title: Predmet C-579/16 P: Presuda Suda (veliko vijeće) od 6. ožujka 2018. – Europska komisija protiv FIH Holding A/S, FIH Erhvervsbank A/S (Žalba — Državne potpore — Pojam „potpora” — Pojam „gospodarska prednost” — Načelo privatnog subjekta u tržišnom gospodarstvu — Uvjeti primjenjivosti i primjene — Financijska kriza — Uzastopne intervencije spašavanja banke — Uzimanje u obzir, prilikom ocjene druge intervencije, rizika koji proizlaze iz obveza što ih je država članica preuzela tijekom prve intervencije)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/10

         Presuda Suda (veliko vijeće) od 6. ožujka 2018. – Europska komisija protiv FIH Holding A/S, FIH Erhvervsbank A/S
   (Predmet C-579/16 P) (1)

   ((Žalba - Državne potpore - Pojam „potpora” - Pojam „gospodarska prednost” - Načelo privatnog subjekta u tržišnom gospodarstvu - Uvjeti primjenjivosti i primjene - Financijska kriza - Uzastopne intervencije spašavanja banke - Uzimanje u obzir, prilikom ocjene druge intervencije, rizika koji proizlaze iz obveza što ih je država članica preuzela tijekom prve intervencije))
   (2018/C 161/11)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: A. Bouchagiar, L. Flynn i K. Blanck-Putz, agenti)

      Druge stranke u postupku: FIH Holding A/S, FIH Erhvervsbank A/S (zastupnik: O. Koktvedgaard, advokat)

      Izreka

               1.

               Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 15. rujna 2016., FIH Holding i FIH Erhvervsbank/Komisija (T-386/14, EU:T:2016:474).

               2.

               Odbija se prvi tužbeni razlog istaknut pred Općim sudom Europske unije.

               3.

               Predmet se vraća Općem Sudu Europske unije radi odlučivanja o drugom tužbenom razlogu.

               4.

               O troškovima će se odlučiti naknadno.

      (1)  SL C 14, 16. 1. 2017.


title: Predmet C-202/18: Tužba podnesena 16. ožujka 2018. – Ilmārs Rimšēvičs protiv Republike Latvije

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/43

         Tužba podnesena 16. ožujka 2018. – Ilmārs Rimšēvičs protiv Republike Latvije
   (Predmet C-202/18)
   (2018/C 161/48)
   Jezik postupka: latvijski

      Stranke

      Tužitelj: Ilmārs Rimšēvičs (zastupnici: S. Vārpiņš, I. Pazare, M. Kvēps, odvjetnici)

      Tuženik: Republika Latvija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               proglasi nezakonitost njegova razrješenja s dužnosti guvernera Banke Latvije, koje je provedeno odlukom Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojsa (Ured za suzbijanje i borbu protiv korupcije) od 19. veljače 2018. o primjeni sigurnosnih mjera, koju je taj ured donio u ime Republike Latvije;

               —

               proglasi nezakonitost sigurnosne mjere zabrane obavljanja određenih poslovnih djelatnosti, kojom je tužitelju zabranjeno obavljanje dužnosti guvernera Banke Latvije i ostvarivanje prava koja mu pripadaju, a koja je određena odlukom Ureda za suzbijanje i borbu protiv korupcije od 19. veljače 2018. o primjeni sigurnosnih mjera, koju je taj ured donio u ime Republike Latvije; i

               —

               proglasi nezakonitost ograničenja u pogledu obavljanja dužnosti člana Upravnog vijeća Europske središnje banke i ostvarivanja prava koja mu s tog naslova pripadaju, a koja su posljedica odluke Ureda za suzbijanje i borbu protiv korupcije od 19. veljače 2018. o primjeni sigurnosnih mjera, koju je taj ured donio u ime Republike Latvije.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

               1.

               Tužitelj pobija zakonitost odluke Ureda za suzbijanje i borbu protiv korupcije (latvijsko državno tijelo zaduženo za istrage, koje je uključeno u sastav izvršne vlasti) od 19. veljače 2018. kojom je razriješen dužnosti guvernera Banke Latvije na neodređeno vrijeme. Odluka o njegovu razrješenju donesena je u ime latvijske države. Razrješenjem s dužnosti guvernera Banke Latvije, tužitelju je ex offo prestala dužnost člana Upravnog vijeća Europske središnje banke.

               2.

               Razrješenjem tužitelja počinjene su barem povrede koje se izlažu u nastavku.

               3.

               Kao prvo, razrješenjem tužitelja s dužnosti guvernera Banke Latvije i člana Upravnog vijeća Europske središnje banke povrijeđen je članak 14. stavak 2. Protokola br. 4. Ugovora o funkcioniranju Europske unije o Statutu Europskog sustava središnjih banaka i Europske središnje banke jer u trenutku njegova razrješenja nije bila ispunjena nijedna od pretpostavki navedenih u tom članku za razrješenje guvernera nacionalnih središnjih banaka (da više ne ispunjava uvjete koji su potrebni za obavljanje dužnosti ili je počinio tešku povredu dužnosti).

               4.

               Kao drugo, razrješenjem tužitelja s dužnosti guvernera Banke Latvije povrijeđen je i članak 22. likumsa „Par Latvijas Banku” (Zakon o Banci Latvije), odnosno pravni akt kojim se provodi Ugovor o funkcioniranju Europske unije. U trenutku donošenja navedene odluke nije bila ispunjena nijedna od pretpostavki navedenih u tom članku za razrješenje guvernera Banke Latvije (na prvom mjestu, ostavka dotične osobe; na drugom mjestu, pretpostavka propisana u članku 14. stavku 2. Statuta Europskog sustava središnjih banaka i Europske središnje banke koja se odnosi na počinjenje teške povrede dužnosti, u kojem slučaju Parlament može odlučiti o razrješenju guvernera Banke Latvije nakon pravomoćne kondemnatorne presude; na trećem mjestu, druge pretpostavke propisane u navedenom članku 14. stavku 2.). Usto, iako prema navedenom zakonu guvernera Banke Latvije može razriješiti jedino Parlament Republike Latvije, on to nije učinio, nego tijelo Republike Latvije zaduženo za istrage, koje je dio sastava izvršne vlasti.

               5.

               Kao treće, razrješenjem tužitelja s dužnosti guvernera Banke Latvije Ured za suzbijanje i borbu protiv korupcije primijenio je pogrešno tumačenje prava Unije navodeći da tužitelj u Upravnom Vijeću Europske središnje banke nije djelovao neovisno i u interesu Europske središnje banke, nego da je obavljao zadaće guvernera Banke Latvije te je postupao u interesu te banke. Međutim, u članku 13. Ugovora [o Europskoj uniji] propisuje se da je Europska središnja banka institucija Europske unije.
               U obavljanju svojih dužnosti dužnosnici institucija Europske unije mogu izvršavati samo one ovlasti koje su previđene propisima Unije te mogu djelovati samo u interesu navedenih institucija. Nacionalnim propisima ne mogu se utvrđivati djelatnosti dužnosnika institucija Europske unije pa se stoga obavljanjem njihovih dužnosti ne mogu izvršavati ovlasti koje su dodijeljene nacionalnim pravnim aktima.
               Člankom 130. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, kojim se jamči neovisnost Europske središnje banke, isključena je mogućnost da guverner Banke Latvije prilikom izvršavanja svojih dužnosti člana Upravnog odbora Europske središnje banke nastupa kao predstavnik Banke Latvije odnosno da nastupa (isključivo) u interesu te banke ili Republike Latvije.


title: Predmet T-177/18: Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Kazembe Musonda protiv Vijeća

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/68

         Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Kazembe Musonda protiv Vijeća
   (Predmet T-177/18)
   (2018/C 161/85)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Jean-Claude Kazembe Musonda (Lubumbashi, Demokratska Republika Kongo) (zastupnici: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois i A. Guillerme, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Provedbenu odluku Vijeća (ZVSP) 2017/2282 od 11. prosinca 2017. o izmjeni Odluke 2010/788/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga u dijelu u kojem se njome zadržava tužitelja na broju 11. Priloga II. Odluci 2010/788/ZVSP i na broju 11. Priloga I.a Uredbi (EZ) br. 1183/2005;

               —

               utvrdi nezakonitost odredbi članka 3. stavka 2. točke (b) Odluke 2010/788/ZVSP, kako je izmijenjena Odlukom 2016/2231/ZVSP i članka 2.b stavka 1. točke (b) Uredbe br. 1183/2005/EZ;

               —

               naloži Vijeću snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga, koja su u biti istovjetna ili slična onima navedenima u okviru predmeta T-163/18, Amisi Kumba/Vijeće.


title: Predmet C-238/18: Tužba podnesena 3. travnja 2018. – Europska središnja banka protiv Republike Latvije

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/44

         Tužba podnesena 3. travnja 2018. – Europska središnja banka protiv Republike Latvije
   (Predmet C-238/18)
   (2018/C 161/49)
   Jezik postupka: latvijski

      Stranke

      Tužitelj: Europska središnja banka (zastupnici: C. Zilioli, C. Kroppenstedt i K. Kaiser, agenti, D. Sarmiento Ramírez-Escudero, odvjetnik)

      Tuženik: Republika Latvija

      Tužbeni zahtjev

   Europska središnja banka od Suda zahtijeva da:

               —

               u skladu s člankom 24. prvim stavkom Statuta Suda Europske unije i člankom 62. Poslovnika Suda, zatraži od Republike Latvije da dostavi sve relevantne informacije u vezi s istragom u tijeku koju provodi Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (Ured za suzbijanje i borbu protiv korupcije) protiv guvernera Banke Latvije;

               —

               u skladu s člankom 14. stavkom 2. Statuta Europskog sustava središnjih banaka i Europske središnje banke, proglasi da je Republika Latvija povrijedila stavak 2. navedene odredbe:

                           —

                           jer je guvernera Banke Latvije razriješila dužnosti prije nego što je donesena osuđujuća presuda neovisnog sudskog tijela koje je meritorno razmotrilo predmet,

                           —

                           pri čemu, ako to potvrde činjenice koje izloži Republika Latvija, u ovom predmetu ne postoje izvanredne okolnosti koje bi opravdale njegovo razrješenje s dužnosti.

               —

               naloži Republici Latviji snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   ESB navodi da je Republika Latvija povrijedila članak 14. stavak 2. Statuta Europskog sustava središnjih banaka i Europske središnje banke kada je guvernera Banke Latvije razriješila njegove dužnosti primjenom privremene sigurnosne mjere, a da pritom nije raspolagala osuđujućom presudom neovisnog sudskog tijela koje je meritorno razmotrilo predmet.


title: Predmet C-103/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2018. uputio Juzgado Contencioso-Administrativo n° 8 de Madrid (Španjolska) – Domingo Sánchez Ruiz protiv Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/23

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2018. uputio Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid (Španjolska) – Domingo Sánchez Ruiz protiv Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)
   (Predmet C-103/18)
   (2018/C 161/27)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Domingo Sánchez Ruiz

      Tuženik: Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

      Prethodna pitanja

               1.

               Može li se situacija kao što je ona u ovom slučaju (u kojoj poslodavac iz javnog sektora ne poštuje zakonski propisane rokove i tako mu se omogućava uzastopno obnavljanje ugovora na određeno vrijeme ili zadržava njihovu privremenost izmjenjujući vrstu imenovanja iz privremenog u povremeno ili zamjensko osoblje) smatrati zlouporabom uzastopnih imenovanja te stoga situacijom opisanom u članku 5. Okvirnog sporazuma priloženog Direktivi 1999/70/EZ? (1)?

               2.

               Treba li odredbe Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme priloženog Direktivi 1999/70, u vezi s načelom djelotvornosti, tumačiti na način da im se protive nacionalna postupovna pravila koja […] obvezuju radnika zaposlenog na određeno vrijeme na aktivno postupanje u obliku podnošenja prigovora ili pravnog sredstva (protiv svih uzastopnih imenovanja i razrješenja) kako bi isključivo na taj način ostvario zaštitu pruženu Direktivom [1999/70] i prava koja su mu zajamčena pravnim poretkom Unije?

               3.

               S obzirom na to da je u javnom sektoru i u okviru rada osnovnih službi potreba za popunjavanjem slobodnih radnih mjesta zbog odsutnosti osoblja na bolovanju ili zbog godišnjeg odmora u osnovi „trajna” i uzimajući u obzir to da je nužno odrediti pojam „objektivan razlog” koji opravdava zapošljavanje na određeno vrijeme:

                           a)

                           Može li se smatrati da se činjenica da se na radnika zaposlenog na određeno vrijeme, koji radi sve ili gotovo sve dane u godini bez prekida primjenjuju uzastopni ugovori na određeno vrijeme na temelju uzastopnih i kontinuiranih imenovanja/poziva koji se redovito tijekom godina obnavljaju se protivi Direktivi 1999/70/EZ (točki 5. stavku 1. točki (a)) te da stoga u tim okolnostima ne postoji objektivan razlog ako je razlog zbog kojeg je radnik zaposlen na određeno vrijeme pozvan uvijek opravdan?

                           b)

                           Treba li smatrati da postoji trajna i neprivremena potreba te da se stoga na nju ne odnosi „objektivan razlog” iz gore navedenog članka 5. [stavka] 1. [točke] (a), polazeći od opisanih parametara, odnosno od činjenice da se neograničen broj imenovanja i poziva obnavlja godinama, kao i od postojanja nedostataka u sustavu koji se odražavaju u postotku radnika zaposlenih na određeno vrijeme u predmetnom sektoru [i/ili u] činjenici da se ta potreba uvijek, i u pravilu, ispunjava zapošljavanjem radnika na određeno vrijeme i tako polako ali sigurno postaje ključni čimbenik u razvoju javne službe?

                           c)

                           Ili se može smatrati da u biti, kako bi se utvrdilo koliko je puta dopušteno obnoviti ugovor na određeno vrijeme, treba samo doslovno primijeniti pravila koja se odnose na zaštitu tih radnika na određeno vrijeme u dijelu u kojem se navodi da se mogu imenovati kada je to potrebno, zbog hitnosti ili zbog izvršavanja privremenog, povremenog ili izvanrednog programa, a u konačnici, njihovo zapošljavanje, kako bi se ispunio objektivan razlog, treba odgovarati tim iznimnim okolnostima te slijedom toga nije riječ o zlouporabi ako njihovo zapošljavanje prestane biti jednokratno, povremeno ili uvjetovano okolnostima?

               4.

               Je li u skladu s Okvirnim sporazumom priloženim Direktivi 1999/70/EZ smatrati da su potreba, hitnost ili izvršavanje privremenog, povremenog ili izvanrednog programa objektivni razlozi za uzastopno zapošljavanje i obnavljanje ugovora informatičara koji su zaposleni kao javni službenici na određeno vrijeme ako ti javni službenici trajno i stalno obavljaju uobičajene zadaće svojstvene javnim službenicima zaposlenima na neodređeno vrijeme, a da pritom tijelo za imenovanje nije utvrdilo koliko ih je puta dopušteno imenovati niti je ispunilo zakonske obveze za popunjavanje tih radnih mjesta i tih potreba službenicima zaposlenim na neodređeno vrijeme niti se utvrdila jednakovrijedna mjera kako bi se spriječila i izbjegla zlouporaba uzastopnih ugovora na određeno vrijeme, s obzirom na to da se u ovom slučaju ugovori za usluge koje pružaju informatičari koji su zaposleni kao javni službenici na određeno vrijeme produljuju po razdobljima uzastopnih 17 godina?

               5.

               Jesu li u skladu s odredbama Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme priloženog Direktivi 1999/70 i njezinim tumačenjem od strane Suda sudska praksa Tribunal Suprema (Vrhovni sud) u dijelu u kojem, ne uzimajući u obzir druge kriterije, utvrđuje postojanje objektivnog razloga za imenovanje na temelju vremenskog ograničenja tog imenovanja, ili u dijelu u kojem utvrđuje nemogućnost usporedbe sa stalnom zaposlenim službenikom, uzimajući u obzir drukčiji pravni sustav, sustava pristupa ili to što su stalno zaposleni službenici trajno zaposleni, a osoblje zaposleno na određeno vrijeme je privremeno zaposleno?

               6.

               Budući da je nacionalni sud utvrdio zlouporabu uzastopnog zapošljavanja javnih službenika na određeno vrijeme u SERMAS-u, u kojem se nastoje ispuniti trajne i strukturne potrebe usluga koje pružaju javni službenici zaposleni na neodređeno vrijeme, s obzirom na to da u nacionalnom pravnom poretku ne postoji nikakva učinkovita mjera za kažnjavanje takve zlouporabe i poništavanje posljedica povrede prava Unije, treba li članak 5. Okvirnog sporazuma priloženog Direktivi 1999/70/EZ tumačiti na način da se njime nacionalni sud obvezuje na donošenje učinkovitih i odvraćajućih mjera kojima se jamči koristan učinak Okvirnog sporazuma te da posljedično sankcionira navedenu zlouporabu i poništi posljedice povrede navedenih odredbi prava Unije, a da pritom ne primijeni nacionalni propis kojim se to sprečava?
               U slučaju potvrdnog odgovora i s obzirom na utvrđenja Suda Europske unije u točki 41. svoje presude od 14. rujna 2016. u spojenim predmetima C-184/15 i C-197/15 (2):
               Je li u skladu s ciljevima koji se žele postići Direktivom 1999/70/EZ, kao mjera za sprječavanje i kažnjavanje zlouporabe uzastopnih ugovora na određeno vrijeme te poništavanje posljedica povrede prava Unije, promjena privremenog/povremenog/zamjenskog javnoslužbeničkog radnog odnosa u javnoslužbenički radni odnos na neodređeno vrijeme u kojem je i javni službenik zaposlen na neodređeno vrijeme, čiji je posao jednako stabilan kao i posao usporedivih javnih službenika koji su zaposleni na neodređeno vrijeme?

               7.

               U slučaju zlouporabe uzastopnih ugovora na određeno vrijeme, može li se smatrati da se promjenom javnoslužbeničkog radnog odnosa na određeno vrijeme u radni odnos na neodređeno vrijeme ili stalni radni odnos ispunjavaju ciljevi iz Direktive 1999/70/EZ i njezina Okvirnog sporazuma samo ako javni službenik koji je zaposlen na određeno vrijeme koji je žrtva zlouporabe radi u istim i jednakovrijednim uvjetima kao i javni službenici koji su zaposleni na neodređeno vrijeme (u području socijalne zaštite, promaknuća, popunjavanja slobodnih radnih mjesta, strukovnog osposobljavanja, dostupnosti, upravnih statusa, dopusta i odobrenih odsutnosti, prava i obveza te razrješenja na radnom mjestu, kao i sudjelovanja na natječajima otvorenim radi popunjavanja slobodnih radnih mjesta i promaknuća) na temelju načela trajnosti i sigurnosti radnih mjesta, sa svim pravima i obvezama te u okviru jednakog postupanja prema informatičarima koji su zaposleni kao javni službenici na neodređeno vrijeme?

               8.

               Zahtijeva li pravo Unije u predmetnim okolnostima preispitivanje sudskih presuda i konačnih upravnih akata ako se ispune sva četiri uvjeta iz predmeta Kühne & Heitz (C-453/00) (3): 1. U okviru španjolskog prava uprava i sudovi imaju mogućnost preispitivanja, ali je ona ograničena zbog čega im je to preispitivanje vrlo teško ili nemoguće; 2. Sporne odluke postaju konačne na temelju presude nacionalnog suda koji odlučuje u zadnjem/jedinom stupnju; 3. Navedena se presuda temelji na tumačenju prava Unije koje nije u skladu sa sudskom praksom Suda te je donesena a da se prethodno Sudu nije uputio zahtjev za prethodnu odluku i 4. Zainteresirana stranka obratila se upravnom tijelu odmah nakon što je saznala za navedenu sudsku praksu?

               9.

               Mogu li i trebaju li nacionalni sudovi, kao i sudovi Unije koji trebaju osigurati puni učinak prava Unije u državama članicama, zahtijevati te naložiti nacionalnim upravnim tijelima država članica da, u okviru svojih nadležnosti, poduzmu relevantne mjere radi ukidanja nacionalnih pravila koja općenito nisu u skladu s pravom Unije i konkretno s Direktivom 1999/70/EZ te njezinim Okvirnim sporazumom?

      (1)  Direktiva Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP (SL 1999., L 175, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 228.)

      (2)  Presuda od 26. rujna 2016., Martínez Andrés i Castrejana López (C-184/15 i C-197/15, EU:C:2016:680)

      (3)  Presuda od 13. siječnja 2004., Kühne & Heitz (C-453/00, EU:C:2004:17)


title: Predmet T-150/18: Tužba podnesena 1. ožujka 2018. – BNP Paribas protiv ESB-a

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/59

         Tužba podnesena 1. ožujka 2018. – BNP Paribas protiv ESB-a
   (Predmet T-150/18)
   (2018/C 161/69)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: BNP Paribas (Pariz, Francuska) (zastupnici: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi i P. Kupka, odvjetnici)

      Tuženik: Europska središnja banka

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               djelomično poništi članak 9. Odluke ESB-a br. ECB/SSM/2017 – R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/248 od 19. prosinca 2017., u dijelu u kojem se njome nalaže smanjenje neopozivih obveza plaćanja preuzetih pri Jedinstvenom sanacijskom fondu, nacionalnim sanacijskim fondovima i nacionalnim sustavima osiguranja depozita vlastitog osnovnog kapitala kategorije 1, na pojedinačnoj potkonsolidiranoj i konsolidiranoj osnovi i osobito stavke 9.1, 9.2 i 9.3;

               —

               ESB-u naloži plaćanje svih troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog temelji se na činjenici da pobijana odluka nema pravnu osnovu jer se ESB koristio svojim ovlastima u području bonitetnog nadzora kako bi naložilo opću mjeru za koju je nadležan zakonodavac i jer je prekoračio ovlasti koje mu dodjeljuju članak 4. stavak 1. točka (f) i članak 16. Uredbe Vijeća (EU) br. 1024/2013 od 15. listopada 2013. o dodjeli određenih zadaća Europskoj središnjoj banci u vezi s politikama bonitetnog nadzora kreditnih institucija (SL 2013., L 287, str. 63.).

               2.

               Drugi tužbeni razlog temelji se na činjenici da pobijana odluka sadržava pogrešku koja se tiče prava jer je ESB propise prava Unije protumačio na način koji je protivan zakonodavčevoj namjeri, dopuštajući kreditnim institucijama da se koriste neopozivim obvezama plaćanja kako bi se oslobodile dijela svojih obveza prema nacionalnim sanacijskim fondovima, Jedinstvenom sanacijskom fondu i nacionalnim sustavima osiguranja depozita, oduzimajući tako navedenim odredbama njihov koristan učinak. Usto, ESB svoju odluku temelji na pogrešnom tumačenju europskog i nacionalnog pravnog okvira za prenošenje koji se primjenjuje na neopozive obveze plaćanja.

               3.

               Treći tužbeni razlog temelji se na povredi načela proporcionalnosti.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog temelji se na tome pobijana odluka sadržava pogrešku u ocjeni i da se njome povrjeđuje načelo dobre uprave.


title: Predmet T-540/15: Presuda Općeg suda od 22. ožujka 2018. – De Capitani protiv Parlamenta („Pristup dokumentima — Uredba (EZ) br. 1049/2001 — Dokumenti koji se odnose na zakonodavni postupak koji je u tijeku — Trijalozi — Tablice s četiri stupca koje se odnose na Prijedlog uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o Agenciji Europske unije za suradnju i osposobljavanje tijela za provedbu zakona (Europol) i o stavljanju izvan snage odluka 2009/371/PUP i 2005/681/PUP — Djelomično odbijanje pristupa — Tužba za poništenje — Pravni interes — Dopuštenost — Članak 4. stavak 3. prvi podstavak Uredbe br. 1049/2001 — Iznimka koja se odnosi na zaštitu postupka odlučivanja — Nepostojanje opće presumpcije o odbijanju pristupa tablicama s četiri stupca koje su sastavljene u okviru trijaloga”)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/46

         Presuda Općeg suda od 22. ožujka 2018. – De Capitani protiv Parlamenta
   (Predmet T-540/15) (1)

   ((„Pristup dokumentima - Uredba (EZ) br. 1049/2001 - Dokumenti koji se odnose na zakonodavni postupak koji je u tijeku - Trijalozi - Tablice s četiri stupca koje se odnose na Prijedlog uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o Agenciji Europske unije za suradnju i osposobljavanje tijela za provedbu zakona (Europol) i o stavljanju izvan snage odluka 2009/371/PUP i 2005/681/PUP - Djelomično odbijanje pristupa - Tužba za poništenje - Pravni interes - Dopuštenost - Članak 4. stavak 3. prvi podstavak Uredbe br. 1049/2001 - Iznimka koja se odnosi na zaštitu postupka odlučivanja - Nepostojanje opće presumpcije o odbijanju pristupa tablicama s četiri stupca koje su sastavljene u okviru trijaloga”))
   (2018/C 161/50)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Emilio De Capitani (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: O. Brouwer, J. Wolfhagen i E. Raedts, odvjetnici)

      Tuženik: Europski parlament (zastupnici: u početku N. Görlitz, A. Troupiotis i C. Burgos, zatim N. Görlitz, C. Burgos i I. Anagnostopoulou, agenti)

      Intervenijenti u potporu tuženiku: Vijeće Europske unije (zastupnici: E. Rebasti, B. Driessen i J.-B. Laignelot, agenti) i Europska komisija (zastupnici: J. Baquero Cruz i F. Clotuche-Duvieusart, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje Odluke Europskog parlamenta A(2015) 4931 od 8. srpnja 2015. kojom je tužitelju odbijen cjelovit pristup dokumentima LIBE-2013-0091-02 i LIBE-2013-0091-03.

      Izreka

               1.

               Odluka Europskog parlamenta A(2015) 4931 od 8. srpnja 2015. poništava se u dijelu u kojem je Emiliju De Capitaniju odbijen cjelovit pristup dokumentima LIBE-2013-0091-02 i LIBE-2013-0091-03.

               2.

               Europski parlament snosit će vlastite troškove i troškove E. De Capitanija.

               3.

               Vijeće Europske unije i Europska komisija snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 398, 30. 11. 2015.


title: Predmet C-651/16: Presuda Suda (deseto vijeće) od 7. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Augstākā tiesa – Letonija) – DW protiv Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra (Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna sigurnost — Rodiljna potpora — Izračun iznosa na temelju dohotka osiguranika tijekom referentnog razdoblja od dvanaest mjeseci — Osoba koja je tijekom tog razdoblja bila u službi institucije Europske unije — Nacionalni propis kojim se predmetni iznos utvrđuje u visini od 70 % prosječne osnovice doprinosa za osiguranje — Ograničenje slobodnog kretanja radnika — Načelo lojalne suradnje)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/11

         Presuda Suda (deseto vijeće) od 7. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Augstākā tiesa – Letonija) – DW protiv Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra
   (Predmet C-651/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna sigurnost - Rodiljna potpora - Izračun iznosa na temelju dohotka osiguranika tijekom referentnog razdoblja od dvanaest mjeseci - Osoba koja je tijekom tog razdoblja bila u službi institucije Europske unije - Nacionalni propis kojim se predmetni iznos utvrđuje u visini od 70 % prosječne osnovice doprinosa za osiguranje - Ograničenje slobodnog kretanja radnika - Načelo lojalne suradnje))
   (2018/C 161/12)
   Jezik postupka: letonski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Augstākā tiesa

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: DW

      Tuženik: Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra

      Izreka

   Članak 45. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se protivi propis države članice poput onoga u glavnom postupku, koji u svrhu utvrđivanja prosječne osnovice doprinosa za osiguranje prilikom izračuna iznosa rodiljne potpore izjednačava mjesece referentnog razdoblja tijekom kojih je predmetna osoba radila za instituciju Unije i tijekom kojih nije bila osigurana u sustavu socijalne sigurnosti te države članice s razdobljem nezaposlenosti te na njih primjenjuje prosječnu osnovicu doprinosa utvrđenu u navedenoj državi članici, što ima za učinak znatno smanjenje iznosa rodiljne potpore dodijeljene toj osobi u odnosu na iznos na koji se potonja mogla pozivati da je izvršavala profesionalnu aktivnost samo u toj državi članici.

      (1)  SL C 86, 20. 3. 2017.


title: Predmet T-156/18: Tužba podnesena 26. veljače 2018. – Legutko i Poręba protiv Parlamenta

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/59

         Tužba podnesena 26. veljače 2018. – Legutko i Poręba protiv Parlamenta
   (Predmet T-156/18)
   (2018/C 161/70)
   Jezik postupka: poljski

      Stranke

      Tužitelji: Ryszard Antoni Legutko (Morawica, Poljska), Tomasz Piotr Poręba (Mielec, Poljska) (zastupnik: M. Mataczyński, odvjetnik)

      Tuženik: Europski parlament

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               utvrdi da je tuženik povrijedio članak 130. Poslovnika Europskog parlamenta i odredbe Priloga II. tom poslovniku jer nije proslijedio Vijeću Europske unije pitanje koje su članovi Europskog parlamenta podnijeli u pisanom obliku u okviru postupka registriranog pod brojem P-003358/17;

               —

               naloži Europskom parlamentu da pitanje podneseno u pisanom obliku, registrirano pod brojem P-003358/17, proslijedi nadležnoj instituciji, odnosno Vijeću Europske unije;

               —

               naloži Europskom parlamentu snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

               —

               Tužbeni razlog koji temelji se na nedjelovanju Europskog parlamenta jer nadležnoj instituciji koju su odredili tužitelji nije proslijedio pitanje koje su članovi Europskog parlamenta Ryszard Legutka i Tomasz Poręba 16. svibnja 2017. podnijeli u pisanom obliku.


title: Predmet T-180/18: Tužba podnesena 12. ožujka 2018. – VJ protiv ESVD-a

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/69

         Tužba podnesena 12. ožujka 2018. – VJ protiv ESVD-a
   (Predmet T-180/18)
   (2018/C 161/86)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: VJ (zastupnik: N. de Montigny, odvjetnik)

      Tuženik: Europska služba za vanjsko djelovanje (ESVD)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
   utvrdi i presudi da se

               —

               poništava obračunski list koji mu je ESVD 22. lipnja 2017. poslao elektroničkom poštom kao i, po potrebi, platne liste putem kojih je plaćena ili će biti plaćena naknada za obrazovanje njegove djece;

               —

               tuženiku nalaže snošenje svih troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na prigovoru nezakonitosti u dijelu u kojem se pobijanom odlukom, napomenom od 15. travnja 2016. na kojoj se ona temelji i ESVD-ovim Smjernicama krši Pravilnik o osoblju i njegov Prilog X.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na nezakonitosti pojedinačne pobijane odluke. Taj se tužbeni razlog sastoji od pet dijelova.

                           —

                           Prvi dio, koji se temelji na povredi načelâ osiguranja, opravdanih očekivanja te pravne sigurnosti i na povredi načela dobre uprave, kao i tužiteljevih stečenih prava.

                           —

                           Drugi dio, koji se temelji na povredi ESVD-ovih obveza, na nepravilnostima, kao i na povredi načela pravne sigurnosti i tužiteljevih opravdanih očekivanja.

                           —

                           Treći dio, koji se temelji na povredi prava na obitelj i prava na obrazovanje.

                           —

                           Četvrti dio, koji se temelji na povredi načelâ jednakog postupanja i nediskriminacije.

                           —

                           Peti dio, koji se temelji na nepostojanju odvagivanja interesa i poštovanja načela proporcionalnosti usvojene mjere.


title: Predmet T-163/18: Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Amisi Kumba protiv Vijeća

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/60

         Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Amisi Kumba protiv Vijeća
   (Predmet T-163/18)
   (2018/C 161/71)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Gabriel Amisi Kumba (Kinshasa, Demokratska Republika Kongo) (zastupnici: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois i A. Guillerme, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Provedbenu odluku Vijeća (ZVSP) 2017/2282 od 11. prosinca 2017. o izmjeni Odluke 2010/788/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga u dijelu u kojem se njome ime tužitelja zadržava na mjestu br. 2. Priloga II. Odluci 2010/788/ZVSP i na mjestu br. 2 Priloga I.a Uredbi (EZ) br. 1183/2005;

               —

               utvrdi da su odredbe članka 3. stavka 2. točke (b) Odluke 2010/788/ZVSP, kako je izmijenjena Odlukom 2016/2231/ZVSP, i članka 2.b stavka 1. točke (b) Uredbe 1183/2005/EZ nezakonite;

               —

               Vijeću naloži snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog temelji se na povredi pravâ obrane, uključujući povredu obveze obrazlaganja koja omogućava da se mjere opravdaju i da se zajamči djelotvorna sudska zaštita, kao i na povredi prava na saslušanje.

               2.

               Drugi tužbeni razlog temelji se na očitoj pogrešci u ocjeni kad je riječ o tužiteljevoj umiješanosti u djela koja predstavljaju ozbiljne povrede ljudskih prava u Demokratskoj Republici Kongo.

               3.

               Treći tužbeni razlog temelji se na povredi prava na privatnost, prava vlasništva i načela proporcionalnosti.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog temelji se na nezakonitosti odredaba članka 3. stavka 2. točke (b) Odluke Vijeća 2010/788/ZVSP od 20. prosinca 2010. o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga i stavljanju izvan snage Zajedničkog stajališta 2008/369/ZVSP (SL 2010., L 336, str. 30.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 13., str. 191.), kako je izmijenjena Odlukom Vijeća (ZVSP) 2016/2231 od 12. prosinca 2016. o izmjeni Odluke 2010/788/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga (SL 2016., L 336I, str. 7.) i članka 2.b stavka 1. točke (b) Uredbe Vijeća (EZ) br. 1183/2005 od 18. srpnja 2005. o uvođenju određenih posebnih mjera ograničavanja usmjerenih protiv osoba koje krše embargo na oružje u odnosu na Demokratsku Republiku Kongo (SL 2005., L 193, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 13., str. 62.).


title: Predmet C-105/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) protiv Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/25

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) protiv Administración General del Estado
   (Predmet C-105/18)
   (2018/C 161/28)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Supremo

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA)

      Tuženik: Administración General del Estado

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li načelo „onečišćivač plaća” iz članka 191. stavka 2. UFEU-a i članak 9. stavak 1. Direktive 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (1) od 23. listopada, u kojem je utvrđeno načelo povrata troškova za vodne usluge i primjerena gospodarska ravnoteža korištenja voda, tumačiti na način da im se protivi uspostava naknade za korištenje kopnenih voda za proizvodnju energije, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja ne potiče učinkovito korištenje vode niti uspostavlja mehanizme očuvanja i zaštite javnog vodnog područja i čiji iznos nije ni u kakvom odnosu s mogućnošću nanošenja štete javnom vodnom području te se jedino i isključivo temelji na sposobnosti proizvođača da ostvaruju prihode?

               2.

               Je li usklađen s načelom nediskriminacije gospodarskih subjekata iz članka 3. stavka 1. Direktive 2009/72/EZ od 13. srpnja o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije (2), doprinos poput naknade za hidroelektričnu energiju o kojoj je riječ u glavnom postupku i čiji su obveznici isključivo proizvođači hidroelektrične energije koji djeluju u slivovima koje zajednički dijeli više autonomnih zajednica, ali ne i proizvođači koncesionari u slivovima koji se nalaze na području jedne autonomne zajednice, te proizvođači koji upotrebljavaju hidroelektričnu tehnologiju, ali ne i proizvođači energije koji upotrebljavaju druge tehnologije?

               3.

               Treba li članak 107. stavak 1. UFEU-a tumačiti na način da čini zabranjenu državnu potporu nametanje naknade za hidroelektričnu energiju poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku proizvođačima električne energije koji djeluju u slivovima koje zajednički dijeli više autonomnih zajednica uvođenjem asimetričnog sustava opterećenja u području iste tehnologije ovisno o tome gdje je smješteno postrojenje, pri čemu se ta naknada usto ne nameće proizvođačima energije iz drugih izvora?

      (1)  Direktiva 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike (SL 2000., L 327, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 48.)

      (2)  Direktiva 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ (SL 2009., L 211, str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.)


title: Predmet T-242/16: Presuda Općeg suda od 22. ožujka 2018. – Stavytskyi protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Ukrajini — Zamrzavanje financijskih sredstava — Popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuju mjere zamrzavanja financijskih sredstava i gospodarskih izvora — Zadržavanje tužiteljeva imena na popisu — Obveza obrazlaganja — Prigovor nezakonitosti — Proporcionalnost — Pravna osnova — Očita pogreška u ocjeni”)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/47

         Presuda Općeg suda od 22. ožujka 2018. – Stavytskyi protiv Vijeća
   (Predmet T-242/16) (1)

   ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Ukrajini - Zamrzavanje financijskih sredstava - Popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuju mjere zamrzavanja financijskih sredstava i gospodarskih izvora - Zadržavanje tužiteljeva imena na popisu - Obveza obrazlaganja - Prigovor nezakonitosti - Proporcionalnost - Pravna osnova - Očita pogreška u ocjeni”))
   (2018/C 161/51)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Edward Stavytskyi (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: J. Grayston, solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey i D. Rovetta, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: V. Piessevaux i J.-P. Hix, agenti)

      Intervenijent u potporu tuženiku: Europska komisija (zastupnici: u početku E. Paasivirta i S. Bartelt, a zatim E. Paasivirta i L. Baumgart, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Vijeća (ZVSP) 2016/318 od 4. ožujka 2016. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2016., L 60, str. 76.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2016/311 od 4. ožujka 2016. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2016., L 60, str. 1.) u dijelu u kojem je tužiteljevo ime zadržano na popisu osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuju te mjere ograničavanja.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Edward Stavytskyi snosit će vlastite troškove, kao i troškove Vijeća Europske unije.

               3.

               Europska komisija snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 270, 25. 7. 2016.


title: Predmet T-164/18: Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Kampete protiv Vijeća

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/61

         Tužba podnesena 8. ožujka 2018. – Kampete protiv Vijeća
   (Predmet T-164/18)
   (2018/C 161/72)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Ilunga Kampete (Kinshasa, Demokratska Republika Kongo) (zastupnici: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois i A. Guillerme, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Provedbenu odluku Vijeća (ZVSP) 2017/2282 od 11. prosinca 2017. o izmjeni Odluke 2010/788/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga u dijelu u kojem se njome zadržava tužitelja na broju 1. Priloga II. Odluci 2010/788/ZVSP i na broju 1. Priloga I.a Uredbi (EZ) br. 1183/2005;

               —

               utvrdi nezakonitost odredbi članka 3. stavka 2. točke (b) Odluke 2010/788/ZVSP, kako je izmijenjena Odlukom 2016/2231/ZVSP i članka 2.b stavka 1. točke (b) Uredbe br. 1183/2005/EZ;

               —

               naloži Vijeću snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga, koja su u biti istovjetna ili slična onima navedenima u okviru predmeta T-163/18, Amisi Kumba/Vijeće.


title: Predmet C-106/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Energía de Galicia (Engasa) S.A. protiv Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/26

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Energía de Galicia (Engasa) S.A. protiv Administración General del Estado
   (Predmet C-106/18)
   (2018/C 161/29)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Supremo

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Energía de Galicia (Engasa) S.A.

      Tuženik: Administración General del Estado

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li načelo „onečišćivač plaća” iz članka 191. stavka 2. UFEU-a i članka 9. stavka 1. Direktive 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (1), od 23. listopada, u kojem je utvrđeno načelo povrata troškova za vodne usluge i primjerena gospodarska ravnoteža korištenja voda, tumačiti na način da im se protivi uspostava naknade za korištenje kopnenih voda za proizvodnju energije, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja ne potiče učinkovito korištenje vode niti uspostavlja mehanizme očuvanja i zaštite javnog vodnog područja i čiji iznos nije ni u kakvom odnosu s mogućnošću nanošenja štete javnom vodnom području te se jedino i isključivo temelji na sposobnosti proizvođača da ostvaruju prihode?

               2.

               Je li usklađen s načelom nediskriminacije gospodarskih subjekata iz članka 3. stavka 1. Direktive 2009/72/EZ od 13. srpnja o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije (2), doprinos poput naknade za hidroelektričnu energiju o kojoj je riječ u glavnom postupku i čiji su obveznici isključivo proizvođači hidroelektrične energije koji djeluju u slivovima koje zajednički dijeli više autonomnih zajednica, ali ne i proizvođači koncesionari u slivovima koji se nalaze na području jedne autonomne zajednice, te proizvođači koji upotrebljavaju hidroelektričnu tehnologiju, ali ne i proizvođači energije koji upotrebljavaju druge tehnologije?

               3.

               Treba li članak 107. stavak 1. UFEU-a tumačiti na način da čini zabranjenu državnu potporu nametanje naknade za hidroelektričnu energiju poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku proizvođačima električne energije koji djeluju u slivovima koje zajednički dijeli više autonomnih zajednica uvođenjem asimetričnog sustava opterećenja u području iste tehnologije ovisno o tome gdje je smješteno postrojenje, pri čemu se ta naknada usto ne nameće proizvođačima energije iz drugih izvora?

      (1)  Direktiva 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike (SL 2000., L 327, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 48.)

      (2)  Direktiva 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ (SL 2009., L 211, str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.)


title: Predmet T-442/16: Presuda Općeg suda od 20. ožujka 2018. – Šroubárna Ždánice protiv Vijeća („Zahtjev za povrat antidampinških pristojbi — Uvoz određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje podrijetlom iz Kine ili poslanih iz Malezije — Uredba (EZ) br. 91/2009 i Provedbena Uredba (EU) br. 723/2011 — Nadležnost nacionalnog suda — Nenadležnost Općeg suda”)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/47

         Presuda Općeg suda od 20. ožujka 2018. – Šroubárna Ždánice protiv Vijeća
   (Predmet T-442/16) (1)

   ((„Zahtjev za povrat antidampinških pristojbi - Uvoz određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje podrijetlom iz Kine ili poslanih iz Malezije - Uredba (EZ) br. 91/2009 i Provedbena Uredba (EU) br. 723/2011 - Nadležnost nacionalnog suda - Nenadležnost Općeg suda”))
   (2018/C 161/52)
   Jezik postupka: češki

      Stranke

      Tužitelj: Šroubárna Ždánice a.s. (Kyjov, Češka Republika) (zastupnik: M. Osladil, odvjetnik)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: H. Marcos Fraile i A. Westerhof Löfflerová, agenti, uz asistenciju N. Tuominena, odvjetnik)

      Intervenijent u potporu tuženiku: Europska komisija (zastupnici: T. Maxian Rusche i P. Němečková, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za povrat antidampinških pristojbi s kamatama koje je tužitelj navodno neopravdano platio češkim carinskim tijelima nakon donošenja Uredbe Vijeća (EZ) br. 91/2009 od 26. siječnja 2009. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje podrijetlom iz Narodne Republike Kine (SL 2009., L 29, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 82., str. 72.), Provedbene Uredbe Vijeća (EU) br. 723/2011 od 18. srpnja 2011. o proširenju konačne antidampinške pristojbe uvedene Uredbom (EZ) br. 91/2009 o uvozu određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje podrijetlom iz Narodne Republike Kine na uvoz određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje poslanih iz Malezije, bez obzira na to imaju li deklarirano podrijetlo iz Malezije ili ne (SL 2011., L 194, str. 6.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 118., str. 24.), i Provedbene Uredbe Vijeća (EU) br. 924/2012 od 4. listopada 2012. o izmjeni Uredbe br. 91/2009 (SL 2012., L 275, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 125., str. 3.).

      Izreka

               1.

               Tužba se odbacuje zbog nenadležnosti Općeg suda da o njoj odlučuje.

               2.

               Šroubárna Ždánice a.s. će snositi vlastite troškove kao i troškove Vijeća Europske unije.

               3.

               Europska komisija će snositi vlastite troškove.

      (1)  SL C 392, 24. 10. 2016.


title: Predmet C-107/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Duerocanto S.L. protiv Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/27

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Duerocanto S.L. protiv Administración General del Estado
   (Predmet C-107/18)
   (2018/C 161/30)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Supremo

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Duerocanto S.L.

      Tuženik: Administración General del Estado

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li načelo „onečišćivač plaća” iz članka 191. stavka 2. UFEU-a i članak 9. stavak 1. Direktive 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (1), od 23. listopada, u kojem je utvrđeno načelo povrata troškova za vodne usluge i primjerena gospodarska ravnoteža korištenja voda, tumačiti na način da im se protivi uspostava naknade za korištenje kopnenih voda za proizvodnju energije, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja ne potiče učinkovito korištenje vode niti uspostavlja mehanizme očuvanja i zaštite javnog vodnog područja i čiji iznos nije ni u kakvom odnosu s mogućnošću nanošenja štete javnom vodnom području te se jedino i isključivo temelji na sposobnosti proizvođača da ostvaruju prihode?

               2.

               Je li usklađen s načelom nediskriminacije gospodarskih subjekata iz članka 3. stavka 1. Direktive 2009/72/EZ od 13. srpnja o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije (2), doprinos poput naknade za hidroelektričnu energiju o kojoj je riječ u glavnom postupku i čiji su obveznici isključivo proizvođači hidroelektrične energije koji djeluju u slivovima koje zajednički dijeli više autonomnih zajednica, ali ne i proizvođači koncesionari u slivovima koji se nalaze na području jedne autonomne zajednice, te proizvođači koji upotrebljavaju hidroelektričnu tehnologiju, ali ne i proizvođači energije koji upotrebljavaju druge tehnologije?

               3.

               Treba li članak 107. stavak 1. UFEU-a tumačiti na način da čini zabranjenu državnu potporu nametanje naknade za hidroelektričnu energiju poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku proizvođačima električne energije koji djeluju u slivovima koje zajednički dijeli više autonomnih zajednica uvođenjem asimetričnog sustava opterećenja u području iste tehnologije ovisno o tome gdje je smješteno postrojenje, pri čemu se ta naknada usto ne nameće proizvođačima energije iz drugih izvora?

      (1)  Direktiva 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike (SL 2000., L 327, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 48.)

      (2)  Direktiva 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ (SL 2009., L 211, str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.)


title: Predmet C-31/17: Presuda Suda (prvo vijeće) od 7. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Francuska) – Cristal Union, pravni sljednik društva Sucrerie de Toury SA protiv Ministre de l'Économie et des Finances (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 2003/96/EZ — Oporezivanje energenata i električne energije — Članak 14. stavak 1. točka (a) — Energenti koji se koriste za proizvodnju električne energije — Obveza izuzeća — Članak 15. stavak 1. točka (c) — Energenti koji se koriste za kombiniranu proizvodnju topline i snage — Mogućnost oslobođenja od oporezivanja ili sniženja razine oporezivanja — Prirodni plin namijenjen za kogeneraciju topline i električne energije)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/11

         Presuda Suda (prvo vijeće) od 7. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Francuska) – Cristal Union, pravni sljednik društva Sucrerie de Toury SA protiv Ministre de l'Économie et des Finances
   (Predmet C-31/17) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2003/96/EZ - Oporezivanje energenata i električne energije - Članak 14. stavak 1. točka (a) - Energenti koji se koriste za proizvodnju električne energije - Obveza izuzeća - Članak 15. stavak 1. točka (c) - Energenti koji se koriste za kombiniranu proizvodnju topline i snage - Mogućnost oslobođenja od oporezivanja ili sniženja razine oporezivanja - Prirodni plin namijenjen za kogeneraciju topline i električne energije))
   (2018/C 161/13)
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Conseil d'État

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Cristal Union, pravni sljednik društva Sucrerie de Toury SA

      Tuženik: Ministre de l'Économie et des Finances

      Izreka

   Članak 14. stavak 1. točku (a) Direktive Vijeća 2003/96/EZ od 27. listopada 2003. o restrukturiranju sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije treba tumačiti na način da se obvezno oslobođenje od poreza propisano tom odredbom primjenjuje na energente koji se koriste za proizvodnju električne energije ako se ti proizvodi koriste za kombiniranu proizvodnju električne energije i topline, u smislu članka 15. stavka 1. točke (c) te direktive.

      (1)  SL C 112, 10. 4. 2017.


title: Predmet T-579/16: Presuda Općeg suda od 22. ožujka 2018. – HJ protiv EMA-e („Javna služba — Privremeno osoblje — Neproduljenje ugovora na određeno vrijeme — Članak 8. prvi podstavak UZ-a — Prekvalifikacija ugovora na određeno vrijeme u ugovor na neodređeno vrijeme — Očita pogreška u ocjeni — Dužna pažnja — Obveza obrazlaganja — Pravo na saslušanje — Izvješće o ocjenjivanju — Obveza obrazlaganja — Očita pogreška u ocjeni”)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/48

         Presuda Općeg suda od 22. ožujka 2018. – HJ protiv EMA-e
   (Predmet T-579/16) (1)

   ((„Javna služba - Privremeno osoblje - Neproduljenje ugovora na određeno vrijeme - Članak 8. prvi podstavak UZ-a - Prekvalifikacija ugovora na određeno vrijeme u ugovor na neodređeno vrijeme - Očita pogreška u ocjeni - Dužna pažnja - Obveza obrazlaganja - Pravo na saslušanje - Izvješće o ocjenjivanju - Obveza obrazlaganja - Očita pogreška u ocjeni”))
   (2018/C 161/53)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: HJ (zastupnici: L. Levi i A. Blot, odvjetnici)

      Tuženik: Europska agencija za lijekove (EMA) (zastupnici: F. Cooney i N. Rampal Olmedo, agenti, uz asistenciju A. Duron i D. Waelbroeck, odvjetnici)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a kojim se traži, s jedne strane, poništenje izvješća o ocjenjivanju tužitelja koje se odnosi na razdoblje između 16. veljače i 31. prosinca 2014., odluke EMA-e od 1. travnja 2015. da se tužitelju ne produlji ugovor kao članu privremenog osoblja i dvaju odluka od 26. listopada 2015. o odbijanju prigovora tužitelja protiv tih akata kao i, s druge strane, naknada štete koju je tužitelj navodno pretrpio.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               HJ-u se nalaže snošenje troškova.

      (1)  SL C 145od 25. travnja 2016. (predmet prvotno upisan kod Službeničkog suda Europske unije pod brojem F-8/16 i proslijeđen Općem sudu Europske unije 1. rujna 2016.).


title: Predmet C-64/17: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 8. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal da Relação do Porto – Portugal) – Saey Home & Garden NV/SA protiv Lusavouga-Máquinas e Acessórios Industriais SA (Zahtjev za prethodnu odluku — Pravosudna suradnja u građanskim stvarima — Sudska nadležnost i izvršenje odluka u građanskim i trgovačkim stvarima — Uredba (EU) br. 1215/2012 — Članak 25. — Postojanje klauzule o prenošenju nadležnosti — Usmeni sporazum koji nije potvrđen u pisanom obliku — Klauzula sadržana u općim uvjetima prodaje koji se spominju u fakturama — Članak 7. točka 1. podtočka (b) — Ugovor o distribuciji koji su sklopila društva sa sjedištem u dvjema različitim državama članicama koji se odnosi na tržište treće države članice — Članak 7. točka 1. podtočka (b) druga alineja — Određivanje nadležnog suda — Mjesto izvršenja karakteristične obveze takvog ugovora)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/12

         Presuda Suda (sedmo vijeće) od 8. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal da Relação do Porto – Portugal) – Saey Home & Garden NV/SA protiv Lusavouga-Máquinas e Acessórios Industriais SA
   (Predmet C-64/17) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Sudska nadležnost i izvršenje odluka u građanskim i trgovačkim stvarima - Uredba (EU) br. 1215/2012 - Članak 25. - Postojanje klauzule o prenošenju nadležnosti - Usmeni sporazum koji nije potvrđen u pisanom obliku - Klauzula sadržana u općim uvjetima prodaje koji se spominju u fakturama - Članak 7. točka 1. podtočka (b) - Ugovor o distribuciji koji su sklopila društva sa sjedištem u dvjema različitim državama članicama koji se odnosi na tržište treće države članice - Članak 7. točka 1. podtočka (b) druga alineja - Određivanje nadležnog suda - Mjesto izvršenja karakteristične obveze takvog ugovora))
   (2018/C 161/14)
   Jezik postupka: portugalski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal da Relação do Porto

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Saey Home & Garden NV/SA

      Tuženik: Lusavouga-Máquinas e Acessórios Industriais SA

      Izreka

               1.

               Članak 25. stavak 1. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da, pod uvjetom da sud koji je uputio zahtjev izvrši potrebne provjere, klauzula o prenošenju nadležnosti, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, predviđena u općim uvjetima prodaje spomenutima u fakturama koje je izdala jedna od ugovornih strana, ne udovoljava zahtjevima iz te odredbe.

               2.

               Članak 7. točku 1. Uredbe br. 1215/2012 treba tumačiti na način da je na temelju te odredbe za odlučivanje o zahtjevu za naknadu štete zbog raskida ugovora o distribuciji koji su dva društva koja imaju sjedište i posluju u dvjema različitim državama članicama sklopila za stavljanje proizvoda na nacionalno tržište treće države članice, na čijem državnom području ni jedno od tih društava nema podružnicu ili poslovnu jedinicu, nadležan sud države članice u kojoj se nalazi mjesto glavnog pružanja usluga, kako je navedeno u odredbama ugovora kao i, ako takve odredbe ne postoje, mjesto stvarnog izvršenja tog ugovora i, ako se ono na temelju toga ne može odrediti, mjesto u kojem pružatelj usluga ima domicil.

      (1)  SL C 112, 10. 4. 2017.


title: Predmet T-734/16: Presuda Općeg suda od 20. ožujka 2018. – Argyraki protiv Komisije („Javna služba — Dužnosnici — Mirovine — Izračun mirovinskog staža — Uračunavanje razdobljâ službe provedenih u svojstvu člana pomoćnog osoblja — Uvjeti — Pravna osnova”)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/49

         Presuda Općeg suda od 20. ožujka 2018. – Argyraki protiv Komisije
   (Predmet T-734/16) (1)

   ((„Javna služba - Dužnosnici - Mirovine - Izračun mirovinskog staža - Uračunavanje razdobljâ službe provedenih u svojstvu člana pomoćnog osoblja - Uvjeti - Pravna osnova”))
   (2018/C 161/54)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Vassilia Argyraki (Bruxelles, Belgija) (zastupnik: S. Pappas, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: u početku G. Berscheid, G. Gattinara i A.-C. Simon, zatim G. Berscheid, G. Gattinara i L. Radu Bouyon, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a kojim se traži poništenje odluke Ureda za upravljanje individualnim materijalnim pravima i njihovu isplatu (PMO) Komisije od 29. siječnja 2016. kojom je potonji odbio tužiteljičin zahtjev za priznavanje razdobljâ službe u kojima je radila kao član pomoćnog osoblja kao razdobljâ koja je provela u svojstvu člana privremenog osoblja u okviru izračuna njezinih mirovinskih prava.

      Izreka

               1.

               Poništava se Odluka Ureda za upravljanje individualnim materijalnim pravima i njihovu isplatu (PMO) Europske komisije od 29. siječnja 2016. kojom je potonji odbio zahtjev Vassilije Argyraki za priznavanje razdobljâ službe u kojima je radila kao član pomoćnog osoblja kao razdobljâ koja je provela u svojstvu člana privremenog osoblja u okviru izračuna njezinih imovinskih prava.

               2.

               Komisiji se nalaže snošenje troškova.

      (1)  SL C 462, 12. 12. 2016.


title: Predmet C-108/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) S.L.U. protiv Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/28

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) S.L.U. protiv Administración General del Estado
   (Predmet C-108/18)
   (2018/C 161/31)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Supremo

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) S.L.U.

      Tuženik: Administración General del Estado

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li načelo „onečišćivač plaća” iz članka 191. stavka 2. UFEU-a i članak 9. stavak 1. Direktive 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (1), od 23. listopada, u kojem je utvrđeno načelo povrata troškova za vodne usluge i primjerena gospodarska ravnoteža korištenja voda, tumačiti na način im se protivi uspostava naknade za korištenje kopnenih voda za proizvodnju energije, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja ne potiče učinkovito korištenje vode niti uspostavlja mehanizme očuvanja i zaštite javnog vodnog područja i čiji iznos nije ni u kakvom odnosu s mogućnošću nanošenja štete javnom vodnom području te se jedino i isključivo temelji na sposobnosti proizvođača da ostvaruju prihode?

               2.

               Je li usklađen s načelom nediskriminacije gospodarskih subjekata iz članka 3. stavka 1. Direktive 2009/72/EZ od 13. srpnja o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije (2), doprinos poput naknade za hidroelektričnu energiju o kojoj je riječ u glavnom postupku i čiji su obveznici isključivo proizvođači hidroelektrične energije koji djeluju u slivovima koje zajednički dijeli više autonomnih zajednica, ali ne i proizvođači koncesionari u slivovima koji se nalaze na području jedne autonomne zajednice, te proizvođači koji upotrebljavaju hidroelektričnu tehnologiju, ali ne i proizvođači energije koji upotrebljavaju druge tehnologije?

               3.

               Treba li članak 107. stavak 1. UFEU-a tumačiti na način da čini zabranjenu državnu potporu nametanje naknade za hidroelektričnu energiju poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku proizvođačima električne energije koji djeluju u slivovima koje zajednički dijeli više autonomnih zajednica uvođenjem asimetričnog sustava opterećenja u području iste tehnologije ovisno o tome gdje je smješteno postrojenje, pri čemu se ta naknada usto ne nameće proizvođačima energije iz drugih izvora?

      (1)  Direktiva 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike (SL 2000., L 327, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 48.)

      (2)  Direktiva 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ (SL 2009., L 211, str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.)


title: Predmet T-181/18: Tužba podnesena 9. ožujka 2018. – Multifit Tiernahrungs protiv EUIPO-a (TAKE CARE)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/70

         Tužba podnesena 9. ožujka 2018. – Multifit Tiernahrungs protiv EUIPO-a (TAKE CARE)
   (Predmet T-181/18)
   (2018/C 161/87)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Multifit Tiernahrungs GmbH (Krefeld, Njemačka) (zastupnici: N. Weber i L. Thiel, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije s verbalnim elementom „TAKE CARE” – prijava za registraciju br. 16 254 898

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 4. siječnja 2018. u predmetu R 845/2017-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 2017/1001


title: Predmet C-109/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica protiv Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/29

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica protiv Administración General del Estado
   (Predmet C-109/18)
   (2018/C 161/32)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Supremo

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica

      Tuženik: Administración General del Estado

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 9. stavak 1. Direktive 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada (1), u kojem je utvrđeno načelo povrata troškova za vodne usluge i primjerena gospodarska ravnoteža korištenja voda, tumačiti na način da mu se protivi uspostava naknade za korištenje kopnenih voda za proizvodnju energije, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja ne potiče učinkovito korištenje vode niti uspostavlja mehanizme očuvanja i zaštite javnog vodnog područja i čiji iznos nije ni u kakvom odnosu s mogućnošću nanošenja štete javnom vodnom području te se jedino i isključivo temelji na sposobnosti proizvođača da ostvaruju prihode?

               2.

               Je li usklađen s načelom nediskriminacije gospodarskih subjekata iz članka 3. stavka 1. Direktive 2009/72/EZ od 13. srpnja o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije (2), namet poput naknade za hidroelektričnu energiju o kojoj je riječ u glavnom postupku i čiji su obveznici isključivo proizvođači hidroelektrične energije koji djeluju u slivovima koje zajednički dijeli više autonomnih zajednica, ali ne i proizvođači koncesionari u slivovima koji se nalaze na području jedne autonomne zajednice, te proizvođači koji upotrebljavaju hidroelektričnu tehnologiju, ali ne i proizvođači energije koji upotrebljavaju druge tehnologije?

               3.

               Treba li članak 107. stavak 1. UFEU-a tumačiti na način da čini zabranjenu državnu potporu nenametanje naknade za hidroelektričnu energiju proizvođačima električne energije koji djeluju u slivovima koji se nalaze na području jedne autonomne zajednice i ostalim subjektima koji upotrebljavaju vodu [za potrošnju], pri čemu se naknada plaća samo za korištenje namijenjeno proizvodnji električne energije?

      (1)  Direktiva 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike (SL 2000., L 327, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 48.)

      (2)  Direktiva 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ (SL 2009., L 211, str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.)


title: Predmet C-159/17: Presuda Suda (deseto vijeće) od 7. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Curtea de Apel Constanţa – Rumunjska) – Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius protiv Ministerul Finanţelor Publice – A.N.A.F. – D.G.R.F.P. Galaţi – Serviciul Soluţionare Contestaţii, A.N.A.F – D.G.R.F.P. Galaţi – A.J.F.P. Constanţa – Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Fizice 2 Constanţa (Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) — Direktiva 2006/112/EZ — Poništenje identifikacije u pogledu PDV-a — Obveza isplate PDV-a naplaćenog u razdoblju tijekom kojeg je identifikacija u pogledu PDV-a poništena — Nepriznavanje prava na odbitak PDV-a u vezi sa stjecanjima ostvarenima tijekom tog razdoblja)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/13

         Presuda Suda (deseto vijeće) od 7. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Curtea de Apel Constanţa – Rumunjska) – Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius protiv Ministerul Finanţelor Publice – A.N.A.F. – D.G.R.F.P. Galaţi – Serviciul Soluţionare Contestaţii, A.N.A.F – D.G.R.F.P. Galaţi – A.J.F.P. Constanţa – Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Fizice 2 Constanţa
   (Predmet C-159/17) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Poništenje identifikacije u pogledu PDV-a - Obveza isplate PDV-a naplaćenog u razdoblju tijekom kojeg je identifikacija u pogledu PDV-a poništena - Nepriznavanje prava na odbitak PDV-a u vezi sa stjecanjima ostvarenima tijekom tog razdoblja))
   (2018/C 161/15)
   Jezik postupka: rumunjski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Curtea de Apel Constanţa

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius

      Tuženici: Ministerul Finanţelor Publice – A.N.A.F. – D.G.R.F.P. Galaţi – Serviciul Soluţionare Contestaţii, A.N.A.F – D.G.R.F.P. Galaţi – A.J.F.P. Constanţa – Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Fizice 2 Constanţa

      Izreka

   Članke 167. do 169., članak 179., članak 213. stavak 1., članak 214. stavak 1. i članak 273. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni propis, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, kojim se poreznoj upravi dopušta da poreznom obvezniku odbije pravo na odbitak poreza na dodanu vrijednost kad se utvrdi da, zbog povreda koje je učinio, porezna uprava nije mogla raspolagati potrebnim podacima kako bi utvrdila da je porezni obveznik ispunio materijalne zahtjeve koji otvaraju pravo na odbitak ulaznog plaćenog poreza na dodanu vrijednost ili da je potonji djelovao s namjerom prijevare kako bi stekao to pravo, a što mora provjeriti sud koji je uputio zahtjev.

      (1)  SL C 221, 10. 7. 2017.


title: Predmet T-185/18: Tužba podnesena 14. ožujka 2018. – Lucchini protiv Komisije

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/70

         Tužba podnesena 14. ožujka 2018. – Lucchini protiv Komisije
   (Predmet T-185/18)
   (2018/C 161/88)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Lucchini SpA (Livorno, Italija) (zastupnik: G. Belotti, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               s obzirom na povrede utvrđene u presudama Suda zbog kojih je poništena Odluka Komisije C (2009) 7492 final od 30. rujna 2009. o povredi članka 65. UEZ-a (predmet COMP/37.956 – betonsko-armaturne šipke – ponovno donošenje), poništi Komisijinu odluku o odbijanju sadržanu u dopisu od 17. siječnja 2018. i Komisiji istodobno naloži da tužitelju vrati iznos novčane kazne koja mu je nezakonito izrečena i koju je platio zajedno sa dospjelim kamatama.

               —

               poništi Komisijinu odluku o odbijanju sadržanu u dopisu od 9. ožujka 2018. i Komisiji naloži da tužitelju dopusti sudjelovanje u postupku COMP/37.956, koji Komisija mora preotvoriti kako bi postupila u skladu s presudama.

               —

               podredno, tužitelju dosudi naknadu štete u iznosu od najmanje 10 milijuna eura ili drugom iznosu koji će biti određen u tijeku postupka ili iznosu koji će Opći sud smatrati pravičnim kako bi se na odgovarajući način sankcionirala utvrđena povreda članka 41. Povelje.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Tužitelj podsjeća da je Sud poništio Odluku Komisije C (2009) 7492 od 30. rujna 2009. o povredi članka 65. UEZ-a (predmet COMP/37.956 – betonsko-armaturne šipke) (1) i pojašnjava da je unatoč nalogu sadržanom u toj odluci o poništenju tuženik odbio vratiti plaćenu novčanu kaznu i pozvati tužitelja da intervenira u upravni postupak koji je u međuvremenu preotvoren.
   U prilog svojoj tužbi, tužitelj ističe dva tužbena razloga.

               1.

               Povreda članaka 10. do 14. Uredbe Komisije (EZ) br. 773/2004 od 7. travnja 2004. o postupcima koje Komisija vodi na temelju članaka 81. i 82. Ugovora o EZ-u (tekst značajan za EGP) (2), osobito tužiteljeva prava na postupak kojim se poštuju pravna pravila i prvenstveno njegova prava obrane.

                           —

                           U tom pogledu ističe da sudjelovanje država članica na raspravama nije samo formalnost s obzirom na to da su tijela nadležna za tržišno natjecanje dio odbora s kojima se Komisija mora savjetovati prije donošenja bilo kakve odluke. Navedena tijela nadležna za tržišno natjecanje uvijek moraju sudjelovati na plenarnim saslušanjima, to jest u ključnoj fazi u kojoj u okviru kontradiktorne rasprave poduzetnici usredotočuju svoje obrambene napore protiv Komisijine optužbe.

               2.

               Povreda članka 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, osobito prava na dobru upravu.

      (1)  Feralpi/Komisija, C-85/15 P (EU:C:2017:709); spojeni predmeti C-86/15 P, Ferriera Valsabbia/Komisija, C-87/15 P, Alfa Acciai/Komisija (EU:C:2017:717), C-88/15, Ferriere Nord/Komisija (EU:C:2017:716) i C-89/15 P, Riva Fire (EU:C:2017:713)

      (2)  SL 2004., L 123, str. 18. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 298.)


title: Predmet C-642/17 P: Žalba koju je 15. studenoga 2017. podnijela Arrigoni SpA protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 22. rujna 2017. u predmetu T-454/16, Arrigoni protiv EUIPO-a – Arrigoni Battista (Arrigoni Valtaleggio)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/14

         Žalba koju je 15. studenoga 2017. podnijela Arrigoni SpA protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 22. rujna 2017. u predmetu T-454/16, Arrigoni protiv EUIPO-a – Arrigoni Battista (Arrigoni Valtaleggio)
   (Predmet C-642/17 P)
   (2018/C 161/16)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Žalitelj: Arrigoni SpA (zastupnik: P. Di Gravio, odvjetnik)

      Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), Arrigoni Battista SpA
   Rješenjem od 22. ožujka 2018. Sud (deseto vijeće) odbio je žalbu i odredio da će Arrigoni SpA snositi vlastite troškove.


title: Predmet T-191/18: Tužba podnesena 16. ožujka 2018. – Rietze protiv EUIPO-a – Volkswagen (motorna vozila)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/71

         Tužba podnesena 16. ožujka 2018. – Rietze protiv EUIPO-a – Volkswagen (motorna vozila)
   (Predmet T-191/18)
   (2018/C 161/89)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Rietze GmbH & Co. KG (Altdorf, Njemačka) (zastupnik: M. Krogmann, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Volkswagen AG (Wolfsburg, Njemačka)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog dizajna: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni dizajn: dizajn Zajednice br. 762851-0001

      Pobijana odluka: odluka trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 11. siječnja 2018. u predmetu R 1203/2016-3

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku trećeg žalbenog vijeća i poništi dizajn Zajednice br. 762851-0001;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 4. stavka 1. u vezi s člankom 6. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 6/2002

               —

               povreda članka 6. stavka 2. Uredbe br. 6/2002


title: Predmet C-110/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – José Manuel Burgos Pérez i María del Amor Guinea Bueno protiv Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/30

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – José Manuel Burgos Pérez i María del Amor Guinea Bueno protiv Administración General del Estado
   (Predmet C-110/18)
   (2018/C 161/33)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Supremo

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: José Manuel Burgos Pérez i María del Amor Guinea Bueno

      Tuženik: Administración General del Estado

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li načelo „onečišćivač plaća” iz članka 191. stavka 2. UFEU-a i članka 9. stavka 1. Direktive 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (1), od 23. listopada, u kojem je utvrđeno načelo povrata troškova za vodne usluge i primjerena gospodarska ravnoteža korištenja voda, tumačiti na način da mu se protivi uspostava naknade za korištenje kopnenih voda za proizvodnju energije, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja ne potiče učinkovito korištenje vode niti uspostavlja mehanizme očuvanja i zaštite javnog vodnog područja i čiji iznos nije ni u kakvom odnosu s mogućnošću nanošenja štete javnom vodnom području te se jedino i isključivo temelji na sposobnosti proizvođača da ostvaruju prihode?

               2.

               Je li usklađen s načelom nediskriminacije gospodarskih subjekata iz članka 3. stavka 1. Direktive 2009/72/EZ od 13. srpnja o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije (2), doprinos poput naknade za hidroelektričnu energiju o kojoj je riječ u glavnom postupku i čiji su obveznici isključivo proizvođači hidroelektrične energije koji djeluju u slivovima koje zajednički dijeli više autonomnih zajednica, ali ne i proizvođači koncesionari u slivovima koji se nalaze na području jedne autonomne zajednice, te proizvođači koji upotrebljavaju hidroelektričnu tehnologiju, ali ne i proizvođači energije koji upotrebljavaju druge tehnologije?

               3.

               Treba li članak 107. stavak 1. UFEU-a tumačiti na način da čini zabranjenu državnu potporu nametanje naknade za hidroelektričnu energiju poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku proizvođačima električne energije koji djeluju u slivovima koje zajednički dijeli više autonomnih zajednica uvođenjem asimetričnog sustava opterećenja u području iste tehnologije ovisno o tome gdje je smješteno postrojenje, pri čemu se ta naknada usto ne nameće proizvođačima energije iz drugih izvora?

      (1)  Direktiva 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike (SL 2000., L 327, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 48.)

      (2)  Direktiva 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ (SL 2009., L 211, str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.)


title: Predmet T-192/18: Tužba podnesena 16. ožujka 2018. – Rietze protiv EUIPO-a – Volkswagen (motorna vozila)

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/72

         Tužba podnesena 16. ožujka 2018. – Rietze protiv EUIPO-a – Volkswagen (motorna vozila)
   (Predmet T-192/18)
   (2018/C 161/90)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Rietze GmbH & Co. KG (Altdorf, Njemačka) (zastupnik: M. Krogmann, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Volkswagen AG (Wolfsburg, Njemačka)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog dizajna: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni dizajn: međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija br. DM/073118-3

      Pobijana odluka: odluka trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 11. siječnja 2018. u predmetu R 1244/2016-3

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku trećeg žalbenog vijeća i poništi učinke međunarodne registracije dizajna DM/073118-3 u Europskoj uniji;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 4. stavka 1. u vezi s člankom 6. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 6/2002

               —

               povreda članka 6. stavka 2. Uredbe br. 6/2002


title: Predmet C-67/18 P: Žalba koju je 30. siječnja 2018. podnijela Dominique Bilde protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 29. studenoga 2017. u predmetu T-633/16, Bilde protiv Parlamenta

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/14

         Žalba koju je 30. siječnja 2018. podnijela Dominique Bilde protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 29. studenoga 2017. u predmetu T-633/16, Bilde protiv Parlamenta
   (Predmet C-67/18 P)
   (2018/C 161/17)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Žaliteljica: Dominique Bilde (zastupnik: G. Sauveur, odvjetnik)

      Druge stranke u postupku: Europski parlament, Vijeće Europske unije

      Žalbeni zahtjev

               —

               preinačiti pobijanu presudu; prema tome:

               —

               poništiti odluku glavnog tajnika Europskog parlamenta od 23. lipnja 2016., dostavljenu 6. srpnja 2016., kojom se navodi da je „iznos od 40 320 eura neosnovano isplaćen u korist Dominique Bilde” i naložiti nadležnom dužnosniku za ovjeravanje i računovodstvu institucije provedbu povrata toga iznosa

               —

               poništiti u cijelosti obavijest o terećenju br. 2016-889 koju je 29. lipnja 2016. potpisao glavni direktor za financije

               —

               odlučiti o iznosu koji će biti dodijeljen žaliteljici na ime naknade neimovinske štete koja proizlazi iz neosnovanih optužbi iznesenih prije zaključenja istrage, štete počinjene njezinu ugledu i značajnih problema u privatnom i političkom životu prouzročenih pobijanom odlukom

               —

               odlučiti o iznosu koji će biti dodijeljen žaliteljici na ime troškova postupka

               —

               naložiti Europskom parlamentu snošenje svih troškova.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

               1.

               Prvi žalbeni razlog temelji se na nenadležnosti tvorca akta:

                           —

                           financijska pitanja u nadležnosti su Predsjedništva Europskog parlamenta, a ne glavnog tajnika

                           —

                           ne postoji prijenos ovlasti na glavnog tajnika

                           —

                           Prigovor nezakonitosti zbog povrede parlamentarne neovisnosti i prava na nepristrano suđenje.

               2.

               Drugi žalbeni razlog temelji se na povredi načela „electa una via”

                           —

                           predsjednik Parlamenta pokrenuo je postupke pred OLAF-om i francuskim pravosudnim tijelima.

               3.

               Treći žalbeni razlog temelji se na povredi prava obrane

                           —

                           predsjednik Parlamenta povrijedio je presumpciju nevinosti

                           —

                           administracija Parlamenta presuđuje i stranka je u postupku

                           —

                           parlament je tijekom postupka mijenjao prigovore koje je isticao

                           —

                           glavni je tajnik odbio saslušati žaliteljicu.

               4.

               Četvrti žalbeni razlog temelji se na izokretanju tereta dokazivanja

                           —

                           Parlament je od žaliteljice zahtijevao da dokaže da nije počinila nikakvu povredu, iako nije raspolagao nikakvim dokazom zbog kojeg bi ozbiljno sumnjao da postoji povreda.

               5.

               Peti žalbeni razlog temelji se na nedostatnom obrazloženju

                           —

                           Jedini razlog na koji se poziva je objava organigrama, iako se potonjim ništa ne dokazuje.

               6.

               Šesti žalbeni razlog temelji se na povredi načela pravne sigurnosti i legitimnih očekivanja

                           —

                           Niti jedno pravilo ne utvrđuje popis dokumenata koje je potrebno dostaviti zbog čega žaliteljica ovisi o samovolji Parlamenta.

               7.

               Sedmi žalbeni razlog temelji se na ugrožavanju građanskih prava parlamentarnih asistenata

                           —

                           Parlament zabranjuje asistentima da se bave političkom aktivnošću.

               8.

               Osmi žalbeni razlog temelji se na diskriminatornom postupanju, na „Fumus persecutionis” i na zlouporabi ovlasti

                           —

                           žaliteljica je pretrpjela ovakvo postupanje zbog političkog neprijateljstva predsjednika Europskog parlamenta.

               9.

               Deveti žalbeni razlog temelji se na povredi neovisnosti zastupnika

                           —

                           rad parlamentarnih asistenata nije ograničen samo na rad na zakonodavstvu.

               10.

               Deseti žalbeni razlog temelji se na povredi činjenica

                           —

                           Parlament je samo odgovorio da se dokumentima koje je žaliteljica dostavila ništa ne dokazuje iako se tim dokumentima dokazuje rad asistenta

                           —

                           Parlament ne može dokazati svoje tvrdnje.

               11.

               Jedanaesti žalbeni razlog temelji se na povredi načela proporcionalnosti

                           —

                           organigram (na kojem se temelje postupci koje je pokrenuo predsjednik Parlamenta) je objavljen u veljači 2015., ali se povrat neosnovano isplaćenog iznosa zahtijeva od listopada 2014.


title: Predmet C-70/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. veljače 2018. uputio Raad van State (Nizozemska) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid protiv A i dr.

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/16

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. veljače 2018. uputio Raad van State (Nizozemska) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid protiv A i dr.
   (Predmet C-70/18)
   (2018/C 161/18)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Raad van State

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

      Druge stranke u postupku: A, B, P

      Prethodna pitanja

               l.a

               Treba li članak 7. Odluke br. 2/76 (1) odnosno članak 13. Odluke br. 1/80 tumačiti na način da se tim odredbama ne protivi nacionalno pravno uređenje u kojemu je predviđena općenita obrada i pohrana biometrijskih podataka državljana trećih zemalja, među kojima i turskih državljana, u sustav arhiviranja u smislu članka 2. točaka (a) i (b) Direktive 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995 . o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka (SL 1995., L 281, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 7., str. 88.) jer to uređenje ne prekoračuje ono što je nužno za ostvarenje legitimnog cilja zadanog tim uređenjem u vidu sprečavanja i suzbijanja prijevara u vezi s identitetom i ispravama?

               1.b

               Je li pritom značajno to da je trajanje čuvanja biometrijskih podataka vezano uz trajanje zakonitog i/ili nezakonitog boravka državljana trećih zemalja, uključujući i turske državljane?

               2.

               Treba li članak 7. Odluke br. 2/76 odnosno članak 13. Odluke br. 1/80 tumačiti na način da nacionalno pravno uređenje ne čini ograničenje u smislu tih odredbi, ako su učinci nacionalnog uređenja na pristup tržištu rada u skladu s tim odredbama suviše neizvjesni i neizravni da bi se moglo zaključiti da se taj pristup ometa?

               3.a

               Ako odgovor na drugo pitanje glasi da nacionalno uređenje koje omogućuje da se biometrijske podatke državljana trećih zemalja, uključujući i turske državljane, iz baze podataka stavi na raspolaganje trećim osobama radi sprečavanja, otkrivanja i istraživanja kaznenih djela terorizma i drugih kaznenih djela čini novo ograničenje, mora li se članak 52. stavak 1. u vezi s člancima 7. i 8. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da mu se protivi takvo nacionalno uređenje?

               3.b

               Je li pritom važno to da je državljanin treće zemlje u trenutku u kojem je bio uhićen zbog sumnje u počinjenje kaznenog djela sa sobom nosio ispravu o pravu boravka u kojoj su pohranjeni njegovi biometrijski podaci?

      (1)  Odluka Vijeća za pridruživanje uspostavljenog Sporazumom o pridruživanju između Europske ekonomske zajednice i Republike Turske


title: Predmet C-111/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Endesa Generación S.A. protiv Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/30

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Endesa Generación S.A. protiv Administración General del Estado
   (Predmet C-111/18)
   (2018/C 161/34)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Supremo

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Endesa Generación S.A.

      Tuženik: Administración General del Estado

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li načelo „onečišćivač plaća” iz članka 191. stavka 2. UFEU-a i članak 9. stavak 1. Direktive 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (1), od 23. listopada, u kojem je utvrđeno načelo povrata troškova za vodne usluge i primjerena gospodarska ravnoteža korištenja voda, tumačiti na način da im se protivi uspostava naknade za korištenje kopnenih voda za proizvodnju energije, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja ne potiče učinkovito korištenje vode niti uspostavlja mehanizme očuvanja i zaštite javnog vodnog područja i čiji iznos nije ni u kakvom odnosu s mogućnošću nanošenja štete javnom vodnom području te se jedino i isključivo temelji na sposobnosti proizvođača da ostvaruju prihode?

               2.

               Je li usklađen s načelom nediskriminacije gospodarskih subjekata iz članka 3. stavka 1. Direktive 2009/72/EZ od 13. srpnja o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije (2), doprinos poput naknade za hidroelektričnu energiju o kojoj je riječ u glavnom postupku i čiji su obveznici isključivo proizvođači hidroelektrične energije koji djeluju u slivovima koje zajednički dijeli više autonomnih zajednica, ali ne i proizvođači koncesionari u slivovima koji se nalaze na području jedne autonomne zajednice, te proizvođači koji upotrebljavaju hidroelektričnu tehnologiju, ali ne i proizvođači energije koji upotrebljavaju druge tehnologije?

               3.

               Treba li članak 107. stavak 1. UFEU-a tumačiti na način da čini zabranjenu državnu potporu nametanje naknade za hidroelektričnu energiju poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku proizvođačima električne energije koji djeluju u slivovima koje zajednički dijeli više autonomnih zajednica uvođenjem asimetričnog sustava opterećenja u području iste tehnologije ovisno o tome gdje je smješteno postrojenje, pri čemu se ta naknada usto ne nameće proizvođačima energije iz drugih izvora?

      (1)  Direktiva 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike (SL 2000., L 327, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 48.)

      (2)  Direktiva 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ (SL 2009., L 211, str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.)


title: Predmet C-112/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Asociación de Productores de Energías Renovables (APPA) protiv Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/31

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Asociación de Productores de Energías Renovables (APPA) protiv Administración General del Estado
   (Predmet C-112/18)
   (2018/C 161/35)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Supremo

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Asociación de Productores de Energías Renovables (APPA)

      Tuženik: Administración General del Estado

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li načelo „onečišćivač plaća” iz članka 191. stavka 2. UFEU-a i članak 9. stavak 1. Direktive 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (1), od 23. listopada, u kojem je utvrđeno načelo povrata troškova za vodne usluge i primjerena gospodarska ravnoteža korištenja voda, tumačiti na način da im se protivi uspostava naknade za korištenje kopnenih voda za proizvodnju energije, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja ne potiče učinkovito korištenje vode niti uspostavlja mehanizme očuvanja i zaštite javnog vodnog područja i čiji iznos nije ni u kakvom odnosu s mogućnošću nanošenja štete javnom vodnom području te se jedino i isključivo temelji na sposobnosti proizvođača da ostvaruju prihode?

               2.

               Je li usklađen s načelom nediskriminacije gospodarskih subjekata iz članka 3. stavka 1. Direktive 2009/72/EZ od 13. srpnja o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije (2), doprinos poput naknade za hidroelektričnu energiju o kojoj je riječ u glavnom postupku i čiji su obveznici isključivo proizvođači hidroelektrične energije koji djeluju u slivovima koje zajednički dijeli više autonomnih zajednica, ali ne i proizvođači koncesionari u slivovima koji se nalaze na području jedne autonomne zajednice, te proizvođači koji upotrebljavaju hidroelektričnu tehnologiju, ali ne i proizvođači energije koji upotrebljavaju druge tehnologije?

               3.

               Treba li članak 107. stavak 1. UFEU-a tumačiti na način da čini zabranjenu državnu potporu nametanje naknade za hidroelektričnu energiju poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku proizvođačima električne energije koji djeluju u slivovima koje zajednički dijeli više autonomnih zajednica uvođenjem asimetričnog sustava opterećenja u području iste tehnologije ovisno o tome gdje je smješteno postrojenje, pri čemu se ta naknada usto ne nameće proizvođačima energije iz drugih izvora?

      (1)  Direktiva 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike (SL 2000., L 327, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 48.)

      (2)  Direktiva 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ (SL 2009., L 211, str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.)