title: Predmet T-390/20: Tužba podnesena 17. lipnja 2020. – Scandlines Danmark i Scandlines Deutschland protiv Komisije

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/45

      Tužba podnesena 17. lipnja 2020. – Scandlines Danmark i Scandlines Deutschland protiv Komisije
      (Predmet T-390/20)
      (2020/C 279/60)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Scandlines Danmark ApS (Kopenhagen, Danska), Scandlines Deutschland GmbH (Hamburg, Njemačka) (zastupnik: L. Sandberg-Mørch, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi Odluku Europske komisije od 20. ožujka 29020. o državnoj potpori SA.39078 – 2019/C (ex 2014/N) koju je Danska provela u korist društva Femern A/S za planiranje i izgradnju čvrste veze na pojasu Fehmarn između Danske i Njemačke;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje tužiteljevih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija povrijedila članak 107. stavak 1. UFEU-a i članak 1. točke (d) i (e) Uredbe Vijeća (EU) 2015/1589, (1) time što je smatrala (i) sva državna jamstva i zajmove dodijeljene na temelju Zakona o gradnji jedinstvenom ad hoc potporom; i (ii) ubrizgavanje kapitala i sve državne potpore dodijeljene na temelju Zakona o planiranju smatrala drugom jedinstvenom ad hoc potporom, dok svaki državni zajam i državno jamstvo treba smatrati posebnom ad hoc mjerom koja se zasebno treba prijaviti Komisiji kada društvo Femern A/S i danska vlada dogovore uvjete svakog državnog zajma i državnog jamstva.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija povrijedila članak 107. stavak 3. točku (b) UFEU-a i Komunikaciju VPEZI, (2) počinivši pogreške koje se tiču prava i očite pogreške u ocjeni smatrajući potporu spojivom s unutarnjim tržištem. Taj se tužbeni razlog dijeli u četiri dijela:

                              —

                              kao prvo, tužitelj ističe da je Komisija pogriješila kad je utvrdila da je stalna veza u europskom interesu;

                              —

                              kao drugo, Komisija je pogriješila utvrdivši da je potpora potrebna, jer potpora nema učinak poticanja i ne udovoljava zahtjevima za protučinjenični scenarij i postojanje alternativnih projekata koji su utvrđeni u Komunikaciji VPEZI. Također, Komisija je pogriješila oslonivši se u pobijanoj odluci na pogrešno nizak USP jer ga je izračunala na temelju izuzetno kratkog trajanja projekta od 40 godina koje ne odgovara stvarnom trajanju infrastrukture odnosno razdoblju tijekom kojeg će društvo Femern A/S moći gospodarski iskorištavati čvrstu vezu;

                              —

                              kao treće, Komisija je pogriješila utvrdivši da je potpora proporcionalna jer je ona vremenski neograničena. Komisija je također počinila niz očitih pogrešaka prilikom analize nedostatka u financiranju. Komisija se pogrešno oslonila na prethodno spomenuto izuzetno kratko trajanje projekta iz čega je proizašao visok udio troškova u usporedbi s prihodima od upravljanja čvrstom vezom,; Komisija je podcijenila procijenjene prihode društva Femern A/S i precijenila procijenjene troškove uključivši osobito operativne troškove u izračun nedostatka u financiranju. Konačno, Komisija je pogrešno zaključila da se element potpore sastoji od kamatne stope koju društvo Femern A/S plaća Danskoj državi dok se, zbog činjenice da niti jedan privatni operater nije želio uložiti u projekt bez značajne državne potpore, element potpore sastoji od čitavog iznosa državnih zajmova i iznosa zajmova pokrivenih državnim jamstvima;

                              —

                              kao četvrto, Komisija je pogriješila zaključivši da potpora nije prouzročila neopravdano narušavanje tržišnog natjecanja jer potpora dovodi do uspostave vladajućeg položaja društva Femern A/S na relevantnom tržištu, stvara višak kapaciteta i omogućuje društvu Femern A/S primjenu cijena kojima se pokrivaju troškovi. Konačno, Komisija je zanemarila činjenicu da se potpora koristi za unazađivanje pristupa tužiteljevoj luci u Njemačkoj. Komisija nije prepoznala da ti negativni učinci pretežu nad pozitivnim učincima potpore.

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9.)

         (2)  Komunikacija Komisije – Kriteriji za analizu jesu li državne potpore za promicanje provedbe važnih projekata od zajedničkog europskog interesa spojive s unutarnjim tržištem (SL 2014., C 188, str. 4.)


title: Predmet T-391/20: Tužba podnesena 17. lipnja 2020. – Stena Line Scandinavia protiv Komisije

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/46

      Tužba podnesena 17. lipnja 2020. – Stena Line Scandinavia protiv Komisije
      (Predmet T-391/20)
      (2020/C 279/61)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Stena Line Scandinavia AB (Göteborg, Švedska) (zastupnik: L. Sandberg-Mørch, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Europske komisije od 20. ožujka 2020. o državnoj potpori SA.39078 – 2019/C (ex 2014/N) koju je Danska provela u korist društva Femern A/S;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija povrijedila članak 107. stavak 1. UFEU-a i članak 1. točke (d) i (e) Uredbe Vijeća (EU) 2015/1589, (1) time što je smatrala (i) sva državna jamstva i zajmove dodijeljene na temelju Zakona o gradnji jedinstvenom ad hoc potporom; i (ii) ubrizgavanje kapitala i sve državne potpore dodijeljene na temelju Zakona o planiranju smatrala drugom jedinstvenom ad hoc potporom, dok svaki državni zajam i državno jamstvo treba smatrati posebnom ad hoc mjerom koja se zasebno treba prijaviti Komisiji kada društvo Femern A/S i danska vlada dogovore uvjete svakog državnog zajma i državnog jamstva.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija povrijedila članak 107. stavak 3. točku (b) UFEU-a i Komunikaciju VPEZI, (2) počinivši pogreške koje se tiču prava i očite pogreške u ocjeni smatrajući potporu spojivom s unutarnjim tržištem. Taj se tužbeni razlog dijeli u četiri dijela:

                              —

                              kao prvo, tužitelj ističe da je Komisija pogriješila kad je utvrdila da je čvrsta veza u europskom interesu;

                              —

                              kao drugo, tvrdi se da je Komisija pogriješila utvrdivši da je potpora potrebna, jer potpora nema učinak poticanja i ne udovoljava zahtjevima za protučinjenični scenarij i postojanje alternativnih projekata koji su utvrđeni u Komunikaciji VPEZI. Također, Komisija je pogriješila oslonivši se u pobijanoj odluci na pogrešno nizak USP jer ga je izračunala na temelju izuzetno kratkog trajanja projekta od 40 godina koje ne odgovara stvarnom trajanju infrastrukture odnosno razdoblju tijekom kojeg će društvo Femern A/S moći gospodarski iskorištavati čvrstu vezu;

                              —

                              kao treće, tužitelj ističe da je Komisija pogriješila utvrdivši da je potpora proporcionalna jer je ona vremenski neograničena. Komisija je također počinila niz očitih pogrešaka prilikom analize nedostatka u financiranju. Komisija se pogrešno oslonila na prethodno spomenuto izuzetno kratko trajanje projekta iz čega je proizašao visok udio troškova u usporedbi s prihodima od upravljanja čvrstom vezom; Komisija je podcijenila procijenjene prihode društva Femern A/S i precijenila procijenjene troškove uključivši osobito operativne troškove u izračun nedostatka u financiranju. Konačno, Komisija je pogrešno zaključila da se element potpore sastoji od kamatne stope koju drušvo Femern A/S plaća Danskoj državi dok se, zbog činjenice da niti jedan privatni operater nije želio uložiti u projekt bez značajne državne potpore, element potpore sastoji od čitavog iznosa državnih zajmova i iznosa zajmova pokrivenih državnim jamstvima.

                              —

                              kao četvrto, tvrdi se da je Komisija pogriješila zaključivši da potpora nije prouzročila neopravdano narušavanje tržišnog natjecanja jer potpora dovodi do uspostave vladajućeg položaja društva Femern A/S na relevantnom tržištu, stvara višak kapaciteta i omogućuje društvu Femern A/S primjenu cijena kojima se pokrivaju troškovi. Komisija nije prepoznala da ti negativni učinci pretežu nad pozitivnim učincima potpore.

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9.)

         (2)  Komunikacija Komisije – Kriteriji za analizu jesu li državne potpore za promicanje provedbe važnih projekata od zajedničkog europskog interesa spojive s unutarnjim tržištem (SL 2014., C 188, str. 4.)


title: Predmet T-393/20: Tužba podnesena 23. lipnja 2020. – Front Polisario protiv Vijeća

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/48

      Tužba podnesena 23. lipnja 2020. – Front Polisario protiv Vijeća
      (Predmet T-393/20)
      (2020/C 279/62)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de oro (Front Polisario) (zastupnik: G. Devers, odvjetnik)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi tužbu dopuštenom;

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži Vijeću snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog tužbi protiv Odluke Vijeća (EU) 2020/462 od 20. veljače 2020. o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u okviru Odbora za pridruživanje osnovanog Euromediteranskim sporazumom o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, te Kraljevine Maroka, s druge strane, u pogledu razmjene informacija s ciljem procjene učinka Sporazuma u obliku razmjene pisama o izmjeni navedenog sporazuma (SL 2020., L 99, str. 13.) tužitelj se poziva na jedan tužbeni razlog, koji se temelji na nepostojanju pravne osnove navedene odluke zbog nezakonitosti Odluke 2019/217. Taj se tužbeni razlog dijeli na deset dijelova.

                  1.

                  Prvi dio, koji se temelji na nenadležnosti Vijeća za donošenje pobijane odluke, jer Unija i Kraljevina Maroko nisu nadležne za sklapanje međunarodnog sporazuma primjenjivog na Zapadnu Saharu umjesto naroda Sahrawi koji zastupa Front Polisario.

                  2.

                  Drugi dio, koji se temelji na neispunjenju obveze da se razmotri pitanje poštovanja temeljnih prava i međunarodnog humanitarnog prava, jer Vijeće nije razmotrilo to pitanje prije donošenja pobijane odluke.

                  3.

                  Treći dio, koji se temelji na tome da je Vijeće povrijedilo obvezu izvršenja presuda Suda jer se u pobijanoj odluci zanemaruje obrazloženje presude od 27. veljače 2018., Western Sahara Campaign UK (C-266/16, EU:C:2018:118).

                  4.

                  Četvrti dio, koji se temelji na povredi temeljnih načela i vrijednosti kojima se Unija vodi prilikom djelovanja na međunarodnoj sceni, jer:

                              —

                              kao prvo, Odluka 2019/217 protivno pravu naroda na poštovanje njihova nacionalnog jedinstva, niječe postojanje naroda Sahrawi jer se u njoj njihovo ime zamjenjuje izrazom „osobe za koje je Sporazum relevantan”;

                              —

                              kao drugo, protivno pravu naroda da slobodno raspolažu svojim prirodnim izvorima, Odluka 2019/217 odnosi se na sklapanje međunarodnog sporazuma kojim se organizira iskorištavanje izvora naroda Sahrawi, bez njegove suglasnosti;

                              —

                              kao treće, Odluka 2019/217 odnosi se na sklapanje međunarodnog sporazuma primjenjivog na okupiranu Zapadnu Saharu, s Kraljevinom Maroko, u okviru njezine aneksijske politike u pogledu teritorija i sustavnih povreda temeljnih prava koje održavanje te politike zahtijeva.

                  5.

                  Peti dio, koji se temelji na povredi načela zaštite legitimnih očekivanja jer je pobijana odluka suprotna Unijinim izjavama u kojima se opetovano potvrđuje nužnost poštovanja načela samoodređenja i relativnog učinka ugovora.

                  6.

                  Šesti dio, koji se temelji na pogrešnoj primjeni načela proporcionalnosti jer, s obzirom na odvojeni i zasebni status Zapadne Sahare, nedodirljivost prava na samoodređenje i s obzirom na to da je narod Sahrawi treći subjekt, nije na Vijeću da uspostavlja vezu proporcionalnosti između navodnih prednosti za gospodarstvo tog područja koje proizlaze iz dodjele povlastica koje se odnose na nepovoljnosti kao što su široka uporaba prirodnih izvora i posebice zaliha podzemnih voda.

                  7.

                  Sedmi dio, koji se temelji na povredi prava na samoodređenje, jer:

                              —

                              kao prvo, korištenjem izraza „osobe za koje je Sporazum relevantan”; Odluka 2019/217 i sporazum koji se njome sklapa niječu nacionalno jedinstvo naroda Sahrawi kao subjekta prava na samoodređenje;

                              —

                              kao drugo, time što sporazum o izmjeni koji se njome sklapa organizira izvoz prirodnih izvora u Uniju, koji se definiraju kao da su marokanskog porijekla, Odluka 2019/217 načelno niječe suverena prava naroda Sahrawi na njegove prirodne izvore i uskraćuje mu vlastita sredstva za život;

                              —

                              kao treće, što se tiče teritorijalne sastavnice prava na samoodređenje, s jedne strane, time što se na temelju Odluke 2019/217 s Kraljevinom Marokom sklapa međunarodni sporazum primjenjiv na dio Zapadne Sahare pod marokanskom okupacijom, ugrožava se pravo naroda Sahrawi na poštovanje teritorijalne cjelovitosti njegova nacionalnog teritorija jer se njome niječe zasebni i odvojeni status tog teritorija i potvrđuje njegovu nezakonitu podjelu marokanskim bermom. S druge strane, zato što se njime proizvodi iz Zapadne Sahare definiraju kao da su porijeklom iz Maroka, sporazumom sklopljenim na temelju Odluke 2019/217 krši se odvojeni i zasebni status Zapadne Sahare jer je njegov učinak skrivanje prave zemlje porijekla tih proizvoda.

                  8.

                  Osmi dio, koji se temelji na povredi načela relativnog učinka sporazuma jer korištenjem izraza „osobe za koje je Sporazum relevantan”, Odluka 2019/217 i sporazum koji se njome sklapa niječu postojanje naroda Sahrawi koji zastupa Front Polisario, kao trećeg subjekta u odnosu između EU-a i Maroka i nameću mu se međunarodne obveze u odnosu na njegov nacionalni teritorij i prirodne izvore bez njegove suglasnosti.

                  9.

                  Deveti dio, koji se temelji na povredi međunarodnog humanitarnog prava i međunarodnog kaznenog prava, jer:

                              —

                              kao prvo, Odluka 2019/217 odnosi se na sklapanje međunarodnog sporazuma primjenjivog na Zapadnu Saharu iako marokanske okupacijske snage nemaju jus tractatus u pogledu tog teritorija i zabranjeno im je iskorištavati prirodne izvore na tom području;

                              —

                              kao drugo, korištenjem izraza „osobe za koje je Sporazum relevantan”, što obuhvaća marokanske trupae razmještene na okupiranom teritoriju Zapadne Sahare, Odluka 2019/217 i sporazum koji se njome sklapa odobravaju i potvrđuju preseljenje naroda koje provodi Kraljevina Maroko teškim kršenjem članka 49. stavka 6. Četvrte ženevske konvencije i članka 8. stavka 2. točke (b) podtočke viii) Statuta međunarodnog kaznenog suda;

                              —

                              kao treće, dodjelom tarifnih pogodnosti „marokanskim” proizvodima porijeklom iz Zapadne Sahare, Odluka 2019/217 potiče marokanske trupe da se trajno rasporede na okupiranom teritoriju kako bi imale koristi od povlastica uvedenih sporazumom o izmjenama, teško kršeći spomenute odredbe.

                  10.

                  Deseti dio, koji se temelji na povredi Unijinih obveza na temelju prava međunarodne odgovornosti jer se Odlukom 2019/217 na temelju koje je sklopljen sporazum s Kraljevinom Maroko koji je primjenjiv na Zapadnu Saharu potvrđuju teške povrede međunarodnog prava koje su počinile marokanske okupacijske snage protiv naroda Sahrawi i pružaju pomoć i potpora održavanju situacije nastale tim povredama.


title: Predmet T-397/20: Tužba podnesena 26. lipnja 2020. –Allergan Holdings France protiv EUIPO-a – Dermavita Company (JUVEDERM)

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/50

      Tužba podnesena 26. lipnja 2020. –Allergan Holdings France protiv EUIPO-a – Dermavita Company (JUVEDERM)
      (Predmet T-397/20)
      (2020/C 279/63)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Allergan Holdings France SAS (Courbevoie, Francuska) (zastupnici: J. Day, Solicitor i T. de Haan, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Dermavita Company SARL (Bejrut, Libanon)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „JUVEDERM” – žig Europske unije br. 2 196 822

         Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 14. travnja 2020. u predmetu R 877/2019-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi točke 3. i 4. izreke Odluke u dijelu u kojem se njome odbija tužiteljeva žalba protiv opoziva njegove registracije žiga EU-a br. 2 196 822 JUVEDERM za „kožne implantate”, i naloži tužitelju snošenje vlastitih troškova;

                  —

                  naloži EUIPO-u i Dermavita Company Ltd snošenje vlastitih i tužiteljevih troškova, uključujući one koji su tužitelju nastali pred četvrtim žalbenim vijećem.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 58. stavka 1. točke (a) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 64. stavka 5. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-403/20: Tužba podnesena 19. lipnja 2020. – Wuxi Suntech Power protiv Komisije

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/50

      Tužba podnesena 19. lipnja 2020. – Wuxi Suntech Power protiv Komisije
      (Predmet T-403/20)
      (2020/C 279/64)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Wuxi Suntech Power Co. Ltd (Wuxi, Kina) (zastupnici: Y. Melin i B. Vigneron, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Komisije (EU) 2020/444 оd 25. ožujka 2020. o proglašavanju nevaljanima računa koje je izdalo društvo Wuxi Suntech Power Co. Ltd, čime je prekršilo preuzetu obvezu koja je ukinuta Provedbenom uredbom (EU) 2017/1570;

                  —

                  naloži snošenje troškova Komisiji i bilo kojem intervenijentu kojem bi moglo biti dopušteno poduprijeti Komisiju u tijeku postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni prilikom ocjene činjenica slučaja i povredi članka 8. Uredbe (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije, te članka 13. Uredbe (EU) 2016/1037 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od subvencioniranog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije, posebice njezina stavka 9., jer je smatrala da je tužitelj prekršio uvjete obveze koje su Komisija i CCCME dogovorili u ime, među ostalim, tužitelja. Tužitelj je djelovao u skladu s obvezom prijavljujući račune koji su odgovarali preprodaji koju su ostvarila društva Suntech Europe France, Suntech Power Italy Co., Srl i Suntech Power Deutschland GmbH prema prvom neovisnom klijentu u Uniji dok nije prestala povezanost s tim društvima. Tužitelj je također djelovao u skladu s obvezom pravodobno priopćivši Komisiji promjenu svojih dioničara nakon restrukturiranja koje je završilo spajanjem tužitelja s prethodno navedenim društvima.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je, sve i da tužitelj jest povrijedio obvezu, quod non, Komisija postupala nezakonito proglasivši relevantne račune nevaljanim i naplativši carinu na njih jer su ovlasti na koje se pritom oslonila istekle i/ili bile opozvane. Tome je navodno tako jer su Provedbene uredbe (EU) br. 1238/2013 i br. 1239/2013 istekle 7. prosinca 2015. Slično tome, Provedbene uredbe (EU) 2017/367 i br. 2017/366 istekle su 3. rujna 2018.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na prigovoru nezakonitosti članka 3. stavka 2. Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 1238/2013 od 2. prosinca 2013. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine, članka 2. stavka 2. Provedbenu uredbu Komisije (EU) 2017/367 оd 1. ožujka 2017. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine nakon revizije zbog predstojećeg isteka mjera u skladu s člankom 11. stavkom 2. Uredbe (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća i o prekidu ispitnog postupka djelomične privremene revizije u skladu s člankom 11. stavkom 3. Uredbe (EU) 2016/1036, članka 2. stavka 2. Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 1239/2013 od 2. prosinca 2013. o uvođenju konačne kompenzacijske pristojbe na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine, i članka 2. stavka 2. Provedbene uredbe Komisije (EU) 2017/366 оd 1. ožujka 2017. o uvođenju konačnih kompenzacijskih pristojbi na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine nakon revizije zbog predstojećeg isteka mjera u skladu s člankom 18. stavkom 2. Uredbe (EU) 2016/1037 Europskog parlamenta i Vijeća i o prekidu ispitnog postupka djelomične privremene revizije u skladu s člankom 19. stavkom 3. Uredbe (EU) 2016/1037, na temelju kojih je Komisiji dana ovlast da proglasi obvezne račune nevaljanim i naloži carini da naplati pristojbe na prošli uvoz koji je pušten u slobodnu prodaju.


title: Predmet T-408/20: Tužba podnesena 2. srpnja 2020. – KR protiv Komisije

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/52

      Tužba podnesena 2. srpnja 2020. – KR protiv Komisije
      (Predmet T-408/20)
      (2020/C 279/65)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: KR (zastupnici: S. Orlandi i T. Martin, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku od 25. listopada 2019. kojom se tužiteljevo dijete više ne smatra uzdržavanim djetetom u smislu članka 2. Priloga VII. Pravilniku o osoblju;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog tužbi tužitelj navodi samo jedan tužbeni razlog koji se temelji na Komisijinoj povredi, s jedne strane, pojma uzdržavanog djeteta navedenog u članku 2. Priloga VII. Pravilniku o osoblju za dužnosnike Europske unije i, s druge strane, izmijenjenog zaključka br. 223/04 Vijeća voditeljâ administracije Europske unije.


title: Predmet T-409/20: Tužba podnesena 3. srpnja 2020. – KS protiv Frontex-a

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/52

      Tužba podnesena 3. srpnja 2020. – KS protiv Frontex-a
      (Predmet T-409/20)
      (2020/C 279/66)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: KS (zastupnik: N. de Montigny, odvjetnik)

         Tuženik: Agencija za europsku graničnu i obalnu stražu

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku o otkazu od 30. kolovoza 2019., kao i, ako je to potrebno, izričitu odluku o odbijanju žalbe od 23. ožujka 2020.;

                  —

                  poništi odluku o odbijanju zahtjeva za pomoć i za naknadu štete od 13. veljače 2020.;

                  —

                  naloži tuženiku plaćanje naknade štete na temelju izvanugovorne odgovornosti u iznosu od 250 000 eura;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog svojoj tužbi protiv odluke o otkazu njegova ugovora kao člana ugovornog osoblja tužitelj ističe šest tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nepostojanju obrazloženja i povredi prava na saslušanje.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi statusa „zviždača” predviđenog člankom 21.a. stavkom 3. i člankom 22.a. stavkom 3. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju).

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na zlouporabi postupka.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava na pošteno suđenje i, preciznije, prava obrane, pretpostavke nedužnosti, obveze dužne pažnje, obveze nepristranosti, neutralnosti i objektivnosti, na neprovođenju istrage kojom bi se utvrdilo postojanje i opravdanost navedenih razloga zbog kojih je došlo do narušavanja povjerenja, na nejednakosti među osobljem.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi dužnosti pružanja pomoći i brižnog postupanja, dužnosti dobre uprave i načela proporcionalnosti.

            U prilog svojoj tužbi protiv odluke kojom se odbija njegov zahtjev za pomoć tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nepostojanju obrazloženja i povredi obveze saslušanja.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi statusa „zviždača” predviđenog člankom 21.a. stavkom 3. i člankom 22.a. stavkom 3. Pravilnika o osoblju.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni.

            U prilog svojoj tužbi protiv odluke kojom se odbija njegov zahtjev za naknadu štete tužitelj ističe tri tužbena razloga

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 26. Pravilnika o osoblju i Uredbe (EU) 2018/1725 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2018. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama, tijelima, uredima i agencijama Unije i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 45/2001 i Odluke br. 1247/2002/EZ (SL 2018., L 295, str. 39.).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi dužnosti pružanja pomoći i dobre uprave u vezi s dobrobiti na radnom mjestu i uvjetima rada svakog člana osoblja.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, , koji se temelji na povredi članka 21.a. stavka 3. i članka 22.a. stavka 3. Pravilnika o osoblju i dužnosti pružanja pomoći, brižnog postupanja i dobre uprave.


title: Predmet T-417/20: Tužba podnesena 3. srpnja 2020. – Esteves Lopes Granja protiv EUIPO-a – Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto (PORTWO GIN)

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/53

      Tužba podnesena 3. srpnja 2020. – Esteves Lopes Granja protiv EUIPO-a – Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto (PORTWO GIN)
      (Predmet T-417/20)
      (2020/C 279/67)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: portugalski

         Stranke

         Tužitelj: Joaquim José Esteves Lopes Granja (Vila Nova de Gaia, Portugal) (zastupnik: O. Santos Costa, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, IP (Peso da Régua, Portugal)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Unije „PORTWO GIN” – prijava za registraciju br. 16 308 462

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 21. travnja 2020. u predmetu R 993/2019-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u i Institutu dos Vinhos do Douro e do Porto, IP snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

      Povreda članka 103. stavka 2. točke (a) podtočke ii. Uredbe (EU) br. 1308/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o uspostavljanju zajedničke organizacije tržišta poljoprivrednih proizvoda i stavljanju izvan snage uredbi Vijeća (EEZ) br. 922/72, (EEZ) br. 234/79, (EZ) br. 1037/2001 i (EZ) br. 1234/2007 (SL 2013., L 347, str. 671. i ispravci SL 2014., L 189, str. 261., SL 2015., L 114, str. 25. i SL 2020., L 1, str. 5.).


title: Predmet T-418/20: Tužba podnesena 7. srpnja 2020. – GitLab protiv EUIPO-a – GitLab (GitLab)

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/54

      Tužba podnesena 7. srpnja 2020. – GitLab protiv EUIPO-a – GitLab (GitLab)
      (Predmet T-418/20)
      (2020/C 279/68)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: GitLab BV (Utrecht, Nizozemska) (zastupnik: A. Lorente Berges, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Gitlab OÜ (Talin, Estonija)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „GitLab” – žig Europske unije br. 13 751 169

         Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 5. svibnja 2020. u predmetu R 2001/2019-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (a) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-419/20: Tužba podnesena 7. srpnja 2020. – Deutsche Kreditbank protiv SRB-a

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/55

      Tužba podnesena 7. srpnja 2020. – Deutsche Kreditbank protiv SRB-a
      (Predmet T-419/20)
      (2020/C 279/69)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Deutsche Kreditbank AG (Berlin, Njemačka) (zastupnici: H. Berger i K. Helle, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Jedinstvenog sanacijskog odbora od 15. travnja 2020. o obračunu ex ante doprinosa za Jedinstveni sanacijski fond za 2020. (SRB/ES/2020/24), uključujući njezine priloge, u dijelu u kojem se pobijana odluka, uključujući Prilozi I. i II., odnose na tužiteljev doprinos;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba se temelji na devet tužbenih razloga, koji su u biti istovjetni ili slični prvom, drugom, trećem, četvrtom, sedmom, osmom, devetom, desetom i jedanaestom tužbenom razlogu istaknutom u predmetu T-405/20, DZ Hyp/SRB.


title: Predmet T-424/20: Tužba podnesena 8. srpnja 2020. – Portigon protiv SRB-a

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/55

      Tužba podnesena 8. srpnja 2020. – Portigon protiv SRB-a
      (Predmet T-424/20)
      (2020/C 279/70)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Portigon AG (Düsseldorf, Njemačka) (zastupnici: D. Bliesener, V. Jungkind i F. Geber, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi tuženikovu odluku od 15. travnja 2020. o obračunu ex ante doprinosa za Jedinstveni sanacijski fond za 2020. (br. spisa: SRB/ESF/2020/24), u dijelu u kojem se odluka odnosi na tužitelja;

                  —

                  prekine postupak u skladu s člankom 69. točkama (c) i (d) Poslovnika Općeg suda, sve dok se pravomoćno ne odluči o tužbama u predmetima T-420/17, T-413/18, T-481/19 i T-339/20 ili dok se na drugi način ne završe ti postupci;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba se temelji na sedam tužbenih razloga, koji su u biti istovjetni ili slični prvom, drugom, trećem, petom, šestom, sedmom i osmom tužbenom razlogu istaknutom u predmetu T-339/20, Portigon/SRB.


title: Predmet T-426/20: Tužba podnesena 8. srpnja 2020. – Techniplan protiv Komisije

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/56

      Tužba podnesena 8. srpnja 2020. – Techniplan protiv Komisije
      (Predmet T-426/20)
      (2020/C 279/71)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Techniplan Srl (Rim, Italija) (zastupnici: R. Giuffrida i A. Bonavita, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je Europska Komisija povrijedila članak 263. UFEU-a, bitnom povredom postupka propisanog za donošenje akta koji ima izravan i osoban utjecaj, u konkretnom slučaju na društvo Techniplan, ne uzimajući u obzir obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku niti pismo opomene iz članka 265. UFEU-a;

                  —

                  odredi iznos koji treba platiti na ime naknade štete za svaki dan kašnjenja u izvršenju, uz naknadu troškova postupka, pristojbi i odvjetničkih nagrada.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Predmetna tužba podnesena je protiv odluke i povezane obavijesti o dugovanju od 28. ožujka 2020., donesene protiv društva Techniplan s.r.l., kojom se tražilo plaćanje iznosa od 107 505,66 eura vezano za projekt FED/2011/261-985.
      U prilog svojoj tužbi tužitelj se poziva na kršenje načela pravne sigurnosti i transparentnosti, kao i na bitnu povredu postupka. U tom pogledu tvrdi:

                  —

                  da se u konačnom revizorskom izvješću koje je sastavilo jedno privatno društvo navodio niz navodnih nepravilnosti i nezakonitosti u izvršenju radova, koje je društvo tužitelj pravovremeno osporilo pozivajući se na određene ozbiljne netočnosti sadržane u tom revizorskom izvješću;

                  —

                  da je društvo tužitelj dostavilo izjave svih stručnjaka koji su bili uključeni u projekt, dane pred kongoanskim sudom, a koje potvrđuju da su bili stvarno prisutni na ranim mjestima;

                  —

                  da je društvo Techniplan redovno angažiralo i koristilo usluge stručnjaka prilikom izvršenja radova predviđenih ugovorom;

                  —

                  da je društvo tužitelj bilo isključeno iz provedbe ugovora bez ikakvog obrazloženja;

                  —

                  da su plaćanja bila blokirana bez navođenja konkretnih razloga.


title: Predmet T-427/20: Tužba podnesena 8. srpnja 2020. – Max Heinr.Sutor protiv SRB-a

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/57

      Tužba podnesena 8. srpnja 2020. – Max Heinr.Sutor protiv SRB-a
      (Predmet T-427/20)
      (2020/C 279/72)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Max Heinr.Sutor OHG (Hamburg, Njemačka) (zastupnici: A. Glos, H. Nemeczek i T. Kreft, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Jedinstvenog sanacijskog odbora od 15. travnja 2020. o ex ante doprinosima za Jedinstveni sanacijski fond za 2020. (br. spisa: SRB/ES/2020/24 – 1405146-2020-JB), u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja;

                  —

                  naloži SRB-u snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba se temelji na sljedećim tužbenim razlozima.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog: povreda članka 5. stavka 1. točke (e) Delegirane uredbe Komisije (EU) 2015/63 (1) jer sredstva klijenata kojima je tužitelj upravljao fiducijarno nisu bila isključena iz obračuna ex ante doprinosa za Jedinstveni sanacijski fond za 2020.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog: povreda članka 70. stavka 2. drugog podstavka točke (b) Uredbe (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća (2), u vezi s člankom 103. stavkom 7. Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća (3), jer odluka povređuje načelo proporcionalnosti, s obzirom na to da utvrđuje 200 puta veći doprinos banke na temelju puke činjenice niskorizične fiducijarne pasive koju je tužitelj iskazao u bilanci.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog: povreda načela jednakog postupanja jer odluka prema tužitelju nejednako postupa, a da to nije objektivno opravdano, u odnosu na kreditne institucije čiji nacionalni računovodstveni standardi ne zahtijevaju iskaz fiducijarne pasive ili koje sastavljaju bilance prema IFRS-u kao i na investicijska društva koja upravljaju sredstvima klijenata.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog: povreda članka 16. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) jer odluka zadire u poduzetničku slobodu, s obzirom na to da uključivanje niskorizične fiducijarne pasive u osnovicu za obračun dovodi do povećanja tužiteljeva doprinosa banke za 2020. a da takvo zadiranje nije opravdano.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog: povreda članka 49., u vezi s člankom 54. UFEU-a, jer odluka ograničava tužitelja u njegovoj slobodi obavljanja poslovne aktivnosti u državi članici njegova glavnog mjesta poslovanja, pri čemu je to ograničenje neproporcionalno i tužitelja diskriminira u odnosu na kreditne institucije u drugim državama članicama.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog: povreda članka 41. stavka 1. i stavka 2. točke (a) Povelje jer tužitelj nije bio saslušan prije nego što je odluku odobrilo tuženikovo predsjedništvo.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog: povreda članka 41. stavka 1. i stavka 2. točke (c) Povelje te članka 296. stavka 2. UFEU-a jer odluka ne zadovoljava zahtjeve obrazlaganja pravnih akata europskih upravnih tijela.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog (podredno): ništavost pravnog temelja za osnovicu obračuna prema članku 14. stavku 2., u vezi s člankom 3. točkom 11. Delegirane uredbe (EU) 2015/63, zbog povrede načela jednakog postupanja jer on objektivno neopravdano nejednako postupa prema kreditnim institucijama koje prema svojim nacionalnim računovodstvenim standardima fiducijarne obveze moraju iskazati na strani pasive u bilanci, u usporedbi s drugim kreditnim institucijama čiji nacionalni računovodstveni standardi ne zahtijevaju iskaz fiducijarnih obveza ili koje sastavljaju bilance prema IFRS-u.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog (podredno): ništavost pravnog temelja za osnovicu obračuna prema članku 14. stavku 2., u vezi s člankom 3. točkom 11. Delegirane uredbe (EU) 2015/63, zbog povrede članka 16. Povelje jer odluka zadire u poduzetničku slobodu, a takvo zadiranje nije opravdano.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog (podredno): ništavost pravnog temelja za osnovicu obračuna prema članku 14. stavku 2., u vezi s člankom 3. točkom 11. Delegirane uredbe (EU) 2015/63, zbog povrede članka 49., u vezi s člankom 54. UFEU-a, jer povređuje slobodu poslovnog nastana.

         (1)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/63 od 21. listopada 2014. o dopuni Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s ex ante doprinosima aranžmanima financiranja sanacije (SL 2015., L 11, str. 44. i ispravak SL 2017., L 156, str. 38.)

         (2)  Uredba (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. srpnja 2014. o utvrđivanju jedinstvenih pravila i jedinstvenog postupka za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma i jedinstvenog fonda za sanaciju te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 (SL 2014., L 225, str. 1. i ispravak SL 2015., L 101, str. 62.)

         (3)  Direktiva 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o uspostavi okvira za oporavak i sanaciju kreditnih institucija i investicijskih društava te o izmjeni Direktive Vijeća 82/891/EEZ i direktiva 2001/24/EZ, 2002/47/EZ, 2004/25/EZ, 2005/56/EZ, 2007/36/EZ, 2011/35/EU, 2012/30/EU i 2013/36/EU te uredbi (EU) br. 1093/2010 i (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2014., L 173, str. 190. i ispravak SL 2015., L 216, str. 9.)


title: Predmet T-428/20: Tužba podnesena 8. srpnja 2020. – Deutsche Hypothekenbank protiv SRB-a

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/58

      Tužba podnesena 8. srpnja 2020. – Deutsche Hypothekenbank protiv SRB-a
      (Predmet T-428/20)
      (2020/C 279/73)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Deutsche Hypothekenbank AG (Hannover, Njemačka) (zastupnici: D. Flore i J. Seitz, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi tuženikovu odluku od 15. travnja 2020. (SRB/ES/2020/24), uključujući pripadajući Prilog, o obračunu ex ante doprinosa za Jedinstveni sanacijski fond za 2020. i detalje obračuna, u dijelu u kojem se odnose na tužitelja i

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba se temelji na sljedećim tužbenim razlozima.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog: povreda prava na saslušanje

                              —

                              Tuženik tužitelja nije saslušao prije donošenja pobijane odluke i time je povrijedio članak 41. stavak 1. i članak 41. stavak 2. točku (a) Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog: povreda postupovnih odredbi

                              —

                              Pobijana odluka donesena je uz povredu općih postupovnih odredbi, koje proizlaze iz članka 41. Povelje, članka 298. UFEU-a, općih pravnih načela i tuženikova unutarnjeg pravilnika.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog: manjkavo obrazloženje pobijane odluke

                              —

                              Pobijana odluka ne sadržava dovoljno obrazloženje; obrazloženje se ne odnosi na pojedinačni slučaj, a nedostaje i opis relevantnih razloga u okviru proporcionalnosti i diskrecijske ocjene.

                              —

                              Usto obračun godišnjeg doprinosa nije razumljiv.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog: povreda temeljnog prava na djelotvornu pravnu zaštitu (članak 47. stavak 1. Povelje) zbog nemogućnosti preispitivanja pobijane odluke

                              —

                              Manjkavo obrazloženje pobijane odluke tužitelju znatno otežava sudsko preispitivanje.

                              —

                              Tuženik je pritom osobito povrijedio načelo kontradiktornog postupka, prema kojem sudionici moraju moći kontradiktorno raspraviti kako činjenične tako i pravne okolnosti koje su odlučujuće za ishod postupka.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog: primjena pokazatelja IPS (Institutional Protection Scheme) iz Delegirane uredbe Komisije (EU) 2015/63 (1) povređuje nadređeno pravo

                              —

                              Komisija prilikom donošenja Delegirane Uredbe (EU) 2015/63 kao delegiranog akta u smislu članka 290. UFEU-a nema diskrecijsku ovlast koja bi rezultirala ograničenim sudskim nadzorom. Isto vrijedi za tuženikovu primjenu Delegirane uredbe (EU) 2015/63.

                              —

                              Prilikom primjene pokazatelja IPS zanemareno je značenje tužiteljeva članstva u institucionalnom sustavu zaštite grupe štedionica.

                              —

                              U skladu s člankom 6. stavkom 5. drugom rečenicom Delegirane uredbe (EU) 2015/63, tuženik je trebao uzeti u obzir malu vjerojatnost sanacije dotične institucije i time i primjene Jedinstvenog sanacijskog fonda te poštovati načelo proporcionalnosti.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog: uzimanje u obzir derivativnih ukupnih rizika u okviru pokazatelja rizika „aktivnosti trgovanja, izvanbilančne izloženosti, izvedenice, složenost i mogućnost sanacije” povređuje nadređeno pravo

                              —

                              Tuženik je u skladu sa zahtjevom orijentacije na profil rizika prilikom uzimanja u obzir derivativnog ukupnog rizika u okviru članka 6. stavka 5. prve rečenice točke (a) i članak 7. stavka 4. prve rečenice točke (a) Delegirane uredbe (EU) 2015/63 trebao uzeti u obzir da su u tužiteljevu slučaju svi derivati dio netrgovinske imovine i služe isključivo u zaštitne svrhe.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog: primjena multiplikatora za prilagodbu riziku povređuje nadređeno pravo

                              —

                              Tuženik je prilikom utvrđivanja multiplikatora za prilagodbu riziku trebao uzeti u obzir tužiteljev niskorizičan poslovni model kao hipotekarne banke bez djelatnosti u vezi s knjigom trgovanja i njegovu malu vjerojatnost stečaja u skladu sa zahtjevom orijentacije za profil rizika i načelom poduzetničke slobode iz članka 16. Povelje.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog (podredno): članak 7. stavak 4. druga rečenica Delegirane uredbe (EU) 2015/63 povređuje nadređeno pravo

                              —

                              Budući da članak 7. stavak 4. druga rečenica Delegirane uredbe (EU) 2015/63 predviđa relativizaciju pokazatelja IPS, ta odredba povređuje opće načelo jednakosti iz članka 20. Povelje i načelo proporcionalnosti jer se može različito postupati s institucijama koje podliježu istoj institucionalnoj zaštiti i stoga imaju istu vjerojatnost stečaja.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog: povreda nadređenog prava definicijom „međubankovni depoziti” iz Priloga I. koraka 1. Delegirane uredbe (EU) 2015/63

                              —

                              Definicija „međubankovni depoziti” predviđena Prilogom I. korakom 1. Delegirane uredbe (EU) 2015/63 nezakonita je jer rizično neutralni vrijednosni papiri, poput nominalnih hipotekarnih naslova, ulaze u izračun pokazatelja rizika „međubankovni krediti i depoziti” i na taj način povećavaju rizik.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog: povreda nadređenog prava klasifikacijom utvrđenom u Prilogu I. koraku 2. Delegirane uredbe (EU) 2015/63

                              —

                              Klasifikacija utvrđena u Prilogu I. koraku 2. Delegirane uredbe (EU) 2015/63 nezakonita je jer mali broj klasa i jednak broj institucija po klasi ne omogućuju da se dovoljno diferencirano uzme u obzir profil rizika dotične institucije, poput tužitelja.

         (1)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/63 od 21. listopada 2014. o dopuni Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s ex ante doprinosima aranžmanima financiranja sanacije (SL 2015., L 11, str. 44. i ispravak 2017., L 156, str. 38.)


title: Predmet T-429/20: Tužba podnesena 8. srpnja 2020. – Sedus Stoll protiv EUIPO-a – Kappes (Sedus ergo+)

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/60

      Tužba podnesena 8. srpnja 2020. – Sedus Stoll protiv EUIPO-a – Kappes (Sedus ergo+)
      (Predmet T-429/20)
      (2020/C 279/74)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Sedus Stoll AG (Dogern, Njemačka) (zastupnici: M. Goldmann i J. Thomsen, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Wolfgang Kappes (Bochum, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije Sedus ergo+ – prijava za registraciju br. 144 074 98

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 12. ožujka 2020. u predmetu R 1303/2019-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  odbije žalbu protiv odluke Odjela za prigovore u predmetu br. B 2 618 984 i

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka pred Općim sudom Europske unije i eventualnom intervenijentu (Wolfgangu Kappesu) naloži snošenje troškova žalbenog postupka pred EUIPO-om.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-430/20: Tužba podnesena 9. srpnja 2020. – KV protiv Komisije

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/60

      Tužba podnesena 9. srpnja 2020. – KV protiv Komisije
      (Predmet T-430/20)
      (2020/C 279/75)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: KV (zastupnik: M. Velardo, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da poništi sljedeće odluke:

                  —

                  odluku od 23. svibnja 2019., kojom je on isključen iz natječaja EPSO/AD/371/19 zbog nedostatka profesionalnog iskustva;

                  —

                  odluku od 19. rujna 2019., kojom je odbijen zahtjev za preispitivanje isključenja iz natječaja EPSO/AD/371/19;

                  —

                  odluku tijela za imenovanje od 31. ožujka 2020., kojom je odbijena upravna žalba podnesena na temelju članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju.

            Također se zahtijeva da se Komisiji naloži snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni, s obzirom na to da tužiteljevo profesionalno iskustvo u području komunikacija u trajanju od tri godine nije uzeto u obzir.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi obavijesti o otvorenom natječaju, s obzirom na to da je povjerenstvo za odabir utvrdilo kriterije ocjene kandidata koji nisu bili u skladu s obavijesti, time što je osobito tražilo posebno iskustvo u području komunikacija.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela jednakosti, s obzirom na to da povjerenstvo za odabir, time što je ocjenjivalo kandidate na temelju kriterija koji se razlikuju od onih koji su utvrđeni u obavijesti, nije osiguralo poštovanje objektivnosti i nepristranosti ispitivanja profesionalnog iskustva kandidata.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja, s obzirom na to da EPSO nije objasnio u odnosu na činjenice zašto tužiteljevo iskustvo ne udovoljava kriterijima utvrđenima u otvorenom natječaju.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela jednakosti stranaka u postupku, s obzirom na to da, time što nije dao odgovarajuće obrazloženje, EPSO nije omogućio tužitelju da dostatno objasni vlastite prigovore od trenutka podnošenja žalbe.


title: Predmet T-431/20: Tužba podnesena 9. srpnja 2020. – UniCredit Bank protiv SRB-a

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/61

      Tužba podnesena 9. srpnja 2020. – UniCredit Bank protiv SRB-a
      (Predmet T-431/20)
      (2020/C 279/76)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: UniCredit Bank AG (München, Njemačka) (zastupnici: F. Schäfer, H. Großerichter i F. Kruis, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Jedinstvenog sanacijskog odbora od 15. travnja 2020. o obračunu ex ante doprinosa za Jedinstveni sanacijski fond za 2020. (SRB/ES/2020/24), uključujući njezine priloge, u dijelu u kojem se odnose na tužitelja;

                  —

                  naloži Jedinstvenom sanacijskom odboru snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba se temelji na sljedećim tužbenim razlozima.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog: bitna povreda postupka i povreda prava na dobru upravu jer pobijana odluka i njezini Prilozi I. i II. ne sadržavaju dovoljno obrazloženje na temelju članka 296. stavka 2. UFEU-a i članka 41. stavka 2. točke (c) Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog: bitna povreda postupka i povreda prava na dobru upravu iz članka 41. stavka 2. točke (a) Povelje jer tužitelj nije bio saslušan prije donošenja pobijane odluke, koja sadržava za njega nepovoljnu pojedinačnu mjeru.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog: povreda prava na djelotvoran pravni lijek iz članka 47. stavka 1. Povelje jer je sadržajnu pravilnost odluke praktički nemoguće podvrgnuti djelotvornom sudskom nadzoru.


title: Predmet T-433/20: Tužba podnesena 6. srpnja 2020. – KY protiv Suda Europske unije

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/62

      Tužba podnesena 6. srpnja 2020. – KY protiv Suda Europske unije
      (Predmet T-433/20)
      (2020/C 279/77)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: KY (zastupnik: J.-N. Louis, odvjetnik)

         Tuženik: Sud Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi prešutnu odluku od 17. rujna 2019., potvrđenu izričitom odlukom od 10. listopada 2019., o odbijanju zahtjeva za povrat nepriznatog dijela mirovinskih prava koja je tužitelj stekao prije stupanja u službu, a koji je prenesen u mirovinski sustav Europske unije;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi dužnosti brižnog postupanja. Tužitelj s tim u svezi tvrdi da, u skladu sa svojom dužnošću brižnog postupanja, institucija Unije ima obvezu obavijestiti dužnosnika ne samo o pravilu o minimalnim troškovima života i njegovom utjecaju na izračun mirovine, nego i o mogućnosti odgode prijenosa njegovih mirovinskih prava do ostvarivanja njegovih stvarnih mirovinskih prava.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na stjecanju bez osnove. Tužitelj smatra da odbijanje povrata dijela nacionalnih mirovinskih prava prenesenih u sustav Unije, koji se ne uzimaju u obzir pri izračunu mirovinskih prava, može dovesti do neopravdanog prisvajanja i, prema tome, stjecanja bez osnove u korist Unije, kao i do neopravdanog osiromašenja dotičnog dužnosnika.


title: Predmet T-436/20: Tužba podnesena 10. srpnja 2020. – Sedus Stoll protiv EUIPO-a – Kappes (Sedus ergo+)

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/63

      Tužba podnesena 10. srpnja 2020. – Sedus Stoll protiv EUIPO-a – Kappes (Sedus ergo+)
      (Predmet T-436/20)
      (2020/C 279/78)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Sedus Stoll AG (Dogern, Njemačka) (zastupnici: M. Goldmann i J. Thomsen, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Wolfgang Kappes (Bochum, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije Sedus ergo+ – prijava za registraciju br. 15 958 374

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 12. ožujka 2020. u predmetu R 2194/2018-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  odbije žalbu protiv odluke Odjela za prigovore u predmetu br. B 2 863 929 i

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka pred Općim sudom Europske unije i eventualnom intervenijentu (Wolfgangu Kappesu) naloži snošenje troškova žalbenog postupka pred EUIPO-om.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-437/20: Tužba podnesena 13. srpnja 2020. – Ultrasun protiv EUIPO-a (ULTRASUN)

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/63

      Tužba podnesena 13. srpnja 2020. – Ultrasun protiv EUIPO-a (ULTRASUN)
      (Predmet T-437/20)
      (2020/C 279/79)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Ultrasun AG (Zürich, Švicarska) (zastupnici: A. von Mühlendahl i H. Hartwig, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije ULTRASUN – prijava za registraciju br. 17 898 794

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 27. travnja 2020. u predmetu R 1453/2019-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka, uključujući tužiteljeve troškove u postupku pred žalbenim vijećem.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-450/20: Tužba podnesena 15. srpnja 2020. – Tempora protiv Parlamenta

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/64

      Tužba podnesena 15. srpnja 2020. – Tempora protiv Parlamenta
      (Predmet T-450/20)
      (2020/C 279/80)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Tempora (Forest, Belgija) (zastupnici: A. Delvaux i R. Simar, odvjetnici)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi tužbu za poništenje dopuštenom;

                  —

                  poništi odluku od nepoznatog datuma kojom je Europski parlament odlučio dodijeliti ugovor društvu SPRL IMAGINA EU;

                  —

                  naložiti Europskom parlamentu snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog tužbi protiv odluke o dodjeli ugovora u okviru javne nabave pod oznakom COMM/AWD/2019/421 drugom ponuditelju, tužitelj se poziva na dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 15.2 dokumentacije za nadmetanje, dužnosti brižljivog i detaljnog postupanja, načela jednakosti, tržišnog natjecanja i transparentnosti, članka 170. stavka 1 Uredbe (EU, Euratom) 2018/1046 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. srpnja 2018. o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije, o izmjeni uredaba (EU) br. 1296/2013, (EU) br. 1301/2013, (EU) br. 1303/2013, (EU) br. 1304/2013, (EU) br. 1309/2013, (EU) br. 1316/2013, (EU) br. 223/2014, (EU) br. 283/2014 i Odluke br. 541/2014/EU te o stavljanju izvan snage Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012 (SL 2018., L 193, str. 1.). (u daljnjem tekstu: Uredba 2018/1046). Tužitelj u tom pogledu smatra da mu je Parlament trebao dodijeliti ugovor jer društvo SPRL IMAGINA EU nije dovoljno gospodarski i financijski sposobno da bi bilo odabrano.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi točke 23. Priloga I. Uredbi 2018/1046 i članka 16. dokumentacije za nadmetanje, načela jednakosti, tržišnog natjecanja i transparentnosti te dužnosti brižljivog i detaljnog postupanja. Tužitelj ističe da su cijene koje je društvo SPRL IMAGINA EU podnijelo u svojoj ponudi neuobičajeno niske i ne mogu se prihvatiti.


title: Presuda Suda od 13. svibnja 2020. u predmetu E-4/19 Campbell protiv norveške vlade, koju zastupa Odbor za žalbe u području imigracije (Utlendingsnemnda – UNE) (Sloboda kretanja radnika – Direktiva 2004/38/EZ – pravo na boravak – izvedena prava državljana trećih zemalja) 2020/C 283/03

text:
               27.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 283/3

      PRESUDA SUDA
      od 13. svibnja 2020.
      u predmetu E-4/19
      Campbell
      protiv
      norveške vlade, koju zastupa Odbor za žalbe u području imigracije (Utlendingsnemnda – UNE)

            (Sloboda kretanja radnika – Direktiva 2004/38/EZ – pravo na boravak – izvedena prava državljana trećih zemalja)

      (2020/C 283/03)
      U predmetu E-4/19, Campbell protiv norveške vlade, koju zastupa Odbor za žalbe u području imigracije (Utlendingsnemnda – UNE) – ZAHTJEV Sudu na temelju članka 34. Sporazuma između država EFTA-e o osnivanju Nadzornog tijela i Suda koji je podnio Vrhovni sud Norveške (Norges Høyesterett) u vezi s tumačenjem Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ, a posebno njezina članka 7. stavka 1. točke (b) u vezi s njezinim člankom 7. stavkom 2., Sud u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik, Per Christiansen i Bernd Hammermann (sudac izvjestitelj), suci, presudio je 13. svibnja 2020. kao u izreci:

                  1.

                  Ako državljanin države članice EGP-a iskoristi pravo kao radnik na temelju članka 28. Sporazuma o EGP-u i u drugoj državi članici EGP-a ostvari stvarni boravak kojim zasniva ili ustaljuje obiteljski život, za učinkovitost tog prava nužno je da se obiteljski život tog državljanina države članice EGP-a može nastaviti po povratku u matičnu državu članicu EGP-a.
                  Kad je riječ o državljaninu države članice EGP-a koji nije obavljao gospodarsku djelatnost, članak 7. stavak 1. točka (b) i članak 7. stavak 2. Direktive 2004/38/EZ primjenjuju se na situaciju u kojoj se državljanin EGP-a koji nije obavljao gospodarsku djelatnost vraća u matičnu državu članicu EGP-a zajedno s članom obitelji, primjerice bračnim drugom, koji je državljanin treće zemlje.

                  2.

                  Svakim razdobljem boravka državljanina države članice EGP-a u državi članici EGP-a koja nije njegova matična država ostvarenim na temelju i u skladu s uvjetima iz članka 7. stavka 1. i članka 7. stavka 2. Direktive 2004/38/EZ tijekom kojeg je taj državljanin države članice EGP-a zasnovao ili ustalio obiteljski život s državljaninom treće zemlje nastaje izvedeno pravo boravka državljanina treće zemlje po povratku državljanina države članice EGP-a u matičnu državu članicu EGP-a. Pojam boravka treba tumačiti na način da su dopuštena razumna razdoblja odsutnosti koja mogu ili ne moraju biti povezana s poslom i koja u pogledu trajanja nisu protivna stvarnom boravku. Time se ne dovodi u pitanje članak 35. Direktive 2004/38/EZ. Međutim, činjenica da se državljanin države članice EGP-a svjesno stavlja u situaciju koja omogućuje stjecanje prava na boravak u drugoj državi članici EGP-a nije sama po sebi dovoljna osnova za pretpostavku zlouporabe.


title: Presuda Suda od 4. svibnja 2020. u predmetu E-6/19 Kazneni postupak protiv H i I (Uredba (EZ) br. 561/2006 – članak 13. stavak 1. točka (m) – specijalizirana vozila za prijevoz novca i/ili dragocjenosti – prazne vožnje – vozila za pratnju) 2020/C 283/04

text:
               27.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 283/4

      PRESUDA SUDA
      od 4. svibnja 2020.
      u predmetu E-6/19
      Kazneni postupak protiv H i I

            (Uredba (EZ) br. 561/2006 – članak 13. stavak 1. točka (m) – specijalizirana vozila za prijevoz novca i/ili dragocjenosti – prazne vožnje – vozila za pratnju)

      (2020/C 283/04)
      U predmetu E-6/19, kazneni postupak protiv H i I – ZAHTJEV Sudu na temelju članka 34. Sporazuma među državama EFTA-e o osnivanju Nadzornog tijela i Suda koji je podnio Prizivni sud Kneževine Lihtenštajn (Fürstliches Obergericht) u vezi s tumačenjem Uredbe (EZ) br. 561/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva koje se odnosi na cestovni promet i o izmjeni uredbi Vijeća (EEZ) br. 3821/85 i (EZ) br. 2135/98 te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3820/85, Sud u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik, Per Christiansen (sudac izvjestitelj) i Bernd Hammermann, suci, presudio je 4. svibnja 2020. kao u izreci:

                  1.

                              a)

                              Iznimka za prijevoz specijaliziranim vozilima za prijevoz novca i/ili dragocjenosti utvrđena u članku 13. stavku 1. točki (m) Uredbe (EZ) br. 561/2006 mora se primjenjivati i na prazne vožnje, što znači vožnje koje se obavljaju prije utovara i nakon istovara takvih vozila.

                              b)

                              Na vozilo za pratnju primjenjuje se iznimka utvrđena u članku 13. stavku 1. točki (m) Uredbe (EZ) br. 561/2006 ako je ono sastavni i nužni dio prijevoza novca i/ili dragocjenosti specijaliziranim vozilom.

                  2.

                  Sankcije na temelju članka 19. Uredbe (EZ) br. 561/2006 ne mogu se izreći i nisu nužne ni razmjerne ako su se predmetne vožnje specijaliziranim vozilima za prijevoz novca i/ili dragocjenosti odvijale na državnom području drugih država članica EGP-a koje su odobrile iznimku na temelju članka 13. stavka 1. točke (m) Uredbe (EZ) br. 561/2006 i ako su ispunjeni svi pojedinačni uvjeti za takvu iznimku jer u tom slučaju nije došlo do kršenja.

                  3.

                  Člankom 6. stavkom 5. Uredbe (EZ) br. 561/2006 ne zahtijeva se da vozač specijaliziranog vozila za prijevoz novca i/ili dragocjenosti evidentira vrijeme provedeno na način opisan u članku 4. točki (e) Uredbe (EZ) br. 561/2006 i vrijeme provedeno u vožnji kao „ostale poslove” ako je država članica EGP-a odobrila iznimku na temelju članka 13. stavka 1. točke (m) Uredbe (EZ) br. 561/2006.


title: Predmet C-311/18: Presuda Suda (veliko vijeće) od 16. srpnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court (Irska) – Data Protection Commissioner protiv Facebook Ireland Limited, Maximilliana Schremsa (Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita fizičkih osoba u vezi s obradom osobnih podataka – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Članci 7., 8. i 47. – Uredba (EU) 2016/679 – Članak 2. stavak 2. – Područje primjene – Prijenosi osobnih podataka trećim zemljama u komercijalne svrhe – Članak 45. – Komisijina odluka o primjerenosti – Članak 46. – Prijenosi uz odgovarajuće zaštitne mjere – Članak 58. – Ovlasti nadzornih tijela – Obrada prenesenih podataka koju za potrebe nacionalne sigurnosti izvršavaju javna tijela treće zemlje – Ocjena primjerenosti razine zaštite koju osigurava treća zemlja – Odluka 2010/87/EU – Standardne klauzule o zaštiti za prijenos osobnih podataka trećoj zemlji – Odgovarajuće mjere zaštite koje nudi voditelj obrade – Valjanost – Provedbena odluka (EU) 2016/1250 – Primjerenost zaštite koju osigurava europsko-američki sustav zaštite privatnosti – Valjanost – Pritužba fizičke osobe čiji su podaci preneseni iz Europske unije u Sjedinjene Američke Države)

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/4

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 16. srpnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court (Irska) – Data Protection Commissioner protiv Facebook Ireland Limited, Maximilliana Schremsa
      (Predmet C-311/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita fizičkih osoba u vezi s obradom osobnih podataka - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članci 7., 8. i 47. - Uredba (EU) 2016/679 - Članak 2. stavak 2. - Područje primjene - Prijenosi osobnih podataka trećim zemljama u komercijalne svrhe - Članak 45. - Komisijina odluka o primjerenosti - Članak 46. - Prijenosi uz odgovarajuće zaštitne mjere - Članak 58. - Ovlasti nadzornih tijela - Obrada prenesenih podataka koju za potrebe nacionalne sigurnosti izvršavaju javna tijela treće zemlje - Ocjena primjerenosti razine zaštite koju osigurava treća zemlja - Odluka 2010/87/EU - Standardne klauzule o zaštiti za prijenos osobnih podataka trećoj zemlji - Odgovarajuće mjere zaštite koje nudi voditelj obrade - Valjanost - Provedbena odluka (EU) 2016/1250 - Primjerenost zaštite koju osigurava europsko-američki sustav zaštite privatnosti - Valjanost - Pritužba fizičke osobe čiji su podaci preneseni iz Europske unije u Sjedinjene Američke Države)
      (2020/C 297/05)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      High Court (Irska)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Data Protection Commissioner

         Tuženici: Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems

         uz sudjelovanje: The United States of America, Electronic Privacy Information Centre, BSA Business Software Alliance Inc., Digitaleurope

         Izreka

                  1.

                  Članak 2. stavke 1. i 2. Uredbe (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) treba tumačiti na način da je područjem primjene te uredbe obuhvaćen prijenos osobnih podataka izvršen u komercijalne svrhe s gospodarskog subjekta s poslovnim nastanom u državi članici drugom gospodarskom subjektu s poslovnim nastanom u trećoj zemlji, bez obzira na to što tijekom ili nakon tog prijenosa te podatke mogu obrađivati tijela predmetne treće zemlje u svrhu javne sigurnosti, obrane ili nacionalne sigurnosti.

                  2.

                  Članak 46. stavak 1. i članak 46. stavak 2. točku (c) Uredbe 2016/679 valja tumačiti tako da odgovarajuće zaštitne mjere, provediva prava i djelotvorni pravni lijekovi koji se zahtijevaju tim odredbama moraju osigurati da prava osoba čiji se osobni podaci prenose trećoj zemlji na temelju standardnih klauzula o zaštiti podataka uživaju razinu zaštite koja je bitno ekvivalentna onoj zajamčenoj u okviru Europske unije tom uredbom, tumačenom u vezi s Poveljom Europske unije o temeljnim pravima. U tom smislu ocjena razine zaštite koja se osigurava u kontekstu takvog prijenosa mora osobito uzeti u obzir kako ugovorne odredbe koje su ugovorili voditelj obrade ili izvršitelj obrade s poslovnim nastanom u Europskoj uniji i primatelj podataka s poslovnim nastanom u predmetnoj trećoj zemlji tako i, kad je riječ o eventualnom pristupu javnih tijela te treće zemlje tako prenesenim osobnim podacima, relevantne elemente njezina pravnog sustava, osobito one navedene u članku 45. stavku 2. navedene uredbe.

                  3.

                  Članak 58. stavak 2. točke (f) i (j) Uredbe 2016/679 treba tumačiti na način da je nadležno nadzorno tijelo, osim ako postoji odluka o primjerenosti koju je Europska komisija valjano donijela, dužno obustaviti ili zabraniti prijenos podataka trećoj zemlji na temelju standardnih klauzula o zaštiti podataka koje je donijela Komisija kada to nadzorno tijelo smatra, u vezi sa svim okolnostima tog prijenosa, da te klauzule nisu ili ne mogu biti poštovane u toj trećoj zemlji i da zaštita prenesenih podataka koja se zahtijeva pravom Unije, osobito člancima 45. i 46. te uredbe i Poveljom o temeljnim pravima, ne može biti osigurana drugim sredstvima, ako voditelj obrade ili izvršitelj obrade s poslovnim nastanom u Uniji sam nije obustavio prijenos ili ga okončao.

                  4.

                  Analizom Odluke Komisije 2010/87/EU od 5. veljače 2010. o standardnim ugovornim klauzulama za prijenos osobnih podataka obrađivačima u trećim zemljama u skladu s Direktivom 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kako je izmijenjena Provedbenom odlukom Komisije (EU) 2016/2297 od 16. prosinca 2016., s obzirom na članke 7., 8. i 47. Povelje o temeljnim pravima, nije utvrđen nijedan element koji bi mogao utjecati na valjanost te odluke.

                  5.

                  Provedbena odluka Komisije (EU) 2016/1250 od 12. srpnja 2016. o primjerenosti zaštite u okviru europsko-američkog sustava zaštite privatnosti u skladu s Direktivom 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća nevaljana je.

         (1)  SL C 249, 16. 7. 2018.


title: Predmet C-606/18 P: Presuda Suda (drugo vijeće) od 16. srpnja 2020. – Nexans France SAS, Nexans SA protiv Europske komisije (Žalba – Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Europsko tržište podzemnih i podmorskih električnih kablova – Podjela tržišta u okviru projekata – Uredba (EZ) br. 1/2003 – Članak 20. – Ovlasti Europske komisije u provođenju pretraga u postupku iz područja zabranjenih sporazuma – Ovlast kopiranja podataka bez prethodno izvršene provjere i njihova naknadnog ispitivanja u Komisijinim prostorijama – Novčane kazne – Neograničena nadležnost)

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/6

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 16. srpnja 2020. – Nexans France SAS, Nexans SA protiv Europske komisije
      (Predmet C-606/18 P) (1)

      (Žalba - Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Europsko tržište podzemnih i podmorskih električnih kablova - Podjela tržišta u okviru projekata - Uredba (EZ) br. 1/2003 - Članak 20. - Ovlasti Europske komisije u provođenju pretraga u postupku iz područja zabranjenih sporazuma - Ovlast kopiranja podataka bez prethodno izvršene provjere i njihova naknadnog ispitivanja u Komisijinim prostorijama - Novčane kazne - Neograničena nadležnost)
      (2020/C 297/08)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Nexans France SAS, Nexans SA (zastupnici: G. Forwood, odvjetnik, te M. Powell i A. Rogers, Solicitors)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: C. Giolito, P. Rossi, C. Sjödin i F. Castilla Contreras, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvima Nexans France SAS i Nexans SA nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 427, 26. 11. 2018.


title: Predmet C-610/18: Presuda Suda (veliko vijeće) od 16. srpnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Centrale Raad van Beroep – Nizozemska) – AFMB Ltd i dr. protiv Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank (Zahtjev za prethodnu odluku – Radnici migranti – Socijalna sigurnost – Primjenjivo zakonodavstvo – Uredba (EEZ) br. 1408/71 – Članak 14. točka 2. podtočka (a) – Pojam „osoba koja je član putujućeg osoblja u poduzeću” – Uredba (EZ) br. 883/2004 – Članak 13. stavak 1. točka (b) – Pojam „poslodavac” – Vozači teretnih vozila koji inače obavljaju djelatnost kao zaposlene osobe u dvjema državama članicama ili državama Europskog udruženja za slobodnu trgovinu (EFTA) ili u više njih – Vozači teretnih vozila koji su s jednim poduzećem sklopili ugovor o radu, ali su pod stvarnim nadzorom drugog poduzeća s poslovnim nastanom u državi članici boravišta tih vozača – Određivanje poduzeća koje ima svojstvo „poslodavca”)

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/7

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 16. srpnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Centrale Raad van Beroep – Nizozemska) – AFMB Ltd i dr. protiv Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
      (Predmet C-610/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Radnici migranti - Socijalna sigurnost - Primjenjivo zakonodavstvo - Uredba (EEZ) br. 1408/71 - Članak 14. točka 2. podtočka (a) - Pojam „osoba koja je član putujućeg osoblja u poduzeću” - Uredba (EZ) br. 883/2004 - Članak 13. stavak 1. točka (b) - Pojam „poslodavac” - Vozači teretnih vozila koji inače obavljaju djelatnost kao zaposlene osobe u dvjema državama članicama ili državama Europskog udruženja za slobodnu trgovinu (EFTA) ili u više njih - Vozači teretnih vozila koji su s jednim poduzećem sklopili ugovor o radu, ali su pod stvarnim nadzorom drugog poduzeća s poslovnim nastanom u državi članici boravišta tih vozača - Određivanje poduzeća koje ima svojstvo „poslodavca”)
      (2020/C 297/09)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Centrale Raad van Beroep

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: AFMB Ltd i dr.

         Tuženik: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

         Izreka

      Članak 14. točku 2. podtočku (a) Uredbe Vijeća (EEZ) br. 1408/71 od 14. lipnja 1971. o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe, samozaposlene osobe i članove njihovih obitelji koji se kreću unutar Zajednice, u njezinoj verziji izmijenjenoj i ažuriranoj Uredbom Vijeća (EZ) br. 118/97 od 2. prosinca 1996., kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 631/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004., i članak 13. stavak 1. točku (b) podtočku (i.) Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti, kako je izmijenjena Uredbom (EU) br. 465/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2012., treba tumačiti na način da je poslodavac vozača teretnih vozila u međunarodnom cestovnom prijevozu, u smislu tih odredbi, poduzeće koje nad tim vozačem teretnih vozila ima stvaran nadzor, koje u praksi snosi odgovarajući trošak isplate plaće i raspolaže stvarnom ovlašću da mu otkaže ugovor o radu, a ne poduzeće s kojim je navedeni vozač teretnih vozila sklopio ugovor o radu i koje je u tom ugovoru formalno prikazano kao poslodavac tog vozača.

         (1)  SL C 455, 17. 12. 2018.


title: Predmet C-658/18: Presuda Suda (drugo vijeće) od 16. srpnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Giudice di pace di Bologna – Italija) – UX protiv Governo della Repubblica italiana (Zahtjev za prethodnu odluku – Dopuštenost – Članak 267. UFEU-a – Pojam „nacionalni sud” – Kriteriji – Socijalna politika – Direktiva 2003/88/EZ – Područje primjene – Članak 7. – Plaćeni godišnji odmor – Direktiva 1999/70/EZ – Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP – Članci 2. i 3 – Pojam „radnik zaposlen na određeno vrijeme” – Mirovni suci i redovni suci – Različito postupanje – Članak 4. – Načelo nediskriminacije – Pojam „objektivni razlozi”)

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/8

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 16. srpnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Giudice di pace di Bologna – Italija) – UX protiv Governo della Repubblica italiana
      (Predmet C-658/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Dopuštenost - Članak 267. UFEU-a - Pojam „nacionalni sud” - Kriteriji - Socijalna politika - Direktiva 2003/88/EZ - Područje primjene - Članak 7. - Plaćeni godišnji odmor - Direktiva 1999/70/EZ - Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP - Članci 2. i 3 - Pojam „radnik zaposlen na određeno vrijeme” - Mirovni suci i redovni suci - Različito postupanje - Članak 4. - Načelo nediskriminacije - Pojam „objektivni razlozi”)
      (2020/C 297/10)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Giudice di pace di Bologna

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: UX

         Tuženik: Governo della Repubblica italiana

         Izreka

                  1.

                  Članak 267. UFEU-a treba tumačiti na način da je Giudice di pace (mirovni sudac, Italija) obuhvaćen pojmom „sud države članice” u smislu tog članka.

                  2.

                  Članak 7. stavak 1. Direktive 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena i članak 31. stavak 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima treba tumačiti na način da mirovni sudac koji u okviru svojih funkcija pruža stvarne i učinkovite usluge koje nisu ni isključivo marginalne ni pomoćne i za koje prima naknade koje imaju narav plaće može biti obuhvaćen pojmom „radnik” u smislu tih odredbi, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

                  3.

                  Članak 2. točku 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., koji se nalazi u Prilogu Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP, treba tumačiti na način da pojam „radnik zaposlen na određeno vrijeme” iz te odredbe može obuhvaćati mirovnog suca koji je imenovan na ograničeno razdoblje i koji u okviru svojih funkcija pruža stvarne i učinkovite usluge, koje nisu ni isključivo marginalne ni pomoćne i za koje prima naknade koje imaju narav plaće, što treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev.

                  4.

                  Članak 4. točku 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., koji se nalazi u Prilogu Direktivi Vijeća 1999/70, treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis kojim se ne predviđa pravo mirovnog suca na plaćeni godišnji odmor u trajanju od 30 dana, kao što je to onaj predviđen za redovne suce, u slučaju kada je taj sudac obuhvaćen pojmom „radnik zaposlen na određeno vrijeme” u smislu članka 2. točke 1. tog okvirnog sporazuma i kada se nalazi u usporedivoj situaciji onoj redovnog suca, osim ako je to različito postupanje opravdano razlikama u potrebnim kvalifikacijama i naravi zadaća za koje su navedeni suci odgovorni, što treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev.

         (1)  SL C 25, 21. 1. 2019.


title: Predmet C-714/18 P: Presuda Suda (drugo vijeće) od 16. srpnja 2020. – ACTC GmbH protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), Taiga AB (Žalba – Žig Europske unije – Uredba (EZ) br. 207/2009 – Prijava za registraciju verbalnog žiga Europske unije „tigha” – Prigovor koji je podnio nositelj ranijeg žiga Europske unije „TAIGA” – Djelomično odbijanje prijave za registraciju – Članak 8. stavak 1. točka (b) – Ocjena vjerojatnosti dovođenja u zabludu – Ocjena konceptualne sličnosti suprotstavljenih znakova – Članak 42. stavak 2. – Dokaz o stvarnoj uporabi ranijeg žiga – Dokaz o uporabi za „dio proizvoda ili usluga” – Određivanje samostalne potkategorije proizvoda)

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/10

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 16. srpnja 2020. – ACTC GmbH protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), Taiga AB
      (Predmet C-714/18 P) (1)

      (Žalba - Žig Europske unije - Uredba (EZ) br. 207/2009 - Prijava za registraciju verbalnog žiga Europske unije „tigha” - Prigovor koji je podnio nositelj ranijeg žiga Europske unije „TAIGA” - Djelomično odbijanje prijave za registraciju - Članak 8. stavak 1. točka (b) - Ocjena vjerojatnosti dovođenja u zabludu - Ocjena konceptualne sličnosti suprotstavljenih znakova - Članak 42. stavak 2. - Dokaz o stvarnoj uporabi ranijeg žiga - Dokaz o uporabi za „dio proizvoda ili usluga” - Određivanje samostalne potkategorije proizvoda)
      (2020/C 297/12)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: ACTC GmbH (zastupnici: V. Hoene, D. Eickemeier i S. Gantenbrink, Rechtsanwälte)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (zastupnik: D. Gája, agent), Taiga AB (zastupnici: C. Eckhartt, A. von Mühlendahl, K. Thanbichler-Brandl i C. Fluhme, Rechtsanwälte)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvu ACTC GmbH nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 82, 4. 3. 2019.


title: Predmet C-80/19: Presuda Suda (prvo vijeće) od 16. srpnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litva) – u postupku koji je pokrenuo E. E. (Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uredba (EU) br. 650/2012 – Područje primjene – Pojam „nasljeđivanje s prekograničnim implikacijama” – Pojam „uobičajeno boravište umrlog” – Članak 3. stavak 2. – Pojam „sud” – Primjena pravila o sudskoj nadležnosti na javne bilježnike – Članak 3. stavak 1. točke (g) i (i) – Pojmovi „odluka” i „javna isprava” – Članci 5., 7. i 22. – Sporazum o izboru suda i izboru mjerodavnog prava za nasljeđivanje – Članak 83. stavci 2. i 4. – Prijelazne odredbe)

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/12

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 16. srpnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litva) – u postupku koji je pokrenuo E. E.
      (Predmet C-80/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Uredba (EU) br. 650/2012 - Područje primjene - Pojam „nasljeđivanje s prekograničnim implikacijama” - Pojam „uobičajeno boravište umrlog” - Članak 3. stavak 2. - Pojam „sud” - Primjena pravila o sudskoj nadležnosti na javne bilježnike - Članak 3. stavak 1. točke (g) i (i) - Pojmovi „odluka” i „javna isprava” - Članci 5., 7. i 22. - Sporazum o izboru suda i izboru mjerodavnog prava za nasljeđivanje - Članak 83. stavci 2. i 4. - Prijelazne odredbe)
      (2020/C 297/15)
      Jezik postupka: litavski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Stranke glavnog postupka

      E. E.

         uz sudjelovanje: Kauno miesto 4-ojo notaro biuro notarė Virginija Jarienė, K.-D. E.

         Izreka

                  1.

                  Uredbu (EU) br. 650/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršavanju odluka i prihvaćanju i izvršavanju javnih isprava u nasljednim stvarima i o uspostavi Europske potvrde o nasljeđivanju treba tumačiti na način da pojam „nasljeđivanje s prekograničnim implikacijama” obuhvaća situaciju u kojoj je umrli, državljanin jedne države članice, imao boravište u drugoj državi članici na dan svoje smrti, ali nije prekinuo veze s prvom od tih država članica u kojoj se nalazi imovina koja čini njegovu ostavinu, dok njegovi nasljednici imaju boravište u tim dvjema državama članicama. Tijelo koje odlučuje o nasljeđivanju mora utvrditi posljednje uobičajeno boravište umrlog u smislu te uredbe samo u jednoj od navedenih država članica.

                  2.

                  Članak 3. stavak 2. Uredbe br. 650/2012 treba tumačiti na način da litavski javni bilježnici ne izvršavaju pravosudne funkcije prilikom izdavanja nacionalne potvrde o nasljeđivanju, pod uvjetom da to provjeri sud koji je uputio zahtjev. Međutim, na sudu koji je uputio zahtjev je da utvrdi jesu li tim javnim bilježnicima delegirane ovlasti ili djeluju pod nadzorom pravosudnog tijela te se stoga mogu smatrati „sudovima” u smislu te iste odredbe.

                  3.

                  Članak 3. stavak 1. točku (g) Uredbe br. 650/2012 treba tumačiti na način da se, u slučaju da sud koji je uputio zahtjev smatra da se litavski javni bilježnici mogu kvalificirati kao „sudovi” u smislu te uredbe, potvrda o nasljeđivanju koju oni izdaju može smatrati „odlukom” u smislu te odredbe, tako da ti javni bilježnici u svrhu njezina donošenja mogu primijeniti pravila o nadležnosti predviđena u poglavlju II. navedene uredbe.

                  4.

                  Članke 4. i 59. Uredbe br. 650/2012 treba tumačiti na način da javni bilježnik jedne države članice, koji nije kvalificiran kao „sud” u smislu te uredbe može, bez primjene općih pravila o nadležnosti predviđenih navedenom uredbom, izdati nacionalne potvrde o nasljeđivanju. Ako sud koji je uputio zahtjev smatra da te potvrde ispunjavaju uvjete predviđene u članku 3. stavku 1. točki (i) iste uredbe te se stoga mogu smatrati „javnim ispravama” u smislu te iste odredbe, one u drugim državama članicama proizvode učinke koje članak 59. stavak 1. i članak 60. stavak 1. Uredbe br. 650/2012 daju javnim ispravama.

                  5.

                  Članke 4., 5., 7. i 22. kao i članak 83. stavke 2. i 4. Uredbe br. 650/2012 treba tumačiti na način da volja ostavitelja kao i sporazum između njegovih nasljednika mogu dovesti do određivanja suda nadležnog u nasljednim stvarima i primjene nasljednog prava države članice koji su različiti od onih koji bi proizlazili iz primjene kriterija utvrđenih tom uredbom.

         (1)  SL C 148, 29. 4. 2019.


title: Predmet C-97/19: Presuda Suda (drugo vijeće) od 16. srpnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Düsseldorf – Njemačka) – Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG protiv Hauptzollamt Köln (Zahtjev za prethodnu odluku – Carinski zakonik – Carinske deklaracije – Članak 78. tog zakonika – Izmjena carinske deklaracije – Deklarantovo ime – Izmjena podataka o osobi deklaranta s ciljem dokazivanja postojanja neizravnog odnosa zastupanja – Neizravno zastupanje osobe koja je dobila uvoznu dozvolu)

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/13

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 16. srpnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Düsseldorf – Njemačka) – Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG protiv Hauptzollamt Köln
      (Predmet C-97/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Carinski zakonik - Carinske deklaracije - Članak 78. tog zakonika - Izmjena carinske deklaracije - Deklarantovo ime - Izmjena podataka o osobi deklaranta s ciljem dokazivanja postojanja neizravnog odnosa zastupanja - Neizravno zastupanje osobe koja je dobila uvoznu dozvolu)
      (2020/C 297/16)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Finanzgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG

         Tuženik: Hauptzollamt Köln

         Izreka

      Članak 78. stavak 3. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice treba tumačiti na način da carinska tijela mogu prihvatiti zahtjev za izmjenu carinske deklaracije s ciljem dokazivanja postojanja neizravnog odnosa zastupanja između, s jedne strane, punomoćnika koji je pogreškom naveo da djeluje isključivo u svoje ime i za svoj račun, iako je imao punomoć osobe koja je nositelj uvozne dozvole, i, s druge strane, nalogodavca za račun kojeg je podnesena deklaracija.

         (1)  SL C 182, 27. 5. 2019.