je riječ o relevantnoj javnosti, žalbeno vijeće pravilno je utvrdilo da se radi o specijaliziranoj javnosti (točka 11. pobijane odluke). Iako se složio s tom analizom, tužitelj iz nje zaključuje da je relevantna javnost stručna javnost, što je samo djelomično točno. S obzirom na to da je, kao što priznaje i tužitelj, odnos te javnosti s predmetnim područjem takav da može šire uključivati osobe „koje to područje istinski zanima“, on može, ovisno o slučaju, suprotno tome kako je potonje izraze shvatio tužitelj, prelaziti strogo stručni okvir.

               38

               S obzirom na ovo pojašnjenje, treba napomenuti da se stranke, pravilno slažu sa zaključkom koji treba iz toga izvesti, da je relevantna javnost specijalizirana javnost, to jest viši stupanj pažnje koji će ta javnost imati prema trodimenzionalnom znaku kao što je znak o kojemu je riječ posebno se odražava činjenicom da „će voditi računa o tehničkim karakteristikama takvog sustava zatvaranja (kvalitetu materijala i izrade)“ (točka 11. pobijane odluke).

               39

               S druge strane, tužitelj tvrdi da se s obzirom na viši stupanj pažnje relevantne javnosti karakteristike stezača koji je predmet trodimenzionalnog znaka za koji je podnesena prijava za registraciju žiga Zajednice, to jest osobito izraženi red zubaca i položaj u sredini šipke vertikalnog sidrišta, moraju zamijetiti i stoga daju tom žigu razlikovni karakter, što potvrđuje rezultat studije. Tužitelj prigovara žalbenom vijeću da nije pružilo nikakav konkretni dokaz koji opravdava njegovo odbijanje registracije prijavljenog žiga.

               40

               Žalbeno vijeće je, sa svoje strane, smatralo da bi upravo zbog višeg stupnja pozornosti relevantne javnosti, istaknutog u gornjoj točki 38., ta javnost percipirala prije svega funkcionalne elemente o kojima je riječ kao tehničko sredstvo koje služi za povezivanje ili učvršćivanje, među ostalim, elemenata zida ili betonskih dijelova. S obzirom na to da su ti tehnički elementi prisutni i kod drugih stezača, malene razlike između stezača o kojem je riječ i drugih stezača ne dopuštaju, po mišljenju žalbenog vijeća, da se smatra da prijavljeni trodimenzionalni žig ima jedinstven i dojmljiv dizajn.

               41

               Treba istaknuti da u području trodimenzionalnih žigova, u skladu sa sudskom praksom navedenom u gornjoj točki 35., samo onaj žig koji znatno odstupa od standarda ili običaja sektora i, zbog toga, može ispuniti svoju osnovnu funkciju označavanja podrijetla, ima razlikovni karakter.

               42

               Ta analiza jednako je relevantna kada je javnost o kojoj je riječ specijalizirana javnost (vidjeti, kad je riječ o ograničenom krugu potrošača, u vezi s mikrofonom, presudu od 12. rujna 2007, Neumann/OHIM (Oblik glave mikrofona), T‑358/04, Zb., EU:T:2007:263, t. 46., nadstrešnice i tende za zaštitu od sunca, presuda od 17. prosinca 2008., Somm/OHIM (Nadstrešnica za zaštitu od sunca), T‑351/07, EU:T:2008:591, t. 29., i luksuzni satovi i brojčanici luksuznih satova, presuda od 14. rujna 2009., Lange Uhren/OHIM (Geometrijska polja na brojčaniku sata), T‑152/07, EU:T:2009:324, t. 87.).

               43

               Stoga je žalbeno vijeće pravilnom primjenom članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 utvrdilo nepostojanje jedinstvenog i dojmljivog dizajna predstavljenog stezača, s obzirom na to da se potonji malo razlikuje od drugih proizvoda te vrste. U ovom slučaju ne čini se da stezač o kojem je riječ ima neuobičajenu značajku da se može smatrati da sam njegov trodimenzionalni prikaz omogućuje zaključak da prijavljeni žig ima sebi svojstvenu sposobnost razlikovanja proizvoda koje treba pokrivati od onih njegovih konkurenata.

               44

               Iako tužitelj prigovara žalbenom vijeću da nije pružilo nikakav konkretni dokaz u prilog toj tvrdnji, taj se argument ne temelji na činjenicama. Iz pobijane odluke u tom smislu proizlazi da je žalbeno vijeće ispitalo uzorke stezača koje proizvode tužiteljevi konkurenti, primijetivši da se samo može utvrditi da stezaljke mogu „imati različite funkcionalne čak i estetske dizajne“, ali da „te varijacije proizvoda“ nemaju za posljedicu utvrđenje „funkcije žiga u njihovom ukupnom dojmu“(točka 17. pobijane odluke). Ono je pravilno pojasnilo tužitelju da nije dovoljno da javnost može prepoznati razlike između različitih stezača, za što je sposobna specijalizirana javnost kao u ovom slučaju, već bi javnost trebala percipirati varijantu stezača koji predstavlja tužitelj kao „toliko veliku [da bi] ju prepoznala kao oznaku podrijetla“ (točka 18. pobijane odluke). Međutim, kako je pravilno navelo žalbeno vijeće, razlike u predmetnom stezaču, iako vidljive, ipak se čine kao jednostavne inačice stezača. Te karakteristike nisu takve vrste da bi individualizirale predmetni proizvod i da bi same po sebi označavale utvrđeno trgovačko podrijetlo.

               45

               Naposljetku, kad je riječ o dokaznoj vrijednosti studije koju je tužitelj dostavio tijekom postupka pred OHIM‑om, o razlikovnom karakteru predmetnog trodimenzionalnog znaka, treba naglasiti da je žalbeno vijeće pravilno navelo da je ona provedena samo u specijaliziranoj javnosti njemačkoga govornog područja, a nije provedena u specijaliziranoj javnosti Europske unije, koja je u ovom slučaju relevantna javnost. Iako se radi o prijavi trodimenzionalnog žiga Zajednice koji ne zahtijeva znanja jezika da bi se mogao „čitati“, kako je pravilno naveo tužitelj, svejedno ostaje činjenica da specijalizirana javnost njemačkoga govornog područja bolje poznaje proizvode koje na tržište stavljaju njemačka ili austrijska poduzeća, i zato u anketi češće navodi njihovo ime nego što bi to činila specijalizirana javnost Unije, uzeta u cjelini.

               46

               Povrh toga, tužitelj je, spominjući rezultate te studije, pred žalbenim vijećem naveo (točka 6., četvrta alineja pobijane odluke) da je „visoki postotak specijalizirane njemačke javnosti“ prepoznao proizvođača trodimenzionalnog oblika za koji je podnesena prijava za registraciju žiga Zajednice. Međutim, razlikovni karakter kao takav mora percipirati čitava relevantna javnost (to jest, relevantna javnost Unije). Iz toga proizlazi da je žalbeno vijeće pravilno odbilo tu studiju navevši da ne može poništiti njegov zaključak o nepostojanju razlikovnog karaktera predmetnog trodimenzionalnog znaka.

               47

               U mjeri u kojoj se tužitelj poziva na to da rezultati te studije dokazuju razlikovni karakter tog znaka u relevantnoj javnosti u vezi s proizvodom, koji predstavlja taj znak i koji je on već stavljao na tržište, treba napomenuti da se takav argument odnosi na razlikovni karakter stečen uporabom koji je nastao iz prijavljenog žiga. Stoga žalbeno vijeće nije počinilo pogrešku koja se tiče prava kada je podsjetilo na to da takav dokaz ne može dovesti do toga da OHIM isključi primjenu apsolutnog razloga za odbijanje u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 (vidjeti u tom smislu presudu od 7. veljače 2002., Mag Instrument/OHIM (Oblik džepnih svjetiljki), T‑88/00, Zb., EU:T:2002:28, t. 39.) te ga se može uzeti u obzir samo u okviru primjene članka 7. stavka 3. navedene uredbe, na koji se tužitelj nije pozvao ni u kojoj fazi postupka.

               48

               Iz toga slijedi da je žalbeno vijeće pravilno utvrdilo da predmetni trodimenzionalni žig nema nikakav razlikovni karakter za sve predmetne proizvode u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.

               49

               Slijedom navedenog, prvi tužbeni razlog treba odbiti.

         Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 7. stavka 1. točke (e) Uredbe br. 207/2009

               50

               Treba utvrditi da je žalbeno vijeće u točki 23. pobijane odluke, na njezinom kraju, samo radi potpunosti spomenulo mogućnost koju je imao ispitivač da tužiteljevu prijavu žiga također odbije na osnovi članka 7. stavka 1. točke (e) podtočaka i. i ii. Uredbe br. 207/2009, ne primijenivši je. Iz samog teksta te točke proizlazi da je žalbeno vijeće zbog ekonomičnosti postupka odustalo od vraćanja predmeta ispitivaču radi donošenja dodatne odluke s obzirom na to da je prijavu „u svakom slučaju trebalo odbiti na osnovi članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009“, a zakonitost te ocjene potvrđena je u gornjim točkama 30. do 48.

               51

               S obzirom na to da se pobijana odluka ne temelji na članku 7. stavku 1. točki (e) podtočkama i. i ii. Uredbe br. 207/2009, kao što je OHIM podsjetio u njegovom odgovoru na tužbu, tužbeni razlog koji se temelji na njegovoj povredi ne može stoga utjecati na zakonitost te odluke.

               52

               Zbog tog istog razloga nije povrijeđen članak 75. Uredbe br. 207/2009, u skladu s kojim se obrazlažu odluke OHIM‑a. Kad je riječ o elementu na kojem žalbeno vijeće nije odlučilo po službenoj dužnosti utemeljiti njegovu odluku, očito nije bilo potrebno prethodno savjetovanje s tužiteljem.

               53

               Iz prethodno navedenog proizlazi da drugi tužbeni razlog treba odbiti.

               54

               Stoga tužbu treba odbiti u cijelosti bez potrebe za donošenjem odluke o dopuštenosti dokumenta koji je tužitelj dostavio na raspravi.

         Troškovi

               55

               Sukladno odredbama članka 87. stavka 2. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku snosi troškove, ako je takav zahtjev postavljen.

               56

               Budući da tužitelj nije uspio u postupku, istom valja naložiti snošenje troškova sukladno zahtjevu OHIM‑a.

               Slijedom navedenog,
               OPĆI SUD (osmo vijeće)
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Tužba se odbija.

                           2.

                           Društvu Peri GmbH nalaže se snošenje troškova.

                           Gratsias

                           Kancheva

                           Wetter

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 25. rujna 2014.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački


Presuda Prvostupanjskog suda (šesto vijeće) od 7. listopada 2009.#Vischim Srl protiv Komisije Europskih zajednica.#Direktiva 2006/76/EZ.#Predmet T-380/06.


title: Presuda Suda (drugo vijeće) od 3. rujna 2014.#X.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Korkein hallinto-oikeus.#Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 79/7/EEZ – Jednako postupanje prema muškarcima i ženama u pitanjima socijalne sigurnosti – Osiguranje za slučaj nesreće zaposlenih radnika – Iznos fiksne naknade za trajni invaliditet – Aktuarski izračun koji se temelji na očekivanom prosječnom trajanju životnog vijeka ovisno o spolu korisnika navedene naknade – Dovoljno ozbiljna povreda prava Unije.#Predmet C‑318/13.

text:
         PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
      3. rujna 2014. (
            *1
         )
      „Prethodno pitanje — Direktiva 79/7/EEZ — Jednako postupanje prema muškarcima i ženama u pitanjima socijalne sigurnosti — Osiguranje za slučaj nesreće zaposlenih radnika — Iznos fiksne naknade za trajni invaliditet — Aktuarski izračun koji se temelji na očekivanom prosječnom trajanju životnog vijeka ovisno o spolu korisnika navedene naknade — Dovoljno ozbiljna povreda prava Unije“
      U predmetu C‑318/13,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Korkein hallinto‑oikeus (Finska), odlukom od 7. lipnja 2013., koju je Sud zaprimio 11. lipnja 2013., u postupku koji je pokrenuo

         X,

      SUD (drugo vijeće),
      u sastavu: R. Silva de Lapuerta (izvjestiteljica), predsjednica vijeća, J. L. da Cruz Vilaça, G. Arestis, J.-C. Bonichot i A. Arabadjiev, suci,
      nezavisna odvjetnica: J. Kokott,
      tajnik: C. Strömholm, glavna administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 2. travnja 2014.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za X, K. Kuusi, asianajaja,

               —

               za finsku vladu, H. Leppo, u svojstvu agenta,

               —

               za vladu Helenske Republike, E.-M. Mamouna i M. Tassopoulou, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, D. Martin i I. Koskinen, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 15. svibnja 2014.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 4. Direktive Vijeća 79/7/EEZ od 19. prosinca 1978. o postupnoj provedbi načela jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima socijalne sigurnosti (SL 1979, L 6, str. 24) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5, svezak 3, str. 7.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između X i Ministarstva za socijalna pitanja i zdravlje (u daljnjem tekstu: Ministarstvo) u pogledu dodjele fiksne naknade koja se isplaćuje zbog nesreće na radu.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Direktiva 79/7 se sukladno svojem članku 3. stavku 1. točki (a) primjenjuje na zakonske sustave koji pružaju zaštitu od osobito rizika od nesreće na radu.

               4

               Na temelju članka 4. stavka 1. ove direktive:
               „Načelo jednakog postupanja znači nepostojanje svake diskriminacije na temelju spola, bilo izravne ili neizravne, prije svega s obzirom na bračni ili obiteljski status, posebno u odnosu na:

                        —

                        opseg sustava i uvjeta pristupa tim sustavima,

                        —

                        obveze uplaćivanja doprinosa i izračun doprinosa,

                        —

                        izračun davanja uključujući pripadajuća uvećanja s obzirom na bračnog druga i uzdržavanike te uvjeta koji određuju trajanje i zadržavanje prava na davanje.“

         Finsko pravo

               5

               Uspostava osiguranja za slučaj nesreće zadaća je javne uprave čije je izvršenje u Finskoj povjereno privatnim osiguravajućim društvima. Da bi ispunili svoju obvezu osigurnja radnika od nesreća na radu poslodavci moraju ugovoriti osiguranje kod osiguravajućeg društva koje je ovlašteno osigurati od rizika u skladu sa Zakonom o osiguranju za slučaj nesreće za zaposlene radnike (tapaturmavakuutuslaki) iz 1982., kako je izmijenjen 1992. (u daljnjem tekstu: Zakon o osiguranju za slučaj nesreće). Troškovi zakonskog osiguranja uspostavljenog na području nesreća na radu pokrivaju se premijama osiguranja koje plaćaju poslodavci.

               6

               Naknada za trajni invaliditet jedan je od doplataka osguranja za slučaj nesreće. Ona pripada zakonskom sustavu socijalne sigurnosti. Njezina je svrha radnicima dodijeliti naknadu štete za navedeni invaliditet koji je rezultat nesreće na radu ili profesionalne bolesti, odnosno smanjene radne sposobnosti tijekom života.

               7

               Članak 14. stavak 1. točka 1. tog zakona osobito predviđa naknadu za trajni invaliditet na temelju naknade štete u slučaju ozljede ili bolesti koju je izazvala nesreća na radu.

               8

               Članak 18. stavak 1. tog zakona o osiguranju za slučaj nesreće predviđa da se naknada za trajni invaliditet isplaćuje, ovisno o slučaju, ili jednokratno ili u obliku rente. Prema stavku 3. tog članka naknada koja je isplaćena jednokratno izračunava se u obliku kapitala koji odgovara vrijednosti naknade za trajni invaliditet, imajući u vidu dob radnika, sukladno kriterijima koje je ustanovilo Ministartsvo.

               9

               Odlukom br. 1662/453/82 tog Ministarstva od 30. prosinca 1982. o elementima za određivanje kapitalske vrijednosti rente koja se isplaćuje na temelju osiguranja za slučaj nesreće ili, kad se renta ne isplaćuje, naknade koja se isplaćuje jednokratno, definirani su kriteriji za izračun spomenute naknade.

               10

               U tom pogledu u prilog toj odluci određene su sljedeće formule:
               „Primjenjuje se smrtnost (TLE-82) s odgodom od 3 godine

                  ux = 0,0000797 e 0,0875 (x+3)
                   (muškarci)

                  ux = 0,0000168 e 0,1000 (y+3)
                   (žene).“

               11

               Oštećenja nastala uslijed ozljeda ili bolesti razvrstana su, u svrhu vrednovanja općeg trajnog invaliditeta, u 20 razreda prema njihovoj zdravstvenoj naravi i stupnju težine. Iznos dodijeljene naknade ovisi o razredu invaliditeta. Naknada štete za manje teške ozljede i bolesti, koje pripadaju razredima invaliditeta od 1 do 10 uvijek se isplaćuje jednokratno. U razredima invaliditeta od 11 do 20 osiguranici mogu izabrati između jednokratne isplate ili doživotne mjesečne rente.

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               12

               X, rođen 1953., ozlijeđen je u nesreći na radu koja se dogodila 27. kolovoza 1991. Vakuutusoikeus (socijalni sud) je odlukom od 18. listopada 2005. utvrdio da X ima pravo na fiksnu naknadu za trajni invaliditet na temelju Zakona o osiguranju za slučaj nezgode.

               13

               Slijedom te odluke nadležno je osiguravajuće društvo odlukama od 16. prosinca 2005. utvrdilo da se X‑u treba isplatiti fiksni iznos od 4197,98 eura, uključujući sva uvećanja, na ime naknade štete.

               14

               X je protiv tih odluka podnio žalbu, tvrdeći da se naknada koja je jednokratno isplaćena za trajni invaliditet trebala izračunati na temelju istih kriterija koji su bili predviđeni i za žene. Povjerenstvo za žalbe u slučajevima nesreće na radu odbilo mu je žalbu 31. kolovoza 2006. Tu je odluku vakuutusoikeus potvrdio 27. svibnja 2008.

               15

               X je u pismu koje je 13. listopada 2008. uputio Ministarstvu istaknuo da je prilikom utvrđivanja fiksnog iznosa koji mu je bio isplaćen kao naknada za trajni invaliditet došlo do povrede odredaba prava Unije o jednakosti postupanja prema muškarcima i ženama. X je prema tome zatražio iznos od 278,89 eura, uvećan za zatezne kamate. Taj iznos odgovara razlici između odštete koju je X već dobio i iznosa koji bi dobila žena iste dobi u sličnoj situaciji. Ministarstvo je 27. svibnja 2009. odbilo platiti traženi iznos.

               16

               X je 17. lipnja 2009. podnio tužbu Helsingin hallinto‑oikeus (upravni sud u Helsinkiju) s prijedlogom da se finskoj državi naloži da mu isplati dotični iznos. Helsingin hallinto‑oikeus je odlukom od 2. prosinca 2010. proglasio tu tužbu nedopuštenom zbog nenadležnosti.

               17

               X je tada uložio žalbu protiv te odluke pred Korkein hallinto‑oikeus (visoki upravni sud), koji je 28. studenoga 2012. poništio odluku Helsingin hallinto‑oikeus.

               18

               Što se tiče merituma, sud koji je uputio zahtjev pita se je li nacionalni propis na temelju kojeg je iznos zakonske socijalne naknade isplaćene zbog nesreće na radu uslijed primjene aktuarskih čimbenika utemeljnih na spolu drugačiji ovisno o tome je li korisnik muškarac ili žena, protivan odredbama prava Unije o jednakosti postupanja prema ženama i muškarcima i osobito odredbama članka 4. stavka 1. Direktive 79/7.

               19

               Sud koji je uputio zahtjev također ističe da se, ako članak 4. stavak 1. Direktive 79/7 treba tumačiti u smislu da mu je protivan nacionalni propis poput ovog iz pred njim pokrenutog postupka, postavlja pitanje jesu li ispunjeni uvjeti za odgovornost dotične države za povredu prava Unije.

               20

               U tim okolnostima Korkein hallinto‑oikeus odlučio je prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Treba li članak 4. stavak 1. Direktive [79/7] tumačiti u smislu da mu je protivan nacionalni propis koji za izračun zakonske socijalne naknade isplaćene zbog nesreće na radu predviđa korištenje kao aktuarskog čimbenika razlike u očekivanom trajanju životnog vijeka između muškaraca i žena, pri čemu primjena tog čimbenika dovodi do toga da je naknada štete koja se jednokratno isplaćuje na temelju te naknade manja kad se isplaćuje muškarcu od one koju bi dobila žena iste dobi u sličnoj situaciji?

                        2.

                        Ako je odgovor potvrdan, postoji li dovoljno ozbiljna povreda prava Unije koja je uvjet za odgovornost države članice, uzimajući u obzir činjenicu da:

                                 —

                                 se Sud u svojoj sudskoj praksi nije izričito izjasnio o zakonitosti uzimanja u obzir aktuarskih čimbenika utemeljenih na spolu prilikom određivanja naknada koje se isplaćuju na temelju zakonskog sustava socijalne sigurnosti i pripadaju u područje primjene Direktive 79/7;

                                 —

                                 je Sud utvrdio, u presudi Association belge des Consommateurs Test‑Achats i dr. (C‑236/09, EU:C:2011:100), da članak 5. stavak 2. Direktive Vijeća 2004/113/EZ od 13. prosinca 2004. o provedbi načela jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pristupu i nabavi robe, odnosno pružanju usluga [(SL L 373, str. 37.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 101.], kojim se odobrava uzimanje u obzir takvih čimbenika nije bio valjan, ali predviđa prijelazno razdoblje prije nego što je ta odredba postala nevaljana, i

                                 —

                                 je zakonodavac Unije u direktivama [2004/113] i 2006/54/CE Europskog parlamenta i Vijeća od 5. srpnja 2006. o provedbi načela jednakih mogućnosti i jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima zapošljavanja i rada [(preinaka) (SL L 204, str. 23.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 246.], pod određenim uvjetima odobrio uzimanje u obzir aktuarskih čimbenika koji se temelje na spolu prilikom izračuna naknada predviđenih tim direktivama, te time prepustio nacinalnom zakonodavcu da pretpostavi kako se ti čimbenici mogu također uzimati u obzir i u okviru zakonskog sustava socijalne sigurnosti koja je predmet ovog postupka?“

         Nadležnost Suda

               21

               Finska je vlada na raspravi istaknula da su se činjenice iz postupka, odnosno nesreće na radu X‑a dogodile tijekom 1991., dakle prije pristupa Republike Finske Europskoj uniji. Iako fiksna naknada u pitanju ima za cilj popravljanje trajnog invaliditeta nastalog uslijed navedene nesreće na radu, za primjenjivost prava Unije od važnosti je samo datum činjenice zbog koje je taj invaliditet nastao. U tim okolnostima finska vlada smatra da Sud nije nadležan za odgovor sudu koji je uputio zahtjev.

               22

               U tom pogledu valja napomenuti da je pravni akt koji je predmet glavnog postupka usvojen tijekom 2008. odlukom vakuutusoikeusa. Također je utvrđeno da je svrha predmetne naknade za trajni invaliditet popraviti posljedice nesreće koje će X trpjeti cijeli život.

               23

               Iz toga slijedi da predmet glavnog postupka nije situacija koja je sve svoje učinke proizvela prije pristupa Republike Finske Uniji.

               24

               Stoga je Sud nadležan za odgovor na pitanje sudu koji je uputio zahtjev.

         O prethodnim pitanjima

         Prvo pitanje

               25

               Da bi se odgovorilo na prvo pitanje uvodno treba razmotriti, ako je točno da je naknadu iz glavnog postupka isplatilo privatno osiguravajuće društvo, jesu li osiguranje za slučaj nesreće zaposenih radnika u Finskoj i mjerila za dodjeljivanje te naknade dio „zakonskih“ sustava koji osiguravaju zaštitu od rizika nesreće na radu u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) Direktive 79/7. Posljedično, naknada iz glavnog postupka pripada području primjene te direktive.

               26

               Valja napomenuti da članak 4. stavak 1. Direktive 79/7 osobito zabranjuje svaku diskriminaciju na temelju spola, bilo izravnu ili neizravnu, prilikom izračuna njime predviđenih naknada.

               27

               Iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da se glavni predmet odnosi na načine izračuna naknade na temelju invaliditeta koji je posljedica nesreće na radu, a koja se jednokratno isplaćuje u obliku fiksne naknade. Navedeni izračun treba izvršiti osobito uzimajući u obzir dob radnika kao i očekivano trajanje njegovog životnog vijeka. Za određivanje posljednjeg čimbenika uzima se u obzir spol radnika.

               28

               Utvrđeno je da, na temelju načina izračuna fiksne naknade o kojoj je riječ u glavnom postupku, žena iste dobi kao X koja je istog dana kao i on pretrpjela identičnu nesreću na radu i koja je uzrokovala isti invaliditet ima pravo na fiksnu naknadu koja je viša od one na koju ima pravo X.

               29

               Finska vlada međutim ističe da se takva žena i X ne nalaze u usporedivoj situaciji. U tom pogledu ističe da su nacionalnim propisom predviđeni načini izračuna jednokratno isplaćene odštete kao naknade za trajni invaliditet namijenjeni utvrđivanju njezinog iznosa u visini koja je ekvivalentna ukupnom iznosu te iste naknade u slučaja kad se ista isplaćuje kao doživotna renta. Imajući u vidu da je očekivano trajanje životnog vijeka različito za žene i muškarce, primjena identičnog koeficijenta smrtnosti za oba spola dovela bi do toga da jednokratno isplaćena odšteta unesrećenom radniku ženskog spola više ne odgovara očekivanom prosječnom trajanju životnog vijeka njezinog korisnika.

               30

               Finska vlada pojašnjava da je razlikovanje na temelju spola nužno da bi se izbjeglo stavljanje žena u nepovoljniji položaj u odnosu na muškarce. Naime, kako žene statistički imaju dulje očekivano trajanje životnog vijeka, naknada čija je svrha fiksno popraviti doživotni invaliditet ozlijeđene osobe treba biti viša za žene nego za muškarce. Stoga ne postoji diskriminacija između žena i muškaraca.

               31

               U tom pogledu, kao što je primijetila nezavisna odvjetnica u točki 29. svojeg mišljenja, važno je istaknuti da takva argumentacija može opravdati nejednako postupanje prema muškarcima i ženama prilikom dodjeljivanja naknade poput ove iz glavnog postupka, ali ne može, kao što je na raspravi priznala finska vlada, nijekati stvarnu nejednakost postupanja do koje dovodi primjena odredaba nacionalnog prava rezultirajući u identičnim okolnostima različitim naknadama.

               32

               Valja dakle ustvrditi da odredbe sustava osiguranja za slučaj nesreće iz glavnog postupka sadrže nejednako postupanje koje može dovesti do diskriminacije suprotno članku 4. stavku 1. Direktive 79/7.

               33

               U tim okolnostima valja utvrditi može li to nejednako postupanje biti opravdano.

               34

               Što se tiče mogućih razloga za odstupanje od načela jednakog postupanja utvrđenog u članku 4. stavku 1. Direktive 79/7, valja ustvrditi da uzimanje u obzir čimbenika utemeljenog na očekivanom trajanju životnog vijeka nije predviđeno ni u članku 4. stavku 2. te direktive čiji su predmet odredbe o zaštiti žena na temelju majčinstva, ni u članku 7. stavku 1. te direktive koji državama članicama dopušta da iz njenog područja primjene izuzmu određen broj pravila, povlastica i naknada iz područja socijalne sigurnosti.

               35

               Usto, iz teksta članka 7. stavka 1. Direktive 79/7 ne proizlazi da u njemu navedeni razlozi za odstupanje nisu taksativne naravi i da su države članice slobodne navesti druge razloge za odstupanje od načela jednakog postupanja. Činjenica da uzimanje u obzir takvog čimbenika nije izričito zabranjeno odredbama te direktive ne smije se tumačiti kao odobrenje nacionalnom zakonodavcu da taj čimbenik predvidi kao element za izračun naknade poput ove iz glavnog postupka.

               36

               Finska vlada međutim ističe da se razlika u iznosima te naknade ovisno o spolu dotičnog radnika može opravdati objektivnom razlikom u očekivanom prosječnom trajanju životnog vijeka muškaraca i žena. Svako drugo rješenje dovelo bi u nepovoljniji položaj žene, čije je očekivano trajanje životnog vijeka dulje od onoga muškaraca, jer je svrha isplate fiksne naknade popravljanje posljedica doživotnog invaliditeta ozlijeđene osobe.

               37

               Važno je u tom pogledu napomenuti da, neovisno o činjenici da je fiksna naknada iz glavnog postupka predviđena sustavom koji također utvrđuje naknade za invaliditet zbog nesreće na radu koje se isplaćuju tijekom ostatka života ozlijeđene osobe, izračun te naknade ne smije se izvršiti na temelju poopćenja očekivanog prosječnog trajanja životnog vijeka muškaraca i žena.

               38

               Naime, takvo poopćenje može dovesti do diskriminatornog postupanja prema osiguranicima muškog spola u odnosu na one ženskog spola. Među ostalim, uzimanje u obzir općih statističkih podataka, temeljenih na spolu dovodi do nesigurnosti u pogledu toga da će očekivano trajanje životnog vijeka osiguranice uvijek biti dulje od onoga osiguranika iste dobi u sličnoj situaciji.

               39

               Iz tih razmatranja slijedi da se nacionalni sustav iz glavnog postupka ne može opravdati.

               40

               Prema tome, na prvo pitanje valja odgovoriti da članak 4. stavak 1. Direktive 79/7 treba tumačiti tako da mu je protivan nacionalni propis koji za izračun zakonske socijalne naknade isplaćene zbog nesreće na radu predviđa primjenu kao aktuarskog čimbenika razlike u očekivanom trajanju životnog vijeka između muškaraca i žena, pri čemu primjena tog čimbenika dovodi do toga da je naknada štete koja se jednokratno isplaćuje na temelju te naknade manja kad se isplaćuje muškarcu od one koju bi dobila žena iste dobi u sličnoj situaciji.

         Drugo pitanje

               41

               Drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev želi u biti znati mora li se povreda članka 4. stavka 1. Direktive 79/7, poput one iz glavnog postupka, kvalificirati kao dovoljno ozbiljna povreda prava Unije koja je jedan od uvjeta za utvrđivanje odgvornosti dotične države članice.

               42

               U tom pogledu valja podsjetiti da je Sud u točki 56. svoje presude Brasserie du pêcheur et Factortame (C‑46/93 i C‑48/93, EU:C:1996:79), pojasnio da su među elementima koje nadležni sud može uzeti u obzir stupanj jasnoće i preciznosti povrijeđenog pravila kao i doseg margine prosudbe koju povrijeđeno pravilo ostavlja nacionalnim tijelima ili Uniji, postojanje ili nepostojanje namjere prilikom nečinjenja ili počinjenja povrede, činjenica može li se eventualna pogreška u pravu opravdati ili ne, okolnost da su stajališta institucije Unije mogla pridonijeti izostavljanju, usvajanju ili održavanju mjera ili nacionalnih praksi protivnih pravu Unije.

               43

               Sud je također istaknuo da uvjete koji omogućuju utvrđivanje odgovornosti država članica za štetu prouzročenu fizičkim osobama kršenjem prava Unije načelno moraju uspostaviti nacionalni sudovi, sukladno smjernicama za provedbu koje pruža Sud (vidjeti presudu Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑446/04, EU:C:2006:774, t. 210. i navedenu sudsku praksu).

               44

               Slijedi da Sud ne može zamijeniti svoju procjenu onom nacionalnih sudova (vidjeti presudu Brasserie du pêcheur et Factortame, EU:C:1996:79, t. 58). Međutim, Sud može potonjima pružiti smjernice i upute za primjenu tog načela (vidjeti presudu Köbler, C‑224/01, EU:C:2003:513, t. 100.).

               45

               Što se tiče ovog predmeta, valja istaknuti tri elementa koja se moraju uzeti u obzir u svrhu odgovora na pitanje mogu li se predmetne odredbe nacionalnong prava smatrati „dovoljno ozbiljnom“ povredom članka 4. stavka 1. Direktive 79/7.

               46

               Kao prvo, doseg načela jednakog postupanja iz članka 4. stavka 1. te direktive i njegovo tumačenje do sada nisu bili predmetom presude Suda. Nadalje, gore utvrđena povreda prava Unije koja se tiče X‑a konkretizirana je tek 2008. konačnom odlukom vakuutusoikeusa.

               47

               Kao drugo, ni finsko zakonodavstvo iz glavnog postupka ni bilo koje drugo nacionalno zakonodavstvo nije bilo obuhvaćeno tužbom zbog neispunjenja na temelju članka 258. UFEU‑a za povredu članka 4. stavka 1. Direktive 79/7.

               48

               Važno je napomenuti, kao treće, da je, u pogledu akata koje je zakonodavac Unije usvojio u svrhu provedbe načela jednakog postupanja prema muškarcima i ženama, članak 5. stavak 2. Direktive 2004/113 dao državama članicama mogućnost da odobre prije 21. prosinca 2007. proporcionalne razlike u području premija i naknada osiguranika na temelju spola, pri čemu je to odlučujući čimbenik u procjeni rizika utemeljenog na aktuarskim podacima te relevantnoj i preciznoj statistici. Nadalje, zakonodavac Unije je u članku 9. stavku 1. točki (h) Direktive 2006/54, navodeći određeni broj pravila u području profesionalnih sustava socijalne sigurnosti utemeljenih na spolu koji su protivni načelu jednakog postupanja, u odstupanja od tog načela također uključio u određenim slučajevima korištenje različitih aktuarskih čimbenika ovisno o spolu.

               49

               Što se tiče prve od tih odredaba, Sud je 1. ožujka 2011. u točki 32. presude Association belge des Consommateurs Test‑Achats i dr. (EU:C:2011:100) presudio da je dopuštanje državama članicama da bez vremenskih ograničenja zadrže odstupanje od pravila jednakih premija i naknada za oba spola protivno ostvarenju cilja jednakog postupanja prema muškarcima i ženama koji pokušava ostvariti Direktiva 2004/113 naglašavajući da se ta odredba treba smatrati nevaljanom zbog svog diskriminatornog karaktera.

               50

               U pogledu prethodno iznesenih elemenata, na nacionalnom je sudu da utvrdi može li se u predmetnom slučaju povreda prava Unije smatrati „dovoljno ozbiljnom“.

               51

               Stoga na drugo pitanje valja odgovoriti da je na sudu koji je uputio zahtjev da procijeni jesu li ispunjeni uvjeti za utvrđenje odgovornosti države članice. Taj će sud također, što se tiče pitanja čini li predmetni nacionalni propis „dovoljno ozbiljnu“ povredu prava Unije, morati uzeti u obzir osobito činjenicu da se Sud još nije izjasnio o zakonitosti poštovanja čimbenika utemeljenog na očekivanom prosječnom trajanju životnog vijeka ovisno o spolu prilikom određivanja naknade koja se isplaćuje na temelju zakonskog sustava socijalne sigurnosti i pripada području primjene Direktive 79/7. Sud koji je uputio zahtjev morat će također uzeti u obzir mogućnost koju je zakonodavac Unije dodijelio državama članicama, sadržanu u članku 5. stavku 2. Direktive 2004/113, kao i u članku 9. stavku 1. točki (h) Direktive 2006/54. Spomenuti će sud morati razmotriti i to da je Sud 1. ožujka 2011. presudio (C 236/09, EU:C:2011:100) da je prva od navedenih odredaba nevaljana jer se njome krši načelo jednakog postupanja prema muškarcima i ženama.

         Troškovi

               52

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (drugo vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Članak 4. stavak 1. Direktive Vijeća od 19. prosinca 1978. o postupnoj provedbi načela jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima socijalne sigurnosti treba tumačiti tako da mu je protivan nacionalni propis koji za izračun zakonske socijalne naknade isplaćene zbog nesreće na radu predviđa primjenu kao aktuarskog čimbenika razlike u očekivanom trajanju životnog vijeka između muškaraca i žena, pri čemu primjena tog čimbenika dovodi do toga da je naknada štete koja se jednokratno isplaćuje na temelju te naknade manja kad se isplaćuje muškarcu od one koju bi dobila žena iste dobi u sličnoj situaciji.

                           2.

                           Na sudu koji je uputio zahtjev je da procijeni jesu li ispunjeni uvjeti za utvrđenje odgovornosti države članice. Taj će sud također, što se tiče pitanja čini li predmetni nacionalni propis „dovoljno ozbiljnu“ povredu prava Unije, morati uzeti u obzir osobito činjenicu da se Sud još nije izjasnio o zakonitosti poštovanja čimbenika utemeljenog na očekivanom prosječnom trajanju životnog vijeka ovisno o spolu prilikom određivanja naknade koja se isplaćuje na temelju zakonskog sustava socijalne sigurnosti i pripada području primjene Direktive 79/7. Sud koji je uputio zahtjev morat će također uzeti u obzir mogućnost koju je zakonodavac Unije dodijelio državama članicama, sadržanu u članku 5. stavku 2. Direktive Vijeća 2004/113 od 13. prosinca 2004. o provedbi načela jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pristupu i nabavi robe, odnosno pružanju usluga, kao i u članku 9. stavku 1. točki (h) Direktive 2006/54 Europskog parlamenta i Vijeća od 5. srpnja 2006. o provedbi načela jednakih mogućnosti i jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima zapošljavanja i rada. Spomenuti će sud morati razmotriti i to da je Sud 1. ožujka 2011. presudio (C 236/09, EU:C:2011:100), da je prva od navedenih odredaba nevaljana jer se njome krši načelo jednakog postupanja prema muškarcima i ženama.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: finski


Presuda Općeg suda (peto vijeće) od 8. lipnja 2017.#Kaane American International Tobacco Company FZE, prije Kaane American International Tobacco Co. Ltd. protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak opoziva – Figurativni žig Europske unije GOLD MOUNT – Nepostojanje stvarne uporabe žiga – Nepostojanje opravdanog razloga za neuporabu – Članak 51. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-294/16.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 5. svibnja 2017.#Globo Media, SA protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava verbalnog žiga Europske unije GLOBO MEDIA – Raniji nacionalni figurativni žig TV GLOBO PORTUGAL – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-262/16.