title: Predmet C-440/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. rujna 2020. uputio Landgericht Stuttgart (Njemačka) – S./AD GmbH

text:
               21.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 443/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. rujna 2020. uputio Landgericht Stuttgart (Njemačka) – S./AD GmbH
      (Predmet C-440/20)
      (2020/C 443/08)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Stuttgart

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: S.

         Tuženik: AD GmbH

         Prethodna pitanja

      1.   Tumačenje pojma „poremećajni uređaj”

                  1.-1.:

                  Treba li članak 3. točku 10. Uredbe (EZ) br. 715/2007 (1) tumačiti i primijeniti na način da se pojam „dio konstrukcije” odnosi isključivo na mehaničke elemente fizičke konstrukcije?
                  U slučaju niječnog odgovora na prvo potpitanje prvog prethodnog pitanja:

                  1.-2.:

                  Treba li članak 3. točku 10. Uredbe (EZ) br. 715/2007 tumačiti i primijeniti na način da sustav za kontrolu emisije obuhvaća isključivo uređaj za čišćenje ispušnih plinova na kraju linije motora (npr. u obliku dizelskih oksidacijskih katalizatora, filtera dizelskih čestica, redukcijskih katalizatora za NOx)?

                  1.-3.:

                  Treba li članak 3. točku 10. Uredbe (EZ) br. 715/2007 tumačiti i primijeniti na način da sustav za kontrolu emisije obuhvaća mjere za smanjenje emisija i izvan i unutar motora?

            2.   Tumačenje pojma „uobičajena uporaba”

                  2.-1.:

                  Treba li članak 5. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 715/2007 tumačiti i primijeniti na način da se pojmom „uobičajena uporaba” opisuju isključivo načini vožnje u novom europskom voznom ciklusu (NEDC)?
                  U slučaju niječnog odgovora na prvo potpitanje drugog prethodnog pitanja:

                  2.-2.:

                  Treba li članak 4. stavak 1. drugi podstavak u vezi s člankom 5. stavkom 1. Uredbe (EZ) br. 715/2007 tumačiti i primijeniti na način da proizvođači moraju osigurati da se granične vrijednosti utvrđene u Prilogu I. toj uredbi poštuju i u svakodnevnoj uporabi?
                  U slučaju potvrdnog odgovora na drugo potpitanje drugog prethodnog pitanja:

                  2.-3.:

                  Treba li članak 5. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 715/2007 tumačiti i primijeniti na način da se pojmom „uobičajena uporaba” opisuju stvarni načini vožnje u svakodnevnoj uporabi?
                  U slučaju niječnog odgovora na treće potpitanje drugog prethodnog pitanja:

                  2.-4.:

                  Treba li članak 5. stavak 1. Uredbe (EZ) tumačiti i primijeniti na način da se pojmom „uobičajene uporabe” opisuju stvarni načini vožnje u svakodnevnoj uporabi uzimajući u obzir prosječnu brzinu od 33,6 km/h i maksimalnu brzinu od 120,00 km/h?

            3.   Dopuštenost strategija smanjenja emisija na temelju temperature

                  3.-1.:

                  Treba li članak 5. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 715/2007 tumačiti i primijeniti na način da je nedopuštena oprema vozila čiji su sastavni dijelovi koji bi mogli utjecati na emisije konstruirani tako da je stopa recirkulacije ispušnih plinova uređena na način da se njome osigurava način rada koji manje onečišćuje isključivo između 20 i 30 oC, a da se izvan tog raspona temperature ona postupno smanjuje?
                  U slučaju niječnog odgovora na prvo potpitanje trećeg prethodnog pitanja:

                  3.-2.:

                  Treba li članak 5. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 715/2007 tumačiti i primijeniti na način da je poremećajni uređaj ipak nedopušten ako radi zaštite motora neprekidno radi izvan raspona temperature između 20 i 30 oC i ako je zbog toga recirkulacija ispušnih plinova znatno smanjena?

            4.   Tumačenje pojma „opravdana potreba” u smislu izuzeća

                  4.-1.:

                  Treba li članak 5. stavak 2. drugu rečenicu točku (a) Uredbe (EZ) br. 715/2007 tumačiti i primijeniti na način da je uporaba poremećajnih uređaja u smislu te norme potrebna isključivo ako se ni uporabom najsuvremenije tehnologije dostupne u vrijeme dobivanja homologacije tipa za dotični model vozila nije mogla osigurati zaštita motora od oštećenja ili od prometne nezgode i sigurno djelovanje vozila?
                  U slučaju niječnog odgovora na prvo potpitanje četvrtog prethodnog pitanja:

                  4.-2.:

                  Treba li članak 5. stavak 2. drugu rečenicu točku (a) Uredbe (EZ) tumačiti i primijeniti na način da uporaba poremećajnih uređaja u smislu te norme nije potrebna ako su parametri kontrole motora odabrani na način da kontrola onečišćivanja na temelju zadanih temperatura tijekom većeg dijela godine zbog uobičajenih očekivanih temperatura nije aktivirana ili je tek ograničeno aktivirana?

            5.   Tumačenje pojma „oštećenje” u smislu izuzeća

                  5.-1.:

                  Treba li članak 5. stavak 2. drugu rečenicu točku (a) Uredbe (EZ) br. 715/2007 tumačiti i primijeniti na način da se isključivo motor treba zaštititi od oštećenja?

                  5.-2.:

                  Treba li članak 5. stavak 2. drugu rečenicu točku (a) Uredbe (EZ) br. 715/2007 tumačiti i primijeniti na način da pojam oštećenja valja zanijekati ako su oštećeni tzv. dijelovi podložni trošenju (kao npr. ventil EGR-a)?

                  5.-3.:

                  Treba li članak 5. stavak 2. drugu rečenicu točku (a) Uredbe (EZ) br. 715/2007 tumačiti i primijeniti na način da se i drugi sastavni dijelovi vozila, osobito komponente koje se nalaze na kraju ispušnog sustava, trebaju zaštititi od oštećenja ili prometne nezgode?

            6.   Pravni učinci i sankcioniranje povreda prava Unije

                  6.-1.:

                  Treba li članak 4. stavak 1. drugi podstavak, članak 4. stavak 2. drugi podstavak, članak 5. stavke 1. i 2. te članak 13. Uredbe (EZ) br. 715/2007 tumačiti i primijeniti na način da se njima barem štiti i pravo na ekonomsko samoodređenje kupca vozila koje ne udovoljava zahtjevima iz Uredbe (EZ) br. 715/2007?
                  U slučaju niječnog odgovora na prvo potpitanje šestog prethodnog pitanja:

                  6.-2.:

                  Treba li članak 4. stavak 1. drugi podstavak, članak 4. stavak 2. drugi podstavak, članak 5. stavke 1. i 2. te članak 13. Uredbe (EZ) br. 715/2007 tumačiti i primijeniti na način da države članice moraju predvidjeti mehanizam sankcija koji kupcima vozila omogućuje da zbog korisnog učinka podnesu tužbu radi ostvarivanja prava Unije kojim se uređuje tržište?

                  6.-3.:

                              (a)

                              Treba li pojam „učinkovitih, proporcionalnih i odvraćajućih” sankcija u smislu članka 13. stavka 1. druge rečenice Uredbe (EZ) br. 715/2007 tumačiti na način da šteta koju je kupac vozila normativno pretrpio ne može nestati ili se smanjiti na temelju stvarne mogućnosti upotrebe vozila koje nije u skladu s Uredbom (EZ) br. 715/2007?

                              (b)

                              Zahtijeva li se idejom korisnog učinka koja je svojstvena pravu Unije da pojam „učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće” sankcije u smislu članka 13. stavka 1. druge rečenice Uredbe (EZ) br. 715/2007 treba razlikovati ovisno o tome je li prekršaj u smislu članka 13. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 715/2007 počinjen namjerno ili iz nepažnje i, samo u potonjem slučaju, opravdava li se tim prekršajem prijeboj stvarne mogućnosti upotrebe kupljenog vozila?

                              (c)

                              Treba li pojam „učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće” sankcije u smislu članka 13. stavka 1. druge rečenice Uredbe (EZ) br. 715/2007 tumačiti na način da, i u slučaju uračunavanja koristi, proizvođač vozila iz stečenog kapitala odnosno protučinidbe treba isplatiti ekonomsku naknadu za korištenje, odnosno kamate na tu naknadu?

                              (d)

                              Treba li pojam „učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće” sankcije u smislu članka 13. stavka 1. druge rečenice Uredbe (EZ) br. 715/2007 tumačiti na način da proizvođaču vozila koje nije u skladu s Uredbom (EZ) br. 715/2007 od trenutka kada kupac podnese prvi ozbiljni zahtjev za povrat u svakom slučaju treba biti onemogućeno da se pozove na prijeboj stvarne mogućnosti upotrebe protučinidbom?

                  6.-4.:

                  Treba li članak 18. stavak 1. i članak 26. stavak 1. Direktive 2007/46/EZ (2) tumačiti i primijeniti na način da proizvođač povređuje svoju obvezu izdavanja važećeg certifikata o sukladnosti u skladu s člankom 18. stavkom 1. Direktive 2007/46/EZ ako je u vozilo ugradio nedopušten poremećajni uređaj u smislu članka 5. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 715/2007, dok se stavljanjem takvog vozila na tržište povređuje zabrana prodaje bez valjanog certifikata o sukladnosti u skladu s člankom 26. stavkom 1. Direktive 2007/46/EZ?

                  6.-5.:

                  Je li cilj i namjera Uredbe (EZ) br. 715/2007 i Direktive 2007/46/EZ da na temelju graničnih vrijednosti utvrđenih u Prilogu I. Uredbi (EZ) br. 715/2007 odnosno certifikata o sukladnosti u smislu članka 18. stavka 1. Direktive 2007/46/EZ u vezi s Uredbom (EZ) br. 385/2009 (3) nastaju takva prava kojima se štite kupci da se pravom Unije zbog neusklađenosti s graničnim vrijednostima iz Uredbe kojima se određuje kvaliteta odnosno povrede prava na registraciju zabranjuje uzimanje u obzir koristi od uporabe prilikom povrata vozila proizvođaču?

         (1)  Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 20. lipnja 2007. o homologaciji tipa motornih vozila u odnosu na emisije iz lakih osobnih i gospodarskih vozila (Euro 5 i Euro 6) i pristupu podacima za popravke i održavanje vozila (SL 2007., L 171, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 30., str. 284.)

         (2)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 5. rujna 2007. o uspostavi okvira za homologaciju motornih vozila i njihovih prikolica te sustava, sastavnih dijelova i zasebnih tehničkih jedinica namijenjenih za takva vozila (Okvirna direktiva) (SL 2007., L 263, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 35., str. 103.)

         (3)  Uredba Komisije (EZ) br. 385/2009 od 7. svibnja 2009. o zamjeni Priloga IX. Direktivi 2007/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o uspostavi okvira za homologaciju motornih vozila i njihovih prikolica te sustava, sastavnih dijelova i zasebnih tehničkih jedinica namijenjenih za takva vozila (Okvirna direktiva) (SL 2009., L. 118, str. 13.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 27., str. 99.)


title: Predmet C-447/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. rujna 2020. uputio Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) – Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)/LM

text:
               21.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 443/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. rujna 2020. uputio Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) – Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)/LM
      (Predmet C-447/20)
      (2020/C 443/09)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Supremo Tribunal Administrativo

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

         Druga stranka u žalbenom postupku: LM

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 3. stavku 1. Uredbe br. 2988/95 (1) nacionalni propis kojim se korisniku bespovratnih sredstava nalaže obveza podnošenja tužbe nadležnom sudu protiv akta kojim se nalaže povrat nepravilno stečenih iznosa zbog nastanka nepravilnosti, jer bi u protivnom navedeni akt postao pravomoćan ako se protiv njega pravodobno ne podnese pravni lijek (odnosno, ako korisnik pravodobno ne podnese pravna sredstva koja ima na raspolaganju na temelju nacionalnog prava), i jer bi se, stoga, mogao zatražiti povrat nepravilno stečenog iznosa u skladu s pravilima i rokovima utvrđenim nacionalnim pravom?

                  2.

                  Protivi li se članku 3. stavku 1. Uredbe br. 2988/95 nacionalni propis u skladu s kojim se korisnik bespovratnih sredstava ne može pozvati na istek roka od četiri ili osam godina u sudskom postupku prisilne naplate koji je protiv njega pokrenut, s obzirom na to da se navedeno pitanje može ocijeniti samo u okviru tužbe podnesene protiv akta kojim se nalaže povrat nepravilno stečenih iznosa zbog utvrđenja nepravilnosti?
                  U slučaju niječnog odgovora na ta prethodna pitanja:

                  3.

                  Treba li smatrati da je rok zastare od tri godine predviđen stavkom 2. članka 3. Uredbe br. 2988/95 rok zastare duga koji nastaje aktom kojim se zahtijeva povrat nepravilno stečenih iznosa jer je došlo do nepravilnosti u financiranju? Počinje li navedeni rok teći od dana donošenja tog akta?
                  Naposljetku, treba se razjasniti i posljednje pitanje:

                  4.

                  [Protivi li se] članku 3. Uredbe br. 2988/95 nacionalni propis u skladu s kojim rok od tri godine predviđen za zastaru duga koji nastaje aktom kojim se zahtijeva povrat nepravilno stečenih iznosa jer je došlo do nepravilnosti u financiranju treba početi teći od dana donošenja tog akta te ga treba prekinuti na temelju obavijesti o pokretanju postupka prisilne naplate navedenih iznosa, pri čemu ne teče do donošenja konačne ili pravomoćne odluke kojom se završava postupak u slučajevima pritužbe, tužbe, žalbe ili prigovora, kad se njima određuje suspenzija naplate duga?

         (1)  Uredba Vijeća (EZ, Euroatom) br. 2988/95 od 18. prosinca 1995. o zaštiti financijskih interesa Europskih zajednica (SL 1995, L 312, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 5.)


title: Predmet C-448/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. rujna 2020. uputio Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) – Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)/BD, Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               21.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 443/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. rujna 2020. uputio Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) – Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)/BD, Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Predmet C-448/20)
      (2020/C 443/10)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Supremo Tribunal Administrativo

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

         Druge stranke u žalbenom postupku: BD, Autoridade Tributária e Aduaneira

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 3. stavku 1. Uredbe br. 2988/95 (1) nacionalni propis kojim se korisniku bespovratnih sredstava nalaže obveza podnošenja tužbe nadležnom sudu protiv akta kojim se nalaže povrat nepravilno stečenih iznosa zbog nastanka nepravilnosti, jer bi u protivnom navedeni akt postao pravomoćan ako se protiv njega pravodobno ne podnese pravni lijek (odnosno, ako korisnik pravodobno ne podnese pravna sredstva koja ima na raspolaganju na temelju nacionalnog prava), i jer bi se, stoga, mogao zatražiti povrat nepravilno stečenog iznosa u skladu s pravilima i rokovima utvrđenim nacionalnim pravom?

                  2.

                  Protivi li se članku 3. stavku 1. Uredbe br. 2988/95 nacionalni propis u skladu s kojim se korisnik bespovratnih sredstava ne može pozvati na istek roka od četiri ili osam godina u sudskom postupku prisilne naplate koji je protiv njega pokrenut, s obzirom na to da se navedeno pitanje može ocijeniti samo u okviru tužbe podnesene protiv akta kojim se nalaže povrat nepravilno stečenih iznosa zbog utvrđenja nepravilnosti?
                  U slučaju niječnog odgovora na ta prethodna pitanja:

                  3.

                  Treba li smatrati da je rok zastare od tri godine predviđen stavkom 2. članka 3. Uredbe br. 2988/95 rok zastare duga koji nastaje aktom kojim se zahtijeva povrat nepravilno stečenih iznosa jer je došlo do nepravilnosti u financiranju? Počinje li navedeni rok teći od dana donošenja tog akta?
                  Naposljetku, treba se razjasniti i posljednje pitanje:

                  4.

                  [Protivi li se] članku 3. Uredbe br. 2988/95 nacionalni propis u skladu s kojim rok od tri godine predviđen za zastaru duga koji nastaje aktom kojim se zahtijeva povrat nepravilno stečenih iznosa jer je došlo do nepravilnosti u financiranju treba početi teći od dana donošenja tog akta te ga treba prekinuti na temelju obavijesti o pokretanju postupka prisilne naplate navedenih iznosa, pri čemu ne teče do donošenja konačne ili pravomoćne odluke kojom se završava postupak u slučajevima pritužbe, tužbe, žalbe ili prigovora, kad se njima određuje suspenzija naplate duga?

         (1)  Uredba Vijeća (EZ, Euroatom) br. 2988/95 od 18. prosinca 1995. o zaštiti financijskih interesa Europskih zajednica (SL 1995., L 312, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 5.)


title: Predmet C-459/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. rujna 2020. uputio Rechtbank Den Haag, Sitzungsort Utrecht (Nizozemska) – X/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               21.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 443/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. rujna 2020. uputio Rechtbank Den Haag, Sitzungsort Utrecht (Nizozemska) – X/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Predmet C-459/20)
      (2020/C 443/11)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Den Haag, Sitzungsort Utrecht

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: X

         Tuženik: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 20. UFEU-a tumačiti na način da mu se protivi to da država članica državljaninu treće zemlje koji ima maloljetno uzdržavano dijete, građanina Unije u stvarnom odnosu zavisnosti s tim državljaninom treće zemlje, odbije pravo boravka u državi članici čiji je državljanin maloljetni građanin Unije kada se maloljetni građanin Unije nalazi i izvan te države članice i izvan Unije i/ili nikad nije boravio na području Unije, tako da se maloljetnom građaninu Unije faktički uskraćuje pristup području Unije?

                  2.

                              a)

                              Moraju li (maloljetni) građani Unije istaknuti ili dokazati interes za ostvarivanje prava koja imaju na temelju građanstva Unije?

                              b)

                              Može li u tom pogledu biti relevantno da se maloljetni građani Unije u pravilu ne mogu samostalno pozivati na svoja prava i da sâmi ne mogu odlučivati o mjestu svojeg boravišta, nego u tom pogledu ovise o svojim roditeljima, što može imati za posljedicu to da se u ime maloljetnog građanina Unije ostvaruju njegova prava kao građanina Unije iako to može biti nespojivo s njegovim drugim interesima u smislu, primjerice, presude Chavez-Vilchez (1)?

                              c)

                              Radi li se pritom o apsolutnim pravima u smislu da se ne smiju stvarati prepreke u tom pogledu ili da čak postoji pozitivna obveza države članice čiji je (maloljetni) građanin Unije državljanin da omogući ostvarivanje tih prava?

                  3.

                              a)

                              Je li za ocjenu postojanja odnosa zavisnosti u smislu prvog prethodnog pitanja ključno je li se roditelj koji je državljanin treće zemlje prije podnošenja zahtjeva ili prije donošenja odluke kojom mu se odbija pravo boravka ili prije datuma donošenja odluke (nacionalnog) suda u okviru pravnog postupka u vezi s tim odbijanjem svakodnevno brinuo o maloljetnom građaninu Unije i jesu li dotad drugi preuzeli tu zadaću i/ili je mogu (nastaviti) ispunjavati?

                              b)

                              Može li se u tom kontekstu od maloljetnog građanina Unije zahtijevati da se nastani na području Unije kod svojeg drugog roditelja koji je građanin Unije, ali koji eventualno više nema roditeljsku skrb nad maloljetnikom, kako bi mogao stvarno ostvarivati svoja prava na temelju prava Unije?

                              c)

                              Ako je odgovor potvrdan: je li u tom pogledu bitno to da taj roditelj ima ili je imao roditeljsku skrb i/ili preuzima ili je preuzeo pravnu, financijsku i emocionalnu skrb o maloljetniku te da je spreman preuzeti tu skrb i/ili brinuti se o maloljetniku?

                              d)

                              Ako se pokaže da roditelj koji je državljanin treće zemlje ima isključivo pravo na roditeljsku skrb nad maloljetnim građaninom Unije, znači li to da treba pridati manju važnost pitanju pravne, financijske i/ili emocionalne skrbi?

         (1)  C-133/15, EU:C:2017:354.


title: Predmet C-466/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. rujna 2020. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – HEITEC AG/HEITECH Promotion GmbH i RW

text:
               21.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 443/12

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. rujna 2020. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – HEITEC AG/HEITECH Promotion GmbH i RW
      (Predmet C-466/20)
      (2020/C 443/13)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: HEITEC AG

         Tuženici: HEITECH Promotion GmbH, RW

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Može li se trpljenje u smislu članka 9. stavaka 1. i 2. Direktive 2008/95/EZ (1) kao i članka 54. stavaka 1. i 2. te članka 111. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (2) isključiti ne samo pravnim sredstvom podnesenim javnom tijelu ili sudu, nego i djelovanjem bez intervencije javnog tijela ili suda?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: predstavlja li opomena kojom nositelj ranijeg znaka prije pokretanja sudskog postupka zahtijeva od nositelja kasnijeg znaka da se pod prijetnjom ugovorne kazne obveže prestati s uporabom znaka djelovanje koje isključuje trpljenje u smislu članka 9. stavaka 1. i 2. Direktive 2008/95/EZ kao i članka 54. stavaka 1. i 2. te članka 111. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009?

                  3.

                  Je li u slučaju podnošenja pravnog sredstva sudu za izračun petogodišnjeg razdoblja trpljenja u smislu članka 9. stavaka 1. i 2. Direktive 2008/95/EZ kao i članka 54. stavaka 1. i 2. te članka 111. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009 mjerodavno podnošenje pravnog sredstva sudu ili njegova dostava drugoj stranci u postupku? Je li u tom pogledu važno da je dostava pravnog sredstva drugoj stranci u postupku odgođena krivnjom nositelja ranijeg žiga nakon isteka roka od pet godina?

                  4.

                  Uključuje li ograničenje prava na temelju članka 9. stavaka 1. i 2. Direktive 2008/95/EZ kao i članka 54. stavaka 1. i 2. te članka 111. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009, osim zahtjevâ za prestanak, i naknadne zahtjeve u okviru prava žiga koji se odnose na, primjerice, naknadu štete, informacije i uništenje?

         (1)  Direktiva 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL 2008., L 299, str. 25.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 149.)

         (2)  Uredba Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (kodificirana verzija) (SL 2009., L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.)


title: Predmet C-498/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. rujna 2020. uputio Rechtbank Midden-Nederland (Nizozemska) – ZK als Nachfolger von JM, Insolvenzverwalter der BMA Nederland BV/BMA Braunschweigische Maschinenbauanstalt AG; Interventionsklägerin: Stichting Belangbehartiging Crediteuren BMA Nederland

text:
               21.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 443/13

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. rujna 2020. uputio Rechtbank Midden-Nederland (Nizozemska) – ZK als Nachfolger von JM, Insolvenzverwalter der BMA Nederland BV/BMA Braunschweigische Maschinenbauanstalt AG; Interventionsklägerin: Stichting Belangbehartiging Crediteuren BMA Nederland
      (Predmet C-498/20)
      (2020/C 443/14)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Midden-Nederland

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: ZK als Nachfolger von JM, Insolvenzverwalter der BMA Nederland BV

         Tuženik: BMA Braunschweigische Maschinenbauanstalt AG

         Interventionsklägerin: Stichting Belangbehartiging Crediteuren BMA Nederland

         Prethodna pitanja

                  1.

                              (a)

                              Treba li pojam „mjesta u kojem je nastala štetna radnja” u članku 7. točki 2. Uredbe br. 1215/2012 (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (preinačena) (u daljnjem tekstu: Uredba Bruxelles Ia) tumačiti na način da je „mjesto uzročnog događaja zbog kojeg je nastala šteta” (Handlungsort) mjesto sjedišta društva koje ne može podmiriti tražbine svojih vjerovnika ako se ta nemogućnost naplate temelji na povredi obveze dužne pažnje društva bake tog društva prema tim vjerovnicima?

                              (b)

                              Treba li pojam „mjesta u kojem je nastala štetna radnja” u članku 7. točki 2. Uredbe Bruxelles Ia) tumačiti na način da je „mjesto nastanka štete” (Erfolgsort) mjesto sjedišta društva koje ne može podmiriti tražbine svojih vjerovnika ako se ta nemogućnost naplate temelji na povredi obveze dužne pažnje društva bake tog društva prema tim vjerovnicima?

                              (c)

                              Jesu li potrebne dodatne okolnosti koje opravdavaju nadležnost suda u mjestu sjedišta društva koje ne pruža mogućnost podmirenja te o kojim je okolnostima u tom slučaju riječ?

                              (d)

                              Utječe li na određivanje suda koji je nadležan na temelju članka 7. točke 2. Uredbe Bruxelles Ia okolnost da je nizozemski stečajni upravitelj društva koje ne može podmiriti tražbine svojih vjerovnika u okviru svoje zakonske obveze unovčenja stečajne mase podnio tužbu za naknadu štete na temelju deliktne odgovornosti u korist (ali ne u ime) svih vjerovnika? Takva tužba ima za učinak neispitivanje pojedinačne situacije pojedinih vjerovnika i uskraćivanje trećoj strani na koju se odnosi određeni zahtjev svih sredstava obrane u odnosu na stečajnog upravitelja kojima je mogla raspolagati u pogledu pojedinih vjerovnika.

                              (e)

                              Utječe li na određivanje suda koji je nadležan na temelju članka 7. točke 2. Uredbe Bruxelles Ia okolnost da se domicil dijela vjerovnika u čiju korist stečajni upravitelj podnosi tužbu ne nalazi na području Europske unije?

                  2.

                  Mijenja li se odgovor na prvo prethodno pitanje ako je riječ o tužbi koju je podnijelo udruženje čiji je cilj da zastupa kolektivne interese vjerovnika koji su pretrpjeli štetu u smislu prvog prethodnog pitanja? Takva udružna tužba dovodi do toga da se u predmetnom postupku ne utvrdi (a) gdje je domicil tih vjerovnika, (b) pod kojim su posebnim okolnostima nastale tražbine dotičnih vjerovnika prema društvu te (c) postoji li i je li prekršena obveza dužne pažnje prema pojedinim vjerovnicima u prethodno navedenom smislu.

                  3.

                  Treba li članak 8. točku 2. Uredbe Bruxelles Ia tumačiti na način da, ako sud na kojemu je pokrenut prvotni postupak ukine svoju odluku kojom se proglašava nadležnim za taj postupak, time automatski gubi svoju nadležnost za tužbu treće strane?

                  4.

                              (a)

                              Treba li članak 4. stavak Uredbe (EZ) br. 864/2007 (2) Europskog parlamenta i Vijeća od 11. srpnja 2007. o pravu koje se primjenjuje na izvanugovorne obveze (u daljnjem tekstu: Uredba Rim II) tumačiti na način da je „država u kojoj nastane šteta” država u kojoj svoje sjedište ima društvo koje ne može naknaditi štetu koju su vjerovnici tog društva pretrpjeli zbog prethodno navedene povrede obveze dužne pažnje?

                              (b)

                              Utječe li na određivanje te države okolnost da je nizozemski stečajni u okviru svoje zakonske obveze unovčenja stečajne mase i kao zastupnik kolektivnih interesa podnio tužbe u korist (ali ne u ime) svih vjerovnika?

                              (c)

                              Utječe li na određivanje te države okolnost da se domicil dijela vjerovnika ne nalazi na području Europske unije?

                              (d)

                              Podrazumijeva li postojanje sporazuma o financiranju između nizozemskog društva u stečaju i njegova društva bake, u kojima se sporazumom o prorogaciji nadležnosti određuje nadležnost njemačkih sudova i utvrđuje da je primjenjivo njemačko pravo, da je u skladu s člankom 4. stavkom 3. Uredbe Rim II navodno protupravno postupanje društva BMA AG očigledno uže povezano s državom različitom od Nizozemske?

         (1)  SL. 2012, L 351, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289.)

         (2)  SL 2007., L 199, str. 40. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str. 73.)


title: Predmet C-512/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. listopada 2020. uputio Rechtbank Noord-Holland (Nizozemska) – P/Swiss International Air Lines AG

text:
               21.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 443/14

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. listopada 2020. uputio Rechtbank Noord-Holland (Nizozemska) – P/Swiss International Air Lines AG
      (Predmet C-512/20)
      (2020/C 443/15)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Noord-Holland

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: P

         Tuženik: Swiss International Air Lines AG

         Prethodno pitanje

      Primjenjuje li se Uredba (EZ) br. 261/2004 (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91, uzimajući u obzir članak 15. Sporazuma između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o zračnom prometu od 21. lipnja 1999. (2) i Odluke br. 1/2006 (3) i br. 1/2017 (4) Odbora u slučaju izravnih povezanih letova, pri čemu je između polaska iz zračne luke na državnom području države članice i dolaska u zračnu luku na državnom području treće zemlje došlo do planiranog međuslijetanja u Švicarskoj, uz promjenu zrakoplova, i na izravni povezani let iz Švicarske u treću zemlju?

         (1)  SL 2004., L 46, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)

         (2)  SL 2002., L 114, str. 73. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 60., str. 75.)

         (3)  2006/727/EZ: Odluka br. 1/2006 Zajedničkog odbora Europske unije i Švicarske za zračni promet osnovanog na temelju Sporazuma između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o zračnom prometu (SL 2006., L 298, str. 23.).

         (4)  Odluka br. 1/2017 Zajedničkog odbora Europske unije i Švicarske za zračni promet osnovanog na temelju Sporazuma između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o zračnom prometu od 29. studenoga 2017. o zamjeni Priloga Sporazumu između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o zračnom prometu (SL 2017., L 348, str. 46.).


title: Predmet C-530/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. listopada 2020. uputio Satversmes tiesa (Latvija) – SIA EUROAPTIEKA/Ministru kabinets

text:
               21.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 443/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. listopada 2020. uputio Satversmes tiesa (Latvija) – SIA EUROAPTIEKA/Ministru kabinets
      (Predmet C-530/20)
      (2020/C 443/17)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Satversmes tiesa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SIA EUROAPTIEKA

         Druga stranka u postupku: Ministru kabinets

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li djelatnosti na koje se odnose pravila sadržana u spornoj odredbi smatrati oglašavanjem lijekova u smislu glave VIII. Direktive 2001/83 (1), naslovljene „Oglašavanje”?

                  2.

                  Treba li članak 90. Direktive 2001/83 tumačiti na način da mu se protivi propis države članice kojim se proširuje popis zabranjenih oblika oglašavanja i nalažu stroža ograničenja koja nisu izričito predviđena tom odredbom?

                  3.

                  Treba li smatrati da se propisom o kojem je riječ u glavnom postupku ograničava oglašavanje lijekova s ciljem poticanja njihove racionalne uporabe, u smislu članka 87. stavka 3. Direktive 2001/83?

         (1)  Direktiva 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu (SL 2001., L 311, str. 67.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 56., str. 27.)


title: Predmet C-621/20 P: Žalba koju je 20. studenoga 2020. podnio Jedinstveni sanacijski odbor protiv presude Općeg suda (osmo prošireno vijeće) od 23. rujna 2020. u predmetu T-411/17, Landesbank Baden-Württemberg/Jedinstveni sanacijski odbor

text:
               21.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 443/17

      Žalba koju je 20. studenoga 2020. podnio Jedinstveni sanacijski odbor protiv presude Općeg suda (osmo prošireno vijeće) od 23. rujna 2020. u predmetu T-411/17, Landesbank Baden-Württemberg/Jedinstveni sanacijski odbor
      (Predmet C-621/20 P)
      (2020/C 443/18)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Jedinstveni sanacijski odbor (zastupnici: K.-Ph. Wojcik, H. Ehlers, P.A. Messina i J. Kerlin, punomoćnici, i H.-G. Kamann, F. Louis, P. Gey, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Landesbank Baden-Württemberg, Europska komisija

         Zahtjevi

      Jedinstveni sanacijski odbor od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda od 23. rujna 2020. u predmetu T-411/17, Landesbank Baden-Württemberg/Jedinstveni sanacijski odbor (SRB), EU:T:2020:435;

                  —

                  odbije tužbu za poništenje;

                  —

                  naloži drugoj stranci u žalbenom postupku snošenje troškova postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 85. stavka 3. Poslovnika Općeg suda, iskrivljavanju dokaza i povredi SRB-ova prava na pošteno suđenje
      Kao prvo, SRB tvrdi da je Opći sud pogrešno tumačio i primijenio članak 85. stavak 3. Poslovnika time što je presudio da SRB nije pravilno potvrdio vjerodostojnost svoje odluke o ex ante doprinosima za 2017. godinu u Jedinstveni fond za sanaciju (SRB/ES/SRF/2017/05), s obzirom na to da su dokazi pravilne potvrde vjerodostojnosti te odluke, koje je SRB podnio na raspravi, smatrani nedopuštenima. U tom kontekstu, SRB, kao prvo, tvrdi da je bilo opravdano na raspravi podnijeti dokaze pravilne potvrde vjerodostojnosti te odluke, s obzirom na to da pitanje nepostojanja vjerodostojnosti prethodno nije bilo predmet pisanog postupka niti se razmatralo u mjerama upravljanja postupkom ili mjerama izvođenja dokazâ Općeg suda. Kao drugo, SRB tvrdi da je time što je zanemario dokaze i utvrdio da su dokazi – pod pretpostavkom njihove dopuštenosti – nepotkrijepljeni, Opći sud iskrivio dokaze koji su mu podneseni. Nadalje, SRB smatra da je Opći sud, time što je utvrdio da dokazi, u svakom slučaju, nisu upućivali na to su dostavni obrazac koji je potpisala predsjednica SRB-a i prilog pobijanoj odluci nerazdruživo povezani, zanemario referentni broj na dostavnom obrascu, koji dovodi u nerazdruživu vezu dostavni obrazac i elektroničku datoteku, koja pak sadržava pobijanu odluku i njezin prilog. Kao treće, SRB navodi da je Opći sud povrijedio njegova prava na pošteno suđenje time što nije razmotrio pitanje nepostojanja vjerodostojnosti prije rasprave, što je odbio SRB-ove dodatne dokazne prijedloge i što ni u jednom trenutku nije obavijestio SRB da te dokaze smatra nedostatnima.
      Drugi žalbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 296. UFEU-a i članka 47. Povelje o temeljnim pravima
      Kao drugo, SRB nadalje tvrdi da je Opći sud preširoko tumačio zahtjeve na temelju članka 296. UFEU-a i članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, time što je utvrdio da je metoda izračuna na temelju članaka 4. do 7. i članka 9. Delegirane uredbe (EU) 2015/63 (1) i njezina Priloga I. netransparentna i da, stoga, pobijana odluka nužno nije mogla biti pravilno obrazložena, s obzirom na to da Landesbank Baden-Württemberg nije mogao u potpunosti provjeriti točnost izračuna. Prema žaliteljevu mišljenju, Opći sud nije uspio pomiriti te zahtjeve s obvezom čuvanja tajne u skladu s člankom 339. UFEU-a, koja pak nije spomenuta u pobijanoj odluci, i s drugim načelima prava Unije. SRB navodi da je Delegiranom odredbom postignuta razmjerna ravnoteža između načela transparentnosti, obveze čuvanja poslovne tajne i drugih ciljeva koji se ostvaruju tom uredbom, osobito ciljeva postizanja određene razine doprinosa za financiranje Jedinstvenog fonda za sanaciju i prikupljanja doprinosa od svih relevantnih institucija na pravedan i razmjeran način. SRB se, prema svojemu mišljenju, pri obrazlaganju pobijane odluke pravilno pridržavao tog pravnog okvira.

         (1)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/63 оd 21. listopada 2014. o dopuni Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s ex ante doprinosima aranžmanima financiranja sanacije (SL 2015, L 11, str. 44. i ispravak SL 2017., L 156, str. 38.).


title: Predmet C-190/19: Rješenje predsjednika Suda od 4 listopada 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Amtsgericht Hamburg – Njemačka) – MG, NH/Germanwings GmbH

text:
               21.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 443/18

      Rješenje predsjednika Suda od 4 listopada 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Amtsgericht Hamburg – Njemačka) – MG, NH/Germanwings GmbH
      (Predmet C-190/19) (1)

      (2020/C 443/19)
      Jezik postupka: njemački
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 213, 24. 6. 2019.


title: Predmet C-413/19: Rješenje predsjednika Suda od 2. listopada 2019. – Europska komisija/Republika Slovenija

text:
               21.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 443/18

      Rješenje predsjednika Suda od 2. listopada 2019. – Europska komisija/Republika Slovenija
      (Predmet C-413/19) (1)

      (2020/C 443/20)
      Jezik postupka: slovenski
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 246, 22. 7. 2019.


title: Predmet C-671/19: Rješenje predsjednika Suda od 24 listopada 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil du Contentieux des Étrangers – Belgija) – X/État belge

text:
               21.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 443/18

      Rješenje predsjednika Suda od 24 listopada 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil du Contentieux des Étrangers – Belgija) – X/État belge
      (Predmet C-671/19) (1)

      (2020/C 443/21)
      Jezik postupka: francuski
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 372, 4. 11. 2019.


title: Predmet T-636/20: Tužba podnesena 21. listopada 2020. – Dermavita Company/EUIPO – Allergan Holdings France (JUVÉDERM VOLUMA)

text:
               21.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 443/26

      Tužba podnesena 21. listopada 2020. – Dermavita Company/EUIPO – Allergan Holdings France (JUVÉDERM VOLUMA)
      (Predmet T-636/20)
      (2020/C 443/30)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Dermavita Company SARL (Bejrut, Libanon) (zastupnik: D. Todorov, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Allergan Holdings France SAS (Courbevoie, Francuska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „JUVÉDERM VOLUMA” – žig Europske unije br. 6 547 301

         Postupak pred EUIPO-om: postupak za brisanje

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 24. kolovoza 2020. u predmetu R 1016/2020-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  zatraži od EUIPO-a da smatra žalbu podnesenom;

                  —

                  naloži EUIPO-u i drugoj strani da snose vlastite i tužiteljeve troškove pred Općim sudom.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 101. stavka 4., članaka 104., 106. i 107. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-637/20: Tužba podnesena 21. listopada 2020. – Dermavita Company/EUIPO – Allergan Holdings France (JUVÉDERM VOLITE)

text:
               21.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 443/26

      Tužba podnesena 21. listopada 2020. – Dermavita Company/EUIPO – Allergan Holdings France (JUVÉDERM VOLITE)
      (Predmet T-637/20)
      (2020/C 443/31)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Dermavita Company SARL (Bejrut, Libanon) (zastupnik: D. Todorov, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Allergan Holdings France SAS (Courbevoie, Francuska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „JUVÉDERM VOLITE”– žig Europske unije br. 13 413 406

         Postupak pred EUIPO-om: postupak za brisanje

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 21. kolovoza 2020. u predmetu R 1015/2020-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  zatraži od EUIPO-a da smatra žalbu podnesenom;

                  —

                  naloži EUIPO-u i drugoj strani da snose vlastite i tužiteljeve troškove pred Općim sudom.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 101. stavka 4., članka 104., 106. i 107. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-648/20: Tužba podnesena 26. listopada 2020. – NB/Sud Europske unije

text:
               21.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 443/27

      Tužba podnesena 26. listopada 2020. – NB/Sud Europske unije
      (Predmet T-648/20)
      (2020/C 443/32)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužiteljica: NB (zastupnik: J.-N. Louis, odvjetnik)

         Tuženik: Sud Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku o nepromicanju tužiteljice u razred AST10 s učinkom od 1. siječnja 2019.;

                  —

                  ako je to potrebno, poništi odluku o „razvrstavanju/promaknuću” osobe [X] u razred AST10 s učinkom od 1. siječnja 2019.;

                  —

                  podredno tomu, poništi sve odluke o „razvrstavanju/promaknuću” tužiteljičinih kolega u razred AST10 s učinkom od 1. siječnja 2019.;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nepostojanju pravne osnove pobijane odluke.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na nezakonitosti pristupa uprave u pogledu prijelaza iz razreda AST9 u razred AST10.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi dosega članka 31. stavka 3. Priloga XIII. Pravilniku o osoblju za dužnosnike Europske unije.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na neinformiranju osoblja u vezi s pravilima primjenjivima na prijelaz iz razreda AST9 u razred AST10.


title: Predmet T-651/20: Tužba podnesena 23. listopada 2020. – KL/EIB

text:
               21.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 443/28

      Tužba podnesena 23. listopada 2020. – KL/EIB
      (Predmet T-651/20)
      (2020/C 443/33)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: KL (zastupnici: L. Levi i A. Champetier, odvjetnici)

         Tuženik: Europska investicijska banka

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi ovu tužbu dopuštenom i osnovanom;

                  —

                  posljedično, poništi odluku EIB-a od 28. veljače 2020. u skladu s kojom su izostanci tužitelja na liječničkim pregledima 23. prosinca 2019., 3. veljače i 28. veljače 2020. neopravdani izostanci u smislu članka 3.6 Priloga X. Administrativnih odredbi koje se primjenjuju na osoblje;

                  —

                  ako je to potrebno, poništi odluku od 15. srpnja o odbijanju upravne žalbe tužitelja protiv prvotne odluke od 28. veljače 2020;

                  —

                  naloži EIB-u da tužitelju naknadi neimovinsku štetu;

                  —

                  naloži EIB-u snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članaka 2.3 i 3.6 Priloga X. Administrativnih odredaba. Tužitelj u tom pogledu tvrdi da nije mogao pristupiti liječničkim pregledima iz razloga više sile koji je stoga obuhvaćen iznimkama predviđenima navedenim odredbama.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi dužne pažnje i načela proporcionalnosti. Tužitelj osobito ističe da je sistematičnost liječničkih pregleda koju je određivao tuženik nakon svake liječničke potvrde o nesposobnosti takva da narušava njegovo zdravstveno stanje obvezujući ga na višestruke žalbe te krši navedena načela.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na prigovoru nezakonitosti. Prema tužiteljevom mišljenju, članak 3.4 Priloga X. krši članke 31. i 34. Povelje Europske unije o temeljnim pravima zbog toga što primjena tog članka u praksi dovodi do ukidanja, s jedne strane, njegova godišnjeg odmora, i, s druge strane, bilo koje naknade od trenutka kada je potrošio svoj godišnji odmor.


title: Predmet T-660/20: Tužba podnesena 4. studenoga 2020. – Zhejiang Beyondsun Green Energy Technology/Komisija

text:
               21.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 443/29

      Tužba podnesena 4. studenoga 2020. – Zhejiang Beyondsun Green Energy Technology/Komisija
      (Predmet T-660/20)
      (2020/C 443/34)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Zhejiang Beyondsun Green Energy Technology Co. Ltd (Huzhou, Kina) (zastupnici: Y. Melin i B. Vigneron, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Komisije (EU) 2020/1216 оd 24. kolovoza 2020. o proglašenju nevaljanima računa čijim je izdavanjem društvo Zhejiang Trunsun Solar Co. Ltd prekršilo preuzetu obvezu stavljenu izvan snage Provedbenom uredbom (EU) 2017/1570;

                  —

                  naloži Komisiji i intervenijentima kojima će možda biti dopušteno da podupru Komisiju tijekom postupka, da snose troškove postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni činjenica iz postupka i povrijedila članak 8. Uredbe (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije, i članak 13. Uredbe (EU) 2016/1037 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od subvencioniranog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije, i posebice njegov stavak 9., kad je smatrala da je tužitelj povrijedio uvjete obveze koje su ugovorili Komisija i CCCME u ime, među ostalim, tužitelja. Tužitelj nije prekršio preuzete obveze kad je izdao trgovačke račune s revidiranom cijenom prema promjenjivoj carini u obliku najniže uvozne cijene za uvezenu robu koja je puštena u slobodan promet nakon stupanja na snagu uredbe kojom se stavljaju van snage preuzete obveze i uvode promjenjive carine u obliku najniže uvozne cijene, odnosno nakon 1. listopada 2017.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se podredno temelji na tome da, čak i ako je tužitelj prekršio preuzetu obvezu, quod non, Komisija je djelovala nezakonito kad je proglasila relevantne račune nevaljanima te naplatila carinu na temelju njih, jer su ovlasti za takvo postupanje istekle i/ili opozvane. Tome je tako jer su provedbene uredbe (EU) br. 1238/2013 i br. 1239/2013 istekle 7. prosinca 2015. (prema članku 5. obiju uredbi). Slično tome, provedbene uredbe (EU) 2017/367 i 2017/366 istekle su 3. rujna 2018. (prema članku 6. obiju uredbi). U svakom slučaju, članci 2. i 3. Provedbene uredbe (EU) 2017/367 i članci 2. i 3. Provedbene uredbe (EU) 2017/366 već su stavljeni izvan snage člankom 1. stavcima 4. i 5., te člankom 3. stavcima 3. i 4. Provedbene uredbe Komisije (EU) 2017/1570.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se također podredno temelji na tome da je, čak i ako je tužitelj prekršio preuzetu obvezu i ako Opći sud ne prihvati to da su ovlasti kojima se Komisija koristila stavljene izvan snage i opozvane kad je donesena pobijana uredba, Komisija prekršila članak 8. stavke 1., 9. i 10. i članak 10. stavak 5. Uredbe (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije, i članak 13. stavke 1., 9. i 10. te članak 16. stavak 5. Uredbe (EU) 2016/1037 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od subvencioniranog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije, kad je poništila račune na temelju preuzete obveze, te uputila carinska tijela da retroaktivno naplate carinu.


title: Predmet T-665/20: Tužba podnesena 6. studenoga 2020. – Ryanair/Komisija

text:
               21.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 443/30

      Tužba podnesena 6. studenoga 2020. – Ryanair/Komisija
      (Predmet T-665/20)
      (2020/C 443/35)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Ryanair DAC (Swords, Irska) (zastupnici: E. Vahida, F. Laprévote, V. Blanc, S. Rating i I. Metaxas-Maranghidis, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Europske komisije (EU) od 26. travnja 2020. o državnoj potpori SA.56867 COVID 19 – Naknada štete nastale zbog pandemije COVID-19 koju je Njemačka dodijelila društvu Condor Flugdienst GmbH (1); i

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

            Tužitelj je također zatražio da se o njegovoj tužbi odlučuje u ubrzanom postupku predviđenom u članku 23.a Statuta Suda Europske unije.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Europska komisija prekršila pojedine odredbe UFEU-a i opća načela europskog prava u pogledu zabrane diskriminacije, slobode pružanja usluga i slobode poslovnog nastana na kojima se temelji liberalizacija tržišta zračnog prijevoza u EU-u. Liberalizacija zračnog prijevoza omogućila je razvoj istinski sveeuropskih niskotarifnih zračnih prijevoznika. Odobrivši Njemačkoj da osigura potporu društvu Condor, Europska je komisija zanemarila štetu nastalu takvim sveeuropskim zračnim prijevoznicima zbog ograničenja putovanja uslijed krize vezane za pandemiju COVID-19.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 2. točku (b) UFEU-a i počinila očitu pogrešku u ocjeni prilikom ispitivanja proporcionalnosti potpore prema šteti nastaloj zbog ograničenja putovanja uslijed krize vezane za pandemiju COVID-19, posebice jer je produljeno razdoblje insolventnosti društva Condor smatrala izravnom štetom koju treba naknaditi potporom i jer je smatrala da će društvo Condor biti prodano do lipnja 2020., te da će moći iskoristiti dio kupovnine za povrat dijela potpore.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da Europska komisija nije pokrenula službeni ispitni postupak usprkos ozbiljnim poteškoćama, te da je povrijedila tužiteljeva postupovna prava.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija povrijedila obvezu obrazlaganja.

         (1)  Odluka Europske komisije (EU) od 26. travnja 2020. o državnoj potpori SA.56867 COVID 19 – Naknada štete nastale zbog pandemije COVID-19 koju je Njemačka dodijelila društvu Condor Flugdienst GmbH (SL 2020., C 310, str. 5.)


title: Predmet C-59/19: Presuda Suda (veliko vijeće) od 24. studenoga 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – Wikingerhof GmbH & Co. KG/Booking.com BV (Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uredba (EU) br. 1215/2012 – Sudska nadležnost – Članak 7. točke 1. i 2. – Posebna nadležnost u stvarima povezanim s deliktima ili kvazideliktima – Tužba za prestanak poslovnih praksi koje se smatraju protivnima pravu tržišnog natjecanja – Navod o zlouporabi vladajućeg položaja u poslovnim praksama obuhvaćenima ugovornim odredbama – Platforma za online rezervaciju smještaja booking.com)

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/6

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 24. studenoga 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – Wikingerhof GmbH & Co. KG/Booking.com BV
      (Predmet C-59/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Uredba (EU) br. 1215/2012 - Sudska nadležnost - Članak 7. točke 1. i 2. - Posebna nadležnost u stvarima povezanim s deliktima ili kvazideliktima - Tužba za prestanak poslovnih praksi koje se smatraju protivnima pravu tržišnog natjecanja - Navod o zlouporabi vladajućeg položaja u poslovnim praksama obuhvaćenima ugovornim odredbama - Platforma za online rezervaciju smještaja booking.com)
      (2021/C 35/08)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Wikingerhof GmbH & Co. KG

         Tuženik: Booking.com BV

         Izreka

      Članak 7. točku 2. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da se primjenjuje na tužbu kojom se žele zaustaviti određena ponašanja u okviru ugovornog odnosa između tužitelja i tuženika i koja se temelji na navodu tuženikove zlouporabe vladajućeg položaja, uz povredu prava tržišnog natjecanja.

         (1)  SL C 155, 6. 5. 2019.


title: Predmet C-693/18: Presuda Suda (drugo vijeće) od 17. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juge d'instruction du tribunal de grande instance de Paris – Francuska) – kazneni postupak protiv X (Zahtjev za prethodnu odluku – Usklađivanje zakonodavstava – Uredba (EZ) br. 715/2007 – Članak 3. točka 10. – Članak 5. stavak 2. – Poremećajni uređaj – Motorna vozila – Dizelski motori – Emisija onečišćujućih tvari – Program koji djeluje na upravljačko računalo motora – Tehnologije i strategije koje omogućuju ograničenje proizvodnje onečišćujućih emisija)

text:
               15.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 53/2

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 17. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juge d'instruction du tribunal de grande instance de Paris – Francuska) – kazneni postupak protiv X
      (Predmet C-693/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Usklađivanje zakonodavstava - Uredba (EZ) br. 715/2007 - Članak 3. točka 10. - Članak 5. stavak 2. - Poremećajni uređaj - Motorna vozila - Dizelski motori - Emisija onečišćujućih tvari - Program koji djeluje na upravljačko računalo motora - Tehnologije i strategije koje omogućuju ograničenje proizvodnje onečišćujućih emisija)
      (2021/C 53/02)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juge d'instruction du tribunal de grande instance de Paris

         Stranke glavnog kaznenog postupka

      X

         uz sudjelovanje: CLCV i dr., A i dr., B, AGLP i dr., C i dr.

         Izreka

                  1.

                  Članak 3. točku 10. Uredbe (EZ) br. 715/2007 Europskog Parlamenta i Vijeća od 20. lipnja 2007. o homologaciji tipa motornih vozila u odnosu na emisije iz lakih osobnih i gospodarskih vozila (Euro 5 i Euro 6) i pristupu podacima za popravke i održavanje vozila treba tumačiti na način da softver ugrađen u upravljačko računalo motora ili softver koji djeluje na to računalo predstavlja „dio koji je konstruiran” u smislu te odredbe, ako taj softver djeluje na funkcioniranje sustava kontrole emisija i smanjuje njegovu učinkovitost.

                  2.

                  Članak 3. točku 10. Uredbe br. 715/2007 treba tumačiti na način da pojam „sustav za kontrolu emisije” u smislu te odredbe obuhvaća tehnologije i strategije „za naknadnu obradu ispušnih plinova”, kojima se emisije smanjuju naknadno, odnosno nakon njihova nastanka, kao i one koje, poput sustava za povrat ispušnih plinova, omogućuju ograničavanje njihove proizvodnje, odnosno njihova nastanka.

                  3.

                  Članak 3. točku 10. Uredbe br. 715/2007 treba tumačiti na način da je „poremećajni uređaj” u smislu te odredbe uređaj koji otkriva sve parametre vezane za provođenje postupaka homologacije koji su propisani tom uredbom kako bi se tijekom tih postupaka poboljšala učinkovitost sustava za kontrolu emisije i tako provela homologacija vozila, čak i ako se takvo poboljšanje na ad hoc osnovi može primijetiti i u uobičajenim uvjetima korištenja vozila.

                  4.

                  Članak 5. stavak 2. točku (a) Uredbe br. 715/2007 treba tumačiti na način da poremećajni uređaj, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koji tijekom postupaka homologacije sustavno poboljšava učinkovitost sustava za kontrolu emisije vozilâ kako bi se poštovala ograničenja emisija utvrđena tom uredbom i kako bi se tako provela homologacija tih vozila, ne može biti obuhvaćen iznimkom od zabrane takvih uređaja predviđenom tom odredbom, koja se odnosi na zaštitu motora od oštećenja ili prometne nezgode radi sigurnog djelovanja vozila, čak ni ako taj uređaj pridonosi sprečavanju starenja ili onečišćenja motora.

         (1)  SL C 82, 4. 3. 2019.


title: Predmet C-808/18: Presuda Suda (veliko vijeće) od 17. prosinca 2020. – Europska komisija/Mađarska (Povreda obveze države članice – Prostor slobode, sigurnosti i pravde – Politike vezane uz graničnu kontrolu, azil i useljavanje – Direktive 2008/115/EZ, 2013/32/EU i 2013/33/EU – Postupak odobravanja međunarodne zaštite – Djelotvoran pristup – Postupak na granici – Postupovna jamstva – Obvezno smještanje u tranzitne zone – Zadržavanje – Vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom – Tužbe podnesene protiv upravnih odluka o odbijanju zahtjeva za međunarodnu zaštitu – Pravo ostanka na državnom području)

text:
               15.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 53/3

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 17. prosinca 2020. – Europska komisija/Mađarska
      (Predmet C-808/18) (1)

      (Povreda obveze države članice - Prostor slobode, sigurnosti i pravde - Politike vezane uz graničnu kontrolu, azil i useljavanje - Direktive 2008/115/EZ, 2013/32/EU i 2013/33/EU - Postupak odobravanja međunarodne zaštite - Djelotvoran pristup - Postupak na granici - Postupovna jamstva - Obvezno smještanje u tranzitne zone - Zadržavanje - Vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom - Tužbe podnesene protiv upravnih odluka o odbijanju zahtjeva za međunarodnu zaštitu - Pravo ostanka na državnom području)
      (2021/C 53/03)
      Jezik postupka: mađarski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: M. Condou-Durande, A. Tokár i J. Tomkin, agenti)

         Tuženik: Mađarska (zastupnici: M. Z. Fehér i M. M. Tátrai, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Mađarska je povrijedila obveze koje ima na temelju članka 5., članka 6. stavka 1., članka 12. stavka 1. i članka 13. stavka 1. Direktive 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom, članka 6., članka 24. stavka 3., članka 43. i članka 46. stavka 5. Direktive 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite te članaka 8., 9. i 11. Direktive 2013/33/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju standarda za prihvat podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu:

                              —

                              predviđajući da se zahtjevi za međunarodnu zaštitu državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva koji, dolazeći iz Srbije, na njezinu državnom području namjeravaju pristupiti postupku za priznavanje međunarodne zaštite mogu podnijeti samo u tranzitnim zonama Röszke (Mađarska) i Tompa (Mađarska), usvajajući pritom ustaljenu i opće primjenjivu upravnu praksu kojom se drastično ograničava broj tražitelja koji dnevno imaju pravo ući u te tranzitne zone;

                              —

                              uspostavljajući sustav općeg zadržavanja tražitelja međunarodne zaštite u tranzitnim zonama Röszke i Tompa, bez pridržavanja jamstava iz članka 24. stavka 3. i članka 43. Direktive 2013/32 te članaka 8., 9. i 11. Direktive 2013/33;

                              —

                              omogućavajući udaljavanje svih državljana trećih zemalja koji nezakonito borave na njezinu državnom području, uz iznimku onih među njima koji su osumnjičeni za počinjenje kaznenog djela, bez pridržavanja postupaka i jamstava predviđenih u članku 5., članku 6. stavku 1., članku 12. stavku 1. i članku 13. stavku 1. Direktive 2008/115;

                              —

                              određujući uvjete protivne pravu Unije za ostvarivanje prava na ostanak na njezinu državnom području tražitelja međunarodne zaštite obuhvaćenih područjem primjene članka 46. stavka 5. Direktive 2013/32.

                  2.

                  Tužba se u preostalom dijelu odbija.

                  3.

                  Mađarska uz vlastite troškove snosi i četiri petine troškova Europske komisije.

                  4.

                  Europska komisija snosi petinu svojih troškova.

         (1)  SL C 155, 6. 5. 2019.


title: Predmet C-216/19: Presuda Suda (šesto vijeće) od 17. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Berlin – Njemačka) – WQ/Land Berlin (Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednička poljoprivredna politika – Uredba (EU) br. 1307/2013 – Pravila za izravna plaćanja poljoprivrednicima u programima potpore – Program osnovnih plaćanja – Članak 24. stavak 2. prva rečenica – Pojam „prihvatljivi hektar na raspolaganju poljoprivredniku” – Nezakonito obrađivanje predmetne površine od strane treće osobe – Članak 32. stavak 2. točka (b) podtočka ii. – Zahtjev za aktiviranje prava na plaćanje za pošumljenu površinu – Pojam „površina temeljem koje je poljoprivrednik u 2008. imao pravo na plaćanje” – Program jedinstvenih plaćanja ili program jedinstvenih plaćanja po površini)

text:
               15.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 53/4

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 17. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Berlin – Njemačka) – WQ/Land Berlin
      (Predmet C-216/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednička poljoprivredna politika - Uredba (EU) br. 1307/2013 - Pravila za izravna plaćanja poljoprivrednicima u programima potpore - Program osnovnih plaćanja - Članak 24. stavak 2. prva rečenica - Pojam „prihvatljivi hektar na raspolaganju poljoprivredniku” - Nezakonito obrađivanje predmetne površine od strane treće osobe - Članak 32. stavak 2. točka (b) podtočka ii. - Zahtjev za aktiviranje prava na plaćanje za pošumljenu površinu - Pojam „površina temeljem koje je poljoprivrednik u 2008. imao pravo na plaćanje” - Program jedinstvenih plaćanja ili program jedinstvenih plaćanja po površini)
      (2021/C 53/04)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Berlin

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: WQ

         Tuženik: Land Berlin

         Izreka

                  1.

                  Članak 24. stavak 2. prvu rečenicu Uredbe (EU) br. 1307/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju pravila za izravna plaćanja poljoprivrednicima u programima potpore u okviru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 637/2008 i Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 treba tumačiti na način da su, u slučaju kada zahtjev za potporu podnesu istodobno vlasnik poljoprivrednih zemljišta i treća osoba koja ih stvarno koristi bez ikakve pravne osnove, prihvatljivi hektari koji odgovaraju tim površinama na raspolaganju, u smislu te odredbe, jedino vlasniku tih površina.

                  2.

                  Članak 32. stavak 2. točku (b) podtočku ii. Uredbe br. 1307/2013, osobito izraz „bilo koja površina temeljem koje je poljoprivrednik u 2008. imao pravo na plaćanje, ovisno o slučaju, u okviru programa jedinstvenih plaćanja ili programa jedinstvenih plaćanja po površini iz glave III. i glave IV.A Uredbe [(EZ) br. 1782/2003 od 29. rujna 2003. o zajedničkim pravilima za programe izravne potpore u sklopu zajedničke poljoprivredne politike i o uvođenju određenih programa potpore poljoprivrednicima, o izmjeni i dopuni uredaba (EEZ) br. 2019/93, (EZ) br. 1452/2001, (EZ) br. 1453/2001, (EZ) br. 1454/2001, (EZ) br. 1868/94, (EZ) br. 1251/1999, (EZ) br. 1254/1999, (EZ) br. 1673/2000, (EEZ) br. 2358/71 i (EZ) br. 2529/2001, kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 479/2008 od 29. travnja 2008.]”, treba tumačiti na način da, u okviru zahtjeva za aktiviranje prava ostavljanja tla na ugaru za pošumljenu površinu na temelju te odredbe, predmetna površina mora biti predmet zahtjeva za potporu u skladu s člankom 22. Uredbe br. 1782/2003, kako je izmijenjena Uredbom br. 479/2008, u 2008. godini uz administrativnu kontrolu prihvatljivosti u skladu s člankom 23. te uredbe i, po potrebi, provjeru na licu mjesta na temelju članka 25. navedene uredbe. Usto moraju biti ispunjeni svi drugi uvjeti koji se zahtijevaju u glavi III. i glavi IV.A te uredbe kako bi se ostvarilo izravno plaćanje.

         (1)  SL C 206, 17. 6. 2019.


title: Predmet C-218/19: Presuda Suda (prvo vijeće) od 17. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation – Francuska) – Adina Onofrei/Conseil de l'ordre des avocats au barreau de Paris, Bâtonnier de l'ordre des avocats au barreau de Paris, Procureur général près la cour d'appel de Paris (Zahtjev za prethodnu odluku – Slobodno kretanje osoba – Sloboda poslovnog nastana – Pristup odvjetničkoj djelatnosti – Oslobođenje od uvjeta osposobljavanja i posjedovanja diplome – Priznavanje oslobođenja – Uvjeti – Nacionalni propis kojim je predviđeno oslobođenje u korist dužnosnika i bivših dužnosnika kategorije A ili s njima izjednačenih osoba, koji imaju stručnu praksu u području nacionalnog prava na državnom području u nacionalnoj javnoj službi dotične države članice ili međunarodnoj organizaciji)

text:
               15.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 53/5

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 17. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation – Francuska) – Adina Onofrei/Conseil de l'ordre des avocats au barreau de Paris, Bâtonnier de l'ordre des avocats au barreau de Paris, Procureur général près la cour d'appel de Paris
      (Predmet C-218/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Slobodno kretanje osoba - Sloboda poslovnog nastana - Pristup odvjetničkoj djelatnosti - Oslobođenje od uvjeta osposobljavanja i posjedovanja diplome - Priznavanje oslobođenja - Uvjeti - Nacionalni propis kojim je predviđeno oslobođenje u korist dužnosnika i bivših dužnosnika kategorije A ili s njima izjednačenih osoba, koji imaju stručnu praksu u području nacionalnog prava na državnom području u nacionalnoj javnoj službi dotične države članice ili međunarodnoj organizaciji)
      (2021/C 53/05)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour de cassation

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Adina Onofrei

         Tuženici: Conseil de l'ordre des avocats au barreau de Paris, Bâtonnier de l'ordre des avocats au barreau de Paris, Procureur général près la cour d'appel de Paris

         Izreka

      Članke 45. i 49. UFEU-a treba tumačiti na način:

                  —

                  da im se protivi nacionalni propis kojim se pravo na oslobođenje od uvjeta stručnog osposobljavanja i posjedovanja potvrde o osposobljenosti za obavljanje odvjetničke djelatnosti, koji su u načelu predviđeni za pristup odvjetničkoj djelatnosti, priznaje određenim javnim službenicima jedne države članice koji su u tom svojstvu u toj istoj državi članici radili u upravi ili javnoj službi ili međunarodnoj organizaciji, a ne priznaje se dužnosnicima, službenicima ili bivšim službenicima javne službe Europske unije koji su u tom svojstvu radili u europskoj instituciji i izvan francuskog državnog područja;

                  —

                  da im se ne protivi nacionalni propis kojim se pravo na takvo oslobođenje priznaje pod uvjetom da je zainteresirana osoba obavljala pravne poslove u području nacionalnog prava, a ne priznaje se dužnosnicima, službenicima ili bivšim službenicima javne službe Europske unije koji su u tom svojstvu obavljali pravne poslove u jednom ili više područja obuhvaćenih pravom Unije, ako ne isključuje uvažavanje pravnih poslova koji uključuju praksu u području nacionalnog prava.

         (1)  SL C 182, 27. 5. 2019.


title: Predmet C-316/19: Presuda Suda (veliko vijeće) od 17. prosinca 2020. – Europska komisija/Republika Slovenija (Povreda obveze države članice – Članak 343. UFEU a – Povlastice i imuniteti Europske unije – Statut Europskog sustava središnjih banaka (ESSB) i Europske središnje banke (ESB) – Članak 39. – Povlastice i imuniteti ESB-a – Protokol o povlasticama i imunitetima Europske unije – Članci 2., 18. i 22. – Načelo nepovredivosti arhiva ESB-a – Zapljena dokumenata u prostorijama središnje banke Slovenije – Dokumenti vezani uz obavljanje zadaća ESSB-a i Eurosustava – Članak 4. stavak 3. UEU-a – Načelo lojalne suradnje)

text:
               15.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 53/6

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 17. prosinca 2020. – Europska komisija/Republika Slovenija
      (Predmet C-316/19) (1)

      (Povreda obveze države članice - Članak 343. UFEU a - Povlastice i imuniteti Europske unije - Statut Europskog sustava središnjih banaka (ESSB) i Europske središnje banke (ESB) - Članak 39. - Povlastice i imuniteti ESB-a - Protokol o povlasticama i imunitetima Europske unije - Članci 2., 18. i 22. - Načelo nepovredivosti arhiva ESB-a - Zapljena dokumenata u prostorijama središnje banke Slovenije - Dokumenti vezani uz obavljanje zadaća ESSB-a i Eurosustava - Članak 4. stavak 3. UEU-a - Načelo lojalne suradnje)
      (2021/C 53/06)
      Jezik postupka: slovenski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: L. Flynn i B. Rous Demiri, agenti)

         Tuženik: Republika Slovenija (zastupnici: V. Klemenc, A. Grum, N. Pintar Gosenca i K. Rejec Longar, u svojstvu agenata)

         Intervenijenti u potporu tužitelju: Europska središnja banka (ESB) (zastupnici: K. Kaiser, C. Zilioli, F. Malfrère i A. Šega, agenti, uz asistenciju D. Sarmienta Ramírez-Escudera, abogado)

         Izreka

                  1.

                  Republika Slovenija je – time što je jednostrano provela zapljenu dokumenata vezanih uz obavljanje zadaća Europskog sustava središnjih banaka i Eurosustava u prostorijama Banke Slovenije (središnja banka Slovenije) i, kada je riječ o razdoblju nakon te zapljene, time što o tom pitanju nije lojalno surađivala s Europskom središnjom bankom – povrijedila obveze koje ima na temelju članka 343. UFEU-a, članka 39. Protokola (br. 4) o Statutu Europskog sustava središnjih banaka i Europske središnje banke, članaka 2., 18. i 22. Protokola (br. 7) o povlasticama i imunitetima Europske unije te članka 4. stavka 3. UEU-a.

                  2.

                  Republika Slovenija, uz vlastite, snosi i troškove Europske komisije.

                  3.

                  Europska središnja banka snosi vlastite troškove.

         (1)  SL C 187, 3. 6. 2019.


title: Predmet C-336/19: Presuda Suda (veliko vijeće) od 17. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Grondwettelijk Hof – Belgija) – Centraal Israëlitisch Consistorie van België i dr./Vlaamse Regering (Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita životinja u trenutku usmrćivanja – Uredba (EZ) br. 1099/2009 – Članak 4. stavak 1. – Obveza omamljivanja životinja prije njihova usmrćivanja – Članak 4. stavak 4. – Odstupanje u okviru obrednog klanja – Članak 26. stavak 2. – Mogućnost država članica da donesu nacionalna pravila kojima se životinjama nastoji osigurati veća zaštita u slučaju obrednog klanja – Tumačenje – Nacionalni propis koji u okviru obrednog klanja propisuje omamljivanje koje je reverzibilno i ne dovodi do smrti – Članak 13. UFEU-a – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Članak 10. – Sloboda vjeroispovijedi – Sloboda iskazivanja vjeroispovijedi – Ograničenje – Proporcionalnost – Nepostojanje konsenzusa među državama članicama Europske unije – Margina prosudbe priznata državama članicama – Načelo supsidijarnosti – Valjanost – Različito postupanje prema obrednom klanju i usmrćivanju životinja tijekom aktivnosti lova ili ribolova kao i kulturnih ili sportskih događanja – Nepostojanje diskriminacije – Članci 20., 21. i 22. Povelje o temeljnim pravima)

text:
               15.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 53/7

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 17. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Grondwettelijk Hof – Belgija) – Centraal Israëlitisch Consistorie van België i dr./Vlaamse Regering
      (Predmet C-336/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita životinja u trenutku usmrćivanja - Uredba (EZ) br. 1099/2009 - Članak 4. stavak 1. - Obveza omamljivanja životinja prije njihova usmrćivanja - Članak 4. stavak 4. - Odstupanje u okviru obrednog klanja - Članak 26. stavak 2. - Mogućnost država članica da donesu nacionalna pravila kojima se životinjama nastoji osigurati veća zaštita u slučaju obrednog klanja - Tumačenje - Nacionalni propis koji u okviru obrednog klanja propisuje omamljivanje koje je reverzibilno i ne dovodi do smrti - Članak 13. UFEU-a - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članak 10. - Sloboda vjeroispovijedi - Sloboda iskazivanja vjeroispovijedi - Ograničenje - Proporcionalnost - Nepostojanje konsenzusa među državama članicama Europske unije - Margina prosudbe priznata državama članicama - Načelo supsidijarnosti - Valjanost - Različito postupanje prema obrednom klanju i usmrćivanju životinja tijekom aktivnosti lova ili ribolova kao i kulturnih ili sportskih događanja - Nepostojanje diskriminacije - Članci 20., 21. i 22. Povelje o temeljnim pravima)
      (2021/C 53/07)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Grondwettelijk Hof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Centraal Israëlitisch Consistorie van België i dr., Unie Moskeeën Antwerpen VZW, Islamitisch Offerfeest Antwerpen VZW, JG, KH, Executief van de Moslims van België i dr., Coördinatie Comité van Joodse Organisaties van België – Section belge du Congrès juif mondial et Congrès juif européen VZW i dr.

         Tuženik: Vlaamse Regering

         uz sudjelovanje: LI, Waalse Regering, Kosher Poultry BVBA i dr., Global Action in the Interest of Animals VZW (GAIA)

         Izreka

                  1.

                  Članak 26. stavak 2. prvi podstavak točku (c) Uredbe Vijeća (EZ) br. 1099/2009 od 24. rujna 2009 o zaštiti životinja u trenutku usmrćivanja, s obzirom na članak 13. UFEU-a i članak 10. stavak 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da mu se ne protivi propis države članice koji u okviru obrednog klanja propisuje postupak omamljivanja koje je reverzibilno i ne dovodi do smrti životinje.

                  2.

                  Razmatranje trećeg prethodnog pitanja nije otkrilo nijedan element koji bi mogao utjecati na valjanost članka 26. stavka 2. prvog podstavka točke (c) Uredbe br. 1099/2009.

         (1)  SL C 270, 12. 8. 2019.


title: Predmet C-342/19 P: Presuda Suda (prvo vijeće) od 17. prosinca 2020. – Fabio De Masi, Yanis Varoufakis/Europska središnja banka (Žalba – Pristup dokumentima Europske središnje banke (ESB) – Odluka 2004/258/EZ – Članak 4. stavak 3. – Iznimke – Dokument koji je primio ESB – Mišljenje vanjskog pružatelja usluga – Interna uporaba u sklopu rasprava i preliminarnih savjetovanja – Odbijanje pristupa)

text:
               15.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 53/8

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 17. prosinca 2020. – Fabio De Masi, Yanis Varoufakis/Europska središnja banka
      (Predmet C-342/19 P) (1)

      (Žalba - Pristup dokumentima Europske središnje banke (ESB) - Odluka 2004/258/EZ - Članak 4. stavak 3. - Iznimke - Dokument koji je primio ESB - Mišljenje vanjskog pružatelja usluga - Interna uporaba u sklopu rasprava i preliminarnih savjetovanja - Odbijanje pristupa)
      (2021/C 53/08)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Fabio De Masi, Yanis Varoufakis (zastupnik: A. Fischer-Lescano, Universitätsprofessor)

         Druga stranka u postupku: Europska središnja banka (zastupnici: F. von Lindeiner i A. Korb, agenti, uz asistenciju H.-G. Kamann, Rechtsanwalt)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Fabiju de Masiju i Yanisu Varoufakisu nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 280, 19. 8. 2019.


title: Predmet C-346/19: Presuda Suda (deseto vijeće) od 17. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesfinanzhof – Njemačka) – Bundeszentralamt für Steuern/Y-GmbH (Zahtjev za prethodnu odluku – Porez na dodanu vrijednost (PDV) – Povrat PDV-a – Direktiva 2008/9/EZ – Članak 8. stavak 2. točka (d) – Članak 15. – Navođenje broja računa – Zahtjev za povrat)

text:
               15.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 53/8

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 17. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesfinanzhof – Njemačka) – Bundeszentralamt für Steuern/Y-GmbH
      (Predmet C-346/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Povrat PDV-a - Direktiva 2008/9/EZ - Članak 8. stavak 2. točka (d) - Članak 15. - Navođenje broja računa - Zahtjev za povrat)
      (2021/C 53/09)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzhof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Bundeszentralamt für Steuern

         Tuženik: Y-GmbH

         Izreka

      Članak 8. stavak 2. točku (d) i članak 15. stavak 1. Direktive Vijeća 2008/9/EZ od 12. veljače 2008. o utvrđivanju detaljnih pravila za povrat poreza na dodanu vrijednost, predviđenih u Direktivi 2006/112/EZ, poreznim obveznicima koji nemaju poslovni nastan u državi članici povrata, već u drugoj državi članici, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2010/66/EU od 14. listopada 2010., treba tumačiti na način da, kada zahtjev za povrat poreza na dodanu vrijednost ne sadržava redni broj računa, ali sadržava drugi broj koji omogućava identifikaciju tog računa, pa stoga i identifikaciju dotične robe ili usluge, porezna uprava države članice povrata mora smatrati taj zahtjev „podnesenim” u smislu članka 15. stavka 1. Direktive 2008/9, kako je izmijenjena Direktivom 2010/66, te razmotriti njegovu osnovanost. U okviru tog razmatranja, osim u slučajevima kada ta uprava već raspolaže s originalom računa ili njegovom preslikom, ona može tražiti od podnositelja zahtjeva da joj dostavi redni broj računa koji jedinstveno identificira račun i, ako tom zahtjevu nije udovoljeno u roku od mjesec dana, predviđenom člankom 20. stavkom 2. te direktive, kako je izmijenjena Direktivom 2010/66, ona ima pravo odbiti zahtjev za povrat.

         (1)  SL C 263, 5. 8. 2019.


title: Predmet C-389/19: Presuda Suda (veliko vijeće) od 17. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Kammergericht Berlin – Njemačka) – Postupak o izručenju BY (Zahtjev za prethodnu odluku – Građanstvo Europske unije – Članci 18. i 21. UFEU-a – Izručenje građanina Unije u treću zemlju – Osoba koja je stekla građanstvo Unije tek nakon što je prenijela središte svojih interesa u državu članicu od koje se traži izručenje – Područje primjene prava Unije – Zabrana izručenja koja se primjenjuje samo na vlastite državljane – Ograničenje slobodnog kretanja – Opravdanje koje se temelji na sprečavanju nekažnjavanja – Proporcionalnost – Obavještavanje države članice čiji je tražena osoba državljanin – Obveza država članica od kojih se traži izručenje i onih čije državljanstvo imaju tražene osobe da od treće zemlje koja je uputila zahtjev za izručenje zatraže da im dostavi spis kaznenog predmeta – Nepostojanje)

text:
               15.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 53/9

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 17. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Kammergericht Berlin – Njemačka) – Postupak o izručenju BY
      (Predmet C-389/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Građanstvo Europske unije - Članci 18. i 21. UFEU-a - Izručenje građanina Unije u treću zemlju - Osoba koja je stekla građanstvo Unije tek nakon što je prenijela središte svojih interesa u državu članicu od koje se traži izručenje - Područje primjene prava Unije - Zabrana izručenja koja se primjenjuje samo na vlastite državljane - Ograničenje slobodnog kretanja - Opravdanje koje se temelji na sprečavanju nekažnjavanja - Proporcionalnost - Obavještavanje države članice čiji je tražena osoba državljanin - Obveza država članica od kojih se traži izručenje i onih čije državljanstvo imaju tražene osobe da od treće zemlje koja je uputila zahtjev za izručenje zatraže da im dostavi spis kaznenog predmeta - Nepostojanje)
      (2021/C 53/10)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Kammergericht Berlin

         Stranke glavnog postupka

      BY

         uz sudjelovanje: Generalstaatsanwaltschaft Berlin

         Izreka

                  1.

                  Članke 18. i 21. UFEU-a treba tumačiti na način da se primjenjuju na situaciju građanina Europske unije koji ima državljanstvo jedne države članice, a boravi na državnom području druge države članice kojoj je treća zemlja uputila zahtjev za njegovo izručenje, čak i ako je taj građanin središte svojih interesa premjestio u tu drugu državu članicu dok još nije imao status građanina Unije.

                  2.

                  Članke 18. i 21. UFEU-a treba tumačiti na način da, ako je država članica čije državljanstvo ima tražena osoba – građanin Unije u odnosu na kojeg je drugoj državi članici upućen zahtjev treće zemlje za izručenje – obaviještena o postojanju tog zahtjeva od strane države članice kojoj je on upućen, nijedna od tih dviju država članica nije dužna zatražiti primjerak spisa kaznenog predmeta od treće zemlje koja je uputila zahtjev za izručenje, a kako bi se državi članici čiji je tražena osoba državljanin omogućilo da ocijeni mogućnost samostalnog poduzimanja kaznenog progona protiv te osobe. Ako je uredno obavijestila državu članicu čiji je osoba o kojoj je riječ državljanin o postojanju zahtjeva za izručenje, o svim pravnim i činjeničnim elementima koje je u okviru zahtjeva za izručenje priopćila treća zemlja koja ga je uputila kao i o svakoj promjeni situacije tražene osobe koja je relevantna za eventualno izdavanje europskog uhidbenog naloga protiv nje, država članica kojoj je zahtjev upućen može tu osobu izručiti bez čekanja da država članica čiji je ta osoba državljanin službenom odlukom odustane od izdavanja takvog uhidbenog naloga koji se odnosi barem na ista djela kao što su to ona iz zahtjeva za izručenje ako potonja država članica propusti izdati takav nalog u razumnom roku koji joj je u tu svrhu odredila država članica od koje se traži izručenje, vodeći računa o svim okolnostima predmeta.

                  3.

                  Članke 18. i 21. UFEU-a treba tumačiti na način da država članica kojoj je treća zemlja uputila zahtjev za izručenje radi kaznenog progona građanina Unije, državljanina druge države članice, nije dužna odbiti izručenje i sama poduzeti kazneni progon, kad je taj progon dopušten njezinim nacionalnim pravom.

         (1)  SL C 288, 26. 8. 2019.


title: Predmet C-404/19 P: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 17. prosinca 2020. – Francuska Republika/Europska komisija (Žalba – Europski fond za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europski poljoprivredni fond za ruralni razvoj (EPFRR) – Provedbena odluka (EU) 2017/2014 – Izdaci koji se isključuju iz financiranja Europske unije – Izdaci nastali za Francusku Republiku – Paušalni ispravak po stopi od 100 % – Proporcionalnost – Smjernice Europske komisije za izračun financijskih ispravaka u okviru postupaka potvrde o sukladnosti i financijskog poravnanja računa)

text:
               15.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 53/10

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 17. prosinca 2020. – Francuska Republika/Europska komisija
      (Predmet C-404/19 P) (1)

      (Žalba - Europski fond za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europski poljoprivredni fond za ruralni razvoj (EPFRR) - Provedbena odluka (EU) 2017/2014 - Izdaci koji se isključuju iz financiranja Europske unije - Izdaci nastali za Francusku Republiku - Paušalni ispravak po stopi od 100 % - Proporcionalnost - Smjernice Europske komisije za izračun financijskih ispravaka u okviru postupaka potvrde o sukladnosti i financijskog poravnanja računa)
      (2021/C 53/11)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Francuska Republika (zastupnici: A.-L. Desjonquères, C. Mosser i D. Colas, agenti)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: X. Lewis, A. Sauka i J. Aquilina, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Presuda Općeg suda Europske unije od 12. ožujka 2019., Francuska/Komisija, (T-26/18, neobjavljena, EU:T:2019:153) poništava se u dijelu u kojem je Opći sud, s jedne strane, odbio tužbu Francuske Republike koja se odnosi na Provedbenu odluku Komisije (EU) 2017/2014 od 8. studenoga 2017. o isključivanju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR), u dijelu u kojem se njome, pod razlogom naslovljenim „Ozbiljno manjkav sustav kontrole, Korzika”, toj državi članici nalažu paušalni ispravci po stopi od 100 % koji se primjenjuju na izravne potpore po površini, dodijeljene u departmanu Haute-Corse za godine zahtjeva 2013. i 2014., zbog nedostataka u sustavu kontrole potpora po površini u departmanu Haute-Corse i, s druge strane, odlučio o troškovima.

                  2.

                  Poništava se Provedbena odluka 2017/2014 u dijelu u kojem se njome, pod razlogom naslovljenim „Ozbiljno manjkav sustav kontrole, Korzika”, toj državi članici nalažu paušalni ispravci po stopi od 100 % koji se primjenjuju na izravne potpore po površini, dodijeljene u departmanu Haute-Corse za godine zahtjeva 2013. i 2014., zbog nedostataka u sustavu kontrole potpora po površini u departmanu Haute-Corse.

                  3.

                  Europska komisija će, osim vlastitih troškova koje je imala u žalbenom postupku i četvrtine troškova koje je imala u prvostupanjskom postupku, snositi i troškove koje je Francuska Republika imala u žalbenom postupku i četvrtinu troškova koje je ta država članica imala u prvostupanjskom postupku.

                  4.

                  Francuska Republika će, osim triju četvrtina vlastitih troškova koje je imala u prvostupanjskom postupku, snositi i tri četvrtine troškova koje je Komisija imala u istom postupku.

         (1)  SL C 238, 15. 7. 2019.


title: Spojeni predmeti C-431/19 P i C-432/19 P: Presuda Suda (deseto vijeće) od 17. prosinca 2020. – Inpost Paczkomaty sp. z o.o. (C-431/19 P), Inpost S.A (C-432/19 P)/Europska komisija, Republika Poljska (Žalba – Državne potpore – Članak 106. stavak 2. UFEU-a – Usluge od općeg gospodarskog interesa (UOGI) – Okvir Europske unije – Primjena na državne potpore u obliku naknada za pružanje javne usluge – Poštanski sektor – Direktiva 97/67/EZ – Članak 7. – Naknada neto troška koji proizlazi iz obveza univerzalne usluge – Odluka kojom se potpora proglašava spojivom s unutarnjim tržištem)

text:
               15.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 53/11

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 17. prosinca 2020. – Inpost Paczkomaty sp. z o.o. (C-431/19 P), Inpost S.A (C-432/19 P)/Europska komisija, Republika Poljska
      (Spojeni predmeti C-431/19 P i C-432/19 P) (1)

      (Žalba - Državne potpore - Članak 106. stavak 2. UFEU-a - Usluge od općeg gospodarskog interesa (UOGI) - Okvir Europske unije - Primjena na državne potpore u obliku naknada za pružanje javne usluge - Poštanski sektor - Direktiva 97/67/EZ - Članak 7. - Naknada neto troška koji proizlazi iz obveza univerzalne usluge - Odluka kojom se potpora proglašava spojivom s unutarnjim tržištem)
      (2021/C 53/12)
      Jezik postupka: poljski

         Stranke

         Žalitelji: Inpost Paczkomaty sp. z o.o. (zastupnik: M. Doktór, radca prawny (C-431/19 P), Inpost S.A. (zastupnik: W. Knopkiewicz, radca prawny) (C-432/19 P)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: D. Recchia, K. Blanck i K. Herrmann, agenti), Republika Poljska (zastupnik: B. Majczyna, agent)

         Izreka

                  1.

                  Žalbe se odbijaju.

                  2.

                  Društvima Inpost Paczkomaty sp. z o.o. i Inpost S. A. nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 328, 30. 9. 2019.


title: Predmet C-449/19: Presuda Suda (treće vijeće) od 17. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Baden-Württemberg – Njemačka) – WEG Tevesstraße/Finanzamt Villingen-Schwenningen (Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje – Porez na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Izuzeće za leasing ili iznajmljivanje nepokretne imovine – Nacionalni propis kojim se od PDV-a izuzima isporuka toplinske energije koju zajednica vlasnika stambenih jedinica isporučuje vlasnicima članovima te zajednice)

text:
               15.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 53/11

      Presuda Suda (treće vijeće) od 17. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Baden-Württemberg – Njemačka) – WEG Tevesstraße/Finanzamt Villingen-Schwenningen
      (Predmet C-449/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Izuzeće za leasing ili iznajmljivanje nepokretne imovine - Nacionalni propis kojim se od PDV-a izuzima isporuka toplinske energije koju zajednica vlasnika stambenih jedinica isporučuje vlasnicima članovima te zajednice)
      (2021/C 53/13)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Finanzgericht Baden-Württemberg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: WEG Tevesstraße

         Tuženik: Finanzamt Villingen-Schwenningen

         Izreka

      Članak 135. stavak 1. točku (l) Direktive 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2009/162/EU od 22. prosinca 2009. treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis kojim se od poreza na dodanu vrijednost izuzima isporuka toplinske energije koju zajednica vlasnika stambenih jedinica isporučuje vlasnicima članovima te zajednice.

         (1)  SL C 348, 14. 10. 2019.


title: Spojeni predmeti C-475/19 P i C-688/19 P: Presuda Suda (prvo vijeće) od 17. prosinca 2020. – Savezna Republika Njemačka/Europska komisija, Republika Finska (Žalba – Usklađivanje zakonodavstava – Uredba (EU) br. 305/2011 – Usklađeni uvjeti za stavljanje na tržište građevnih proizvoda – Usklađene norme i tehnički propisi – Usklađene norme EN 14342:2013, EN 14904:2006, EN 13341:2005 + A1:2011 i EN 12285-2:2005 – Tužba za poništenje)

text:
               15.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 53/12

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 17. prosinca 2020. – Savezna Republika Njemačka/Europska komisija, Republika Finska
      (Spojeni predmeti C-475/19 P i C-688/19 P) (1)

      (Žalba - Usklađivanje zakonodavstava - Uredba (EU) br. 305/2011 - Usklađeni uvjeti za stavljanje na tržište građevnih proizvoda - Usklađene norme i tehnički propisi - Usklađene norme EN 14342:2013, EN 14904:2006, EN 13341:2005 + A1:2011 i EN 12285-2:2005 - Tužba za poništenje)
      (2021/C 53/14)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: J. Möller i R. Kanitz, agenti, uz asistenciju M. Kottmanna, M. Winkelmüllera i F. van Schewicka, Rechtsanwälte)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: C. Hermes, M. Huttunen i A. Sipos, u svojstvu agenata), Republika Finska (zastupnici: S. Hartikainen i A. Laine, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalbe se odbijaju.

                  2.

                  Savezna Republika Njemačka snosi, osim vlastitih troškova, i troškove Europske komisije u okviru ovih žalbi i postupaka pred Općim sudom Europske unije.

                  3.

                  Republika Finska snosi vlastite troškove.

         (1)  SL C 270, 12. 8. 2019.

         SL C 372, 4. 11. 2019.