title: predmet T-47/18: Presuda Općeg suda od 20. rujna 2019. – UZ protiv Parlamenta („Javna služba – Dužnosnici – Stegovni postupak – Uznemiravanje - Stegovna sankcija – Prelazak u niži razred i poništenje bodova za promaknuće – Odbijanje tužiteljičina zahtjeva za pomoć – Način na koji je provedena upravna istraga – Zahtjev nepristranosti – Pravo na saslušanje – Postupovna nepravilnost – Posljedice postupovne nepravilnosti”)

text:
               2.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 406/28

      Presuda Općeg suda od 20. rujna 2019. – UZ protiv Parlamenta
      (predmet T-47/18) (1)

      („Javna služba - Dužnosnici - Stegovni postupak - Uznemiravanje - Stegovna sankcija - Prelazak u niži razred i poništenje bodova za promaknuće - Odbijanje tužiteljičina zahtjeva za pomoć - Način na koji je provedena upravna istraga - Zahtjev nepristranosti - Pravo na saslušanje - Postupovna nepravilnost - Posljedice postupovne nepravilnosti”)
      (2019/C 406/37)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: UZ (zastupnik: J.-N. Louis, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: V. Montebello-Demogeot i Í. Ní Riagáin Düro, a zatim V. Montebello-Demogeot i I. Lázaro Betancor, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a za poništenje odluke Parlamenta od 27. veljače 2017. kojom se tužiteljici izriče stegovna sankcija prelaska iz razreda AD 13, stupnja 3., u razred AD 12, stupanj 3., uz poništavanje bodova za uspješnost stečenih u razredu AD 13, s jedne strane, te za poništenje odluke o odbijanju njezina zahtjeva za pomoć, s druge strane.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se odluka Europskog parlamenta od 27. veljače 2017. kojom se osobi UZ izriče stegovna sankcija prelaska iz razreda AD 13, stupnja 3., u razred AD 12, stupanj 3., uz poništenje bodova za uspješnost stečenih u razredu AD 13.

                  2.

                     U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                     Osoba UZ i Parlament snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 123, 9. 4. 2018.


title: predmet T-287/18: Presuda Općeg suda od 20. rujna 2019. – M. I. Industries protiv EUIPO-a Natural Instinct (Nature’s Variety Instinct) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije Nature's Variety Instinct – Raniji nacionalni figurativni žig Natural Instinct Dog and Cat food as nature intended – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               2.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 406/29

      Presuda Općeg suda od 20. rujna 2019. – M. I. Industries protiv EUIPO-a Natural Instinct (Nature’s Variety Instinct)
      (predmet T-287/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije Nature's Variety Instinct - Raniji nacionalni figurativni žig Natural Instinct Dog and Cat food as nature intended - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2019/C 406/38)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: M. I. Industries, Inc. (Lincoln, Nebraska, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: M. Montañá Mora i S. Sebe Marin, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: J. Ivanauskas i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Natural Instinct Ltd (Southwark, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: E. Yates, solicitor i N. Zweck, barrister)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 6. ožujka 2018. (predmet R 1659/2017-5) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Natural Instinct et M. I. Industries.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu M. I. Industries, Inc. nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 231, 2. 7. 2018.


title: predmet T-288/18: Presuda Općeg suda od 20. rujna 2019. – M. I. Industries protiv EUIPO-a – Natural Instinct (NATURE’S VARIETY INSTINCT) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava verbalnog žiga Europske unije NATURE’S VARIETY INSTINCT – Raniji nacionalni figurativni žig Natural Instinct Dog and Cat food as nature intended – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               2.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 406/30

      Presuda Općeg suda od 20. rujna 2019. – M. I. Industries protiv EUIPO-a – Natural Instinct (NATURE’S VARIETY INSTINCT)
      (predmet T-288/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije NATURE’S VARIETY INSTINCT - Raniji nacionalni figurativni žig Natural Instinct Dog and Cat food as nature intended - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2019/C 406/39)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: M. I. Industries, Inc. (Lincoln, Nebraska, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: M. Montañá Mora i S. Sebe Marin, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: J. Ivanauskas i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Natural Instinct Ltd (Southwark, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: E. Yates, solicitor i N Zweck, barrister)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 28. veljače 2018. (predmet R 1658/2017-5) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Natural Instinct et M. I. Industries.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu M. I. Industries, Inc. nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 231, 2. 7. 2018.


title: predmet T-367/18: Presuda Općeg suda od 20. rujna 2019. – Sixsigma Networks Mexico protiv EUIPO-a – Marijn van Oosten Holding (UKIO) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava verbalnog žiga Europske unije UKIO – Raniji figurativni žig Europske unije koji prikazuje dvije dijagonalne linije, nakon kojih slijede okomita linija i krug – Relativni razlog za odbijanje – Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               2.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 406/31

      Presuda Općeg suda od 20. rujna 2019. – Sixsigma Networks Mexico protiv EUIPO-a – Marijn van Oosten Holding (UKIO)
      (predmet T-367/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije UKIO - Raniji figurativni žig Europske unije koji prikazuje dvije dijagonalne linije, nakon kojih slijede okomita linija i krug - Relativni razlog za odbijanje - Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2019/C 406/40)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Sixsigma Networks Mexico, SA de CV (Mexico, Meksiko) (zastupnici: C. Casas Feu i J. Dorado Lopez-Lozano, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: A. Kusturovic, D. Gája i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Marijn van Oosten Holding BV (Amsterdam, Nizozemska)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 22. ožujka 2018. (predmet R 1536/2017-2), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Sixsigma Networks Mexico et Marijn van Oosten Holding.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu Sixsigma Networks Mexico, SA de CV nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 267, 6. 8. 2018.


title: predmet T-378/18: Presuda Općeg suda od 19. rujna 2019. – NHS protiv EUIPO-a – HLC SB Distribution (CRUZADE) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava verbalnog žiga Europske unije CRUZADE – Raniji figurativni žig Europske unije SANTA CRUZ – Relativni razlog za odbijanje – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 – Povećani razlikovni karakter ranijeg žiga”)

text:
               2.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 406/31

      Presuda Općeg suda od 19. rujna 2019. – NHS protiv EUIPO-a – HLC SB Distribution (CRUZADE)
      (predmet T-378/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije CRUZADE - Raniji figurativni žig Europske unije SANTA CRUZ - Relativni razlog za odbijanje - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 - Povećani razlikovni karakter ranijeg žiga”)
      (2019/C 406/41)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: NHS, Inc. (Santa Cruz, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države) (zastupnik: P. Olson, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: V. Ruzek i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: HLC SB Distribution, SL (Irún, Španjolska)

         Predmet

      Tužba protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 13. travnja 2018. (predmet R 1217/2017-5), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava NHS i HLC SB Distribution.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu NHS, Inc. nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 276, 6. 8. 2018.


title: predmet T-716/18: Presuda Općeg suda od 20. rujna 2019. – The Logistical Approach protiv EUIPO-a – Idea Groupe (Idealogistic Compass Greatest care in getting it there) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije Idealogistic Compass Greatest care in getting it there – Raniji međunarodni figurativni žig IDÉA – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               2.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 406/32

      Presuda Općeg suda od 20. rujna 2019. – The Logistical Approach protiv EUIPO-a – Idea Groupe (Idealogistic Compass Greatest care in getting it there)
      (predmet T-716/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije Idealogistic Compass Greatest care in getting it there - Raniji međunarodni figurativni žig IDÉA - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2019/C 406/42)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: The Logistical Approach BV (Uden, Nizozemska) (zastupnici: R. Milchior i S. Charbonnel, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: V. Ruzek, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Idea Groupe (Montoir de Bretagne, Francuska) (zastupnici: P. Langlais i C. Guyot, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 21. rujna 2018. (predmet R 2062/2017-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Idea Groupe i The Logistical Approach.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se odluka četvrtog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 21. rujna 2018. (predmet R 2062/2017-4).

                  2.

                     EUIPO i društvo Idea Groupe snosit će vlastite troškove kao i, svaki od njih, polovicu troškova društva The Logistical Approach BV.

         (1)  SL C 44, 4. 2. 2019.


title: predmet T-67/19: Presuda Općeg suda od 20. rujna 2019. – Sixsigma Networks Mexico protiv EUIPO-a – Dokkio (DOKKIO) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija – Verbalni žig DOKKIO – Raniji figurativni žig Europske unije koji prikazuje dvije dijagonalne linije,nakon kojih slijede okomita linija i krug – Relativni razlog za odbijanje – Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               2.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 406/33

      Presuda Općeg suda od 20. rujna 2019. – Sixsigma Networks Mexico protiv EUIPO-a – Dokkio (DOKKIO)
      (predmet T-67/19) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija - Verbalni žig DOKKIO - Raniji figurativni žig Europske unije koji prikazuje dvije dijagonalne linije,nakon kojih slijede okomita linija i krug - Relativni razlog za odbijanje - Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2019/C 406/43)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Sixsigma Networks Mexico, SA de CV (Mexico, Meksiko) (zastupnik: C. Casas Feu, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: E. Śliwińska, J. Crespo Carrillo i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Dokkio, Inc. (San Mateo, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: A. Kylhammar i L. Morin, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 21. studenoga 2018. (predmet R 1187/2018-2), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Sixsigma Networks Mexico i Dokkio.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu Sixsigma Networks Mexico, SA de CV nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 112, 25. 3. 2019.


title: predmet T-632/19: Tužba podnesena 23. rujna 2019. – DD protiv FRA-e

text:
               2.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 406/34

      Tužba podnesena 23. rujna 2019. – DD protiv FRA-e
      (predmet T-632/19)
      (2019/C 406/44)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: DD (zastupnici: L. Levi i M. Vandenbussche, odvjetnici)

         Tuženik: Agencija Europske unije za temeljna prava (FRA)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  odredi tužitelju naknadu za pretrpljenu neimovinsku štetu, kao što je opisano u ovoj tužbi, koja je procijenjena ex aequo et bono na 100 000 eura;

                  —

                  poništi odluku direktora Agencije Europske unije za temeljna prava (FRA) od 19. studenoga 2018. o odbijanju tužiteljeva zahtjeva na temelju članka 90. stavka 1. Pravilnika o osoblju;

                  —

                  ako je potrebno, poništi odluku direktora FRA-e od 12. lipnja 2019. o odbijanju tužiteljeva prigovora na temelju članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju kojeg je tužitelj usmjerio protiv prethodno navedene odluke od 19. studenoga 2018.;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe šest tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da tuženik nije saslušao tužitelja i nije donio odluku u skladu s člankom 3. Priloga IX. Pravilniku o osoblju nakon presude Službeničkog suda od 8. listopada 2015. u povezanim predmetima F-106/13 i F-25/14, DD/Agencija Europske unije za temeljna prava (EU:F:2015:118).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da su administrativna istraga i početni disciplinski postupci bili nezakonito pokrenuti.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da tuženik nije naknadio tužitelju neimovinsku štetu koja proizlazi iz odluke o ukoru koju je Službenički sud poništio prethodno navedenom presudom.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da tuženik nije proveo prethodno navedenu presudu Službeničkog suda i preddisciplinski postupak u razumnom roku i s dužnom pažnjom.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je pokretanje i provođenje administrativne istrage povrijedilo Uredbu (EZ) br. 45/2001 (1), Pravilnik o osoblju Unije i pravo na privatan život (članak 7. Povelje Europske unije o temeljnim pravima).

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je tuženik u više navrata dao neosnovane, klevetničke i uvredljive izjave o tužitelju, koje predstavljaju povrede načela res judicata, pretpostavke nedužnosti i obveze dužne pažnje.

         (1)  Uredba (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom kretanju takvih podataka (SL 2001., L 8, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 34., str. 6.)


title: predmet T-640/19: Tužba podnesena 25. rujna 2019. – Sasol Germany i dr. protiv ECHA-e

text:
               2.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 406/35

      Tužba podnesena 25. rujna 2019. – Sasol Germany i dr. protiv ECHA-e
      (predmet T-640/19)
      (2019/C 406/45)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Sasol Germany GmbH (Hamburg, Njemačka), SI Group - Béthune (Béthune, Francuska), BASF SE (Ludwigshafen am Rhein, Njemačka) (zastupnici: C. Mereu, P. Sellar i S. Saez Moreno, odvjetnici)

         Tuženik: Europska agencija za kemikalije (ECHA)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  proglasi tužbu dopuštenom i osnovanom;

                  —

                  djelomično poništi pobijani akt u dijelu u kojem na popis tvari koje se predlažu za eventualno uvrštavanje u Prilog XIV. Uredbi (EZ) br. 1907/2006 Europskog parlamenta i Vijeća (1), uvrštava 4-tert-butilfenol (PTBP) kao posebno zabrinjavajuću tvar (SHVC);

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova ovog postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi kriterija endokrine disrupcije i pristupa utvrđivanja valjanosti i utemeljenosti dokaza, s obzirom na to da tuženik nije dokazao da postoje znanstveni dokazi o vjerojatnim ozbiljnim učincima na zdravlje ljudi i okoliš.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 57. točke (f) Uredbe (EC) br. 1907/2006 o „jednako[j] zabrin[utosti]”, s obzirom na to da

                              —

                              kao prvo, ocjena „jednak[e] zabrin[utosti]”, koja se zahtijeva u skladu s Uredbom (EZ) br. 1907/2006, nije uzela u obzir čimbenike osim onih koji se odnose na opasnosti koje proizlaze iz unutarnjih svojstava tvari te je zanemarila čimbenike kao što je biorazgradivost PTBP-a, koji su bili potrebni za ocjenu (ili su se temeljili na običnim nagađanjima);

                              —

                              kao drugo, Njemačka se, kao država članica predlagač, pozvala na nepouzdane podatke i nepotkrijepljenu analogiju sa svojstvima druge tvari;

                              —

                              kao treće, pobijana odluka navodi da je PTBP bio jednak tvari CMR za što ne postoji znanstvena ocjena koja bi to opravdala.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni/propustu pažljivog razmatranja svih relevantnih informacija i osobito podataka o izloženosti.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti/propustu izbora najmanje otegotne mogućnosti.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti/ne provođenju odgovarajuće analize mogućnosti upravljanja rizikom uzimajući u obzir već postojeće mjere upravljanja rizikom.

         (1)  Uredba (EZ) br. 1907/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2006. o registraciji, evaluaciji, autorizaciji i ograničavanju kemikalija (REACH) i osnivanju Europske agencije za kemikalije te o izmjeni Direktive 1999/45/EZ i stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 793/93 i Uredbe Komisije (EZ) br. 1488/94 kao i Direktive Vijeća 76/769/EEZ i direktiva Komisije 91/155/EEZ, 93/67/EEZ, 93/105/EZ i 2000/21/EZ (SL 2006., L 396, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 23., str. 3.)


title: predmet T-661/19: Tužba podnesena 27. rujna 2019. – Sasol Germany i dr. protiv Komisije

text:
               2.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 406/36

      Tužba podnesena 27. rujna 2019. – Sasol Germany i dr. protiv Komisije
      (predmet T-661/19)
      (2019/C 406/46)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Sasol Germany GmbH (Hamburg, Njemačka), SI Group - Béthune (Béthune, Francuska), BASF SE (Ludwigshafen am Rhein, Njemačka) (zastupnici: C. Mereu, P. Sellar i S. Saez Moreno, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  proglasi tužbu dopuštenom i osnovanom;

                  —

                  poništi Provedbenu odluku Komisije (EU) 2019/1194 od 5. srpnja 2019. o identifikaciji 4-tert-butilfenola (PTBP) kao posebno zabrinjavajuće tvari u skladu s člankom 57. točkom (f) Uredbe (EZ) br. 1907/2006 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2019., L 187, str. 41.);

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova ovog postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog tužbi tužitelji ističu pet tužbenih razloga koji su u biti istovjetni ili slični onima navedenima u predmetu T-640/19, Sasol Germany i dr./ECHA.


title: predmet T-684/19: Tužba podnesena 7. listopada 2019. – Magyar Energetikai és Közmű-szabályozási Hivatal protiv ACER-a

text:
               2.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 406/37

      Tužba podnesena 7. listopada 2019. – Magyar Energetikai és Közmű-szabályozási Hivatal protiv ACER-a
      (predmet T-684/19)
      (2019/C 406/47)
      Jezik postupka: mađarski

         Stranke

         Tužitelj: Magyar Energetikai és Közmű-szabályozási Hivatal (Budimpešta, Mađarska) (zastupnici: G. Stanka, G. Szikla i J.M. Burai-Kovács, odvjetnici)

         Tuženik: Agencija za suradnju energetskih regulatora (ACER)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  kao glavno,

                              —

                              na temelju članka 263. UFEU-a poništi pobijanu odluku;

                              —

                              na temelju članka 277. UFEU-a proglasi neprimjenjivim poglavlje V. Uredbe Komisije (EU) 2017/459 (1) na kojem se temelji pobijana odluka;

                              —

                              tuženiku naloži snošenje troškova;

                  —

                  podredno,

                              —

                              u slučaju da Opći sud ne smatra primjenjivom Uredbu 2017/459 na kojoj se temelji pobijana odluka, poništi navedenu odluku i. kao prvo, zbog nenadležnosti; ii. kao drugo, zbog bitne povrede postupovnih pravila; i iii. kao treće, zbog nepostojanja materijalne osnove;

                              —

                              tuženiku naloži snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Predmet ove tužbe je ACER-ova Odluka br. 5/2019 od 9. travnja 2019., koju je 6. kolovoza 2019. potvrdio ACER-ov Odbor za žalbe.
      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nevaljanosti cjelokupnog poglavlja V. Uredbe 2017/459 na kojem se temelji pobijana odluka zbog nepostojanja zakonodavne nadležnosti.
                  Pobijana odluka temelji se na Uredbi 2017/459 koja je donesena u izvršavanju nadležnosti dodijeljenih Uredbom (EZ) br. 715/2009 Europskog parlamenta i Vijeća (2) u području usklađivanja prava.
                  Na temelju ovlasti koje su joj dodijeljene Uredbom br. 715/2009 Komisija je bila nadležna samo za izradu mrežnih pravila koja se primjenjuju na postojeći i prošireni kapacitet transportnih sustava za plin i koja definiraju mehanizme raspodjele kapaciteta.
                  Međutim, u poglavlju V. se, nadilazeći okvire onoga što treba uređivati, ne utvrđuje normativni okvir za raspodjelu transportnih kapaciteta plina koji bi u pogledu nadležnosti bio neutralan, nego se detaljno uređuju pitanja u području investicija u vezi s proširenim kapacitetom čime se prelazi okvire mrežnih pravila.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji se na nevaljanosti pobijane odluke zbog nepostojanja odgovarajuće pravne osnove koja bi ovlašćivala ACER na donošenje pojedinačne odluke sa sadržajem poput onog u pobijanoj odluci.
                  ACER je u pobijanoj odluci prisvojio nadležnost za donošenje odluke s navedenim sadržajem, a takvo prisvajanje ovlasti u korist ACER-a povrijedilo je zahtjeve utvrđene u predmetima 9/56 (Meroni/Alta Autoridad) i C-270/12 (Ujedinjena Kraljevina/Vijeće i Parlament) Suda Europske Unije i protivno je članku 114. UFEU-a. Stoga, u skladu s člankom 277. UFEU-a, ta odluka nije primjenjiva na tužitelja u glavnom postupku.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na nezakonitosti pobijane odluke zbog nenadležnosti.
                  Neovisno o tome je li sa stajalište javnog prava valjana uredba koju je donijela Komisija i koja je pravna osnova ACER-ove odluke, ta Agencija nije bila ovlaštena donijeti pobijanu odluku na temelju odredaba koje je navela kao pravni temelj svoje odluke jer

                              i.

                              u okviru Uredbe 2017/459 može izvršavati isključivo ovlasti odlučivanja navedene expressis verbis u članku 28. stavku 2. te uredbe i

                              ii.

                              na temelju članka 8. Uredbe (EZ) br. 713/2009 Europskog parlamenta i Vijeća (3), koja uređuje status ACER-a i koja je bila na snazi u trenutku donošenja pobijane odluke, ACER može donijeti pojedinačnu odluku samo ako

                                          (a)

                                          je ona u nadležnosti nacionalnih regulatornih tijela;

                                          (b)

                                          se odnosi na pristup i operativnu sigurnost infrastrukture, i

                                          (c)

                                          radi se o regulatornim pitanjima.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na nezakonitosti pobijane odluke zbog bitne povrede postupka.
                  Postupkom koji je proveo ACER krše se članak 41. stavak 1. i članak 41. stavak 2. točku (c) Povelje o temeljnim pravima Europske unije jer ACER nije ispunio svoju obvezu obrazlaganja, ni zahtjeve poštenog i nepristranog postupka.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na nezakonitosti pobijane odluke zbog nepostojanja materijalne osnove.
                  Uzimajući u obzir da ACER nije razmotrio, u biti, „sve štetne utjecaje na tržišno natjecanje ili na djelotvorno funkcioniranje unutarnjeg tržišta plina povezane s tim projektima” u skladu s člankom 22. Uredbe 2017/459, pobijana odluka također se ne može smatrati materijalno osnovanom.

         (1)  Uredba Komisije (EU) 2017/459 оd 16. ožujka 2017. o uspostavljanju mrežnih pravila za mehanizme raspodjele kapaciteta u transportnim sustavima za plin i stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 984/2013 (SL 2017., L 72., str. 1).

         (2)  Uredba (EZ) br. 715/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o uvjetima za pristup mrežama za transport prirodnog plina i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1775/2005 (SL 2009., L 211., str. 36.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 5., str. 20.)

         (3)  Uredba (EZ) br. 713/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o osnivanju Agencije za suradnju energetskih regulatora (SL 2009., L 211., str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 1., str. 253.)


title: predmet T-695/19: Tužba podnesena 11. listopada 2019. – Falqui protiv Parlamenta

text:
               2.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 406/39

      Tužba podnesena 11. listopada 2019. – Falqui protiv Parlamenta
      (predmet T-695/19)
      (2019/C 406/48)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Enrico Falqui (Firenca, Italija) (zastupnici: F. Sorrentino i A. Sandulli, odvjetnici)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj traži poništenje pobijanih obavijesti i da se Europskom parlamentu naloži da mu isplati iznose koji su neopravdano zadržani tijekom trajanja postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Ova je tužba usmjerena protiv obavijesti br. D309417 od 8. srpnja 2019. i D (2019) 14406 od 11. travnja 2019. Glavne uprave za financije Europskog parlamenta o ponovnom izračunu mirovine koja se isplaćuje tužitelju kao bivšem zastupniku u Europskom parlamentu kao i, po potrebi, protiv mišljenja Pravne službe Europskog parlamenta od 11. siječnja 2019.
      Tužbeni razlozi i glavni argumenti isti su kao i oni istaknuti u predmetu T-347/19, Falqui/Parlament.


title: predmet T-698/19: Tužba podnesena 11. listopada 2019. – FJ i dr. protiv ESVD-a

text:
               2.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 406/39

      Tužba podnesena 11. listopada 2019. – FJ i dr. protiv ESVD-a
      (predmet T-698/19)
      (2019/C 406/49)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: FJ i osam ostalih tužitelja (zastupnik: J.-N. Louis, odvjetnik)

         Tuženik: Europska služba za vanjsko djelovanje

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi odluku o izradi potvrde o plaći tužiteljâ za prosinac 2018., u dijelu u kojem su, prvi put, primijenjeni novi koeficijenti ispravka koji se primjenjuju na njihove plaće, s retroaktivnim učinkom od 1. veljače 2018.;

                  —

                  naloži ESVD-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog temelji se na povredi članaka 64. i 65. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju), načela jednakog postupanja i na očitoj pogrešci u ocjeni. Tužitelji tvrde da koeficijenti ispravka primijenjeni na njihove plaće, koji su, uostalom, suprotni onima koje je uspostavila Organizacija ujedinjenih naroda, nisu osigurali istovjetnost njihove kupovne moći.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog temelji se na povredi članka 85. Pravilnika o osoblju, načela pravne sigurnosti i dužnosti brižnog postupanja. U tom pogledu tužitelji smatraju da im nije mogla biti poznata nepravilnost isplaćene im plaće na temelju važećih koeficijenata ispravka.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog temelji se na povredi članka 13. Priloga X. Pravilniku o osoblju koji zahtijeva intermedijarno ažuriranje plaća ako se ustanovi da je promjena troškova života izračunana na temelju koeficijenta ispravka i odgovarajućeg deviznog tečaja veća od 5 % u odnosu na zadnje ažuriranje za određenu zemlju.


title: predmet T-699/19: Tužba podnesena 11. listopada 2019. – FT i dr. protiv Komisije

text:
               2.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 406/40

      Tužba podnesena 11. listopada 2019. – FT i dr. protiv Komisije
      (predmet T-699/19)
      (2019/C 406/50)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: FT i 25 drugih tužitelja (zastupnik: J.-N. Louis, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi odluku Komisije o izradi potvrde o plaći tužitelja za mjesec prosinac 2018., u dijelu u kojem su prvi put primijenjeni novi koeficijenti ispravka koji se primjenjuju na njihove plaće, s retroaktivnim učinkom od 1. veljače 2018.;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članaka 64. i 65. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju), načela jednakog postupanja i na očitoj pogrešci u ocjeni. Tužitelji tvrde da koeficijenti ispravka primijenjeni na njihove plaće, koji su, uostalom, suprotni onima koje je uspostavila Organizacija ujedinjenih naroda, nisu osigurali jednakovrijednost njihove kupovne moći.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog temelji se na povredi članka 85. Pravilnika o osoblju, načela pravne sigurnosti i dužnosti brižnog postupanja. U tom pogledu tužitelji smatraju da nisu mogli znati da im je plaća nepravilno isplaćena na temelju važećih koeficijenata ispravka.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog temelji se na povredi članka 13. Priloga X. Pravilniku o osoblju koji zahtijeva intermedijarno ažuriranje plaćâ ako se ustanovi da je promjena troškova života izračunana na temelju koeficijenta ispravka i odgovarajućeg deviznog tečaja veća od 5 % u odnosu na zadnje ažuriranje za određenu zemlju.


title: predmet T-700/19: Tužba podnesena 11. listopada 2019. – Al-Gaoud protiv Vijeća

text:
               2.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 406/41

      Tužba podnesena 11. listopada 2019. – Al-Gaoud protiv Vijeća
      (predmet T-700/19)
      (2019/C 406/51)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Abdel Majid Al-Gaoud (Giza, Egipat) (zastupnik: S. Bafadhel, barrister)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Provedbenu odluku Vijeća (ZVSP) 2019/1299 od 31. srpnja 2019. o provedbi Odluke 2015/1333 o mjerama ograničavanja u odnosu na situaciju u Libiji u dijelu u kojem zadržava tužiteljevo ime na popisu u Prilozima II. i IV. Odluci Vijeća 2015/1333/ZVSP od 31. srpnja 2015. o mjerama ograničavanja u odnosu na situaciju u Libiji;

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2019/1292 od 31. srpnja 2019. o provedbi članka 21. stavka 2. Uredbe (EU) 2016/44 o mjerama ograničavanja u odnosu na situaciju u Libiji u dijelu u kojem zadržava tužiteljevo ime na popisu u Prilogu III. Uredbi Vijeća (EU) 2016/44 od 18. siječnja 2016. o mjerama ograničavanja u odnosu na situaciju u Libiji.;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova u postupku pred Općim sudom u skladu s Pravilima Općeg suda.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Provedbena odluka Vijeća (ZVSP) 2019/1299 od 31. srpnja 2019. o provedbi Odluke (ZVSP) 2015/1333 i Provedbena uredba Vijeća (EU) 2019/1292 od 31. srpnja 2019. o provedbi članka 21. stavka 2. Uredbe (EU) 2016/44, neovisno o bitnoj promjeni okolnosti u Libiji, ne navode zakonitu osnovu za zadržavanje tužiteljeva popisa. Vijeće je navodno propustilo pružiti pojedinačne, posebne i konkretne razloge za mjere ograničavanja koje nisu osnovane u nijednom popratnom materijalu.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da mjere ograničavanja krše tužiteljeva temeljna prava uključujući pravo na zdravlje, pravo na obiteljski život i pravo na djelotvornu obranu kao što su zaštićena Poveljom Europske unije o temeljnim pravima. Pobijane mjere nisu ni nužne ni primjerene za bilo koji legitimni cilj i čine neodređenu i neproporcionalnu povredu tužiteljevih temeljnih prava.


title: predmet T-704/19: Tužba podnesena 15. listopada 2019. – FGSZ protiv ACER-a

text:
               2.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 406/42

      Tužba podnesena 15. listopada 2019. – FGSZ protiv ACER-a
      (predmet T-704/19)
      (2019/C 406/52)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Földgázszállító Zártkörűen Működő Részvénytársaság (FGSZ) (Siófok, Mađarska) (zastupnici: M. Horányi, N. Niejahr i S. Zakka, odvjetnici)

         Tuženik: Agencija Europske unije za suradnju energetskih regulatora (ACER)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi ACER-ovu Odluku br. 5/2019 od 9. travnja 2019. o prijedlogu projekta proširenog kapaciteta za mjesto priključenja Mosonmagyaróvár (u daljnjem tekstu: „HUAT projekt”), koja je potvrđena odlukom Odbora za žalbe Agencije od 6. kolovoza 2019. u postupku br. A-004-2019 (u daljnjem tekstu: „Odluka Odbora za žalbe”);

                  —

                  podredno, poništi pobijanu odluku koju je potvrdio Odbor za žalbe i proglasi ništetnim članak 1. stavke 1. i 2. pobijane odluke u mjeri u kojoj je tužitelj obvezan izvršiti obvezujuću fazu marketinga proširenog kapaciteta na razini ponude I i razini ponude II HUAT projekta, kao i članak 2. stavak 4. pobijane odluke utoliko što obvezuje tužitelja na provođenje HUAT projekta u slučaju pozitivnog ishoda gospodarskog ispitivanja koje treba izvršiti;

                  —

                  podredno, poništi i proglasi ništetnom Odluku Odbora za žalbe;

                  —

                  naloži ACER-u snošenje vlastitih troškova, kao i troškova tužitelja u vezi s ovim postupkom.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe deset tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da ACER nije bio nadležan za donošenje pobijane odluke.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je ACER povrijedio članak 8. stavak 1. točku (a) Uredbe br. 713/2019 (1) time što je tužitelja obvezao na provođenje projekta HUAT.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je ACER povrijedio članak 28. stavak 1. točku (d) i članak 22. stavak 1. Uredbe (EU) br. 2017/459 (2) time što je izmijenio parametre gospodarskog ispitivanja koji se traže na temelju članka 22. stavka 1. te uredbe.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je ACER povrijedio članak 22. stavak 1. točku (b) Uredbe (EU) br. 2017/459 time što je propustio uključiti trenutačnu vrijednost procijenjenog povećanja dopuštenog ili ciljanog prihoda tužitelja s proširenim kapacitetom.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je ACER povrijedio članak 28. stavak 2. Uredbe (EU) br. 2017/459 time što je propustio pravilno analizirati i uzeti u obzir moguće štetne učinke projekta HUAT na tržišno natjecanje i na učinkovito funkcioniranje unutarnjeg tržišta plina.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je ACER povrijedio članak 194. stavak 1. UFEU-a time što nije uzeo u obzir načelo energetske solidarnosti, na temelju kojega bi bio dužan uzeti u obzir interese drugih dionika i izbjegavati donošenje mjera koje bi utjecale na interese Unije ili interese država članica.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je ACER povrijedio članke 17., 18. i 51. Povelje Europske unije o temeljnim pravima te slobodu poduzetništva i pravo na vlasništvo time što je donio pobijanu odluku.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je ACER povrijedio članak 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima time što je uputio predmet prije nego je spis bio dovoljno pripremljen i time što je propustio utvrditi i uzeti u obzir sve relevantne činjenice.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Odbor za žalbe povrijedio tužiteljevo pravo obrane time što mu je propustio osigurati dovoljno vremena kako bi odgovorio tuženiku i analizirao odgovor na repliku prije usmene rasprave.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog, koji se temelji Odluka Odbora za žalbu sadržava očitu pogrešku u tumačenju prava Unije s obzirom na to da je propustila provesti preispitivanje i ocjenjivanje zakonitosti pobijane odluke.

         (1)  Uredba (EZ) br. 713/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o osnivanju Agencije za suradnju energetskih regulatora (SL 2009., L 211, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 1., str. 253.)

         (2)  Uredba Komisije (EU) 2017/459 оd 16. ožujka 2017. o uspostavljanju mrežnih pravila za mehanizme raspodjele kapaciteta u transportnim sustavima za plin i stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 984/2013 (SL 2017., L 72, str. 1.)


title: Ispravak obavijesti u Službenom listu u predmetu T-279/19 (SL C 220 od 1. srpnja 2019.)

text:
               2.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 406/44

      Ispravak obavijesti u Službenom listu u predmetu T-279/19

         (Službeni list Europske unije C 220 od 1. srpnja 2019.)

      (2019/C 406/53)
      Na stranici 41., Obavijest u predmetu T-279/19, Front Polisario/Vijeće, treba glasiti kako slijedi:

               Tužba podnesena 27. travnja 2019. – Front Polisario protiv Vijeća

               (predmet T-279/19)

            (2019/C 406/53)
            Jezik postupka: francuski

               Stranke

               Tužitelj: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de oro (Front Polisario) (zastupnik: G. Devers, odvjetnik)

               Tuženik: Vijeće Europske unije

               Tužbeni zahtjev

            Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        proglasi njegovu tužbu dopuštenom,

                        —

                        poništi pobijanu odluku,

                        —

                        naloži Vijeću snošenje troškova postupka.

               Tužbeni razlozi i glavni argumenti

            U prilog osnovanosti tužbe protiv Odluke Vijeća (EU) 2019/217 od 28. siječnja 2019, o sklapanju Sporazuma u obliku razmjene pisama između Europske unije i Kraljevine Maroka o izmjeni protokolâ 1. i 4. uz Euromediteranski sporazum o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, te Kraljevine Maroka, s druge strane (SL 2019., L 34, str. 1.), tužitelj ističe deset tužbenih razloga.

                        1.

                        Prvi tužbeni razlog temelji se na nenadležnosti Vijeća za donošenje pobijane odluke, s obzirom na to da Europska unija i Kraljevina Maroko nisu nadležni za sklapanje međunarodnog sporazuma koji se primjenjuje na Zapadnu Saharu umjesto naroda Sahrawi, koji zastupa Front Polisario.

                        2.

                        Drugi tužbeni razlog temelji se na neispunjenju obveze ispitivanja poštovanja temeljnih prava i međunarodnog humanitarnog prava, jer Vijeće nije razmotrilo to pitanje prije donošenja pobijane odluke.

                        3.

                        Treći tužbeni razlog temelji se na tvrdnji da je Vijeće povrijedilo svoju obavezu izvršenja presuda Suda, jer pobijana odluka zanemaruje obrazloženje presude od 21. prosinca 2016., Vijeće/Front Polisario (C-104/16 P, EU:C:2016:973).

                        4.

                        Četvrti tužbeni razlog temelji se na povredi načela i temeljnih vrijednosti kojima se Unija vodi na međunarodnoj razini, jer je, kao prvo, odluka zanijekala postojanje naroda Zapadne Sahare kao pravnog subjekta upotrijebivši za njega pojam „dotično stanovništvo”; jer se, kao drugo, protivno pravu naroda da slobodno raspolaže svojim prirodnim resursima, pobijanom odlukom sklapa međunarodni sporazum kojim se, bez pristanka naroda Sahrawi, organizira izvoz njegovih prirodnih resursa u Uniju, navodeći da su oni marokanskog podrijetla; i jer se, kao treće, pobijanom odlukom s Kraljevinom Maroko sklapa međunarodni sporazum koji je primjenjiv na okupiranu Zapadnu Saharu, u okviru njegove aneksijske politike prema tom području i u okviru sustavnih povreda temeljnih prava koje vođenje takve politike zahtijeva.

                        5.

                        Peti tužbeni razlog temelji se na povredi načela zaštite legitimnih očekivanja, zato što je pobijana odluka suprotna deklaracijama Unije u kojima ona opetovano potvrđuje nužnost poštovanja načela samoodređenja i relativnog učinka ugovora.

                        6.

                        Šesti tužbeni razlog temelji se na pogrešnoj primjeni načela proporcionalnosti, zato što, vodeći računa o odvojenom i zasebnom statusu Zapadne Sahare, nedodirljivosti prava na samoodređenje te položaja naroda Sahrawi kao treće osobe, nije na Vijeću da stavlja u razmjer navodne „koristi za gospodarstvo Zapadne Sahare” i njegove posljedice po prirodne resurse Sahrawija.

                        7.

                        Sedmi tužbeni razlog temelji se na povredi prava na samoodređenje, zato što, kao prvo, upotrebljavajući za njega pojam „dotično stanovništvo”, pobijana odluka niječe nacionalno jedinstvo naroda Sahrawi, kao subjekta prava na samoodređenje; zato što se, kao drugo, protivno pravu naroda Sahrawi da slobodno raspolaže svojim prirodnim resursima, pobijanom odlukom organizira, bez njegovog pristanka, izvoz njegovih prirodnih resursa u Uniju, za koje će biti navedeno da su marokanskog podrijetla; i što se, kao treće, protivno odvojenom i zasebnom statusu Zapadne Sahare, pobijanom odlukom sklapa međunarodni sporazum primjenjiv na Zapadnu Saharu i prikriva prava zemlja podrijetla proizvoda koji dolaze s tog područja, jer se za njih navodi da su marokanskog podrijetla.

                        8.

                        Osmi tužbeni razlog temelji se na povredi načela relativnog učinka ugovora, zato što se pobijanom odlukom narodu Sahrawi niječe status treće osobe u odnosima EU-Maroko te mu se bez njegovog pristanka nameću međunarodne obveze u odnosu na njegovo nacionalno područje i njegove prirodne resurse.

                        9.

                        Deveti tužbeni razlog temelji se na povredi međunarodnog humanitarnog prava i međunarodnog kaznenog prava, zato što se, s jedne strane, pobijanom odlukom sklapa međunarodni sporazum koji se primjenjuje na Zapadnu Saharu, iako marokanske okupacijske snage nemaju ius tractatus u odnosu na to područje i zabranjeno im je iskorištavanje njegovih prirodnih resursa, i, s druge strane, zato što, koristeći pojam „dotično stanovništvo”, pobijana odluka prihvaća nezakonit prijenos marokanskih kolonista na okupirano zapadnosaharsko područje.

                        10.

                        Deseti tužbeni razlog temelji se na povredi obveze Unije s osnova prava međunarodne odgovornosti, jer se pobijanom odlukom, kojom je sklopljen međunarodni sporazum s Kraljevinom Maroko koji se primjenjuje na Zapadnu Saharu, prihvaćaju teške povrede međunarodnog prava koje su na štetu naroda Sahrawi počinile marokanske okupacijske snage, te pruža pomoć i podrška održavanju stanja koje proizlazi iz tih povreda.


title: predmet C-791/19: Tužba podnesena 25. listopada 2019. – Europska komisija protiv Republike Poljske

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/36

      Tužba podnesena 25. listopada 2019. – Europska komisija protiv Republike Poljske
      (predmet C-791/19)
      (2019/C 413/44)
      Jezik postupka: poljski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: K. Banks, H. Krämer, S. L. Kalėda, agenti)

         Tuženik: Republika Poljska

         Tužbeni zahtjev

      Komisija od Suda zahtijeva da:

                  1.

                  utvrdi da:

                              —

                              time što je dopustila da se sadržaj sudskih odluka može kvalificirati kao stegovna povreda u pogledu sudaca općih sudova (čl. 107. st. 1. Zakona o ustrojstvu općih sudova i čl. 97. st. 1. i 3. Zakona o Vrhovnom sudu),

                              —

                              time što nije osigurala neovisnost i nepristranost stegovnog vijeća Vrhovnog suda, u čijoj je nadležnosti nadzor odluka donesenih u stegovnim postupcima protiv sudaca (čl. 3. t. 5., čl. 27. i čl. 73. st. 1. Zakona o Vrhovnom sudu, u vezi s čl. 9.a Zakona o državnom sudbenom vijeću),

                              —

                              time što predsjedniku stegovnog vijeća Vrhovnog suda dodjeljuje diskrecijsku ovlast određivanja stegovnog suda nadležnog za prvostupanjski postupak u predmetima protiv sudaca općih sudova (čl. 110. st. 3. i čl. 114. st. 7. Zakona o ustrojstvu općih sudova), a samim time ne osigurava da u stegovnom postupku odlučuje „zakonom ustanovljen” sud i

                              —

                              time što Ministru pravosuđa dodjeljuje ovlast imenovanja Dužnosnika ministra pravosuđa za stegovni postupak (čl. 112.b Zakona o ustrojstvu općih sudova), a samim time ne osigurava da se o stegovnim predmetima protiv sudaca općih sudova odluči u razumnom roku i time što predviđa da: radnje u vezi s određivanjem branitelja i njegovim preuzimanjem obrane ne prekidaju tijek stegovnog postupka (čl. 113.a Zakona o ustrojstvu općih sudova) i da se pred stegovnim sudom vodi postupak usprkos opravdanom izostanku pozvanog okrivljenika ili njegova branitelja (čl. 115.a st. 3. Zakona o ustrojstvu općih sudova), a samim time ne osigurava prava obrane sudaca općih sudova,

                        Republika Poljska nije ispunila obveze koje ima na temelju čl. 19. st. 1. drugog podstavka UEU-a, i da:

                              —

                              time što je dopustila da se mogućnošću pokretanja stegovnog postupka ograniči pravo sudova na upućivanje Sudu zahtjeva za prethodnu odluku,

                        Republika Poljska nije ispunila obveze koje ima na temelju čl. 267. drugog i trećeg stavka UFEU-a.

                  2)

                  Republici Poljskoj naloži snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Kao prvo, što se tiče povrede čl. 19 st. 1. drugog podstavka UEU-a, Komisija ističe da sporni propisi i. dopuštaju da se sadržaj sudskih odluka može kvalificirati kao stegovna povreda, ii. ne osiguravaju neovisnost i nepristranost stegovnog vijeća Vrhovnog suda, u čijoj je nadležnosti nadzor odluka donesenih u stegovnim postupcima, iii. predsjedniku stegovnog vijeća Vrhovnog suda dodjeljuju diskrecijsku ovlast određivanja stegovnog suda nadležnog za prvostupanjski postupak u predmetima protiv sudaca općih sudova, a samim time ne osigurava da u stegovnom postupku odlučuje „zakonom ustanovljen” sud, iv. ne osiguravaju da se o stegovnim predmetima protiv sudaca općih sudova odluči u razumnom roku niti osiguravaju prava obrane okrivljenog suca.
      Kao drugo, što se tiče povrede čl. 267. drugog i trećeg stavka UFEU-a, Komisija ističe da se spornim nacionalnim propisima dopušta da se mogućnošću pokretanja stegovnog postupka ograniči pravo sudova na upućivanje Sudu zahtjeva za prethodnu odluku.


title: predmet C-176/18: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 19. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo - Španjolska) – Club de Variedades Vegetales Protegidas protiv Adolfa Juana Martíneza Sanchísa (Zahtjev za prethodnu odluku – Oplemenjivačka prava na biljnu sortu Zajednice – Uredba (EZ) br. 2100/94 – Članak 13. stavci 2. i 3. – Učinci zaštite – Sustav stupnjevane zaštite – Sadnja sastojaka sorte i žetva ili berba njihovih plodova – Razlika između radnji počinjenih u pogledu sastojaka sorte i radnji poduzetih u pogledu požetog ili pobranog materijala – Pojam,neovlašteno korištenje sastojaka sorte’ – Članak 95. – Privremena zaštita)

text:
               24.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 61/4

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 19. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo - Španjolska) – Club de Variedades Vegetales Protegidas protiv Adolfa Juana Martíneza Sanchísa
      (predmet C-176/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Oplemenjivačka prava na biljnu sortu Zajednice - Uredba (EZ) br. 2100/94 - Članak 13. stavci 2. i 3. - Učinci zaštite - Sustav stupnjevane zaštite - Sadnja sastojaka sorte i žetva ili berba njihovih plodova - Razlika između radnji počinjenih u pogledu sastojaka sorte i radnji poduzetih u pogledu požetog ili pobranog materijala - Pojam,neovlašteno korištenje sastojaka sorte’ - Članak 95. - Privremena zaštita)
      (2020/C 61/04)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Supremo

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Club de Variedades Vegetales Protegidas

         Tuženik: Adolfo Juan Martínez Sanchís

         Izreka

                  1.

                  Članak 13. stavak 2. točku (a) i stavak 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 2100/94 od 27. srpnja 1994. o oplemenjivačkim pravima na biljnu sortu Zajednice treba tumačiti na način da djelatnost sadnje zaštićene biljne sorte i žetvu ili pobiranje njezinih plodova, koji se ne mogu koristiti kao reprodukcijski materijal, zahtijeva odobrenje nositelja oplemenjivačkih prava na biljnu sortu Zajednice za tu biljnu sortu ako su ispunjeni uvjeti iz članka 13. stavka 3. te uredbe.

                  2.

                  Članak 13. stavak 3. Uredbe br. 2100/94 treba tumačiti na način da se za plodove biljne sorte koji se ne mogu koristiti kao reprodukcijski materijal ne treba smatrati da su dobiveni „neovlaštenim korištenjem sastojaka sorte” te biljne sorte, u smislu te odredbe, kada je te sastojke sorte umnožio i prodao rasadnik poljoprivredniku u razdoblju između objave zahtjeva za dodjelu oplemenjivačkih prava na predmetnu biljnu sortu Zajednice i njegove dodjele. Kada su nakon dodjele te zaštite navedeni sastojci sorte bili umnažani i prodavani bez pristanka nositelja tog prava na zaštitu, potonji može ostvariti pravo koje mu dodjeljuje članak 13. stavak 2. točka (a) i stavak 3. te uredbe u pogledu navedenih plodova, osim ako je imao odgovarajuću mogućnost ostvariti svoje pravo u odnosu na te iste sastojke sorte.

         (1)  SL C 211, 18. 6. 2018.


title: predmet C-590/19 P: Žalba koju je 1. kolovoza 2019. podnio L’Oréal protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 19. lipnja 2019. u predmetu T-183/16 RENV, L’Oréal protiv EUIPO-a – Guinot

text:
               9.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 77/17

      Žalba koju je 1. kolovoza 2019. podnio L’Oréal protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 19. lipnja 2019. u predmetu T-183/16 RENV, L’Oréal protiv EUIPO-a – Guinot
      (predmet C-590/19 P)
      (2020/C 77/25)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: L’Oréal (zastupnici: T. de Haan, P. Péters, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo, Guinot
      Žalba je rješenjem Suda (vijeće za dopuštanje žalbi) od 7. listopada 2019. proglašena nedopuštenom.


title: predmet C-825/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. studenoga 2019. uputio Thüringer Finanzgericht (Njemačka) – Beeren-, Wild-, Feinfrucht GmbH protiv Hauptzollamt Erfurt

text:
               9.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 77/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. studenoga 2019. uputio Thüringer Finanzgericht (Njemačka) – Beeren-, Wild-, Feinfrucht GmbH protiv Hauptzollamt Erfurt
      (predmet C-825/19)
      (2020/C 77/31)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Thüringer Finanzgericht

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Beeren-, Wild-, Feinfrucht GmbH

         Tuženik: Hauptzollamt Erfurt

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 211. stavak 2. Uredbe (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. listopada 2013. o Carinskom zakoniku (u daljnjem tekstu: CZU) (1) tumačiti na način da se odnosi samo na one zahtjeve čije bi se razdoblje odobrenja s retroaktivnim učinkom primjenjivalo od 1. svibnja 2016.?

                  2.

                  Ako je odgovor na prvo pitanje niječan: treba li članak 211. CZU-a primjenjivati na zahtjeve za odobrenje s retroaktivnim učinkom s razdobljem odobrenja prije 1. svibnja 2016. samo ako je zahtjev za odobrenje s retroaktivnim učinkom podnesen prije stupanja na snagu novog zakona, ali su carinska tijela takve zahtjeve prvi put odbila nakon 1. svibnja 2016.?

                  3.

                  Ako je odgovor na drugo pitanje niječan: treba li članak 211. CZU-a primjenjivati i na zahtjeve za odobrenje s retroaktivnim učinkom s razdobljem odobrenja prije 1. svibnja 2016., čak i ako su carinska tijela odbila takve zahtjeve već prije 1. svibnja 2016., a i nakon tog datuma (uz drukčije obrazloženje)?

                  4.

                  Ako je odgovor na prvo i drugo pitanje potvrdan, a na treće pitanje niječan: treba li članak 294. stavak 2. Uredbe Komisije (EEZ) br. 2454/93 od 2. srpnja 1993. o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 (u daljnjem tekstu: Provedbena uredba o CZZ-u) (2) tumačiti na način da se

                              (a)

                              odobrenje s retroaktivnim djelovanjem do dana kada je prvotno odobrenje prestalo važiti, kako je predviđeno stavkom 3. tog propisa, može izdati za razdoblje od najviše godinu dana prije dana podnošenja zahtjeva; i

                              (b)

                              mora li i u slučaju naknadnog odobrenja u skladu sa stavkom 2. postojati dokaz o gospodarskoj potrebi i biti ispunjen uvjet koji se odnosi na nepostojanje pokušaja prijevare ili očitog nemara predviđen stavkom 3. ovog propisa?

         (1)  SL 2013, L 269, str. 1.

         (2)  SL 1993, L 253, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 1., str. 3.)


title: predmet C-844/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. studenoga 2019. uputio Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – CS, Finanzamt Graz-Stadt

text:
               9.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 77/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. studenoga 2019. uputio Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – CS, Finanzamt Graz-Stadt
      (predmet C-844/19)
      (2020/C 77/33)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelji revizije: CS, Finanzamt Graz-Stadt

         Intervenijenti: Finanzamt Judenburg Liezen, technoRent International GmbH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Proizlazi li iz prava Unije izravno primjenjiva odredba koja poreznom obvezniku, kojem porezna uprava u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku pravodobno ne vrati preplaćeni porez na promet, daje pravo na zatezne kamate, tako da se na to pravo može pozvati pred poreznom upravom odnosno upravnim sudovima, iako nacionalno pravo ne predviđa takvu odredbu u pogledu kamata?
                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo prethodno pitanje:

                  2.

                  Je li i u slučaju potraživanja poreznog obveznika koje se odnosi na porez na promet i koje je nastalo naknadnim smanjenjem naknade u skladu s člankom 90. stavkom 1. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1) dopušteno da se kamate počnu obračunavati tek nakon isteka razumnog roka koji porezna uprava ima na raspolaganju za ispitivanje utemeljenosti prava na koje se poziva porezni obveznik?

                  3.

                  Ima li okolnost da nacionalno pravo države članice ne sadržava odredbu o utvrđivanju kamata na zakašnjelu isplatu preplaćenog poreza na promet za posljedicu to da nacionalni sudovi prilikom određivanja iznosa kamata trebaju primijeniti pravnu posljedicu iz članka 27. stavka 2. drugog podstavka Direktive Vijeća 2008/9/EZ od 12. veljače 2008. o utvrđivanju detaljnih pravila za povrat poreza na dodanu vrijednost, predviđenih u Direktivi 2006/112/EZ, poreznim obveznicima koji nemaju poslovni nastan u državi članici povrata, već u drugoj državi članici (2), čak i ako glavni postupci nisu obuhvaćeni područjem primjene te direktive?

         (1)  SL 2006., L 347, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)

         (2)  SL 2008., L 44, str. 23. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 275.)


title: predmet C-905/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. prosinca 2019. uputio Verwaltungsgericht Darmstadt (Njemačka) – EP protiv Kreis Groß-Gerau

text:
               9.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 77/28

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. prosinca 2019. uputio Verwaltungsgericht Darmstadt (Njemačka) – EP protiv Kreis Groß-Gerau
      (predmet C-905/19)
      (2020/C 77/39)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Darmstadt

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: EP

         Tuženik: Kreis Groß-Gerau

         Prethodna pitanja

      Može li se iz zabrane diskriminacije u skladu s člankom 64. Euro-mediteranskog sporazuma s Tunisom (1) izvesti zabrana skraćivanja roka važenja dozvole privremenog boravka zbog naknadnog prestanka uvjeta za izdavanje te dozvole boravka

                  —

                  ako je tuniski državljanin u trenutku objave naknadnog skraćivanja roka važenja dozvole privremenog boravka bio zaposlen,

                  —

                  odluka o skraćivanju roka važenja ne temelji se na razlozima koji služe u svrhu zaštite opravdanog državnog interesa, poput javnog poretka, javne sigurnosti i javnog zdravlja, i

                  —

                  tuniski državljanin nije imao nikakvu dozvolu za rad (radna dozvola) neovisnu o dozvoli privremenog boravka, nego je na temelju zakona tijekom vremenskog važenja dozvole privremenog boravka imao pravo na zapošljavanje?

            Zahtijeva li pravni status stranca u skladu sa zabranom diskriminacije prema članku 64. Euro-mediteranskog sporazuma s Tunisom osim dozvole privremenog boravka i izdavanje odobrenja javnopravnog tijela kojim se dopušta zapošljavanje?
      Koji je trenutak bitan za ocjenu pravnog statusa s obzirom na pravo koje se primjenjuje na dozvolu boravka i radnu dozvolu? Je li mjerodavan trenutak donošenja odluke javnopravnog tijela kojom se oduzima pravo boravka ili trenutak donošenja sudske odluke?

         (1)  Euro-mediteranski sporazum od 17. srpnja 1995. o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, i Republike Tunis, s druge strane (SL 1998., L 97, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 12., str. 16.)


title: predmet C-927/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. prosinca 2019. uputio Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Litva) – „Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras” UAB, druge stranke u postupku: „Ecoservice Klaipėda” UAB, „Klaipėdos autobusų parkas” UAB, „Parsekas” UAB, „Klaipėdos transportas” UAB

text:
               9.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 77/28

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. prosinca 2019. uputio Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Litva) – „Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras” UAB, druge stranke u postupku: „Ecoservice Klaipėda” UAB, „Klaipėdos autobusų parkas” UAB, „Parsekas” UAB, „Klaipėdos transportas” UAB
      (predmet C-927/19)
      (2020/C 77/40)
      Jezik postupka: litavski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj žalbe u kasacijskom postupku:„Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras” UAB

         Druge stranke u postupku:„Ecoservice Klaipėda” UAB, „Klaipėdos autobusų parkas” UAB, „Parsekas” UAB, „Klaipėdos transportas” UAB

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li uvjet natječaja prema kojem dobavljači moraju dokazati određenu visinu prosječnog godišnjeg prihoda od obavljanja djelatnosti povezanih samo s određenim uslugama (gospodarenje mješovitim komunalnim otpadom) obuhvaćen područjem primjene članka 58. stavaka 3. i 4. Direktive 2014/24 (1)?

                  2.

                  Ovisi li metoda procjene dobavljačeve sposobnosti, koju je Sud utvrdio u presudi od 4. svibnja 2017., Esaprojekt (C-387/14) (2), o odgovoru na prvo pitanje?

                  3.

                  Je li uvjet natječaja prema kojem dobavljači moraju dokazati da vozila potrebna za pružanje usluga [gospodarenja otpadom] zadovoljavaju posebne tehničke zahtjeve, uključujući one koji se odnose na emisije ispušnih plinova (EURO 5), postojanje odašiljača GPS, odgovarajući kapacitet i tako dalje, obuhvaćen područjem primjene (a) članka 58. stavka 4., (b) članka 42. u vezi s odredbama Priloga VII., (c) članka 70. Direktive 2014/24?

                  4.

                  Treba li članak 1. stavak 1. treći podstavak Direktive 89/665 (3), u kojem je utvrđeno načelo djelotvornosti postupaka kontrole, članak 1. stavke 3. i 5. te direktive, članak 21. Direktive 2014/24 i Direktivu 2016/943 (4), osobito njezinu uvodnu izjavu 18. i članak 9. stavak 2. treći podstavak (zajedno ili zasebno, ali ne isključivo te odredbe), tumačiti na način da, ako je u nacionalnim pravnim pravilima o javnoj nabavi predviđen obvezujući predsudski postupak mirenja:

                              (a)

                              javni naručitelj mora dobavljaču koji je pokrenuo postupak kontrole omogućiti pristup svim pojedinostima ponude drugog dobavljača (neovisno o njihovoj povjerljivoj naravi) ako je predmet tog postupka, konkretno, zakonitost procjene ponude drugog dobavljača te je dobavljač koji je pokrenuo postupak prethodno zatražio te pojedinosti od javnog naručitelja;

                              (b)

                              neovisno o odgovoru na prethodno pitanje, javni naručitelj, kada odbija prigovor koji je dobavljač podnio u pogledu zakonitosti procjene ponude njegova konkurenta, mora u svakom slučaju pružiti jasan, sveobuhvatan i konkretan odgovor, neovisno o opasnosti od otkrivanja povjerljivih informacija iz ponude koje su mu povjerene?

                  5.

                  Treba li članak 1. stavak 1. treći podstavak, članak 1. stavke 3. i 5. i članak 2. stavak 1. točku (b) Direktive 89/665, članak 21. Direktive 2014/24 i Direktivu 2016/943, osobito njezinu uvodnu izjavu 18. (zajedno ili zasebno, ali ne isključivo te odredbe), tumačiti na način da je odluku javnog naručitelja da dobavljaču ne omogući pristup povjerljivim pojedinostima ponude drugog sudionika moguće zasebno pobijati pred sudovima?

                  6.

                  Ako je odgovor na prethodno pitanje potvrdan, treba li članak 1. stavak 5. Direktive 89/665 tumačiti na način da dobavljač mora javnom naručitelju podnijeti prigovor na takvu njegovu odluku te, po potrebi, sudu podnijeti tužbu?

                  7.

                  Ako je odgovor na prethodno pitanje potvrdan, treba li članak 1. stavak 1. treći podstavak i članak 2. stavak 1. točku (b) Direktive 89/665 tumačiti na način da dobavljač, ovisno o količini dostupnih informacija o sadržaju ponude drugog dobavljača, može sudovima podnijeti tužbu isključivo u pogledu odbijanja da mu se pruže informacije, bez da zasebno dovodi u pitanje zakonitost drugih odluka javnog naručitelja?

                  8.

                  Neovisno o odgovorima na prethodna pitanja, treba li članak 9. stavak 2. treći podstavak Direktive 2016/943 tumačiti na način da sud, nakon što je primio tužiteljev zahtjev da drugoj stranci spora naloži predočenje dokaza te da mu te dokaze stavi na raspolaganje, mora odobriti takav zahtjev, neovisno o radnjama koje je javni naručitelj izvršio tijekom postupaka nabave ili kontrole?

                  9.

                  Treba li članak 9. stavak 2. treći podstavak Direktive 2016/943 tumačiti na način da sud, nakon što odbije tužiteljev zahtjev za otkrivanje povjerljivih informacija druge stranke spora, treba po službenoj dužnosti ocijeniti značaj podataka čije se otkrivanje traži i učinke tih podataka na zakonitost postupka javne nabave?

                  10.

                  Uzimajući u obzir presudu Suda od 3. listopada 2019., Delta Antrepriză de Construcții și Montaj 93 (5), može li se osnova za isključenje dobavljačâ predviđena u članku 57. stavku 4. točki (h) Direktive 2014/24 primijeniti na takav način da sud, kada rješava spor između dobavljača i javnog naručitelja, može po službenoj dužnosti odlučiti, neovisno o ocjeni koju je proveo javni naručitelj, da je odnosni ponuditelj, namjerno ili nepažnjom, javnom naručitelju dostavio zavaravajuće, činjenično netočne informacije te da ga se stoga trebalo isključiti iz postupaka javne nabave?

                  11.

                  Treba li članak 57. stavak 4. točku (h) Direktive 2014/24, u vezi s načelom proporcionalnosti utvrđenim u članku 18. stavku 1. te direktive, tumačiti i primjenjivati na način da se, ako nacionalno pravo u pogledu dostave lažnih informacija predviđa dodatne kazne (pored isključenja iz postupaka nabave), te kazne mogu primijeniti samo na temelju osobne odgovornosti, osobito ako su činjenično netočne informacije dostavili samo neki subjekti u zajednici ponuditelja koja je sudjelovala u postupku javne nabave (primjerice, jedan od nekoliko partnera)?

         (1)  Direktiva 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL 2014., L 94, str. 65 i ispravci SL 2015., L 275, str. 68. i SL 2016., L 311, str. 26.).

         (2)  ECLI:EU:C:2017:338.

         (3)  Direktiva Vijeća 89/665/EEZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima (SL 1989., L 395, str. 33) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jezku, poglavlje 6., svezak 6., str. 3. i ispravak SL 2016., L 63, str. 44.).

         (4)  Direktiva (EU) 2016/943 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti neotkrivenih znanja i iskustva te poslovnih informacija (poslovne tajne) od nezakonitog pribavljanja, korištenja i otkrivanja (SL 2016., L 157, str. 1).

         (5)  C-267/18, ECLI:EU:C:2019:826.


title: predmet T-336/19: Presuda Općeg suda od 30. siječnja 2020. – BZ protiv Komisije („Javna služba – Ugovorno osoblje – Otkaz zbog očite nesposobnosti – Proporcionalnost – Članak 84. Uvjeta zaposlenja ostalih službenika – Odgovornost”)

text:
               9.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 77/47

      Presuda Općeg suda od 30. siječnja 2020. – BZ protiv Komisije
      (predmet T-336/19) (1)

      („Javna služba - Ugovorno osoblje - Otkaz zbog očite nesposobnosti - Proporcionalnost - Članak 84. Uvjeta zaposlenja ostalih službenika - Odgovornost”)
      (2020/C 77/67)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: BZ (zastupnik: C. Mourato, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: G. Berscheid, B. Mongin i M. Brauhoff, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a kojim se traži, s jedne strane, poništenje odluke Komisije od 25. srpnja 2018. o otkazu tužitelju zbog očite nesposobnosti na temelju prijevremenog izvješća o probnom radu i, s druge strane, naknada imovinske i neimovinske štete koju je tužiteljica navodno pretrpjela zbog te odluke.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se odluka Europske komisije od 25. srpnja 2018. o otkazu osobi BZ.

                  2.

                     U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                     Komisiji se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 255, 29. 7. 2019.


title: predmet T-671/19: Tužba podnesena 1. listopada 2019. – Qualcomm protiv Komisije

text:
               9.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 77/53

      Tužba podnesena 1. listopada 2019. – Qualcomm protiv Komisije
      (predmet T-671/19)
      (2020/C 77/74)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Qualcomm, Inc. (San Diego, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: M. Davilla, M. Pinto de Lemos Fermiano Rato, i M. English, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Komisije C(2019) 5361 final;

                  —

                  poništi ili, podredno, značajno smanji iznos novčane kazne;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe petnaest tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je odluka posljedica teških postupovnih nepravilnosti koje su nepopravljivo povrijedile prava društva Qualcomm na obranu.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da, time što štiti relevantno tržište i utvrđuje da je Qualcomm u vladajućem položaju, odluka sadržava očite pogreške u činjeničnoj i pravnoj ocjeni te ne navodi odgovarajuće razloge.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da odluka ne primjenjuje pravilan pravni standard čime čini očite pogreške koje se tiču prava.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je teorija o predatorskim cijenama iz odluke nelogična i da nije poduprta dokazima.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da rekonstrukcijom navodnih „stvarno plaćenih”cijena, odluka čini očite pogreške i ne navodi odgovarajuće razloge.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je dodjela jednokratnih inženjerskih troškova iz odluke očito pogrešna.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da odluka očito ne određuje odgovarajuću referentnu vrijednost troškova.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je analiza cijena i troškova iz odluke očito pogrešna.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je time što je utvrđeno da su cijene društva Qualcomm isključile društvo Icera i uzrokovale štetu potrošačima počinjena očita pogreška koja se tiče prava i procjene.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se odlukom čini očita pogreška time što se utvrđuje da su cijene društva Qualcomm predstavljale provedbu plana isključenja društva Icera.

                  11.

                  Jedanaesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da time što je zanemarila objektivno opravdanje, odluka čini očitu pogrešku u procjeni i ne iznosi odgovarajuće razloge.

                  12.

                  Dvanaesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da odluka nije na odgovarajući način obrazložena.

                  13.

                  Trinaesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da su utvrđenja iz odluke u vezi trajanja navodne povrede očito pogrešna.

                  14.

                  Četrnaesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se odlukom čini očita pogreška što se tiče izricanja i izračunavanja novčane kazne.

                  15.

                  Petnaesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da time što je utvrdila nadležnost Komisije i navodni učinak na trgovinu, odluka čini očite pogreške koje se tiču prava, činjenica i procjene te ne navodi odgovarajuće razloge.


title: predmet T-32/20: Tužba podnesena 14. siječnja 2020. – Buxadé Villalba i drugi protiv Parlamenta

text:
               9.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 77/56

      Tužba podnesena 14. siječnja 2020. – Buxadé Villalba i drugi protiv Parlamenta
      (predmet T-32/20)
      (2020/C 77/78)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelji: Jorge Buxadé Villalba, María Esperanza Araceli Aguilar Pinar i Hermann Tertsch Del Valle-Lersundi (zastupnik: M. Castro Fuertes, odvjetnica)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi odluku kojom se C. Puigdemontu i Casamajóu i A. Comínu i Oliveresu priznaje svojstvo zastupnika u Europskom parlamentu.

                  —

                  odredi prestanak učinaka takvog svojstva i poništenje već nastalih učinaka.

                  —

                  naloži prestanak svih ugovora o pružanju usluga koje su C. Puigdemont i Casamajó i A. Comín i Oliveres sklopili s asistentima, savjetnicima, stipendistima ili trećim osobama.

                  —

                  naloži C. Puigdemontu i Casamajóu i A. Comínu i Oliveresu povrat svih iznosa koje su primili od Europskog parlamenta u nezakonitom svojstvu zastupnika u Europskom parlamentu, neovisno o njihovu temelju i svoti, i iznosa koje je Europski parlament isplatio trećim osoba na temelju bilo kakvog ugovora o pružanju usluga asistenata, savjetnika, stipendista ili trećih osoba.

                  —

                  podredno, utvrdi da je dužnost zastupnika u Europskom parlamentu nespojiva s dužnošću zastupnika u zakonodavnim skupštinama autonomnih zajednica, utvrdi da oni nemaju pravo ni na kakvu naknadu od 2. srpnja 2019. do dana stupanja na dužnost te naloži povrat cjelokupnih iznosa i zateznih kamata u slučaju da su primili ikakve iznose.

                  —

                  naloži Europskom parlamentu snošenje troškova u slučaju prihvaćanja tužbe.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članaka 8. i 12. Akta o izboru zastupnika u Europski parlament neposrednim općim izborima od 20. rujna 1976., u skladu sa španjolskim izbornim zakonodavstvom.

                              —

                              S tim u vezi tužitelji navode da je, u skladu s navedenim aktom, postupak izbora za Europski parlament u svakoj državi članici uređen nacionalnim odredbama i da se, slijedom toga, primjenjuju članci 219. do 224. Leya Orgánica del Régimen Electoral General (Organski zakon o općem izbornom sustavu). Konkretno, potonjom odredbom predviđeno je da izabrani kandidati trebaju u petodnevnom roku položiti prisegu kojom se obvezuju na vjernost Ustavu, i da će u protivnom zastupničkom mjesto biti proglašeno slobodnim. C.Puigdemont i A. Comín nisu se uopće pojavili pred Juntom Electoral Central (Središnje izborno povjerenstvo) kako bi prisegnuli na vjernost Ustavu.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 3. stavka 3. Poslovnika Europskog parlamenta.

                              —

                              S tim u vezi tužitelji navode da nadležno španjolsko tijelo nije podnijelo nikakvu potvrdu u kojoj je navedeno da su C. Puigdemont i A. Comín prisegnuli na vjernost Ustavu, što je suspenzivan uvjet za njihovo svojstvo zastupnika. Slijedom toga, prema mišljenju tužitelja, postupanje Europskog parlamenta nije u skladu s Izbornim aktom, zadire u suverene nadležnosti država članica i dovodi do mogućnosti da bilo kakav sporazum koji je na plenarnoj sjednici donese Europski parlament ili odbori u kojima mogu sudjelovati C. Puigdemont i A. Comín bude potpuno nezakonit i nevaljan.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je presuda Suda Europske unije od 19. prosinca 2019., donesena u predmetu C-502/19, Junqueras Vies, irelevantna kada je riječ o ništavosti akta Europskog parlamenta.

                              —

                              S tim u vezi tužitelji navode da C. Puigdemont i A. Comín nikada nisu bili u istražnom zatvoru i da uživaju imunitet samo na temelju proglašenja zastupnicima, ali nemaju puno svojstvo zastupnika u Europskom parlamentu jer nisu ispunjene sve formalnosti španjolskog izbornog postupka.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, naveden podredno, koji se temelji na povredi članka 7. stavaka 3. i 4. Izbornog akta, u mjeri u kojoj postoji razlog nespojivosti predviđen španjolskim izbornim zakonodavstvom (članak 211. stavak 2. točka (d) Leya Orgánica del Régimen Electoral General)

                              —

                              S tim u vezi tužitelji navode da, u skladu s europskim zakonodavstvom, svaka država članica može proširiti razloge nespojivosti previđene nacionalnim pravom za izbore u Europski parlament, da gore navedena odredba nacionalnog izbornog prava predviđa nespojivost sa svojstvom zastupnika u autonomnim skupštinama autonomnih zajednica i da su C. Puigdemont i A. Comín prestali biti zastupnici katalonskog parlamenta 7. siječnja 2020.


title: Predmet C-921/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. prosinca 2019. uputio Rechtbank Den Haag, Sitzungsort ’s-Hertogenbosch (Nizozemska) – LH protiv Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               30.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 103/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. prosinca 2019. uputio Rechtbank Den Haag, Sitzungsort ’s-Hertogenbosch (Nizozemska) – LH protiv Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Predmet C-921/19)
      (2020/C 103/15)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Den Haag, Sitzungsort ’s Hertogenbosch

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: LH

         Tuženik: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li u skladu s člankom 40. stavkom 2. Direktive o postupcima (1) u vezi s člankom 4. stavkom 2. Direktive o kvalifikaciji (2) kao i člancima 47. i 52. Povelje Europske unije o temeljnim pravima ako tijelo odlučivanja države članice odredi da originalni dokumenti nikada ne mogu biti novi elementi ili utvrđenja ako se autentičnost tih dokumenata ne može utvrditi? Ako usklađenost s navedenim odredbama ne postoji: mijenja li nešto u tom slučaju činjenica ako podnositelj zahtjeva u okviru naknadnog zahtjeva dostavi preslike dokumenata ili dokumente koji potječu iz izvora koji se ne može objektivno provjeriti?

                  2.

                  Treba li članak 40. Direktive o postupcima u vezi s člankom 4. stavkom 2. Direktive o kvalifikaciji tumačiti na način da je tijelu odlučivanja države članice prilikom provjere dokumenata i priznavanja njihove dokazne snage dopušteno razlikovati ih prema tomu dostavljaju li se dokumenti u okviru prvog zahtjeva ili naknadnog zahtjeva? Je li državi članici dopušteno da u slučaju dostavljanja dokumenata u okviru naknadnog zahtjeva više ne ispunjava svoju obvezu na suradnju ako se autentičnost tih dokumenata ne može utvrditi?

         (1)  Direktiva 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite (SL 2013., L 180, str. 60.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 249.)

         (2)  Direktiva 2011/95/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni status izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite (SL 2011., L 337, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 13., str. 248.).


title: Predmet C-35/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. siječnja 2020. uputio Korkein oikeus (Finska) – Syyttäjä protiv A

text:
               30.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 103/14

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. siječnja 2020. uputio Korkein oikeus (Finska) – Syyttäjä protiv A
      (Predmet C-35/20)
      (2020/C 103/21)
      Jezik postupka: finski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Korkein oikeus

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Syyttäjä

         Druga stranka u postupku: A

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se pravu Unije – osobito članku 4. stavku 1. Direktive 2004/38/EZ (1), članku 21. Uredbe (EZ) br. 562/2006 (2) (Zakonik o schengenskim granicama) ili pravu građana Unije da se na području Unije slobodno kreću – primjena odredbe nacionalnog prava kojom se osobi (neovisno o tome je li građanin Unije) pod prijetnjom kazne nameće obveza nošenja važeće putovnice ili neke druge važeće putne isprave ako brodicom za razonodu ili sport iz jedne države članice u drugu državu članicu putuje preko međunarodnih voda, a da pritom ne stupi na državno područje treće zemlje?

                  2.

                  Protivi li se pravu Unije – osobito članku 5. stavku 1. Direktive 2004/38/EZ, članku 21. Uredbe (EZ) br. 562/2006 (Zakonik o schengenskim granicama) ili pravu građana Unije da se na području Unije slobodno kreću – primjena odredbe nacionalnog prava kojom se osobi (neovisno o tome je li građanin Unije) pod prijetnjom kazne nameće obveza nošenja važeće putovnice ili neke druge važeće putne isprave ako u dotičnu državu članicu iz druge države članice brodicom za razonodu ili sport uđe preko međunarodnih voda, a da pritom nije stupila na državno područje treće zemlje?

                  3.

                  Ako iz prava Unije ne proizlazi nikakva smetnja u smislu 1. i 2. pitanja: je li sankcija za prelazak finske državne granice bez važeće putne isprave koja se u Finskoj uobičajeno izriče u dnevnim iznosima u skladu s načelom proporcionalnosti koje proizlazi iz članka 27. stavka 2. Direktive 2004/38/EZ?

         (1)  Direktiva 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji na slobodno kretanje i boravište na području države članice, kojom se izmjenjuje Uredba (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktive 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ (SL 2004., L 158, str. 77.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 42. i ispravak SL 2016., L 87, str. 36.)

         (2)  Uredba (EZ) br. 562/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o Zakoniku Zajednice o pravilima kojima se uređuje kretanje osoba preko granica (Zakonik o schengenskim granicama) (SL 2006., L 105, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 10., str. 61.)


title: Predmet T-166/18: Presuda Općeg suda od 12. veljače 2020. – Ilunga Luyoyo protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Demokratskoj Republici Kongu – Zamrzavanje financijskih sredstava – Produljenje uvrštenosti tužiteljevog imena na popisu osoba na koje se mjere primjenjuju – Obveza obrazlaganja – Prava obrane – Obveza Vijeća da priopći nove dokaze koji opravdavaju produljenje mjera ograničavanja – Pogreška koja se tiče prava – Očita pogreška u ocjeni – Pravo vlasništva – Pravo na poštovanje privatnog i obiteljskog života – Proporcionalnost – Pretpostavka nedužnosti – Prigovor nezakonitosti”)

text:
               30.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 103/20

      Presuda Općeg suda od 12. veljače 2020. – Ilunga Luyoyo protiv Vijeća
      (Predmet T-166/18) (1)

      („Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Demokratskoj Republici Kongu - Zamrzavanje financijskih sredstava - Produljenje uvrštenosti tužiteljevog imena na popisu osoba na koje se mjere primjenjuju - Obveza obrazlaganja - Prava obrane - Obveza Vijeća da priopći nove dokaze koji opravdavaju produljenje mjera ograničavanja - Pogreška koja se tiče prava - Očita pogreška u ocjeni - Pravo vlasništva - Pravo na poštovanje privatnog i obiteljskog života - Proporcionalnost - Pretpostavka nedužnosti - Prigovor nezakonitosti”)
      (2020/C 103/27)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Ferdinand Ilunga Luyoyo (Kinshasa, Demokratska Republika Kongo) (zastupnici: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois i A. Guillerme, odvjetnici)

         Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: J.-P. Hix, H. Marcos Fraile i S. Van Overmeire, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje Odluke Vijeća (ZVSP) 2017/2282 od 11. prosinca 2017. o izmjeni Odluke 2010/788/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga (SL 2017., L 328, str. 19.), u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Ferdinandu Ilunga Luyoyoju nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 161, 7. 5. 2018.


title: Predmet T-167/18: Presuda Općeg suda od 12. veljače 2020. – Kanyama protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Demokratskoj Republici Kongu – Zamrzavanje financijskih sredstava – Produljenje uvrštenosti tužiteljeva imena na popisu osoba na koje se mjere primjenjuju – Obveza obrazlaganja – Prava obrane – Obveza Vijeća da priopći nove dokaze koji opravdavaju produljenje mjera ograničavanja – Pogreška koja se tiče prava – Očita pogreška u ocjeni – Pravo vlasništva – Pravo na poštovanje privatnog i obiteljskog života – Proporcionalnost – Pretpostavka nedužnosti – Prigovor nezakonitosti”)

text:
               30.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 103/20

      Presuda Općeg suda od 12. veljače 2020. – Kanyama protiv Vijeća
      (Predmet T-167/18) (1)

      („Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Demokratskoj Republici Kongu - Zamrzavanje financijskih sredstava - Produljenje uvrštenosti tužiteljeva imena na popisu osoba na koje se mjere primjenjuju - Obveza obrazlaganja - Prava obrane - Obveza Vijeća da priopći nove dokaze koji opravdavaju produljenje mjera ograničavanja - Pogreška koja se tiče prava - Očita pogreška u ocjeni - Pravo vlasništva - Pravo na poštovanje privatnog i obiteljskog života - Proporcionalnost - Pretpostavka nedužnosti - Prigovor nezakonitosti”)
      (2020/C 103/28)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Célestin Kanyama (Kinshasa, Demokratska Republika Kongo) (zastupnici: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois i A. Guillerme, odvjetnici)

         Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: J.-P. Hix, H. Marcos Fraile i S. Van Overmeire, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje Odluke Vijeća (ZVSP) 2017/2282 od 11. prosinca 2017. o izmjeni Odluke 2010/788/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga (SL 2017., L 328, str. 19.), u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija

                  2.

                  Célestinu Kanyami nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 161, 7. 5. 2018.


title: Predmet T-170/18: Presuda Općeg suda od 12. veljače 2020. – Kande Mupompa protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja donesene s obzirom na stanje u Demokratskoj Republici Kongo – Zamrzavanje financijskih sredstava – Produljenje uvrštenja tužiteljeva imena na popis obuhvaćenih osoba – Obveza obrazlaganja – Prava obrane – Obveza Vijeća da priopći nove pojedinosti koje koji opravdavaju obnavljanje mjera ograničavanja – Pogreška koja se tiče prava – Očita pogreška u ocjeni – Pravo vlasništva – Pravo na poštovanje privatnog i obiteljskog života – Proporcionalnost – Pretpostavka nedužnosti – Prigovor nezakonitosti – Preinaka tužbenog zahtjeva”)

text:
               30.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 103/22

      Presuda Općeg suda od 12. veljače 2020. – Kande Mupompa protiv Vijeća
      (Predmet T-170/18) (1)

      („Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja donesene s obzirom na stanje u Demokratskoj Republici Kongo - Zamrzavanje financijskih sredstava - Produljenje uvrštenja tužiteljeva imena na popis obuhvaćenih osoba - Obveza obrazlaganja - Prava obrane - Obveza Vijeća da priopći nove pojedinosti koje koji opravdavaju obnavljanje mjera ograničavanja - Pogreška koja se tiče prava - Očita pogreška u ocjeni - Pravo vlasništva - Pravo na poštovanje privatnog i obiteljskog života - Proporcionalnost - Pretpostavka nedužnosti - Prigovor nezakonitosti - Preinaka tužbenog zahtjeva”)
      (2020/C 103/31)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Alex Kande Mupompa (Kinshasa, Demokratska Republika Kongo) (zastupnici: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois i A. Guillerme, odvjetnici)

         Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: J.-P. Hix, S. Lejeune i H. Marcos Fraile, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Vijeća (ZVSP) 2017/2282 od 11. prosinca 2017. o izmjeni Odluke 2010/788/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga (SL 2017., L 328, str. 19.), Provedbene odluke Vijeća (ZVSP) 2018/569 od 12. travnja 2018. o provedbi Odluke 2010/788/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga (SL 2018., L 95, str. 21.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2018/566 od 12. travnja 2018. o provedbi članka 9. Uredbe (EZ) br. 1183/2005 o uvođenju određenih posebnih mjera ograničavanja usmjerenih protiv osoba koje krše embargo na oružje u odnosu na Demokratsku Republiku Kongo (SL 2018., L 95, str. 9.), u dijelu u kojem se ti akti odnose na tužitelja

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Alexu Kandeu Mupompi nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 161, 7. 5. 2018.