title: Predmet C-729/18 P: Žalba koju je 23. studenoga 2018. podnio VTB Bank PAO, ranije VTB Bank OAO, protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 13. rujna 2018. u predmetu T-734/14: VTB Bank protiv Vijeća

text:
               11.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 93/25

      Žalba koju je 23. studenoga 2018. podnio VTB Bank PAO, ranije VTB Bank OAO, protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 13. rujna 2018. u predmetu T-734/14: VTB Bank protiv Vijeća
      (Predmet C-729/18 P)
      (2019/C 93/35)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: VTB Bank PAO, ranije VTB Bank OAO (zastupnici: M. Lester QC, J. Dawid, Barristers, C. Claypoole, solicitor, J. Ruiz Calzado, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Vijeće Europske unije, Europska komisija

         Zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  dopusti žalbu društva VTB protiv odluke Općeg suda;

                  —

                  poništi ograničavajuće akte u dijelu u kojem se odnose na društvo VTB;

                  —

                  članak 1. Odluke Vijeća 2014/512/ZVSP (1), članak 5. Uredbe 833/2014 (2), članak 1. Odluke Vijeća 2014/659/ZVSP (3) i članak 1. stavak 5. Uredbe 960/2014 (4) proglasi nezakonitima odnosno neprimjenjivima;

                  —

                  naloži Vijeću da snosi troškove žalbenog postupka i postupka pred Općim sudom društva VTB.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvim žalbenim razlogom ističe se da je:
      Opći sud pogrešno protumačio članak 5. stavak 1. točku (a) Uredbe zaključivši da se na društvo VTB kao „veliku kreditnu instituciju” ne primjenjuje uvjet da institucija mora imati „izričitu zadaću promicanja konkurentnosti ruskog gospodarstva, njegove diversifikacije i poticanja ulaganja”. Slijedom navedenog, Opći sud je pogriješio zaključivši da Vijeće nije počinilo nikakvu očitu pogrešku u ocjeni time što je utvrdilo da društvo VTB ispunjava uvjete iz članka 5. stavka 1. Uredbe za uvrštenje na popis.
      Drugim žalbenim razlogom ističe se da je:
      Opći sud pogriješio utvrdivši da su kriteriji na temelju kojih je društvo VTB uvršteno na popis na temelju članka 1. Odluke i članka 5. stavka 1. točke (a) Uredbe primjereni i proporcionalni s obzirom na ciljeve ograničavajućih akata.
      Trećim žalbenim razlogom ističe se da je:
      Opći sud pogriješio utvrdivši da su ograničavajući akti primijenjeni na društvo VTB proporcionalno uplitanje u temeljna prava društva VTB, zajamčena člancima 16. i 17. Povelje o temeljnim pravima i člankom 1. Protokola 1. uz Europsku konvenciju zazaštitu ljudskih prava, kako u pogledu kriterija određenih na temelju ograničavajućih akata tako i u pogledu odluke o uvrštenju na popis društva VTB, na temelju tih kriterija.

         (1)  Odluka Vijeća 2014/512/ZVSP od 31. srpnja 2014. o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini (SL 2014., L 229, str. 13.)

         (2)  Uredba Vijeća (EU) br. 833/2014 od 31. srpnja 2014. o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini (SL 2014., L 229, str. 1.)

         (3)  Odluka Vijeća 2014/659/ZVSP od 8. rujna 2014. o izmjeni Odluke 2014/512/ZVSP o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini (SL 2014., L 271, str. 54.)

         (4)  Uredba Vijeća (EU) br. 960/2014 od 8. rujna 2014. o izmjeni Uredbe (EU) br. 833/2014 o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini (SL 2014., L 271, str. 3.)


title: Predmet C-732/18 P: Žalba koju su 23. studenoga 2018. podnijeli PAO Rosneft Oil Company, ranije NK Rosneft OAO, RN-Shelf-Arctic OOO, AO RN-Shelf-Far East, ranije RN-Shelf-Dalniy Vostok ZAO, RN-Exploration OOO, Tagulskoe OOO protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 13. rujna 2018. u predmetu T-715/14: PAO Rosneft i dr. protiv Vijeća

text:
               11.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 93/26

      Žalba koju su 23. studenoga 2018. podnijeli PAO Rosneft Oil Company, ranije NK Rosneft OAO, RN-Shelf-Arctic OOO, AO RN-Shelf-Far East, ranije RN-Shelf-Dalniy Vostok ZAO, RN-Exploration OOO, Tagulskoe OOO protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 13. rujna 2018. u predmetu T-715/14: PAO Rosneft i dr. protiv Vijeća
      (Predmet C-732/18 P)
      (2019/C 93/36)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: PAO Rosneft Oil Company, ranije NK Rosneft OAO, RN-Shelf-Arctic OOO, AO RN-Shelf-Far East, ranije RN-Shelf-Dalniy Vostok ZAO, RN-Exploration OOO, Tagulskoe OOO (zastupnik: L. Van den Hende, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Vijeće Europske unije, Europska komisija, Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske

         Zahtjevi

      Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

                  —

                  ukine presudu u dijelu u kojem se odnosi na žalbene razloge iz ove žalbe;

                  —

                  donese konačnu presudu u ovom predmetu ili vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje; i

                  —

                  naloži Vijeću snošenje troškova, uključujući troškove pred Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalba se odnosi na sporna nekonvencionalna naftna ograničenja, sporna ograničenja tržišta kapitala i sporna ograničenja zakonskih prava, kako su sadržani u Uredbi Vijeća br. 833/2014 (1) i/ili Odluci Vijeća 2014/512/ZVSP (2).
      Žalitelji se pozivaju na sedam žalbenih razloga:
      Prvi žalbeni razlog: Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši da je Vijeće postupilo u skladu s člankom 296. UFEU-a kada je usvojilo sporna nekonvencionalna naftna ograničenja.
      Drugi žalbeni razlog: Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši da je Vijeće postupilo u skladu s člankom 296. UFEU-a kada je usvojilo sporna ograničenja tržišta kapitala.
      Treći žalbeni razlog: Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada je utvrdio da postoji razumna veza između spornih nekonvencionalnih naftnih ograničenja i cilja za koji je utvrđeno da se njima želi ostvariti.
      Četvrti žalbeni razlog: Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada je utvrdio da sporna nekonvencionalna naftna ograničenja ne krše temeljno pravo vlasništva i slobodu poduzetništva žaliteljâ.
      Peti žalbeni razlog: Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada je utvrdio da sporna ograničenja zakonskih prava nisu nesrazmjerna i da s druge strane ne krše temeljno pravo vlasništva žaliteljâ.
      Šesti žalbeni razlog: Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada je utvrdio da su sporna ograničenja tržišta kapitala u skladu s načelom proporcionalnosti i da ne krše temeljno pravo žaliteljâ na slobodu poduzetništva.
      Sedmi žalbeni razlog: Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada je utvrdio da su sporna nekonvencionalna naftna ograničenja i sporna ograničenja tržišta kapitala opravdana sigurnosnim izuzecima iz Sporazuma o partnerstvu i suradnji između EU-a i Rusije i Općeg sporazuma o carinama i trgovini WTO-a.

         (1)  Uredba Vijeća (EU) br. 833/2014 od 31. srpnja 2014. o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini (SL 2014., L 229, str. 1. i ispravak SL 2014., L 246, str. 59.)

         (2)  Odluka Vijeća 2014/512/ZVSP od 31. srpnja 2014. o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini (SL 2014., L 229, str. 13.)


title: Predmet C-749/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. studenoga 2018. uputio Cour administrative (Luksemburg) – B, C, D protiv Administration des contributions directes

text:
               11.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 93/27

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. studenoga 2018. uputio Cour administrative (Luksemburg) – B, C, D protiv Administration des contributions directes
      (Predmet C-749/18)
      (2019/C 93/37)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour administrative

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: B, C, D

         Tuženik: Administration des contributions directes

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članke 49. i 54. UFEU-a tumačiti na način da im se protivi zakonodavstvo države članice koje se odnosi na sustav porezne integracije kojim se, s jedne strane, dopušta konsolidacija poslovnih rezultata društava iste grupe i kojim se priznaje isključivo vertikalna porezna integracija rezidentnog društva majke ili stalne lokalne poslovne jedinice nerezidentnog društva majke s njegovim rezidentnim društvima kćerima te kojim se, s druge strane, ujedno ne dopušta isključivo horizontalna porezna integracija samih društava kćeri nerezidentnog društva majke koje nema stalnu lokalnu poslovnu jedinicu kao i rezidentnog ili nerezidentnog društva majke, ali koje ima stalnu lokalnu poslovnu jedinicu?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, treba li članke 49. i 54. UFEU-a tumačiti na način da im se protivi isto zakonodavstvo države članice koje se odnosi na sustav porezne integracije i, konkretnije, strogo odvajanje sustava vertikalne (između holding društva i njegovih izravnih ili neizravnih društava kćeri) i horizontalne (između dvaju ili više rezidentnih društava kćeri holding društva koje ostaje izvan instituta porezne integracije) integracije koje proizlazi iz tog zakonodavstva i posljedična obveza ukidanja prethodno postojeće vertikalne porezne integracije prije nego što je uopće moguće osnovati horizontalno porezno integriranu grupu, i to u slučaju

                              —

                              kada je prethodno bila uspostavljena vertikalna porezna integracija koju čine integrirajuće holding društvo na nacionalnoj razini koje je rezident dotične države članice (i koje je istodobno posredničko društvo kći u odnosu na društvo majku cijele grupe koje je rezident druge države članice) i rezidentna društva kćeri holding društva, zato što se zakonodavstvom dotične države članice dopušta samo vertikalna porezna integracija, kako bi se sustav mogao koristiti neovisno o tome što je društvo majka cijele grupe rezidentno u drugoj državi članici,

                              —

                              kada se sestrinskim društvima integrirajućeg holding društva dotične države članice (a time i društava kćeri društva majke cijele grupe rezidentnog u drugoj državi članici) odbije pristup postojećoj poreznoj integraciji na temelju nespojivosti dvaju sustava vertikalne i horizontalne porezne integracije i

                              —

                              kad bi uključivanje navedenih sestrinskih društava u područje primjene konsolidacije poslovnih rezultata između društava grupe značilo prestanak prethodno postojeće vertikalne porezne integracije – uz negativne porezne posljedice koje su s time povezane zbog nepoštovanja minimalnog razdoblja postojanja integracije predviđenog nacionalnim zakonodavstvom – i uvođenje nove horizontalne porezne integracije iako integrirajuće rezidentno društvo (na čijoj se razini konsolidiraju poslovni rezultati fiskalno integriranih društava) ostaje isto?

                  3.

                  U slučaju potvrdnog odgovora i na drugo pitanje, treba li članke 49. i 54. UFEU-a, zajedno s načelom korisnog učinka prava Unije, tumačiti na način da im se protivi isto zakonodavstvo države članice koje se odnosi na sustav porezne integracije i, konkretnije, na primjenu roka na temelju kojeg svaki zahtjev za uključivanje u sustav porezne integracije mora biti podnesen nadležnom tijelu prije kraja prvog poreznog razdoblja za koje se zahtijeva primjena tog sustava i to u slučaju

                              —

                              kada, na temelju potvrdnih odgovora na prva dva pitanja, to zakonodavstvo, na način koji nije u skladu sa slobodom poslovnog nastana, isključuje horizontalnu poreznu integraciju samih društava kćeri istog društva majke i izmjenu postojeće vertikalno porezno integrirane grupe dodavanjem sestrinskih društava integrirajućeg društva,

                              —

                              kada je nacionalna upravna i sudska praksa dotične države članice, prije objave presude Suda Europske unije od 12. lipnja 2014. (spojeni predmeti C-39/13, C-40/13 i C-41/13), navedeno zakonodavstvo smatrala valjanim,

                              —

                              kada je nekoliko društava, nakon objave presude od 12. lipnja 2014., i ponovno prije kraja 2014., pozivajući se na presudu od 12. lipnja 2014., podnijelo zahtjev da se pridruže postojećoj porezno integriranoj grupi horizontalnom poreznom integracijom s integrirajućim društvom postojeće grupe i

                              —

                              kada se taj zahtjev ne odnosi samo na porezno razdoblje 2014. koje je u trenutku podnošenja zahtjeva još bilo u tijeku, nego i na porezno razdoblje koje prethodi godini 2013. otkada su uključena društva ispunjavala sve materijalne pretpostavke uključenja u sustav porezne integracije spojive s pravom Unije?


title: Predmet C-750/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. prosinca 2018. uputio Rechtbank Amsterdam (Nizozemska) – A, B protiv C

text:
               11.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 93/29

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. prosinca 2018. uputio Rechtbank Amsterdam (Nizozemska) – A, B protiv C
      (Predmet C-750/18)
      (2019/C 93/38)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Amsterdam

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelji zahtjeva: A, B

         Druga stranka u postupku: C

         Prethodno pitanje

      Na koji način treba tumačiti Direktivu 93/13/EEZ (1) i osobito načelo kumulativnog učinka koje se tom direktivom utvrđuje, prilikom ocjene zahtijeva li se od potrošača koji propusti ispuniti svoju obvezu nerazmjerno visok iznos naknade (u daljnjem tekstu: odredba o ugovornoj kazni), u smislu točke 1. podtočke (e) Priloga toj direktivi, i to u slučaju u kojem je riječ o odredbama o ugovornoj kazni koje se odnose na različite povrede koje se prema svojoj prirodi ne moraju istodobno počiniti, a u konkretnom slučaju i nisu tako počinjene?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: Predmet C-758/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. studenoga 2018. uputio Landesgericht Korneuburg (Austrija) – Bulgarian Air Charter Limited protiv NE

text:
               11.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 93/29

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. studenoga 2018. uputio Landesgericht Korneuburg (Austrija) – Bulgarian Air Charter Limited protiv NE
      (Predmet C-758/18)
      (2019/C 93/39)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesgericht Korneuburg

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Bulgarian Air Charter Limited

         Druga stranka u žalbenom postupku: NE

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 5. stavak 3. i članak 7. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (1) tumačiti na način da se stvarni zračni prijevoznik koji ističe postojanje izvanrednih okolnosti kao uzrok dužeg kašnjenja može pozivati na razlog za izuzeće iz članka 5. stavka 3. Uredbe br. 261/2004 samo ako može tvrditi i dokazati da se kašnjenje pojedinačnog putnika ne bi moglo izbjeći ni izmjenom rezervacije na zamjenski let?

                  2.

                  Mora li izmjena rezervacije koja se zahtijeva prema prvom pitanju ispuniti preciznije vremenske i kvalitativne kriterije, osobito one iz članka 5. stavka 1. točke (c) podtočke iii. Uredbe br. 261/2004 ili one iz članka 8. stavka 1. točaka (b) i (c) te uredbe?

         (1)  SL 2004., L 46, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)


title: Predmet C-796/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. prosinca 2018. uputio Oberlandesgericht Düsseldorf (Njemačka) – Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (ISE) mbH protiv Stadt Köln

text:
               11.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 93/30

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. prosinca 2018. uputio Oberlandesgericht Düsseldorf (Njemačka) – Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (ISE) mbH protiv Stadt Köln
      (Predmet C-796/18)
      (2019/C 93/40)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Predlagatelj: Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (ISE) mbH

         Protivnik predlagatelja: Stadt Köln

         Druga stranka u postupku: Land Berlin

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li pisano dogovoreni prijenos softvera nositelja javne vlasti na drugog nositelja javne vlasti koji je povezan sa sporazumom o suradnji „ugovor o javnoj nabavi” u smislu članka 2. stavka 1. točke 5. Direktive 2014/24/EU (1) odnosno – u svakom slučaju prije svega, podložno članku 12. stavku 4. točkama (a) do (c) – ugovor u smislu članka 12. stavka 4. Direktive koji je obuhvaćen područjem primjene Direktive, ako preuzimatelj softvera doduše ne mora platiti cijenu ni naknadu troškova, ali sporazum o suradnji koji je povezan s prijenosom softvera predviđa da svaki partner – te stoga i preuzimatelj softvera – drugom partneru besplatno na raspolaganje stavlja mogući (ali ne obvezni) budući vlastiti daljnji razvoj softvera?

            Samo u slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje:

                  2.

                  Trebaju li u skladu s člankom 12. stavkom 4. točkom (a) Direktive 2014/24/EU predmet suradnje uključenih javnih naručitelja biti same javne usluge koje se pružaju građanima, koje se moraju obavljati zajednički, ili je dovoljno ako se suradnja odnosi na aktivnosti koje na neki način služe obavljanju javnih usluga koje se u jednakoj mjeri, ali ne i nužno obavljaju zajednički?

                  3.

                  Primjenjuje li se u okviru članka 12. stavka 4. Direktive 2014/24/EU nepisana takozvana zabrana stavljanja u povoljniji položaj i, ako da, s kojim sadržajem?

         (1)  Direktiva 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL 2014., L 94, str. 65.)


title: Predmet C-813/18 P: Žalba koju je 21. prosinca 2018. podnio Deza, a.s. protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 24. listopada 2018. u predmetu T-400/17, Deza protiv Komisije

text:
               11.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 93/31

      Žalba koju je 21. prosinca 2018. podnio Deza, a.s. protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 24. listopada 2018. u predmetu T-400/17, Deza protiv Komisije
      (Predmet C-813/18 P)
      (2019/C 93/41)
      Jezik postupka: češki

         Stranke

         Žalitelj: Deza, a.s. (zastupnik: P. Dejl, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Republika Finska, Kraljevina Švedska, Europska agencija za kemikalije

         Zahtjevi

                  —

                  ukinuti presudu Općeg suda od 24. listopada 2018. u predmetu T-400/17;

                  —

                  djelomično poništiti Uredbu Komisije (EU) br. 2017/776 (1) od 4. svibnja 2017. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1272/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008., u dijelu u kojem se odnosi na razvrstavanje i označivanje tvari antrakinon;

                  —

                  naložiti Komisiji snošenje troškova koje je žalitelj imao u ovom žalbenom postupku pred Sudom i prethodno u postupku pred Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti svoje žalbe žalitelj iznosi četiri žalbena razloga.

                  1.

                  Opći sud pogrešno je protumačio i primijenio Uredbu br. 1272/2008 (2), posebno sljedeća osnovna načela: (i.) evaluirana i razvrstana tvar mora biti stavljena na tržište EU-a; (ii.) uzročna veza između tvari i kancerogenih učinaka na pokusnim životinjama mora se dokazati dovoljnim dokazima; (iii.) treba pribaviti dovoljno dokaza iz pouzdanih i prihvatljivih znanstvenih studija; i (iv.) pri razvrstavanju tvari mora se uzeti u obzir novo znanstveno i tehničko znanje te znanstveni i tehnički napredak.

                  2.

                  Opći sud preispitao je razvrstavanje antrakinona, tj. drugim riječima dio Uredbe Komisije, na način koji je u suprotnosti sa zahtjevima za sudsko preispitivanje odluka institucija i tijela EU-a, te je iskrivio činjenice i dokaze.

                  3.

                  Opći je sud pogrešno protumačio i primijenio načelo pravne sigurnosti.

                  4.

                  Zbog gore navedenih nedostataka, Opći je sud povrijedio prava i načela žalitelja predviđena u Konvenciji za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i Povelji Europske unije o temeljnim pravima, posebno pravo na pošteno suđenje, pravo na mirno uživanje vlasništva i načelo pravne sigurnosti.

         (1)  SL 2017., L 116, str. 1.

         (2)  Uredba (EZ) br. 1272/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o razvrstavanju, označivanju i pakiranju tvari i smjesa, [i] o izmjeni i stavljanju izvan snage Direktive 67/548/EEZ i Direktive 1999/45/EZ i o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1907/2006 (SL 2008., L 353, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 20., str. 3. i ispravak SL 2016., L 349, str. 1.)


title: Spojeni predmeti C-183/17 P i C-184/17 P: Presuda Suda (treće vijeće) od 31. siječnja 2019. – International Management Group protiv Europske komisije (Žalba — Razvojna suradnja — Izvršenje proračuna Europske unije u okviru neizravnog upravljanja — Tužba za poništenje — Dopuštenost — Akti koji se mogu pobijati — Odluka da se zadaća izvršenja proračuna povjeri osobi koja nije ona koja je prvotno određena — Odluka da se nove zadaće izvršenja proračuna više ne povjeravaju osobi koja je prvotno određena — Uredba (EZ, Euratom) br. 2342/2002 — Članak 43. — Delegirana uredba (EU) br. 1268/2012 — Članak 43. — Pojam „međunarodna organizacija” — Pretpostavke — Zahtjev za naknadu štete)

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/2

      Presuda Suda (treće vijeće) od 31. siječnja 2019. – International Management Group protiv Europske komisije
      (Spojeni predmeti C-183/17 P i C-184/17 P) (1)

      ((Žalba - Razvojna suradnja - Izvršenje proračuna Europske unije u okviru neizravnog upravljanja - Tužba za poništenje - Dopuštenost - Akti koji se mogu pobijati - Odluka da se zadaća izvršenja proračuna povjeri osobi koja nije ona koja je prvotno određena - Odluka da se nove zadaće izvršenja proračuna više ne povjeravaju osobi koja je prvotno određena - Uredba (EZ, Euratom) br. 2342/2002 - Članak 43. - Delegirana uredba (EU) br. 1268/2012 - Članak 43. - Pojam „međunarodna organizacija” - Pretpostavke - Zahtjev za naknadu štete))
      (2019/C 112/02)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: International Management Group (zastupnici: L. Levi i J.Y. de Cara, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: F. Castillo de la Torre i J. Baquero Cruz, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Ukidaju se presude Općeg suda Europske unije od 2. veljače 2017., International Management Group/Komisija (T-29/15, neobjavljena, EU:T:2017:56), i od 2. veljače 2017., International Management Group/Komisija (T-381/15, neobjavljena, EU:T:2017:57).

                  2.

                  Poništava se Provedbena odluka Komisije C(2014) 9787 final od 16. prosinca 2014. o izmjeni Provedbene odluke C(2013) 7682 o godišnjem programu djelovanja za 2013. u korist Mjanmara/Burme koji se financira iz općeg proračuna Europske unije.

                  3.

                  Poništava se odluka Europske komisije da više ne sklapa nove sporazume u delegiranju u okviru neizravnog upravljanja s International Management Group, sadržana u njezinu dopisu od 8. svibnja 2015.

                  4.

                  Predmet T-381/15 vraća se Općem sudu Europske unije na odlučivanje kako bi on odlučio o zahtjevu za naknadu štete International Management Group, koji se odnosi na štetu koju je tom subjektu prouzročila Komisijina odluka iz točke 3. ove izreke.

                  5.

                  Protužalbe se odbijaju.

                  6.

                  Komisiji se nalaže snošenje troškova u predmetima C-183/17 P, C-184/17 P i T-29/15.

                  7.

                  U predmetu T-381/15 o troškovima će se odlučiti naknadno.

         (1)  SL C 221, 10. 7. 2017.


title: Predmet C-194/17 P: Presuda Suda (treće vijeće) od 31. siječnja 2019. – Georgios Pandalis protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), LR Health & Beauty Systems GmbH (Žalba — Žig Europske unije — Uredba (EZ) br. 207/2009 — Članak 51. stavak 1. točka (a), članak 51. stavak 2. i članak 75. — Žig Europske unije Cystus — Dodatak prehrani za nemedicinske potrebe — Djelomično proglašenje opoziva — Percepcija pojma „cystus” kao opisne oznake glavnog sastojka predmetnih proizvoda — Obveza obrazlaganja)

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/3

      Presuda Suda (treće vijeće) od 31. siječnja 2019. – Georgios Pandalis protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), LR Health & Beauty Systems GmbH
      (Predmet C-194/17 P) (1)

      ((Žalba - Žig Europske unije - Uredba (EZ) br. 207/2009 - Članak 51. stavak 1. točka (a), članak 51. stavak 2. i članak 75. - Žig Europske unije Cystus - Dodatak prehrani za nemedicinske potrebe - Djelomično proglašenje opoziva - Percepcija pojma „cystus” kao opisne oznake glavnog sastojka predmetnih proizvoda - Obveza obrazlaganja))
      (2019/C 112/03)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Georgios Pandalis (zastupnica: A. Franke, Rechtsanwältin)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (zastupnici: S. Hanne i D. Walicka, agenti), LR Health & Beauty Systems GmbH (zastupnici: N. Weber i L. Thiel, Rechtsanwälte)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Georgiosu Pandalisu nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 300, 11. 9. 2017.


title: Predmet C-220/17: Presuda Suda (prvo vijeće) od 30. siječnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Berlin – Njemačka) – Planta Tabak-Manufaktur Dr. Manfred Obermann GmbH & Co. KG protiv Land Berlin (Zahtjev za prethodnu odluku — Usklađivanje zakonodavstava — Valjanost Direktive 2014/40/EU — Proizvodnja, predstavljanje i prodaja duhanskih proizvoda — Propisi o „sastojcima” — Zabrana aromatiziranih duhanskih proizvoda)

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/3

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 30. siječnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Berlin – Njemačka) – Planta Tabak-Manufaktur Dr. Manfred Obermann GmbH & Co. KG protiv Land Berlin
      (Predmet C-220/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Usklađivanje zakonodavstava - Valjanost Direktive 2014/40/EU - Proizvodnja, predstavljanje i prodaja duhanskih proizvoda - Propisi o „sastojcima” - Zabrana aromatiziranih duhanskih proizvoda))
      (2019/C 112/04)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Berlin

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Planta Tabak-Manufaktur Dr. Manfred Obermann GmbH & Co. KG

         Tuženik: Land Berlin

         Izreka

                  1.

                  Ispitivanje prvog prethodnog pitanja nije otkrilo nijedan element koji može utjecati na valjanost članka 7. stavaka 1., 7., i 14. Direktive 2014/40/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 3. travnja 2014. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica o proizvodnji, predstavljanju i prodaji duhanskih i srodnih proizvoda i o stavljanju izvan snage Direktive 2001/37/EZ.

                  2.

                  Članak 7. stavak 14. Direktive 2014/40 treba tumačiti na način da, s jedne strane, pojam „proizvodna kategorija” u smislu te odredbe obuhvaća i cigarete i duhan za samostalno motanje i da se, s druge strane, postupak koji valja primijeniti kako bi se utvrdilo doseže li pojedini duhanski proizvod prag od 3 % propisan u toj odredbi mora odrediti u skladu s unutarnjim pravom dotične države članice.

                  3.

                  Članke 8. do 11. Direktive 2014/40 treba tumačiti na način da državama članicama ne dopuštaju da propišu dodatne rokove za prenošenje, uz one koji su predviđeni u člancima 29. i 30. te direktive.

                  4.

                  Ispitivanje drugog prethodnog pitanja nije otkrilo nijedan element koji može utjecati na valjanost članka 9. stavka 1. drugog podstavka, stavka 4. točke (a) druge rečenice i stavka 6., članka 10. stavka 1. točaka (b), (e) i (f) te članka 11. stavka 1. prvog podstavka prve rečenice Direktive 2014/40.

                  5.

                  Članak 13. stavak 1. točku (c) i stavak 3. Direktive 2014/40 treba tumačiti na način da se njime od država članica zahtijeva da zabrane uporabu podataka koji upućuju na okus, miris, aromu ili druge aditive čak i ako ti podaci nisu promotivni, a uporaba predmetnih sastojaka i dalje je dopuštena.

                  6.

                  Ispitivanje trećeg prethodnog pitanja nije otkrilo nijedan element koji bi utjecao na valjanost članka 13. stavka 1. točke (c) i stavka 3. Direktive 2014/40.

         (1)  SL C 239, 24. 7. 2017.


title: Predmet C-225/17 P: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 31. siječnja 2019. – Islamic Republic of Iran Shipping Lines i dr. protiv Vijeća Europske unije, Europske komisije (Žalba — Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja donesene protiv Islamske Republike Irana — Zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora — Poništenje uvrštenja od strane Općeg suda Europske unije — Izmjena kriterija za uvrštenje na popis osoba i subjekata čija se imovina zamrzava — Ponovno uvrštenje — Dokazi s datumom ranijim od prvog uvrštenja — Činjenice poznate prije prvog uvrštenja — Pravomoćnost — Opseg — Pravna sigurnost — Zaštita legitimnih očekivanja — Načelo „ne bis in idem” — Djelotvorna sudska zaštita)

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/4

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 31. siječnja 2019. – Islamic Republic of Iran Shipping Lines i dr. protiv Vijeća Europske unije, Europske komisije
      (Predmet C-225/17 P) (1)

      ((Žalba - Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja donesene protiv Islamske Republike Irana - Zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora - Poništenje uvrštenja od strane Općeg suda Europske unije - Izmjena kriterija za uvrštenje na popis osoba i subjekata čija se imovina zamrzava - Ponovno uvrštenje - Dokazi s datumom ranijim od prvog uvrštenja - Činjenice poznate prije prvog uvrštenja - Pravomoćnost - Opseg - Pravna sigurnost - Zaštita legitimnih očekivanja - Načelo „ne bis in idem” - Djelotvorna sudska zaštita))
      (2019/C 112/05)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Khazar Sea Shipping Lines Co., IRISL Europe GmbH, Qeshm Marine Services and Engineering Co., Irano Misr Shipping Co., Safiran Payam Darya Shipping Lines, Marine Information Technology Development Co, Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Hoopad Darya Shipping Agency, Valfajr 8th Shipping Line Co. (zastupnici: M. Lester QC, M. Taher, Solicitor)

         Druge stranke u postupku: Vijeće Europske unije (zastupnici: J. Kneale i M. Bishop, agenti), Europska komisija (zastupnici: D. Gauci i T. Scharf, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Khazar Shipping Lines, IRISL Europe GmbH, Qeshm Marine Services & Engineering Co., Irano Misr Shipping Co., Safiran Payam Darya Shipping Lines, Marine Information Technology Development Co., Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Hoopad Darya Shipping Agency i Valfajr 8th Shipping Line Co. nalaže se snošenje, pored vlastitih troškova, i troškova Vijeća Europske unije.

                  3.

                  Europska komisija snosi vlastite troškove.

         (1)  SL C 231, 17. 7. 2017.


title: Predmet C-587/17 P: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 30. siječnja 2019. – Kraljevina Belgija protiv Europske komisije (Žalba — Europski fond za jamstva u poljoprivredi (EFJP) — Uredba (EZ) br. 1290/2005 — Uredba (EU) br. 1306/2013 — Izdaci isključeni iz financiranja od strane Europske unije — Neopravdano plaćene izvozne subvencije — Naplata — Neiscrpljivanje svih pravnih sredstava — Nepodnošenje žalbe u kasacijskom postupku nakon negativnog mišljenja pravnika pri Cour de cassation (Kasacijski sud, Belgija) — Članak 267. UFEU-a — Nepodnošenje zahtjeva za prethodnu odluku Sudu — Nepažnja države članice)

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/5

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 30. siječnja 2019. – Kraljevina Belgija protiv Europske komisije
      (Predmet C-587/17 P) (1)

      ((Žalba - Europski fond za jamstva u poljoprivredi (EFJP) - Uredba (EZ) br. 1290/2005 - Uredba (EU) br. 1306/2013 - Izdaci isključeni iz financiranja od strane Europske unije - Neopravdano plaćene izvozne subvencije - Naplata - Neiscrpljivanje svih pravnih sredstava - Nepodnošenje žalbe u kasacijskom postupku nakon negativnog mišljenja pravnika pri Cour de cassation (Kasacijski sud, Belgija) - Članak 267. UFEU-a - Nepodnošenje zahtjeva za prethodnu odluku Sudu - Nepažnja države članice))
      (2019/C 112/06)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Kraljevina Belgija (zastupnici: J.-C. Halleux, M. Jacobs, C. Pochet, agent, uz asistenciju E. Grégoire i J. Mariani, odvjetnika)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: A. Bouquet i B. Hofstötter, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 20. srpnja 2017., Belgija/Komisija (T-287/16, neobjavljena, EU:T:2017:531).

                  2.

                  Predmet T-287/16 vraća se Općem sudu Europske unije na ponovno odlučivanje.

                  3.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.

         (1)  SL C 412, 4. 12. 2017.


title: Predmet C-6/18 P: Presuda Suda (osmo vijeće) od 31. siječnja 2019. – Helenska Republika protiv Europske komisije (Žalba — Europski fond za jamstva u poljoprivredi (EFJP) — Europski poljoprivredni fond za ruralni razvoj (EPFRR) — Uredba (EZ) br. 1290/2005 — Financiranje zajedničke poljoprivredne politike — Isključeni troškovi — Troškovi Helenske Republike)

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/6

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 31. siječnja 2019. – Helenska Republika protiv Europske komisije
      (Predmet C-6/18 P) (1)

      ((Žalba - Europski fond za jamstva u poljoprivredi (EFJP) - Europski poljoprivredni fond za ruralni razvoj (EPFRR) - Uredba (EZ) br. 1290/2005 - Financiranje zajedničke poljoprivredne politike - Isključeni troškovi - Troškovi Helenske Republike))
      (2019/C 112/07)
      Jezik postupka: grčki

         Stranke

         Žalitelj: Helenska Republika (zastupnici: G. Kanellopoulos, I. Pachi i A. Vasilopoulou, agenti)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: D. Triantafyllou i A. Sauka, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Helenskoj Republici nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 63, 19. 2. 2018.


title: Predmet C-149/18: Presuda Suda (šesto vijeće) od 31. siječnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal da Relação de Lisboa – Portugal) – Agostinho da Silva Martins protiv Dekra Claims Services Portugal SA (Zahtjev za prethodnu odluku — Pravosudna suradnja u građanskim stvarima — Pravo koje se primjenjuje na izvanugovorne obveze — Uredba (EZ) br. 864/2007 (Rim II) — Članci 16. i 27. — Pravila neposredne primjene — Direktiva 2009/103/EZ — Automobilsko osiguranje od građanskopravne odgovornosti — Članak 28.)

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/6

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 31. siječnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal da Relação de Lisboa – Portugal) – Agostinho da Silva Martins protiv Dekra Claims Services Portugal SA
      (Predmet C-149/18) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Pravo koje se primjenjuje na izvanugovorne obveze - Uredba (EZ) br. 864/2007 (Rim II) - Članci 16. i 27. - Pravila neposredne primjene - Direktiva 2009/103/EZ - Automobilsko osiguranje od građanskopravne odgovornosti - Članak 28.))
      (2019/C 112/08)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal da Relação de Lisboa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Agostinho da Silva Martins

         Tuženik: Dekra Claims Services Portugal SA

         Izreka

                  1.

                  Članak 16. Uredbe (EZ) br. 864/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. srpnja 2007. o pravu koje se primjenjuje na izvanugovorne obveze („Rim II”) treba tumačiti na način da se nacionalna odredba poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, kojom se propisuje trogodišnji zastarni rok za tužbu za naknadu štete nastale štetnim događajem, ne može smatrati pravilom neposredne primjene u smislu tog članka, osim ako sud koji vodi postupak na temelju obrazložene analize izričaja, opće strukture, ciljeva i konteksta donošenja te odredbe utvrdi da je ona u nacionalnom pravnom poretku od takve važnosti da opravdava neprimjenu prava koje je na temelju članka 4. te uredbe utvrđeno kao primjenjivo.

                  2.

                  Članak 27. Uredbe br. 864/2007 treba tumačiti na način da članak 28. Direktive 2009/103/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. u odnosu na osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila i izvršenje obveze osiguranja od takve odgovornosti, kako je prenesen u nacionalno pravo, nije odredba prava Unije kojom se uređuje sukob zakona u području izvanugovornih obveza u smislu tog članka 27.

         (1)  SL C 161, 7. 5. 2018.


title: Predmet C-626/17: Rješenje Suda (drugo vijeće) od 17. siječnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Giudice di Pace di Roma – Italija) – Alberto Rossi protiv Ministero della Giustizia (Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda — Socijalna politika — Rad na određeno — Mirovni suci — Očita nedopuštenost)

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/7

      Rješenje Suda (drugo vijeće) od 17. siječnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Giudice di Pace di Roma – Italija) – Alberto Rossi protiv Ministero della Giustizia
      (Predmet C-626/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda - Socijalna politika - Rad na određeno - Mirovni suci - Očita nedopuštenost))
      (2019/C 112/10)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Giudice di Pace di Roma

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Alberto Rossi

         Tuženik: Ministero della Giustizia

         uz sudjelovanje: Unione Nazionale Giudici di Pace (Unagipa), Associazione Nazionale Guidici di Pace, Coordinamento Nazionale Giustizia di Pace, Organismo Unitario della Magistratura Onoraria – Magistrati Onorari Riuniti, Maria Maddalena Acernese i 656 drugih mirovnih sudaca, Angela Abbondandolo i 139 počasnih zamjenika tužitelja, Santina Adelfio i 101 drugih počasnih sudaca.

         Izreka

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Giudice di pace di Roma (mirovni sudac u Rimu, Italija) odlukom od 17. listopada 2017. je očito nedopušten.

         (1)  SL C 52, 12. 2. 2018.


title: Predmet C-169/18: Rješenje Suda (prvo vijeće) od 10. siječnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Court of Appeal – Irska) – Atif Mahmood i dr. protiv Minister for Justice and Equality (Zahtjev za prethodnu odluku — Obustava postupka)

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/8

      Rješenje Suda (prvo vijeće) od 10. siječnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Court of Appeal – Irska) – Atif Mahmood i dr. protiv Minister for Justice and Equality
      (Predmet C-169/18) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Obustava postupka))
      (2019/C 112/11)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Court of Appeal

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Atif Mahmood, Shabina Atif, Mohammed Ahsan, Mohammed Haroon, Nik Bibi Haroon, Noor Habib i dr.

         Tuženik: Minister for Justice and Equality

         Izreka

      Obustavlja se postupak povodom zahtjeva za prethodnu odluku koji je uputio Court of Appeal (Žalbeni sud, Irska) odlukom od 23. veljače 2018., u predmetu C-169/18.

         (1)  SL C 166, 14. 5. 2018.


title: Spojeni predmeti C-335/18 i C-336/18: Rješenje Suda (osmo vijeće) od 30. siječnja 2019. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Sofiyski gradski sad, Apelativen sad – Sofia – Bugarska) – kazneni postupci protiv AK-a (C-335/18), EP-a (C-336/18) (Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 99. Poslovnika Suda — Kontrola gotovine koja se unosi u Europsku uniju ili iznosi iz Europske unije — Uredba (EZ) br. 1889/2005 — Članak 3. stavak 1. — Povreda obveze prijavljivanja — Članak 4. stavak 2. — Mjera zadržavanja — Članak 9. stavak 1. — Sankcije predviđene nacionalnim pravom — Nacionalni propis kojim se, osim izricanja kazne zatvora ili novčane kazne u visini od petine neprijavljenog iznosa, predviđa i oduzimanje tog iznosa u korist države — Proporcionalnost)

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/9

      Rješenje Suda (osmo vijeće) od 30. siječnja 2019. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Sofiyski gradski sad, Apelativen sad – Sofia – Bugarska) – kazneni postupci protiv AK-a (C-335/18), EP-a (C-336/18)
      (Spojeni predmeti C-335/18 i C-336/18) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Kontrola gotovine koja se unosi u Europsku uniju ili iznosi iz Europske unije - Uredba (EZ) br. 1889/2005 - Članak 3. stavak 1. - Povreda obveze prijavljivanja - Članak 4. stavak 2. - Mjera zadržavanja - Članak 9. stavak 1. - Sankcije predviđene nacionalnim pravom - Nacionalni propis kojim se, osim izricanja kazne zatvora ili novčane kazne u visini od petine neprijavljenog iznosa, predviđa i oduzimanje tog iznosa u korist države - Proporcionalnost))
      (2019/C 112/12)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sofiyski gradski sad, Apelativen sad – Sofia

         Stranke glavnog kaznenog postupka

      AK (C-335/18), EP (C-336/18)

         Izreka

      Članak 4. stavak 2. i članak 9. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 1889/2005 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. listopada 2005. o kontrolama gotovine koja se unosi u Zajednicu ili iznosi iz Zajednice treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis poput onoga u kojemu je riječ u glavnom postupku koji kao sankciju za povredu obveze prijavljivanja predviđene člankom 3. te uredbe, osim izricanja kazne zatvora u trajanju do pet godina ili novčane kazne u visini od petine neprijavljenog iznosa gotovine, predviđa i oduzimanje tog neprijavljenog iznosa u korist države.

         (1)  SL C 276, 6. 8. 2018.


title: Predmet C-440/18 P: Rješenje Suda (osmo vijeće) od 30. siječnja 2019. – Verein Deutsche Sprache eV protiv Europske komisije (Žalba — Članak 181. Poslovnika Suda — Pristup dokumentima — Uredba (EZ) br. 1049/2001 — Dokumenti koji se odnose na odluku Europske komisije o promjeni izgleda prostorije za medije u zgradi Berlaymont povezanoj s ograničenjem isticanja naziva samo na francuskom i engleskom jeziku — Uskraćivanje punog pristupa)

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/9

      Rješenje Suda (osmo vijeće) od 30. siječnja 2019. – Verein Deutsche Sprache eV protiv Europske komisije
      (Predmet C-440/18 P) (1)

      ((Žalba - Članak 181. Poslovnika Suda - Pristup dokumentima - Uredba (EZ) br. 1049/2001 - Dokumenti koji se odnose na odluku Europske komisije o promjeni izgleda prostorije za medije u zgradi Berlaymont povezanoj s ograničenjem isticanja naziva samo na francuskom i engleskom jeziku - Uskraćivanje punog pristupa))
      (2019/C 112/13)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Verein Deutsche Sprache eV (zastupnik: W. Ehrhardt, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnik: F. Erlbacher i F. Clotuche-Duvieusart, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbacuje kao očito nedopuštena.

                  2.

                  Društvo Verein Deutsche Sprache eV snosi vlastite troškove kao i troškove Europske komisije.

         (1)  SL C 294, 20. 8. 2018.


title: Predmet C-426/18 P: Žalba koju su 26. lipnja 2018. podnijeli Adrian Iordăchescu, Florina Iordăchescu, Mihaela Iordăchescu, Cristinel Iordăchescu protiv rješenja Općeg suda (sedmo vijeće) od 18. travnja 2018. u predmetu T-298/17, Iordăchescu i drugi protiv Parlamenta i drugih

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/10

      Žalba koju su 26. lipnja 2018. podnijeli Adrian Iordăchescu, Florina Iordăchescu, Mihaela Iordăchescu, Cristinel Iordăchescu protiv rješenja Općeg suda (sedmo vijeće) od 18. travnja 2018. u predmetu T-298/17, Iordăchescu i drugi protiv Parlamenta i drugih
      (Predmet C-426/18 P)
      (2019/C 112/14)
      Jezik postupka: rumunjski

         Stranke

         Žalitelji: Adrian Iordăchescu, Florina Iordăchescu, Mihaela Iordăchescu, Cristinel Iordăchescu (zastupnik: A. Cuculis, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Europski parlament, Vijeće Europske unije, Europska komisija
      Rješenjem od 31. siječnja 2018. Sud (deveto vijeće) odbacio je žalbu.


title: Predmet C-730/18 P: Žalba koju je 23. studenoga 2018. podnijela SC protiv rješenja Općeg suda (deveto vijeće) od 19. rujna 2018. u predmetu T-242/17, SC protiv Eulex Kosovo

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/12

      Žalba koju je 23. studenoga 2018. podnijela SC protiv rješenja Općeg suda (deveto vijeće) od 19. rujna 2018. u predmetu T-242/17, SC protiv Eulex Kosovo
      (Predmet C-730/18 P)
      (2019/C 112/16)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žaliteljica: SC (zastupnici: A. Kunst, Rechtsanwältin, L. Moro, avvocato)

         Druga stranka u postupku: Eulex Kosovo

         Žalbeni zahtjevi

      Žaliteljica od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine rješenje protiv kojeg je podnesena žalba;

                  —

                  usvoji zahtjev, osim u dijelu koji se odnosi na peti tužbeni razlog.

            i posljedično:

                  —

                  utvrdi da je EULEX povrijedio svoje ugovorne obveze prilikom izvršenja ugovora i primjene OPLAN-a i koncepta operacije (CONOPS), standardnih operativnih postupaka (SOP), odnosno SOP-a o restrukturiranju i SOP-a o odabiru osoblja te načela pravednosti i dobre vjere, što joj daje pravo na naknadu štete;

                  —

                  utvrdi da je EULEX povrijedio svoje izvanugovorne obveze prema žaliteljici, uključujući njezino pravo na poštene i pravične radne uvjete (članak 31. Povelje Europske unije o temeljnim pravima), njezino pravo na dobru upravu kao i načelo nepristranosti (članak 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima), što joj daje pravo na naknadu štete;

                  —

                  proglasi odluku o internom natječaju iz 2016. i neproduljenju žaliteljičina ugovora o radu nezakonitom;

                  —

                  naloži EULEX-u da žaliteljici na ime naknade imovinske štete isplati iznos koji odgovara neisplaćenim plaćama u visini od 19 mjesečnih bruto plaća, čemu treba dodati dnevnice i povećanje plaće te nadalje, na ime naknade neimovinske štete, iznos od 50 000 eura zbog EULEX-ovih nezakonitih odluka/akata;

            podredno:

                  —

                  vrati predmet Općem sudu na odlučivanje o meritumu;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova prvostupanjskog i žalbenog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Svojom žalbom, žaliteljica tvrdi da je Opći sud bio nadležan za odlučivanje u njezinu slučaju. Tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je tužbu odbacio kao djelomično očito nedopuštenu i odbio kao djelomično očito pravno neosnovanu.
      U prilog žalbi, žaliteljica se poziva na pet žalbenih razloga.

         Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na tome da je Opći sud povrijedio članak 272. UFEU-a i počinio pogrešku koja se tiče prava time što je treći dio tužbenog zahtjeva (odnosno žaliteljičin zahtjev na temelju članka 272. UFEU-a da se odluka o internom natječaju iz 2016. i neproduljenju ugovora proglasi nezakonitom) preinačio u tužbu za poništenje u skladu s člankom 263. UFEU-a te je odbacio kao nedopuštenu.
      Opći sud nije nadležan za preinaku tužbe, koja je protivna žaliteljičinoj izričitoj volji. Time što žaliteljici nije omogućio očitovanje o preinaci tužbe, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava.

         Drugi žalbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 272. UFEU-a, žaliteljičina prava na djelotvoran pravni lijek u skladu s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i načela jednakog postupanja koje je Opći sud počinio time što nije prihvatio nadležnost na temelju članka 272. UFEU-a u pogledu trećeg dijela tužbenog zahtjeva te nije odlučivao o meritumu.
      Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je smatrao da je tužba za proglašenje nezakonitosti odluke o internom natječaju iz 2016. i neproduljenju ugovora u skladu s člankom 272. UFEU-a zapravo tužba za poništenje u skladu s člankom 263. UFEU-a; i time što je smatrao da se te odluke ne temelje na propisima kojima su uređeni ugovorni odnosi nego da je riječ o administrativnim aktima koje se ne može pobijati na temelju članka 272. UFEU-a.

         Treći žalbeni razlog, koji se temelji na (i) povredi SOP-a o restrukturiranju i odabiru osoblja, prava na dobru upravu uključujući načela nepristranosti i (b) nedostatnom obrazloženju time što je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava smatrajući da je neproduljenje žaliteljičina ugovora opravdano njezinim neuspjehom na internom natječaju iz 2016.
      Opći sud nije se očitovao o žaliteljičinim argumentima navedenima u prvom, drugom i trećem tužbenom razlogu navedenima u prilog njezinoj tužbi, odnosno da nije uspjela na internom natječaju iz 2016., jer se predsjednica povjerenstva za odabir nije sama izuzela, niti je bila izuzeta zbog očitog sukoba interesa i pristranosti s njezine strane.

         Četvrti žalbeni razlog, koji se temelji na tome da je Opći sud povrijedio članke 268. i 340.2 UFEU-a i počinio pogrešku koja se tiče prava time što je smatrao da je zahtjev za naknadu izvanugovorne štete u vezi s odlukom o internom natječaju iz 2016. i neproduljenju ugovora nedopušten. Žaliteljica je podnijela tužbu za proglašenje nezakonitosti koja je dopuštena što posljedično dovodi do toga da je i povezani zahtjev za naknadu štete dopušten.

         Peti žalbeni razlog, koji se temelji na povredi (i) članaka 268. i 340.2 UFEU-a, žaliteljičinih prava u skladu s člancima 31. i 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (izvanugovorna odgovornost), (ii) članaka 272. i 340.1 UFEU-a te zahtjeva sadržanih u pozivu na podnošenje prijava iz 2014. (ugovorna odgovornost) time što je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava smatrajući da su zahtjevi za naknadu štete na temelju izvanugovorne i ugovorne odgovornosti u vezi s ponovljenim zahtjevima za polaganje vozačkog ispita kojima se uznemiravalo žaliteljicu pravno neosnovani.
      EULEX-ovi ponavljani zahtjevi kojima se žaliteljicu opetovano prisiljavalo na polaganje vozačkog ispita, neovisno o njegovu saznanju za njezin invaliditet desne ruke, nezakoniti su. Kao posljedicu toga, žaliteljica je pretrpjela neimovinsku štetu, što joj daje pravo na naknadu.


title: Predmet C-736/18 P: Žalba koju je 26. studenoga 2018. podnio Gugler France protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 25. rujna 2018. u predmetu T-238/17, Gugler protiv EUIPO-a

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/13

      Žalba koju je 26. studenoga 2018. podnio Gugler France protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 25. rujna 2018. u predmetu T-238/17, Gugler protiv EUIPO-a
      (Predmet C-736/18 P)
      (2019/C 112/17)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Gugler France (zastupnik: S. Guerlain, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo, Alexander Gugler

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda (osmo vijeće) od 25. rujna 2018. u predmetu T-238/17 zbog povrede članka 8. stavka 4. Uredbe o žigu u vezi s ocjenom vjerojatnosti dovođenja u zabludu koja odgovara konceptu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe o žigu;

                  —

                  naloži Alexanderu Gugleru snošenje žaliteljevih troškova nastalih u okviru ovog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj se poziva na povredu članka 8. stavka 4. Uredbe o žigu i posljedično, članka L711-4 francuskog Zakonika o intelektualnom vlasništvu time što se nije utvrdilo postojanje gospodarske veze između nositelja ranijeg prava (žalitelja) i podnositelja prijave spornog žiga (tuženika) te, također, mogućeg izostanka vjerojatnosti dovođenja u zabludu.


title: Predmet C-741/18 P: Žalba koju je 27. studenoga 2018. podnio OPS Újpesti Csökkentmunkaképességűek Ipari és Kereskedelmi Kft. (OPS Újpest Kft.)protiv rješenja Općeg suda (sedmo vijeće) od 28. rujna 2018. u predmetu T-708/17, OPS Újpest protiv Komisije

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/14

      Žalba koju je 27. studenoga 2018. podnio OPS Újpesti Csökkentmunkaképességűek Ipari és Kereskedelmi Kft. (OPS Újpest Kft.)protiv rješenja Općeg suda (sedmo vijeće) od 28. rujna 2018. u predmetu T-708/17, OPS Újpest protiv Komisije
      (Predmet C-741/18 P)
      (2019/C 112/18)
      Jezik postupka: mađarski

         Stranke

         Žalitelj: OPS Újpesti Csökkentmunkaképességűek Ipari és Kereskedelmi Kft. (OPS Újpest Kft.) (zastupnik: L. Szabó, ügyvéd)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Svojom žalbom OPS Újpest Kft. od Suda zahtijeva da:

                  —

                  žalbu utvrdi dopuštenom i osnovanom te stoga ukine rješenje Općeg suda (sedmo vijeće) doneseno 28. rujna 2018. u predmetu T-708/17, OPS Újpest/Komisija, dostavljeno žalitelju 2. listopada 2018.,

                  —

                  također, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje u pogledu drugog, treće i četvrtog prigovora nedopuštenosti,

                  —

                  usto, naloži tuženiku u prvom stupnju snošenje troškova prvostupanjskog i žalbenog postupka, osim ako se predmet vrati Općem sudu na ponovno suđenje, u kojem slučaju zahtijeva da se odluku o navedenim troškovima ne donese, nego da se o njima odluči u konačnoj presudi.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

                  1.

                  Prvi žalbeni razlog
                  Žalitelj navodi da načelo pravne sigurnosti zahtijeva da zainteresirane osobe znaju točan doseg svojih obveza koje im nameću na njih primjenjivi propisi, a što se može osigurati samo pravilnom objavom tih propisa na službenom jeziku adresata.
                  U slučaju pravnog akta koji nije pravilno objavljen, početak računanja postupovnih rokova povezanih s objavom treba se utvrditi na temelju datuma kada je izvršena prva pravilna objava.

                  2.

                  Drugi žalbeni razlog
                  Budući da je Komisija tijekom postupka tvrdila da tužba nije dopuštena jer odluke čije se ukidanje zahtijeva nisu konačne s obzirom na to da je istraga još u tijeku, sudska odluka u tom pogledu mora prethoditi odluci o ostalim pitanjima u vezi s dopuštenošću.


title: Predmet C-747/18 P: Žalba koju je 30. studenoga 2018. podnio Lux-Rehab Foglalkoztató Non-Profit Kft. (Lux-Rehab Non-profit Kft.) protiv rješenja Općeg suda (sedmo vijeće) od 28. rujna 2018. u predmetu T-710/17, Lux-Rehab Non-Profit protiv Komisije

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/15

      Žalba koju je 30. studenoga 2018. podnio Lux-Rehab Foglalkoztató Non-Profit Kft. (Lux-Rehab Non-profit Kft.) protiv rješenja Općeg suda (sedmo vijeće) od 28. rujna 2018. u predmetu T-710/17, Lux-Rehab Non-Profit protiv Komisije
      (Predmet C-747/18 P)
      (2019/C 112/19)
      Jezik postupka: mađarski

         Stranke

         Žalitelj: Lux-Rehab Foglalkoztató Non-Profit Kft. (Lux-Rehab Non-Profit Kft.) (zastupnik: L. Szabó, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Svojom žalbom Lux-Rehab Non-Profit Kft. od Suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi žalbu dopuštenom i osnovanom i posljedično ukine rješenje Općeg suda (sedmo vijeće) doneseno 28. rujna 2018. u predmetu T-710/17, Lux-Rehab Non-Profit /Komisija i dostavljeno žalitelju 2. listopada 2018.

                  —

                  isto tako, vrati predmet Općem sudu kako bi potonji odlučio o navedenom drugom i četvrtom razlogu nedopuštenosti.

                  —

                  usto, naloži tuženiku u prvostupanjskom postupku snošenje troškova prvostupanjskog i žalbenog postupka osim ako predmet ne bude vraćen Općem sudu, u kojem slučaju zahtijeva da ne donese odluku o navedenim troškovima, nego da se o njima odluči u konačnoj presudi.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

                  1.

                  Prvi žalbeni razlog
                  Žalitelj tvrdi da činjenica da je njegova tužba usmjerena na poništenje odluke o neospornosti u smislu članka 4. stavka 3. Uredbe br. 659/1999 (1), temelji njegovu tvrdnju o obrani njegovih postupovnih prava, zbog čega valja smatrati da se ta odluka odnosi na njega te da njegova tužba prešutno, upućivanjem, sadržava navod o pravnoj zaštiti.

                  2.

                  Drugi žalbeni razlog
                  Budući da je Opći sud protumačio priloge tužbi te je također odlučio o meritumu oslanjajući se na navedeno tumačenje, ne može utemeljeno isticati da nije obvezan u prilozima pronaći i identificirati razloge koje je naveo tužitelj.
                  Zahtjev Općeg suda da tužitelj navede „konkretne i opipljive” učinke narušenosti tržišnog natjecanja u odnosu na njega i na taj način opravda da se pobijani pravni akt na njega izravno odnosi odražava se na činjeničnu ocjenu. Time se iskrivljuje zahtjev izravnog utjecaja.

                  3.

                  Treći žalbeni razlog
                  Budući da tuženik u postupku tvrdi da protiv pobijanih odluka nije moguće podnijeti pravno sredstvo jer nisu konačne s obzirom na to da još traje istraga, sudska odluka o tome treba prethoditi odluci o ostalim pitanjima u pogledu dopuštenosti.

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 93. Ugovora o EZ-u (SL 1999., L 83, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 16.)


title: Predmet C-748/18 P: Žalba koju je 30. studenoga 2018. podnio Motex Ipari és Szolgáltató Rehabilitációs Kft. (Motex Kft.) protiv rješenja Općeg suda (sedmo vijeće) od 28. rujna 2018. u predmetu T-713/17, Motex protiv Komisije

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/16

      Žalba koju je 30. studenoga 2018. podnio Motex Ipari és Szolgáltató Rehabilitációs Kft. (Motex Kft.) protiv rješenja Općeg suda (sedmo vijeće) od 28. rujna 2018. u predmetu T-713/17, Motex protiv Komisije
      (Predmet C-748/18 P)
      (2019/C 112/20)
      Jezik postupka: mađarski

         Stranke

         Žalitelj: Motex Ipari és Szolgáltató Rehabilitációs Kft. (Motex Kft.) (zastupnik: L. Szabó, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Svojom žalbom Motex Kft. od Suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi žalbu dopuštenom i osnovanom i posljedično ukine rješenje Općeg suda (sedmo vijeće) doneseno 28. rujna 2018. u predmetu T-713/17, Motex Kft./Komisija i dostavljeno žalitelju 2. listopada 2018.

                  —

                  isto tako, vrati predmet Općem sudu kako bi potonji odlučio o navedenom drugom i četvrtom razlogu nedopuštenosti.

                  —

                  usto, naloži tuženiku u prvostupanjskom postupku snošenje troškova prvostupanjskog i žalbenog postupka osim ako predmet ne bude vraćen Općem sudu, u kojem slučaju zahtijeva da ne donese odluku o navedenim troškovima, nego da se o njima odluči u konačnoj presudi.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

                  1.

                  Prvi žalbeni razlog
                  Žalitelj tvrdi da činjenica da je njegova tužba usmjerena na poništenje odluke o neospornosti u smislu članka 4. stavka 3. Uredbe br. 659/1999 (1), temelji njegovu tvrdnju o obrani njegovih postupovnih prava, zbog čega valja smatrati da se ta odluka odnosi na njega te da njegova tužba prešutno, upućivanjem, sadržava navod o pravnoj zaštiti.

                  2.

                  Drugi žalbeni razlog
                  Budući da je Opći sud protumačio priloge tužbi te je također odlučio o meritumu oslanjajući se na navedeno tumačenje, ne može utemeljeno isticati da nije obvezan u prilozima pronaći i identificirati razloge koje je naveo tužitelj.
                  Zahtjev Općeg suda da tužitelj navede „konkretne i opipljive” učinke narušenosti tržišnog natjecanja u odnosu na njega i na taj način opravda da se pobijani pravni akt na njega izravno odnosi odražava se na činjeničnu ocjenu. Time se iskrivljuje zahtjev izravnog utjecaja.

                  3.

                  Treći žalbeni razlog
                  Budući da tuženik u postupku tvrdi da protiv pobijanih odluka nije moguće podnijeti pravno sredstvo jer nisu konačne s obzirom na to da još traje istraga, sudska odluka o tome treba prethoditi odluci o ostalim pitanjima u pogledu dopuštenosti.

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 93. Ugovora o EZ-u (SL 1999., L 83, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 16.)


title: Predmet C-764/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. prosinca 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Ayuntamiento de Pamplona protiv Orange España S.A.U.

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/17

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. prosinca 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Ayuntamiento de Pamplona protiv Orange España S.A.U.
      (Predmet C-764/18)
      (2019/C 112/21)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Supremo

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Ayuntamiento de Pamplona

         Druga stranka u postupku: Orange España S.A.U.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Jesu li Direktiva 2002/20/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka [2002.] o ovlaštenju u području elektroničkih [komunikacijskih] mreža i usluga (Direktiva o ovlaštenju) (1), kako je Sud tumači u vezi s poduzetnicima koji djeluju u sektoru mobilnih telekomunikacija, i konkretno ograničenja koja ona sadržava u svojim člancima 12. i 13. u pogledu izvršavanja porezne nadležnosti država članica, primjenjivi na poduzetnike koji pružaju usluge fiksne telefonije i interneta?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje (i utvrđenja da je ta direktiva primjenjiva na pružatelje usluga fiksne telefonije i interneta), dopuštaju li članci 12. i 13. Direktive 2002/20/EZ državama članicama da odrede naknadu čiji je iznos utvrđen isključivo s obzirom na godišnje bruto prihode koje poduzetnik – vlasnik instalirane opreme – ostvaruje pružanjem usluge fiksne telefonije i interneta na odgovarajućem području?

         (1)  SL 2002., L 108, str. 21. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 53., str. 62.)


title: Predmet C-765/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. prosinca 2018. uputio Landgericht Koblenz (Njemačka) – Stadtwerke Neuwied GmbH protiv RI

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/17

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. prosinca 2018. uputio Landgericht Koblenz (Njemačka) – Stadtwerke Neuwied GmbH protiv RI
      (Predmet C-765/18)
      (2019/C 112/22)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Koblenz

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Stadtwerke Neuwied GmbH

         Tuženik: RI

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 3. stavak 3. Direktive 2003/55/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2003. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište prirodnog plina i stavljanju izvan snage Direktive 98/54/EZ (1) u vezi s točkama (b) i (c) njezina priloga A tumačiti na način da im se zbog izostanka pravodobnog i izravnog obavještavanja kupaca o uvjetima, razlogu i opsegu predstojeće promjene tarife za isporuku plina protivi takva promjena tarife?

                  2.

                  Ako je odgovor na prvo pitanje potvrdan:
                  Primjenjuje li se od 1. srpnja 2004. članak 3. stavak 3. Direktive 2003/55/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2003. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište prirodnog plina i stavljanju izvan snage Direktive 98/30/EZ u vezi s točkama (b) i (c) njezina priloga A izravno na društvo za opskrbu koje je ustrojeno kao privatnopravna osoba (osnovano kao GmbH njemačkog prava), s obzirom na to da su navedene odredbe te direktive sadržajno bezuvjetne i stoga se mogu primijeniti bez posebnog akta o prenošenju te priznaju građanima prava u odnosu na određeni subjekt, koji unatoč svojem privatnopravnom obliku podliježe nadzoru države jer je država jedini vlasnik njegovih udjela?

         (1)  SL 2003., L 176, str. 57. [neslužbeni prijevod]


title: Predmet C-773/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. prosinca 2018. uputio Verwaltungsgericht Halle (Njemačka) – TK protiv Land Sachsen-Anhalt

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/18

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. prosinca 2018. uputio Verwaltungsgericht Halle (Njemačka) – TK protiv Land Sachsen-Anhalt
      (Predmet C-773/18)
      (2019/C 112/23)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Halle

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: TK

         Tuženik: Land Sachsen-Anhalt

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li naknadno postotno povećanje u okviru sustava plaća kojim se diskriminira na temelju dobi nova diskriminacija ako je postotak povećanja jednak za sve stupnjeve nekog platnog razreda i stoga se mijenja apsolutna, ali ne relativna razlika između diskriminiranih i nediskriminiranih?

                  2.

                  U slučaju pozitivnog odgovora na prvo pitanje, je li opravdano takvo postotno povećanje za sve dobne stupnjeve ako se povećanje zasniva na tome da je prvotna plaća niža od minimuma propisanog Ustavom države članice?

                  3.

                  Protivi li se pravu Unije, osobito članku 9. Direktive 2000/78/EZ (1) odredba kojom pravo na naknadu štete za plaću kojom se diskriminira na temelju dobi prestaje nakon dva mjeseca, ako

                              —

                              rok počinje objavom presude od 8. rujna 2011., C-297/10 i C-298/10, ECLI:EU:C:2011:560 (Hennigs i Mai), iako se na dotičnu osobu ne primjenjuje Bundesangestelltentarifvertrag (Savezni kolektivni ugovor za zaposlenike u javnoj službi), nego njegova osobna situacija odgovara situaciji iz presude od 9. rujna 2015., C-20/13, ECLI:EU:C:2015:561 (Unland),

                              —

                              za prethodno navedenu presudu dotični službenici i suci (radnici) mogu saznati samo iz općih javnih izvora,

                              —

                              su poslodavci zanijekali prenosivost na službenike nakon donošenja prethodno navedene presude i pritom osporili postojanje diskriminacije na temelju dobi, a to pravno mišljenje barem dijelom priopćeno je i prema vani,

                              —

                              se sudskom praksom prvostupanjskih upravnih sudova unutar navedenog roka i nakon njega do objave presude od 19. lipnja 2014., C-501/12 do C-506/12, C-540/12 i C-541/12, ECLI:EU:C:2014:2005 (Specht) većinom nijekalo postojanje diskriminacije na temelju dobi,

                              —

                              sudska praksa viših sudova nije postojala u tom roku i prva odluka viših sudova donesena je tek nakon donošenja presude Specht,

                              —

                              se u radnom odnosu službenika ili sudaca prekluzivni rokovi primjenjuju samo za naknadu posebnih troškova i takvi rokovi nisu kraći od šest mjeseci,

                              —

                              prava na plaću podliježu trogodišnjem zastarnom roku koji počinje istekom godine u kojoj je zahtjev dospio i ovlaštenik zna za svoje pravo ili bi morao znati, a u suprotnom teče zastarni rok od deset godina,

                              —

                              nacionalna prava na plaću koja nisu određena zakonom, treba istaknuti pravodobno, to jest unutar proračunske godine za koju se zahtijevaju?

                  4.

                  Utječe li na odgovor na treće pitanje ako je pravna situacija nejasna ili zamršena?

                  5.

                  Je li za početak prekluzivnog roka dovoljno ako krug osoba koje su diskriminirane zna za različito postupanje ili mora biti poznat i razlog za nejednako postupanje, odnosno kriterij razlikovanja?

         (1)  Direktiva Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja, SL 2000., L 303, str. 16. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69.)


title: Predmet C-774/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. prosinca 2018. uputio Verwaltungsgericht Halle (Njemačka) – UL protiv Land Sachsen-Anhalt

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. prosinca 2018. uputio Verwaltungsgericht Halle (Njemačka) – UL protiv Land Sachsen-Anhalt
      (Predmet C-774/18)
      (2019/C 112/24)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Halle

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: UL

         Tuženik: Land Sachsen-Anhalt

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li naknadno postotno povećanje u okviru sustava plaća kojim se diskriminira na temelju dobi nova diskriminacija ako je postotak povećanja jednak za sve stupnjeve nekog platnog razreda i stoga se mijenja apsolutna, ali ne relativna razlika između diskriminiranih i nediskriminiranih?

                  2.

                  U slučaju pozitivnog odgovora na prvo pitanje, je li opravdano takvo postotno povećanje za sve dobne stupnjeve ako se povećanje zasniva na tome da je prvotna plaća niža od minimuma propisanog Ustavom države članice?

                  3.

                  Protivi li se pravu Unije, osobito članku 9. Direktive 2000/78/EZ (1) odredba kojom pravo na naknadu štete za plaću kojom se diskriminira na temelju dobi prestaje nakon dva mjeseca, ako

                              —

                              rok počinje objavom presude od 8. rujna 2011., C-297/10 i C-298/10, ECLI:EU:C:2011:560 (Hennigs i Mai), iako se na dotičnu osobu ne primjenjuje Bundesangestelltentarifvertrag (Savezni kolektivni ugovor za zaposlenike u javnoj službi), nego njegova osobna situacija odgovara situaciji iz presude od 19. lipnja 2014., C-501/12 do C-506/12, C-540/12 i C-541/12, ECLI:EU:C:2014:2005 (Specht),

                              —

                              za prethodno navedenu presudu dotični službenici i suci (radnici) mogu saznati samo iz općih javnih izvora,

                              —

                              su poslodavci zanijekali prenosivost na službenike nakon donošenja prethodno navedene presude i pritom osporili postojanje diskriminacije na temelju dobi, a to pravno mišljenje barem dijelom priopćeno je i prema vani,

                              —

                              se sudskom praksom prvostupanjskih upravnih sudova unutar navedenog roka i nakon njega do objave Specht većinom nijekalo postojanje diskriminacije na temelju dobi,

                              —

                              sudska praksa viših sudova nije postojala u tom roku i prva odluka viših sudova donesena je tek nakon donošenja presude Specht,

                              —

                              se u radnom odnosu službenika ili sudaca prekluzivni rokovi primjenjuju samo za naknadu posebnih troškova i takvi rokovi nisu kraći od šest mjeseci,

                              —

                              prava na plaću podliježu trogodišnjem zastarnom roku koji počinje istekom godine u kojoj je zahtjev dospio i ovlaštenik zna za svoje pravo ili bi morao znati, a u suprotnom teče zastarni rok od deset godina,

                              —

                              nacionalna prava na plaću koja nisu određena zakonom, treba istaknuti pravodobno, to jest unutar proračunske godine za koju se zahtijevaju?

                  4.

                  Utječe li na odgovor na treće pitanje ako je pravna situacija nejasna ili zamršena?

                  5.

                  Je li za početak prekluzivnog roka dovoljno ako krug osoba koje su diskriminirane zna za različito postupanje ili mora biti poznat i razlog za nejednako postupanje, odnosno kriterij razlikovanja?

         (1)  Direktiva Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja, SL 2000., L 303, str. 16. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69.)


title: Predmet C-775/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. prosinca 2018. uputio Verwaltungsgericht Halle (Njemačka) – VM protiv Land Sachsen-Anhalt

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. prosinca 2018. uputio Verwaltungsgericht Halle (Njemačka) – VM protiv Land Sachsen-Anhalt
      (Predmet C-775/18)
      (2019/C 112/25)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Halle

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: VM

         Tuženik: Land Sachsen-Anhalt

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li naknadno postotno povećanje u okviru sustava plaća kojim se diskriminira na temelju dobi nova diskriminacija ako je postotak povećanja jednak za sve stupnjeve nekog platnog razreda i stoga se mijenja apsolutna, ali ne relativna razlika između diskriminiranih i nediskriminiranih?

                  2.

                  U slučaju pozitivnog odgovora na prvo pitanje, je li opravdano takvo postotno povećanje za sve dobne stupnjeve ako se povećanje zasniva na tome da je prvotna plaća niža od minimuma propisanog Ustavom države članice?

                  3.

                  Protivi li se pravu Unije, osobito članku 9. Direktive 2000/78/EZ (1), odredba kojom pravo na naknadu štete za plaću kojom se diskriminira na temelju dobi prestaje nakon dva mjeseca, ako

                              —

                              rok počinje objavom presude od 8. rujna 2011., C-297/10 i C-298/10, ECLI:EU:C:2011:560 (Hennigs i Mai), iako se na dotičnu osobu ne primjenjuje Bundesangestelltentarifvertrag (Savezni kolektivni ugovor za zaposlenike u javnoj službi), nego njegova osobna situacija odgovara situaciji iz presude od 19. lipnja 2014., C-501/12 do C-506/12, C-540/12 i C-541/12, ECLI:EU:C:2014:2005 (Specht),

                              —

                              za prethodno navedenu presudu dotični službenici i suci (radnici) mogu saznati samo iz općih javnih izvora,

                              —

                              su poslodavci zanijekali prenosivost na službenike nakon donošenja prethodno navedene presude i pritom osporili postojanje diskriminacije na temelju dobi, a to pravno mišljenje barem dijelom priopćeno je i prema vani,

                              —

                              se sudskom praksom prvostupanjskih upravnih sudova unutar navedenog roka i nakon njega do objave presude Specht većinom nijekalo postojanje diskriminacije na temelju dobi,

                              —

                              sudska praksa viših sudova nije postojala u tom roku i prva odluka viših sudova donesena je tek nakon donošenja presude Specht,

                              —

                              se u radnom odnosu službenika ili sudaca prekluzivni rokovi primjenjuju samo za naknadu posebnih troškova i takvi rokovi nisu kraći od šest mjeseci,

                              —

                              prava na plaću podliježu trogodišnjem zastarnom roku koji počinje istekom godine u kojoj je zahtjev dospio i ovlaštenik zna za svoje pravo ili bi morao znati, a u suprotnom teče zastarni rok od deset godina,

                              —

                              nacionalna prava na plaću koja nisu određena zakonom, treba istaknuti pravodobno, to jest unutar proračunske godine za koju se zahtijevaju?

                  4.

                  Utječe li na odgovor na treće pitanje ako je pravna situacija nejasna ili zamršena?

                  5.

                  Je li za početak prekluzivnog roka dovoljno ako krug osoba koje su diskriminirane zna za različito postupanje ili mora biti poznat i razlog za nejednako postupanje, odnosno kriterij razlikovanja?

         (1)  Direktiva Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (SL 2000., L 303, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69.)


title: Predmet C-781/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. prosinca 2018. uputio Tribunale ordinario di Roma (Italija) – Società Italiana degli Autori ed Editori (S.I.A.E.) protiv Soundreef Ltd

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. prosinca 2018. uputio Tribunale ordinario di Roma (Italija) – Società Italiana degli Autori ed Editori (S.I.A.E.) protiv Soundreef Ltd
      (Predmet C-781/18)
      (2019/C 112/26)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale ordinario di Roma

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Società Italiana degli Autori ed Editori (S.I.A.E.)

         Tuženik: Soundreef Ltd

         Prethodno pitanje

      Treba li Direktivu 2014/26/EU (1) tumačiti na način da joj se protivi nacionalni zakon kojim se pristup tržištu posredovanja autorskim pravima ili u svakom slučaju izdavanje odobrenja korisnicima ograničava samo na subjekte koji se u skladu s definicijom iz te direktive mogu kvalificirati kao organizacije za kolektivno ostvarivanje prava, isključujući one koji se mogu kvalificirati kao neovisna upravljačka tijela, osnovane u dotičnoj ili drugim državama članicama?

         (1)  Direktiva 2014/26/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o kolektivnom ostvarivanju autorskog prava i srodnih prava te izdavanju odobrenja za više državnih područja za prava na internetsko korištenje glazbenih djela na unutarnjem tržištu (SL 2014., L 84, str. 72.)


title: Predmet C-783/18 P: Žalba koju je 12. prosinca 2018. podnio Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 3. listopada 2018. u predmetu T-313/17, Wajos GmbH protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/22

      Žalba koju je 12. prosinca 2018. podnio Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 3. listopada 2018. u predmetu T-313/17, Wajos GmbH protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (Predmet C-783/18 P)
      (2019/C 112/27)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (zastupnik: D. Hanf, punomoćnik)

         Druga stranka u postupku: Wajos GmbH

         Žalbeni zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu;

                  —

                  društvu Wajos GmbH naloži snošenje EUIPO-ovih troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prema EUIPO-ovu mišljenju pobijana presuda protivna je članku 7. stavku 1. točki (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (1). Opći sud primijenio je pogrešan kriterij za ocjenjivanje razlikovnosti spornog žiga te je propustio ispitati relevantne kriterije, a usto je i naveo pogrešne kriterije za ispitivanje.
      Nadalje, pobijana presuda protivna je članku 36. i članku 53. stavku 1. Poslovnika Općeg suda Europske unije jer na temelju nje nije moguće shvatiti na temelju kojih je razloga Opći sud došao do utvrđenja relevantnog za izreku presude da je oblik spornog žiga „s obzirom na poslovnu praksu u tom sektoru neuobičajen”.

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (SL 2009., L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.)


title: Predmet C-786/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. prosinca 2018. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – ratiopharm GmbH protiv Novartis Consumer Health GmbH

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. prosinca 2018. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – ratiopharm GmbH protiv Novartis Consumer Health GmbH
      (Predmet C-786/18)
      (2019/C 112/28)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj revizije: ratiopharm GmbH

         Druga stranka u revizijskom postupku: Novartis Consumer Health GmbH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 96 stavak 1. Direktive 2001/83/EZ (1) tumačiti na način da farmaceutski poduzetnici smiju besplatno davati gotove lijekove i ljekarnicima, ako je njihovo pakiranje označeno natpisom „nije za prodaju”, ako je lijek namijenjen ljekarnikovu isprobavanju, ako ne postoji opasnost da će se (neotvoreni) lijek dalje davati krajnjim potrošačima te su ispunjeni ostali uvjeti za davanje iz članka 96. stavka 1. točaka (a) do (d) i (f) do (g) te direktive?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: dopušta li članak 96. stavak 2. Direktive 2001/83/EZ nacionalni propis kao što je članak 47. stavak 3. AMG-a, kada ga se tumači na način da farmaceutski poduzetnici ne smiju besplatno davati gotove lijekove i ljekarnicima, ako je njihovo pakiranje označeno natpisom „nije za prodaju”, ako je lijek namijenjen ljekarnikovu isprobavanju, ako ne postoji opasnost da će se (neotvoreni) lijek dalje davati krajnjim potrošačima te su ispunjeni ostali uvjeti za davanje iz članka 96. stavka 1. točaka (a) do (d) i (f) do (g) navedene direktive i članka 47. stavka 4. AMG-a?

         (1)  Direktiva 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu (SL L 311, 2001., str. 67.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 56., str. 27.), u verziji kako je zadnje izmijenjena Uredbom (EU) br. 2017/745, SL L 117, 2017., str. 1.


title: Predmet C-788/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. prosinca 2018. uputila Commissione tributaria provinciale di Parma (Italija) – Stanleyparma Sas, Stanleybet Malta Ltd protiv Agenzia delle Dogane e dei Monopoli UM Emilia Romagna – SOT Parma

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. prosinca 2018. uputila Commissione tributaria provinciale di Parma (Italija) – Stanleyparma Sas, Stanleybet Malta Ltd protiv Agenzia delle Dogane e dei Monopoli UM Emilia Romagna – SOT Parma
      (Predmet C-788/18)
      (2019/C 112/29)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Commissione tributaria provinciale di Parma

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Stanleyparma Sas, Stanleybet Malta Ltd

         Tuženik: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli UM Emilia Romagna – SOT Parma

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članke 56., 57. i 52. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, sudsku praksu Suda Europske unije u području pružanja usluga igara na sreću i klađenja, na koje se osobito odnose presude Gambelli (predmet C-243/01), Placanica (predmet C-338/04), Costa i Cifone (spojeni predmeti C-72/10 i C-77/10) i Laezza (predmet C-375/14), te u području porezne diskriminacije, na koje se osobito odnose presude Lindman (predmet C-42/02), Komisija protiv Španjolske (predmet C-153/08) te Blanco i Fabretti (spojeni predmeti C-344/13 i C-367/13), kao i načela prava Unije koja se odnose na jednako postupanje i nediskriminaciju, i s obzirom na presudu Ustavnog suda od 23. siječnja 2018., tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis poput onog talijanskog o kojem je riječ u ovom slučaju, kojim je predviđeno oporezivanje jedinstvenim porezom na klađenje i igre na sreću iz članaka 1. do 3. Zakonodavne uredbe br. 504 od 23. prosinca 1998., kako su izmijenjeni člankom 1. stavkom 66. točkom (b) Zakona o stabilnosti iz 2011., nacionalnih posrednika za prijenos podataka o igrama na sreću za račun organizatorâ klađenja sa sjedištem u drugoj državi članici Europske unije, a osobito onih koji imaju značajke društva Stanleybet Malta Ltd., i eventualno sâmih organizatora klađenja solidarno s njihovim nacionalnim posrednicima?

                  2.

                  Treba li članke 56., 57. i 52. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, sudsku praksu Suda Europske unije u području pružanja usluga igara na sreću i klađenja, na koje se osobito odnose presude Gambelli (predmet C-243/01), Placanica (predmet C-338/04), Costa i Cifone (spojeni predmeti C-72/10 i C-77/10) i Laezza (predmet C-375/14), te u području porezne diskriminacije, na koje se osobito odnose presude Lindman (predmet C-42/02), Komisija protiv Španjolske (predmet C-153/08) te Blanco i Fabretti (spojeni predmeti C-344/13 i C-367/13), kao i načela prava Unije koja se odnose na jednako postupanje i nediskriminaciju, i s obzirom na presudu Ustavnog suda od 23. siječnja 2018., tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis poput onog talijanskog o kojem je riječ u ovom slučaju kojim je predviđeno oporezivanje jedinstvenim porezom na klađenje i igre na sreću iz članaka 1. do 3. Zakonodavne uredbe br. 504 od 23. prosinca 1998., kako su izmijenjeni člankom 1. stavkom 66. točkom (b) Zakona o stabilnosti iz 2011., isključivo nacionalnih posrednika koji prenose podatke o igri za račun organizatorâ klađenja sa sjedištem u drugoj državi članici Europske unije, a osobito onih koji imaju značajke društva Stanleybet Malta Ltd., a ne i nacionalnih posrednika koji podatke o igrama na sreću prenose za račun organizatorâ klađenja koji imaju državnu koncesiju, a obavljaju istu djelatnost?

                  3.

                  Protivi li se člancima 52., 56. i sljedećima Ugovora o funkcioniranju Europske unije, sudskoj praksi Suda Europske unije u području pružanja usluga igara na sreću i klađenja te načelima jednakog postupanja i nediskriminacije, i s obzirom na presudu Ustavnog suda od 23. siječnja 2018., nacionalni propis poput onog talijanskog iz članka 1. stavka 644. točke (g) Zakona 190/2014 kojim se propisuje da su nacionalni posrednici koji podatke o igrama na sreću prenose za račun organizatorâ klađenja sa sjedištem u drugoj državi članici Europske unije, a osobito oni koji imaju značajke društva Stanleybet Malta Ltd., i eventualno sâmi organizatori klađenja solidarno s njihovim nacionalnim posrednicima dužni plaćati jedinstveni porez na klađenje iz Zakonodavne uredbe 504/1998 na paušalni oporezivi iznos koji odgovara trostrukoj prosječnoj vrijednosti uloga prikupljenih u pokrajini gdje se obavlja djelatnost ili gdje se nalazi mjesto prikupljanja uloga i koji proizlazi iz podataka zabilježenih u nacionalnom totalizatoru za porezno razdoblje koje prethodi referentnom poreznom razdoblju?


title: Predmet C-790/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. prosinca 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) – ZQ protiv Corte dei Conti i dr.

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/26

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. prosinca 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) – ZQ protiv Corte dei Conti i dr.
      (Predmet C-790/18)
      (2019/C 112/31)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: ZQ

         Tuženici: Corte dei Conti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Economia e delle Finanze

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 3. stavcima 2. i 3. UEU-a, člancima 9., 45., 126., 145., 146., 147. i članku 151. stavku 1. UFEU-a, članku 15. stavku 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i člancima 3. i 5. Europske socijalne povelje nacionalna odredba, poput članka 1. stavka 489. Zakona br. 147/2013, u mjeri u kojoj potiče talijanska upravna tijela da prilikom zapošljavanja ili dodjele ugovora, daju prednost samo radnicima koji su već primatelji mirovine koju isplaćuje talijanski zavod za socijalno osiguranje?

                  2.

                  Protivi li se člancima 106. stavku 1. i članku 107. UFEU-a nacionalna odredba, poput članka 1. stavka 489. Zakona br. 147/2013, koja talijanskim upravnim tijelima koja obavljaju gospodarsku aktivnost, u skladu s člankom 101. i pratećim člancima UFEU-a, omogućuje korištenje radom osoba koje su se pristale odreći, u cijelosti ili dijelu, odgovarajuće plaće, time ostvarujući uštedu troškova pomoću koje se ta tijela mogu naći u prednosti prilikom tržišnog natjecanja s drugim gospodarskim subjektima?

                  3.

                  Protivi li se člancima 2., 3. i 6. UEU-a, članku 126. i članku 151. stavku 1. UFEU-a, članku 15. stavku 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima te članku 3. i članku 7. točki (a) Europske socijalne povelje odredba nacionalnog prava, poput članka 1. stavka 489. Zakona br. 147/2013, koja, pod u njoj naznačenim uvjetima, radniku omogućuje valjano odricanje, u cijelosti ili dijelu, od plaće, čak i ako je takvo odricanje izvršeno isključivo kako bi se izbjegao gubitak posla?

                  4.

                  Protivi li se člancima 2., 3. i 6. UEU-a, članku 14., članku 15. stavku 1., članku 126. te članku 151. stavku 1. UFEU-a, članku 31. stavku 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i člancima 5., 6. i 10. Europske socijalne povelje nacionalna odredba, poput članka 1. stavka 489. Zakona br. 147/2013, koja, pod u njoj naznačenim uvjetima, omogućava radniku da radi za talijansko upravno tijelo odričući se pritom, u cijelosti ili dijelu, odgovarajuće plaće, čak i ako uz takvo odricanje nije predviđena nikakva promjena u radnom odnosu, bilo u pogledu radnog vremena ili po pitanju zahtijevane količine i kvalitete posla i pripadajućih odgovornosti, dakle iako djelomično odricanje od plaće povlači za sobom znatnu promjenu dvostrano obvezujućeg radnog odnosa, kako sa stajališta proporcionalnosti između plaće i kvalitete i količine pruženog posla, tako i jer je radnik na taj način prisiljen izvršavati svoju aktivnost u neoptimalnim uvjetima, koji stvaraju preduvjete za niži stupanj poslovne angažiranosti i manju učinkovitost upravnog tijela?

                  5.

                  Protive li se člancima 2., 3. i 6. UEU-a, članku 126. UFEU-a i članku 151. stavku 1. UFEU-a, članku 15. stavku 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i članku 6. Europske socijalne povelje odredbe članka 1. stavka 489. Zakona br. 147/2013, u vezi s člankom 23ter stavkom 1. Uredbe sa zakonodavnom snagom br. 201/2011, pretvorene u Zakon br. 214/2011, u mjeri u kojoj te odredbe omogućuju/zahtijevaju od talijanskih upravnih tijela, uključujući tijekom trajanja radnog ili suradničkog odnosa, sniženje plaće koju duguju radniku na temelju fluktuacija maksimalnog iznosa plaće na koju upućuje članak 23ter stavak 1. Uredbe sa zakonodavnom snagom br. 210/2011, pretvorene u Zakon br. 214/2011, i stoga kao rezultat nepredvidivog događaja i u svakom slučaju primjenom mehanizma koji nije odmah razumljiv i bez obzira na informacije pružene radniku na početku radnog odnosa?

                  6.

                  Protivi se člancima 2., 3. i 6. UEU-a, člancima 8. i 126. UFEU-a, člancima 20. i 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i člancima 10. i 15. Europske socijalne povelje odredba nacionalnog prava, poput članka 1. stavka 489. Zakona br. 147/2013, koja, u skladu s njome predviđenim uvjetima, zahtijeva od talijanskih upravnih tijela sniženje plaće koju duguju svojim zaposlenicima i suradnicima koji su primatelji mirovine koju isplaćuje talijanski zavod za socijalno osiguranje, penalizirajući takve radnike iz razloga povezanih s dostupnošću drugih izvora prihoda, time destimulirajući produljenje radnog vijeka, privatnu poslovnu inicijativu te stvaranje i akumulaciju privatne imovine koji su bogatstvo i izvor vrijednosti za čitavu državu?


title: Predmet C-834/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. prosinca 2018. uputio Tribunal Judicial da Comarca de Faro (Portugal) – Rolibérica, Lda protiv Autoridade para as Condições do Trabalho

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/27

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. prosinca 2018. uputio Tribunal Judicial da Comarca de Faro (Portugal) – Rolibérica, Lda protiv Autoridade para as Condições do Trabalho
      (Predmet C-834/18)
      (2019/C 112/32)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Judicial da Comarca de Faro

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Rolibérica, Lda

         Tuženik: Autoridade para as Condições do Trabalho

         Prethodno pitanje

      Treba li Uredbu (EZ) br. 561/2006 (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva koje se odnosi na cestovni promet i o izmjeni uredbi Vijeća (EEZ) br. 3821/85 i (EZ) br. 2135/98 te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3820/85 tumačiti na način da tjedno razdoblje odmora za vozače u cestovnom prijevozu robe i putnika mora započeti i završiti između 00.00 sati u ponedjeljak i 24.00 sata u nedjelju ili se, suprotno tomu, taj odmor može u cijelosti i neprekidno koristiti između dva radna tjedna?

         (1)  Uredba (EZ) br. 561/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva koje se odnosi na cestovni promet i o izmjeni uredbi Vijeća (EEZ) br. 3821/85 i (EZ) br. 2135/98 te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3820/85 (SL 2006., L 102, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 6., str. 167. i ispravak u SL 2016., L 195, str. 83.)