title: Presuda Suda (prvo vijeće) od 22. listopada 2015.#BGW Beratungs-Gesellschaft Wirtschaft mbH protiv Bode Scholza.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundespatentgericht.#Zahtjev za prethodnu odluku – Žigovi – Direktiva 2008/95/EZ – Daljnji razlozi za odbijanje ili proglašavanje žiga ništavim – Verbalni žig – Isti niz slova kao kod ranijeg žiga – Dodavanje opisne sintagme – Postojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu.#Predmet C-20/14.

text:
         PRESUDA SUDA (prvo vijeće)
      22. listopada 2015. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Žigovi — Direktiva 2008/95/EZ — Daljnji razlozi za odbijanje ili proglašavanje žiga ništavim — Verbalni žig — Isti niz slova kao kod ranijeg žiga — Dodavanje opisne sintagme — Postojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu“
      U predmetu C‑20/14,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Bundespatentgericht (Savezni patentni sud, Njemačka), odlukom od 25. travnja 2013., koju je Sud zaprimio 17. siječnja 2014., u postupku

         BGW Beratungs‑Gesellschaft Wirtschaft mbH, prije BGW Marketing- & Management‑Service GmbH
      protiv

         Boda Scholza,

      SUD (prvo vijeće),
      u sastavu: A. Tizzano, potpredsjednik Suda, u svojstvu predsjednika prvog vijeća, F. Biltgen, A. Borg Barthet (izvjestitelj), E. Levits i M. Berger, suci,
      nezavisni odvjetnik: P. Mengozzi,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za poljsku vladu, B. Majczyna, u svojstvu agenta,

               —

               za Europsku komisiju, G. Braun i F. W. Bulst, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 12. ožujka 2015.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 4. stavka 1. točke (b) Direktive 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL L 299, str. 25.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 149.).

               2

               Zahtjev je podnesen u okviru spora između BGW Beratungs‑Gesellschaft Wirtschaft mbH, prije BGW Marketings- & Management‑Service GmbH (u daljnjem tekstu: BGW) i B. Scholtza u vezi s verbalnim žigom BGW Bundesverband der deutschen Gesundheitswirtschaft.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Članak 3. Direktive 2008/95, naslovljen „Razlozi za odbijanje ili proglašavanje žiga ništavim“, u stavku 1. točkama (b) i (c) određuje:
               „1.   Neće se registrirati ili, ako su registrirani, mogu se proglasiti ništavim:
               [...]

                        b)

                        znakovi [žigovi] koji nemaju nikakav razlikovni karakter;

                        c)

                        žigovi koji se sastoje isključivo od oznaka ili podataka koji u trgovini mogu služiti za označivanje vrste, kakvoće, količine, namjene, vrijednosti, zemljopisnog podrijetla ili vremena proizvodnje ili pružanja usluge ili za označivanje drugih karakteristika proizvoda i usluga;

                  [...]“

               4

               Članak 4. te direktive, naslovljen „Daljnji razlozi za odbijanje ili proglašavanje žiga ništavim vezano za sukobe s ranijim pravima“, u stavku 1. točki (b) predviđa:
               „1.   Žig neće biti registriran ili, ako je registriran, može se proglasiti ništavim:
               [...]

                        b)

                        ako zbog njegove istovjetnosti ili sličnosti s ranijim žigom i istovjetnosti ili sličnosti proizvoda ili usluga postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu; vjerojatnost zablude uključuje vjerojatnost dovođenja u vezu s ranijim žigom.“

         Njemačko pravo

               5

               Člankom 9. stavkom 1. Zakona o žigovima (Markengesetz) od 25. listopada 1994. (BGB1. I str. 3082.; 1995. I str. 156.; 1996. I str. 682.), kako je izmijenjen člankom 3. Zakona od 19. listopada 2013. (BGB1. I str. 3830.), propisano je:
               „Prijava žiga može se odbiti
               [...]

                        2.

                        ako zbog njegove istovjetnosti ili sličnosti sa žigom za koji je podnesena prijava ili je registriran, s ranijim datumom prava prvenstva i zbog istovjetnosti ili sličnosti proizvoda ili usluga koje dva žiga obuhvaćaju postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu; vjerojatnost zablude uključuje vjerojatnost dovođenja u vezu s ranijim žigom. [...]“

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               6

               Dana 11. prosinca 2006. verbalni žig BGW Bundesverband der deutschen Gesundheitswirtschaft (u daljnjem tekstu: kasniji žig) registriran je pri Njemačkom uredu za patente i žigove (Deutsches Patent- und Markenamt), pod brojem 306 33835, među ostalim za proizvode i usluge obuhvaćene razredima 16., 35., 41. i 43. u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je izmijenjen i dopunjen, što odgovara sljedećem opisu:
               „Razred 16.: tiskarski proizvodi;
               Razred 35.: Oglašavanje i reklamiranje; vođenje komercijalnih poslova; komercijalna administracija; uredski poslovi; poslovno profesionalno savjetovanje; savjetovanje za organizaciju poslova; savjetovanje za upravljanje poslovima; usluge organiziranja izložbi u komercijalnu svrhu ili u svrhu oglašavanja; odnosi s javnošću;
               Razred 41.: Obuka; stručno osposobljavanje; razonoda; sportske i kulturne djelatnosti; usluge organiziranja izložbi u kulturne ili obrazovne svrhe; stavljanje na raspolaganje opreme za slobodno vrijeme; sportski klubovi; organiziranje i vođenje seminara; organiziranje i vođenje konferencija, kongresa i simpozija; stavljanje na raspolaganje sportske opreme; iznajmljivanje sportske opreme; gimnastička obuka; organiziranje i vođenje seminara, radionica za osposobljavanje, konferencija, okruglih stolova i tečajeva; savjetovanje o aktivnostima za slobodno vrijeme; organiziranje i vođenje događanja za osposobljavanje i trajno osposobljavanje; usluge informiranja klijenata na liječenju o sportskim i kulturnim aktivnostima; savjetovanje u pogledu liječenja;
               Razred 43.: Ugostiteljske usluge i usluge smještaja klijenata; rezerviranje i posredovanje u pogledu smještaja klijenata, posebno klijenata na liječenju; umirovljenički domovi za starije osobe, usluge odmorišnih kampova.“

               7

               BGW je podnio prigovor protiv te registracije, na temelju njemačkog verbalnog i figurativnog žiga br. 304 06 837 prikazanog u nastavku (u daljnjem tekstu: raniji žig):

               8

               Raniji je žig registriran od 21. srpnja 2004. za proizvode i usluge obuhvaćene razredima 16., 35. i 41. u smislu navedenog Nicanskog sporazuma, što odgovara sljedećem opisu:
               „Razred 16.: Papir, karton i proizvodi od tih materijala koji nisu obuhvaćeni drugim razredima; tiskarski proizvodi; materijali za uvezivanje knjiga; fotografije; uredski papir; ljepila (ljepljive tvari) za papirnate proizvode ili za kućanstvo; materijali za umjetnike; kistovi; pisaći strojevi i uredski pribor (osim namještaja); oprema za nastavu i obuku (osim aparata); plastični materijali za ambalažu (koji nisu obuhvaćeni drugim razredima);
               Razred 35.: Oglašavanje i reklamiranje; vođenje komercijalnih poslova; komercijalna administracija; uredski poslovi;
               Razred 41.: Obuka; stručno osposobljavanje; razonoda; sportske i kulturne djelatnosti; objavljivanje i uređivanje novina, časopisa i knjiga; izdavanje tekstova; usluge organiziranja izložbi u kulturne ili sportske svrhe ili u svrhe razonode; proizvodnja filmova; iznajmljivanje filmova; iznajmljivanje videokamera, zvučnih snimaka i televizijskih i radijskih uređaja; obrazovanje na daljinu; organiziranje i vođenje konferencija, kongresa i simpozija, mrežno objavljivanje knjiga i časopisa u elektroničkom obliku; razonoda putem radiofonije; organiziranje i vođenje seminara i radionica za osposobljavanje; usluge prevođenja; obrazovanje i obuka; organizacija i vođenje seminara; izrada scenarija; snimanje na videovrpce; organiziranje natjecanja.“

               9

               Odlukom od 2. listopada 2009. Njemački ured za patente i žigove djelomično je prihvatio prigovor BGW‑a i djelomično poništio registraciju kasnijeg žiga zbog postojanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu između dvaju suprotstavljenih žigova. Na temelju pravnog lijeka koji je podnio nositelj kasnijeg žiga, ta je odluka ukinuta odlukom od 9. siječnja 2012. zbog toga što BGW nije dokazao uporabu svojeg žiga radi zadržavanja stečenih prava.

               10

               BGW je protiv potonje odluke podnio tužbu za poništenje Bundespatentgerichtu (Saveznom patentnom sudu).

               11

               Taj sud, na temelju brojnih dokaza koje mu je podnio BGW, smatrao je da je dokazana uporaba ranijeg žiga radi zadržavanja stečenih prava, barem što se tiče „tiskarskih proizvoda“ i usluga „oglašavanja“, „organiziranja i vođenja seminara“ i „organiziranja natjecanja“ jer se te usluge pružaju ponajprije poduzetnicima iz zdravstvenog sektora, osobito optičarima i prodavačima slušnih aparata. Sud koji je uputio zahtjev zaključuje da suprotstavljeni žigovi obuhvaćaju istovjetne proizvode i usluge koje su dijelom istovjetne, a dijelom slične.

               12

               Kad je riječ o sličnosti žigova, sud koji je uputio zahtjev smatra da ukupnim dojmom ranijeg žiga dominira isključivo niz slova „BGW“, dok figurativni element tog žiga samo ističe spomenuti niz slova na vizualnom planu, a u fonetskom smislu nema nikakve važnosti. Kad je riječ o kasnijem žigu, sud koji je uputio zahtjev smatra da sintagma „Bundesverband der deutschen Gesundheitswirtschaft“ ima opisni karakter i nema nikakav razlikovni karakter s obzirom na to da samo naznačuje da predmetne proizvode i usluge nudi udruženje poduzetnika iz zdravstvenog sektora koje djeluje u cijeloj zemlji a da se pritom ne omogućuje točna identifikacija komercijalnog podrijetla tih proizvoda i usluga.

               13

               Sud koji je uputio zahtjev sklon je zaključku da ukupnim dojmom kasnijeg žiga također dominira niz slova „BGW“. U svakom slučaju, Bundespatentgericht (Savezni patentni sud) dodaje da, neovisno o ocjeni navedene sintagme, treba priznati da niz slova „BGW“ u kasnijem žigu ima barem nezavisnu razlikovnu ulogu u smislu presude Medion (C‑120/04, EU:C:2005:594). Stoga, prema mišljenju tog suda, kada se relevantna javnost suoči s tim žigom na tržištu, prepoznat će raniji žig jer je jedina razlika u tome što će akronim „BGW“, koji sam po sebi nema značenje, biti pojašnjen eksplikativnim (opisnim) podatkom „Bundesverband der deutschen Gesundheitswirtschaft“.

               14

               Slijedom navedenoga, sud koji je uputio zahtjev zaključuje, navodeći presudu AMS/OHIM – American Medical Systems (AMS Advanced Medical Services) (T 425/03, EU:T:2007:311), da nema nikakve sumnje da, što se tiče proizvoda i usluga navedenih u točki 11. ove presude, u pogledu suprotstavljenih žigova postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu relevantne javnosti.

               15

               Međutim, taj sud procjenjuje da ne može odlučiti u tom smislu zbog stava Suda iz presude Strigl i Securvita (C 90/11 i C 91/11, EU:C:2012:147), u kojoj je on smatrao da članak 3. stavak 1. točke (b) i (c) Direktive 2008/95 treba tumačiti na način da se primjenjuje na verbalni žig sastavljen od opisne sintagme i niza slova koji sam po sebi nije opisan ako ga relevantna javnost, s obzirom na to da se sastoji od prvog slova svake riječi te sintagme, prepoznaje kao kraticu navedene sintagme i tako se predmetni žig kao cjelina može shvatiti kao kombinacija opisnih podataka ili kratica koja stoga nema razlikovni karakter. Usto, sud koji je uputio zahtjev podsjeća da je u točki 38. te presude Sud zaključio da niz slova sastavljen od prvih slova riječi od kojih se sastoji sintagma, u odnosu na nju, ima samo akcesornu ulogu.

               16

               Slijedom navedenoga, ne može se priznati da element složenog žiga, u ovom slučaju niz slova „BGW“ u kasnijem žigu, koji se prepoznaje kao akronim, ima dominantan karakter ili barem nezavisnu razlikovnu ulogu ako taj element u tom žigu ima samo akcesornu ulogu.

               17

               Činjenica da se presuda Strigl i Securvita (C 90/11 i C 91/11, EU:C:2012:147) odnosila na apsolutne razloge za odbijanje registracije u smislu članka 3. Direktive 2008/95 ne opravdava, prema mišljenju Bundespatentgerichta (Saveznog patentnog suda), drukčiju ocjenu u glavnom postupku, u kojem se dovodi u pitanje dodatni razlog za odbijanje iz članka 4. stavka 1. točke (b) te direktive, s obzirom na to da percepcija koju javnost ima o žigu načelno ne može ovisiti o pitanju radi li se o razlogu za odbijanje registracije u smislu članka 3. ili članka 4. Direktive 208/95.

               18

               U tim je okolnostima Bundespatentgericht (Savezni patentni sud) odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „Treba li članak 4. stavak 1. točku (b) Direktive 2008/95/EZ tumačiti na način da se u slučaju istovjetnih i sličnih proizvoda i usluga može smatrati da postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu ako razlikovni niz slova koji je dominantan element ranijeg verbalnog ili figurativnog znaka prosječne razlikovnosti bude preuzet u kasniji verbalni znak treće strane na način da se tome nizu slova doda opisna kombinacija riječi koja se na njega odnosi i taj niz slova pojašnjava kao kraticu opisnih riječi?“

         O prethodnom pitanju

               19

               Sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 4. stavak 1. točku (b) Direktive 2008/95/EZ tumačiti na način da, u slučaju istovjetnih ili sličnih proizvoda i usluga, može postojati vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu između ranijeg žiga sastavljenog od razlikovnog niza slova koji je dominantan element tog žiga prosječnoga razlikovnoga karaktera i kasnijeg žiga koji preuzima taj niz slova kojem se dodaje opisna sintagma sastavljena od riječi čija početna slova odgovaraju slovima spomenutog niza slijedom čega javnost taj niz prepoznaje kao akronim spomenute sintagme.

               20

               Budući da je sud koji je uputio zahtjev to pitanje postavio imajući u vidu sumnje koje gaji glede primjene presude Strigl i Securvita (C‑90/11 i C‑91/11, EU:C:2012:147) u okviru ocjene sličnosti suprotstavljenih žigova u glavnom postupku, valja, kao prvo, ocijeniti doseg i relevantnost te presude.

               21

               U glavnim postupcima u kojima je donesena presuda Strigl i Securvita (C‑90/11 i C‑91/11, EU:C:2012:147), bila je riječ o dvama verbalnim žigovima, jednom sastavljenom do znaka „Multi Markets Fund MMF“ koji označava investicijski fond koji ulaže na više financijskih tržišta i drugom sastavljenom od znaka „NAI – Der Natur‑Aktien‑Index“ koji označava burzovni indeks koji sadrži dionice ekološki orijentiranih poduzeća. Budući da je, u tim predmetima, sud koji je uputio zahtjev smatrao da znakovi „MMF“ i „NAI“, promatrani izdvojeno, nisu imali opisni karakter u smislu članka 3. stavka 1. točke (c) Direktive 2008/95, pitao je Sud primjenjuju li se razlozi za odbijanje predviđeni člankom 3. stavkom 1. točkom (b) i/ili (c) te direktive na verbalni žig sastavljen od opisne sintagme i niza slova koji sam po sebi nije opisan, ali se sastoji od početnih slova riječi u toj sintagmi.

               22

               Slijedom navedenoga, pitanje koje je bilo povod gore spomenutih postupaka bilo je utvrditi može li se složeni žig sastavljen od sintagme pripojene svojem akronimu registrirati imajući u vidu odredbe članka 3. stavka 1. točke (b) i (c) Direktive 2008/95, a ne ocijeniti, kao što je slučaj u ovom predmetu, može li postojati vjerojatnost dovođenja u zabludu u smislu članka 4. stavka 1. točke (b) spomenute direktive između ranijeg žiga sastavljenog od niza slova i kasnijeg žiga koji se sastoji od tog niza slova pripojenog sintagmi.

               23

               S jedne strane, apsolutni razlozi za odbijanje iz članka 3. stavka 1. točaka (b) i (c) Direktive 2008/95 i relativni razlozi za odbijanje registracije predviđeni člankom 4. stavkom 1. točkom (b) te direktive imaju različite ciljeve i odnose se na zaštitu različitih interesa.

               24

               Kad je riječ o članku 3. stavku 1. točki (c) Direktive 2008/95, opći interes na kojemu se temelji ta odredba sastoji u tome da se osigura da se opisnim znakovima jedne ili nekoliko karakteristika proizvoda ili usluga za koje se zahtijeva registracija žiga mogu slobodno koristiti svi gospodarski subjekti koji nude takve proizvode ili usluge (presuda Strigl i Securvita, C‑90/11 i C‑91/11, EU:C:2012:147, t. 31. i navedena sudska praksa).

               25

               Pojam općeg interesa na kojemu se temelji članak 3. stavak 1. točka (b) spomenute direktive podudara se s osnovnom funkcijom žiga da potrošaču ili krajnjem korisniku zajamči istovjetnost podrijetla proizvoda ili usluge koje žig označava te mu omogućuje da taj proizvod ili tu uslugu razlikuje od onih drugog podrijetla bez mogućnosti zabune (vidjeti presudu Eurohypo/OHIM, C‑304/06 P, EU:C:2008:261, t. 56. i navedenu sudsku praksu).

               26

               S druge strane, cilj je članka 4. stavka 1. točke (b) Direktive zaštititi pojedinačne interese nositelja ranijih žigova koji su u sukobu s traženim znakom i time jamčiti funkciju žiga kao oznake podrijetla u slučaju vjerojatnosti dovođenja u zabludu (vidjeti u tom smislu presudu Medion, C‑120/04, EU:C:2005:594, t. 24. i 26. i navedenu sudsku praksu).

               27

               Iako percepcija koju relevantna javnost ima u pogledu znaka ne može ovisiti o razlogu za odbijanje registracije o kojem je riječ, gledište s kojeg se promatra ta percepcija, kao što to ispravno ističe sud koji je uputio zahtjev, mijenja se ovisno o tome je li potrebno ocijeniti opisni karakter znaka ili postojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu.

               28

               Kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 29. svojega mišljenja, dok se u okviru ocjene opisnoga karaktera znaka pozornost usredotočuje na mentalne procese koji mogu dovesti do uspostavljanja odnosa između znaka i njegovih različitih elemenata i predmetnih proizvoda i/ili usluga, u okviru ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu ispitivanje se više odnosi na proces pamćenja, prepoznavanja i prisjećanja znaka kao i na asocijativne mehanizme.

               29

               S druge strane, u točki 32. presude Strigl i Securvita (C‑90/11 i C‑91/11, EU:C:2012:147), Sud je istaknuo da su tri velika slova koja se nalaze u svakom od znakova, odnosno „MMF“ i „NAI“, početna slova sintagmi kojima su pripojena i da su sintagma i niz slova u svakom slučaju namijenjeni tomu da se uzajamno pojašnjavaju i da naglase vezu koja postoji među njima, a pritom je svaki niz slova osmišljen kako bi ojačao percepciju sintagme od strane javnosti te pojednostavnio njezinu uporabu i olakšao njezino pamćenje.

               30

               U vezi s time, Sud je, u točkama 37. i 38. iste presude, pojasnio da, ako bi relevantna javnost nizove slova o kojima se radi u glavnim postupcima prepoznavala kao kratice sintagmi kojima su pripojeni, ti nizovi slova ne bi mogli imati prednost pred zbrojem svih elemenata žiga u njegovoj cijelosti, i to čak i ako bi se moglo smatrati da sami po sebi imaju razlikovni karakter. Naprotiv, prema mišljenju Suda, takvi nizovi slova, u odnosu na sintagmu kojoj su pripojeni, imaju samo „akcesornu ulogu“.

               31

               Iz obrazloženja presude Strigl i Securvita (C‑90/11 i C‑91/11, EU:C:2012:147) proizlazi da se neprikladnost za registraciju, u skladu s člankom 3. stavkom 1. točkama (b) i (c) Direktive 2008/95, znaka koji se sastoji od niza slova pripojenog sintagmi mora ocijeniti od slučaja do slučaja, ne na temelju objektivnih i prethodno određenih kriterija, nego prema percepciji koju relevantna javnost ima o međuovisnosti različitih elemenata znaka te o znaku u cjelini.

               32

               Slijedom navedenoga, tvrdnju iz točke 38. spomenute presude, koju je naveo sud koji je uputio zahtjev, sukladno kojoj niz slova sastavljen od prvih slova riječi od kojih se sastoji sintagma u odnosu na nju ima samo akcesornu ulogu, treba tumačiti u tom smislu, a ne kao da odražava opće pravilo ocjenjivanja akcesorne uloge niza slova sastavljenog od prvih slova riječi od kojih se sastoji sintagma kojoj je pripojen.

               33

               Naime, tom se tvrdnjom samo navodi, radi primjene razloga za odbijanje predviđenih člankom 3. stavkom 1. točkama (b) i (c) Direktive 2008/95, da niz slova, čak i ako sam po sebi ima razlikovnu ulogu, može imati opisni karakter kada je uključen u složeni žig u kojem je pripojen glavnom opisnom izrazu i da ga se prepoznaje kao kraticu tog izraza, što je potrebno utvrditi procjenom od slučaja do slučaja.

               34

               Iz prethodno navedenoga proizlazi da, imajući u vidu različit pravni kontekst postupaka u kojima je donesena presuda Strigl i Securvita (C‑90/11 et C‑91/11, EU:C:2012:147) kao i njezin doseg, utvrđenja iz te presude ne mogu se primijeniti na ovaj predmet prilikom utvrđivanja postojanja sličnosti između dvaju suprotstavljenih žigova.

               35

               Kao drugo, valja podsjetiti na sudsku praksu u skladu s kojom se skupna ocjena vjerojatnosti dovođenja u zabludu treba, što se tiče vizualne, auditivne i koncepcijske sličnosti suprotstavljenih žigova, temeljiti na cjelokupnom dojmu koji ostavljaju ti žigovi, uzimajući u obzir posebice njihove razlikovne i dominantne elemente. Percepcija žigova koju ima prosječni potrošač predmetnih proizvoda ili usluga igra odlučujuću ulogu u općoj ocjeni navedene vjerojatnosti. U tom pogledu prosječni potrošač redovito opaža žig kao cjelinu i ne ispituje njegove različite detalje (presuda Bimbo/OHIM, C‑591/12 P, EU:C:2014:305, t. 21. i navedena sudska praksa).

               36

               Ocjena sličnosti između dvaju žigova ne može se ograničiti na to da se uzme u obzir samo jedan dio složenog žiga te ga se usporedi s drugim žigom. Naprotiv, usporedbu treba provesti razmatrajući žigove o kojima je riječ svakoga kao zasebnu cjelinu (presude OHIM/Shaker,C‑334/05 P, EU:C:2007:333, t. 41. i Aceites del Sur‑Coosur/Koipe, C‑498/07 P, EU:C:2009:503, t. 61.).

               37

               Iako ukupnim dojmom koji složeni žig ostavlja u pamćenju relevantne javnosti u određenim okolnostima može dominirati jedan ili više njegovih sastavnih dijelova, jedino se u slučaju da su svi drugi elementi žiga zanemarivi ocjena sličnosti može provesti samo na temelju dominantnog elementa (presude OHIM/Shaker,C‑334/05 P, EU:C:2007:333, t. 41. i 42. i Nestlé/OHIM, C‑193/06 P, EU:C:2007:539, t. 42. i 43. kao i navedena sudska praksa).

               38

               U tom pogledu, Sud je pojasnio da se zajednički element suprotstavljenih žigova, čak i ako se ne može smatrati da dominira ukupnim dojmom, mora uzeti u obzir u ocjeni njihove sličnosti, s obzirom na to da sam po sebi čini raniji žig i zadržava nezavisnu razlikovnu ulogu u složenom žigu koji čini, među ostalim, taj element i za koji je podnesena prijava za registraciju. Naime, pod pretpostavkom da zajednički element zadržava nezavisnu razlikovnu ulogu u složenom žigu, ukupan dojam koji ostavlja taj znak može navesti javnost da vjeruje da predmetni proizvodi ili usluge potječu barem od gospodarski povezanih poduzetnika, a u tom slučaju treba uzeti u obzir vjerojatnost dovođenja u zabludu (presuda Medion, C‑120/04, EU:C:2005:594, t. 30. i 36. i rješenje ecoblue/OHIM i Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, C‑23/09 P, EU:C:2010:35, t. 45.).

               39

               Međutim, Sud je također pojasnio da element složenog znaka ne zadržava takvu nezavisnu razlikovnu ulogu ako taj element s jednim ili nekoliko drugih elemenata znaka zajedno čini cjelinu koja ima drukčije značenje u odnosu na značenje tih elemenata zasebno (presuda Bimbo/OHIM,C‑591/12 P, EU:C:2014:305, t. 25.).

               40

               Nadalje, valja podsjetiti, kao što je to učinio nezavisni odvjetnik u točki 40. svojega mišljenja, da u načelu čak i element koji ima samo slab razlikovni karakter može dominirati ukupnim dojmom složenog žiga ili imati u tom žigu nezavisnu razlikovnu ulogu u smislu sudske prakse iz presude Medion (C 120/04, EU:C:2005:594) s obzirom na to da, posebno zbog položaja u znaku ili veličine, može privući pozornost potrošača ili ga potrošač može upamtiti.

               41

               U konkretnom slučaju, na sudu je koji je uputio zahtjev da utvrdi, osobito analizom sastavnih dijelova kasnijeg žiga i njihove relativne težine u percepciji relevantne javnosti, ukupni dojam koji je u svijesti javnosti stvorio taj žig, a zatim provede ocjenu dovođenja u zabludu uzimajući u obzir taj ukupni dojam i sve čimbenike relevantne u konkretnom slučaju (presuda Bimbo/OHIM, C‑591/12 P, EU:C:2014:305, t. 34.).

               42

               Međutim, važno je istaknuti da sama činjenica da se kasniji žig sastoji od znaka sastavljenog od niza slova koji je jedini verbalni element ranijeg žiga i od sintagme čija početna slova odgovaraju tom nizu ne može, sama po sebi, isključiti postojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu s tim ranijim žigom.

               43

               Slijedom toga, u okolnostima glavnog postupka, sud koji je uputio zahtjev će trebati uzeti u obzir, među ostalim čimbenicima, je li veza koju relevantna javnost može uspostaviti između niza slova i sintagme, posebno mogućnost da se niz slova može prepoznati kao akronim sintagme, takva da taj niz relevantna javnost može na nezavisan način prepoznati i upamtiti u kasnijem žigu. Jednako tako, sud će, prema potrebi, biti dužan ocijeniti tvore li elementi kasnijeg žiga, promatrani zajedno, posebnu logičnu cjelinu koja ima različit smisao u odnosu na smisao spomenutih elemenata promatranih zasebno.

               44

               Slijedom navedenoga, na postavljeno pitanje valja odgovoriti da članak 4. stavak 1. točku (b) Direktive 2008/95/EZ treba tumačiti na način da, u slučaju istovjetnih ili sličnih proizvoda i usluga, može postojati vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu između ranijeg žiga sastavljenog od razlikovnog niza slova koji je dominantan element tog žiga prosječnoga razlikovnoga karaktera i kasnijeg žiga koji preuzima taj niz slova kojem se dodaje opisna sintagma sastavljena od riječi čija početna slova odgovaraju slovima spomenutog niza slijedom čega javnost taj niz prepoznaje kao akronim spomenute sintagme.

         Troškovi

               45

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (prvo vijeće) odlučuje:

                     Članak 4. stavak 1. točku (b) Direktive 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima treba tumačiti na način da, u slučaju istovjetnih ili sličnih proizvoda i usluga, može postojati vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu između ranijeg žiga sastavljenog od razlikovnog niza slova koji je dominantan element tog žiga prosječnoga razlikovnoga karaktera i kasnijeg žiga koji preuzima taj niz slova kojem se dodaje opisna sintagma sastavljena od riječi čija početna slova odgovaraju slovima spomenutog niza slijedom čega javnost taj niz prepoznaje kao akronim spomenute sintagme.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački


Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 28. svibnja 2013. # Voss of Norway ASA protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Žig Zajednice. # Predmet T-178/11.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 7. lipnja 2017.#Mediterranean Premium Spirits, SL protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava za registraciju verbalnog žiga Europske unije GINRAW – Raniji verbalni žigovi Europske unije RAW – Relativni razlog za odbijanje – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Dokazi koji su prvi put podneseni pred Općim sudom – Obveza obrazlaganja.#Predmet T-258/16.


Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 6. listopada 2015.#Monster Energy Company protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnoga žiga Zajednice icexpresso + energy coffee – Raniji verbalni žigovi Zajednice X‑PRESSO MONSTER, HAMMER M X‑PRESSO MONSTER ESPRESSO + ENERGY i MIDNIGHT M X‑PRESSO MONSTER ESPRESSO + ENERGY – Relativan razlog za odbijanje – Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-61/14.


Presuda Prvostupanjskog suda (četvrto vijeće) od 17. prosinca 1997. # Eberhard Eiselt protiv Komisije Europskih zajednica. # Predmet T-208/96.


Presuda Prvostupanjskog suda (sedmo vijeće) od 8. srpnja 2009.#Zenab SPRL protiv Komisije Europskih zajednica.#Predmet T-33/06.


Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 11. travnja 2016.#Richard Zink protiv Europske komisije.#Javna služba – Dužnosnici – Naknada za život u inozemstvu – Administrativna pogreška koja je dovela do neisplate naknade za život u inozemstvu tijekom više godina – Akt koji negativno utječe – Obračunske isprave koje nisu sastavljene u skladu s odlukom – Članak 82. Poslovnika – Apsolutna zapreka vođenju postupka – Nepravilnost u vezi s predsudskim postupkom – Zahtjev u smislu članka 90. stavka 1. Pravilnika o osoblju – Razuman rok.#Predmet F-77/15.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 5. veljače 2015.#Red Bull GmbH protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Postupak povodom prigovora – Prijava verbalnog žiga Zajednice BULLDOG – Raniji međunarodni i nacionalni verbalni žigovi BULL i RED BULL – Relativni razlozi za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Istovjetnost proizvoda – Sličnost znakova – Pojam konceptualne sličnosti – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Članak 8. stavak 5. Uredbe br. 207/2009.#Predmet T‑78/13.


Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 8. rujna 2015.#Gold Crest LLC protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Prijava verbalnog žiga Zajednice MIGHTY BRIGHT – Apsolutni razlog za odbijanje – Nepostojanje razlikovnog karaktera – Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-714/13.


Presuda Općeg suda (četvrto vijeće) od 13. svibnja 2016.#Market Watch Franchise & Consulting, Inc. protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava verbalnog žiga Europske unije MITOCHRON – Raniji nacionalni verbalni žig MIVACRON – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-312/15.


Presuda Općeg suda (deveto vijeće) od 13. prosinca 2016.#Apax Partners LLP protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava za registraciju verbalnog žiga Europske unije APAX – Raniji međunarodni verbalni žig APAX – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Sličnost proizvoda i usluga – Članak 8. stavak 1. točke (a) i (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-58/16.


Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 15. prosinca 2016.#Rudolf Keil protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak za proglašavanje žiga ništavim – Verbalni žig Europske unije BasenCitrate – Apsolutni razlog za odbijanje – Opisni karakter – Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-330/15.


Presuda Općeg suda (žalbeno vijeće) od 2011. lipanj 15.#V protiv Europska komisija.#Predmet T-510/09 P.


title: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 10. rujna 2015.#Europska komisija protiv Republike Latvije.#Povreda obveze države članice – Članak 49. UFEU‑a – Sloboda poslovnog nastana – Javni bilježnici – Uvjet državljanstva – Članak 51. UFEU‑a – Povezanost s izvršavanjem javnih ovlasti.#Predmet C-151/14.

text:
               Stranke
               Osnova
               Operativni dio

            Stranke
            U predmetu C‑151/14,
            povodom tužbe zbog povrede obveze na temelju članka 258. UFEU‑a, podnesene 31. ožujka 2014.,
            Europska komisija , koju zastupaju I. Rubene i H. Støvlbæk, u svojstvu agenata, s izabranom adresom za dostavu u Luxembourgu,
            tužitelj,
            protiv
            Republike Latvije , koju zastupaju D. Pelše kao i I. Kalniņš i K. Freimanis, u svojstvu agenata,
            tuženik,
            koju podupire:
            Češka Republika , koju zastupaju M. Smolek i J. Vláčil, u svojstvu agenata,
            Mađarska , koju zastupaju M. Tátrai i M. Fehér, u svojstvu agenata,
            intervenijenti,
            SUD (sedmo vijeće),
            u sastavu: J.-C. Bonichot, predsjednik vijeća, A. Arabadjiev (izvjestitelj) i J. L. da Cruz Vilaça, suci,
            nezavisni odvjetnik: P. Cruz Villalón,
            tajnik: A. Calot Escobar,
            uzimajući u obzir pisani postupak,
            odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez njegova mišljenja,
            donosi sljedeću
            Presudu

            Osnova
            1. Svojom tužbom Europska komisija od Suda zahtijeva da utvrdi da time što je nametnula uvjet državljanstva za pristup javnobilježničkom zanimanju, Republika Latvija nije ispunila obveze koje ima na temelju članaka 49. i 51. UFEU‑a.
            Pravni okvir
            Opće uređenje javnobilježničkog zanimanja u Latviji
            2. Organizacija javnog bilježništva uređena je Zakonom o javnom bilježništvu (Notariāta likums) od 9. srpnja 1993. ( Latvijas Vēstnesis , 1993., br. 48, u daljnjem tekstu: Zakon o javnom bilježništvu).
            3. Članak 1. stavak 2. tog zakona precizira da je njime uređena profesionalna i poslovna aktivnost javnih bilježnika, koji prema članku 238. istog zakona obavljaju slobodno zanimanje.
            4. Prema članku 3. navedenog zakona smatra se da javni bilježnici obavljaju javnu službu. Na temelju njegova članka 5. podvrgnuti su isključivo zakonu i svoje dužnosti obavljaju potpuno neovisno.
            5. Sukladno članku 8. stavku 1. Zakona o javnom bilježništvu javnog bilježnika imenuje, premješta i razrješuje ministar pravosuđa.
            6. Što se tiče uvjeta za pristup javnobilježničkoj službi, članak 9. stavak 1. navedenog zakona propisuje da „javni bilježnici mogu biti osobe koje su državljani Republike Latvije“.
            7. Na temelju članka 38. stavka 1. Zakona o javnom bilježništvu javni bilježnik izvršava svoje funkcije na sudskom području svojeg poslovnog nastana. Sukladno članku 39. stavku 1. tog zakona javni bilježnik može pružiti pomoć osobama koje to zatraže i onda kad se njihovo boravište ili imovina, na koje se javnobilježnički akt odnosi, nalaze izvan tog područja.
            8. Prema članku 39. stavku 2. navedenog zakona javni bilježnik ne može odbiti izvršavati svoje dužnosti osim u slučajevima predviđenima zakonom. Neovisno o tome, sukladno članku 40. istog zakona, obvezan je odbiti pružiti svoje usluge kad se od njega traži da sudjeluje u aktivnostima koje imaju očito protuzakonit ili nemoralan cilj.
            Javnobilježničke djelatnosti u Latviji
            9. Što se tiče različitih djelatnosti koje javni bilježnik obavlja u latvijskom pravnom poretku, njegova glavna zadaća jest sastavljanje javnih isprava.
            10. Članak 82. 1 Zakona o javnom bilježništvu propisuje da „kad utvrdi izjavu volje, javni bilježnik mora sastaviti javnu ispravu“, a članak 87. 1 tog zakona među ostalim pojašnjava da je javni bilježnik dužan utvrditi volju stranaka prema ispravi i tekstu sporazuma te ih uputiti u eventualne pravne posljedice tog sporazuma.
            11. Što se tiče izvršavanja javnobilježničkih akata, članak 107. 4 navedenog zakona navodi da vjerovnik može javnom bilježniku podnijeti javnobilježnički akt radi ovrhe obveze u roku od godinu dana od dana njezina dospijeća. Ako dužnik smatra da je vjerovnikov zahtjev neosnovan, on može prema članku 107. 9 istog zakona podnijeti tužbu sukladno odredbama članka 406. Zakonika o građanskom postupku ( Latvijas Vēstnesis , 1998., br. 326/330).
            12. Na temelju članaka 108. do 139. navedenog zakona javni bilježnik među ostalim ovjerava potpise, preslike i prijevode te potvrđuje točnost određenih činjenica, primjerice da je neka osoba živa.
            13. Sukladno člancima 140. do 145. Zakona o javnom bilježništvu javni bilježnik obavlja djelatnosti čuvanja novca, vrijednosnih papira i isprava.
            14. U području nasljeđivanja članak 264. tog zakona propisuje da javni bilježnik mora sastaviti javnobilježnički akt kad preživjeli bračni drug i nasljednici koji su prihvatili nasljedstvo postignu sporazum. Članak 315. navedenog zakona pojašnjava da o svakom sporu u vezi s nasljeđivanjem treba odlučiti sud sukladno primjenjivim postupcima.
            15. Članak 320. Zakona o javnom bilježništvu navodi da javni bilježnik može podijeliti ostavinu pod uvjetom da u tom pogledu ne postoji spor između nasljednika. Sukladno članku 250. 1 stavku 1. Zakonika o građanskom postupku svaki spor mora se podnijeti sudu koji prema članku 250. 2 stavku 3. tog zakonika može javnom bilježniku povjeriti nadzor nad provedbom podjele ostavine. U tom slučaju, članak 250. 3 stavak 3. tog zakonika propisuje da javni bilježnik prilikom sastavljanja nacrta podjele ostavine mora poduzeti mjere kojima se omogućuje mirenje stranaka u pitanju i postizanje sporazuma među njima. Članak 250. 3 stavak 5. istog zakonika precizira da javni bilježnik mora sudu podnijeti popis dobara, procjenu ostavine i nacrt podjele ostavine.
            16. Što se tiče nadležnosti javnog bilježnika u području razvoda, članci 325. i 327. Zakona o javnom bilježništvu propisuju da javni bilježnik može razvesti brak u slučaju zajedničkog zahtjeva bračnih drugova ako nemaju zajedničke djece ni zajedničke imovine. U suprotnome, javni bilježnik može proglasiti razvod ako su dotične osobe prethodno sklopile ugovor o skrbi nad djetetom, uvjetima prava na kontakt s njime i sredstvima za njegovo uzdržavanje odnosno o podjeli imovine.
            17. Članak 338. tog zakona precizira da javni bilježnik prosljeđuje informacije o međunarodnom razvodu ministarstvu vanjskih poslova.
            Predsudski postupak
            18. Dopisom od 12. listopada 2006. Komisija je opomenula Republiku Latviju da joj u roku od dva mjeseca treba podnijeti svoja očitovanja o usklađenosti uvjeta državljanstva traženog za pristup javnobilježničkom zanimanju u Latviji s člancima 49. i 51. UFEU‑a.
            19. Republika Latvija je na to pismo opomene odgovorila dopisom od 21. prosinca 2006., u kojem je izložila razloge zbog kojih je s njezina gledišta članak 51. prvi stavak UFEU‑a primjenjiv na javne bilježnike.
            20. Budući da je argumenti Republike Latvije nisu uvjerili, Komisija joj je dopisom od 17. listopada 2007. uputila obrazloženo mišljenje, na koje je Republika Latvija odgovorila dopisom od 3. siječnja 2008.
            21. Dana 24. svibnja 2011., u presudama Komisija/Belgija (C‑47/08, EU:C:2011:334), Komisija/Francuska (C‑50/08, EU:C:2011:335), Komisija/Luksemburg (C‑51/08, EU:C:2011:336), Komisija/Austrija (C‑53/08, EU:C:2011:338), Komisija/Njemačka (C‑54/08, EU:C:2011:339) i Komisija/Grčka (C‑61/08, EU:C:2011:340), Sud je presudio da uvjet državljanstva koji se u Belgiji, Francuskoj, Luksemburgu, Austriji, Njemačkoj odnosno Grčkoj traži za pristup javnobilježničkom zanimanju predstavlja diskriminaciju na temelju državljanstva zabranjenu člankom 43. UEZ‑a (koji je postao članak 49. UFEU‑a). Republika Latvija intervenirala je pred Sudom u potporu tim državama članicama.
            22. Komisija je dopisom od 9. studenoga 2011. upozorila Republiku Latviju na presude navedene u prethodnoj točki ove presude.
            23. Republika Latvija odgovorila je na taj dopis dopisom od 5. siječnja 2012.
            24. Dana 22. studenoga 2012. Komisija je uputila ponovljeno obrazloženo mišljenje Republici Latviji, u kojem je razmatrala pitanja o kojima Sud nije odlučivao u presudama navedenima u točki 21. ove presude.
            25. Dopisom od 21. siječnja 2013. Republika Latvija odgovorila je na to mišljenje iznoseći razloge na temelju kojih je smatrala da stajalište Komisije nije osnovano.
            26. Uslijed tih okolnosti Komisija je odlučila podnijeti predmetnu tužbu.
            O tužbi
            Argumentacija stranaka
            27. Komisija smatra da djelatnosti koje javni bilježnik obavlja u latvijskom pravnom poretku nisu povezane s izvršavanjem javnih ovlasti u smislu članka 51. prvog stavka UFEU‑a, kako ga tumači Sud.
            28. Što se tiče, kao prvo, djelatnosti solemnizacije akata i sporazuma, Komisija ističe, s jedne strane, da intervencija javnog bilježnika pretpostavlja prethodno postojanje pristanka stranaka i, s druge strane, da javni bilježnik ne može jednostrano izmijeniti akt a da prethodno nije pribavio pristanak dotičnih stranaka. U tom pogledu Komisija upućuje na sudsku praksu Suda prema kojoj se ta djelatnost solemnizacije ne može izjednačiti s izravnom i specifičnom povezanošću s izvršavanjem javnih ovlasti.
            29. Nadalje, ovjeravanje potpisa građana u okviru postupka podnošenja građanskih zakonodavnih inicijativa treba ocjenjivati na isti način.
            30. Što se tiče, kao drugo, zadaća javnih bilježnika u području čuvanja novca, vrijednosnih papira i isprava, Komisija također smatra da ni one nisu povezane s izvršavanjem javnih ovlasti u smislu članka 51. prvog stavka UFEU‑a.
            31. Kao treće, zadaće javnog bilježnika u području nasljeđivanja kao i predmeti koje vodi u području razvoda nisu sporne prirode jer članak 315. Zakona o javnom bilježništvu propisuje da se svaki spor u tom području treba riješiti u sudskom postupku.
            32. Prema Komisijinu mišljenju te djelatnosti pripremne su naravi u odnosu na izvršavanje javnih ovlasti jer je njihov rezultat sastavljanje popisa dobara u ostavini, procjena ostavine i nacrt podjele ostavine koje javni bilježnik zatim mora podnijeti sudu. Ne može se stoga smatrati da javni bilježnik u tom pogledu raspolaže obvezujućom ovlašću odlučivanja.
            33. Što se tiče, kao četvrto, djelatnosti javnog bilježnika u području razvoda, Komisija naglašava da Zakon o javnom bilježništvu javnom bilježniku povjerava samo proglašenje sporazumnih razvoda. Jedino je sud nadležan u slučaju spora između bračnih drugova. Kad je riječ o međunarodnim razvodima, javni bilježnik jedino obavlja u potpunosti formalno utvrđenje da jedan od bračnih drugova ima stvarno prebivalište na latvijskom državnom području.
            34. Usto, posebnost statusa javnog bilježnika u latvijskom pravu, prisega koju polaže latvijskoj državi, pristup koji ima informacijama za koje je odgovorna država i korištenje državnih simbola nisu neposredno relevantni za ocjenu prirode djelatnosti koje obavljaju javni bilježnici.
            35. Posebice, Komisija podsjeća da, prema sudskoj praksi Suda, u vezi s posebnim statusom javnih bilježnika, potpadaju li te djelatnosti pod iznimku predviđenu člankom 51. prvim stavkom UFEU‑a treba provjeriti u odnosu na prirodu predmetnih djelatnosti samih po sebi, a ne s obzirom na taj status kao takav.
            36. Komisija također ističe da je Sud precizirao da, iako je točno da je jedan dio nagrada javnih bilježnika utvrđen zakonom, kvaliteta pruženih usluga ipak može varirati od jednog javnog bilježnika do drugog s obzirom na njihove profesionalne sposobnosti. Sud je stoga zaključio da, u granicama svojih odnosnih mjesnih nadležnosti, javni bilježnici obavljaju svoje zanimanje u uvjetima tržišnog natjecanja, što nije karakteristično za izvršavanje javnih ovlasti.
            37. Republika Latvija, koju podupiru Mađarska i Češka Republika, ističe, kao prvo, da se zanimanje javnog bilježnika ne može smatrati poduzetničkom aktivnošću u smislu članka 49. UFEU‑a, kao što to svjedoči članak 239. Zakona o javnom bilježništvu koji navodi da se profesionalna djelatnost javnih bilježnika sastoji u intelektualnom radu čiji cilj nije ostvarivanje profita.
            38. K tomu, javni bilježnici ne obavljaju svoje zanimanje u stanju slobodnog tržišnog natjecanja jer ne biraju ni usluge koje pružaju ni mjesto njihova pružanja ni naknadu u zamjenu za koju ih pružaju.
            39. U svakom slučaju, javni bilježnici u Latviji obavljaju djelatnosti koje su povezane s izvršavanjem javnih ovlasti, u smislu članka 51. prvog stavka UFEU‑a, čak i ako to nije slučaj s javnim bilježnicima u državama članicama za koje je u presudama navedenima u točki 21. ove presude utvrđena povreda obveze.
            40. Naime, s jedne strane, javni bilježnik raspolaže diskrecijskom ovlašću u mjeri u kojoj može zakonito odbiti sastaviti javnobilježnički akt u vezi s nezakonitim aktivnostima.
            41. S druge strane, akti koje javni bilježnici sastavljaju prilikom obavljanja svojih zadaća donose se u ime države.
            42. Republika Latvija smatra da se, kao drugo, Direktiva 2005/36/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. rujna 2005. o priznavanju stru čnih kvalifikacija (SL L 255, str. 22.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 125.), kako je izmijenjena Direktivom 2013/55/EU (SL L 354, str. 132., u daljnjem tekstu: Direktiva 2005/36), ne primjenjuje na javne bilježnike, što ima za učinak to da ih isključuje iz područja primjene slobodnog pružanja usluga i slobode poslovnog nastana.
            43. Kao treće, što se tiče djelatnosti koje obavljaju javni bilježnici, Republika Latvija ističe da je sastavljanje javnih isprava izraz izvršavanja javnih ovlasti jer solemnizacija dokumenta omogućuje da se na njega poziva u odnosu na treće.
            44. Javne isprave koje sastavi javni bilježnik prema tome imaju savršenu dokaznu kao i izvršnu snagu, a činjenica da javnobilježnički akt može biti predmet sudskog postupka ne znači da je on samo pomoćni ili pripremni akt.
            45. Što se tiče njegovih nadležnosti u području nasljeđivanja, javni bilježnik neovisno obavlja zadaće i zadužen je za sastavljanje akata kojima se potvrđuju prava nasljednika.
            46. Što se tiče djelatnosti javnog bilježnika u području razvoda, Republika Latvija ističe da je od male važnosti to da su njegove djelatnosti ograničene na sporazumne razvode jer je odluka koju javni bilježnik donosi konačna i obvezujuća za stranke kao i za treće. Javni bilježnik nije podvrgnut nikakvom sudskom nadzoru u vezi s obavljanjem tih posebnih funkcija, uključujući one kad je riječ o razvodima međunarodnoga karaktera.
            47. Nadalje, činjenica da se razvodi bilježe pod osobni status potvrđuje to da je zadaća javnog bilježnika u tom području povezana s izvršavanjem javnih ovlasti (presuda Colegio de Oficiales de la Marina Mercante Española, C‑405/01, EU:C:2003:515, t. 42.).
            Ocjena Suda
            48. Što se tiče zanimanja javnog bilježnika koje je također bilo u pitanju u postupcima koji su doveli do presuda navedenih u točki 21. ove presude, valja ponajprije navesti da je Sud smatrao da je sloboda poslovnog nastana, kako je utvrđena u članku 49. UFEU‑a, bila primjenjiva.
            49. Argument Republike Latvije, kako je sažet u točkama 37. i 38. ove presude, prema kojem se zanimanje javnog bilježnika ne može smatrati poduzetničkom aktivnošću, ne može dovesti u pitanje takvu ocjenu.
            50. Naime, s jedne strane, prema članku 238. Zakon o javnom bilježništvu, javni bilježnici obavljaju slobodno zanimanje. S druge strane, jasno je da, osim u slučaju u kojem je javni bilježnik određen zakonom, svaka stranka može slobodno izabrati javnog bilježnika. Iako je točno da su nagrade javnih bilježnika utvrđene zakonom, kvaliteta pruženih usluga ipak može varirati od jednog javnog bilježnika do drugog s obzirom na, među ostalim, njihove profesionalne sposobnosti.
            51. Slijedi da, u granicama svojih odnosnih mjesnih nadležnosti, javni bilježnici obavljaju svoje zanimanje u uvjetima tržišnog natjecanja.
            52. Nadalje valja podsjetiti da se člankom 49. UFEU‑a želi osigurati da se prema svakom državljaninu države članice koji se nastani u drugoj državi članici kako bi tamo obavljao djelatnost samozaposlene osobe postupa kao prema državljanima te države i zabranjuje svaka diskriminacija koja se temelji na državljanstvu, a proizlazi iz nacionalnih zakonodavstava kao ograničenje slobode poslovnog nastana (vidjeti u tom smislu presude Komisija/Francuska, 270/83, EU:C:1986:37, t. 14. i Komisija/Nizozemska, C‑157/09, EU:C:2011:794, t. 53.).
            53. U ovom predmetu sporno nacionalno zakonodavstvo ograničava pristup zanimanju javnog bilježnika samo na latvijske državljane i time uspostavlja razliku u postupanju na temelju državljanstva, koja je u načelu zabranjena člankom 49. UFEU‑a.
            54. Republika Latvija međutim ističe da su javnobilježničke djelatnosti isključene iz područja primjene članka 49. UFEU‑a jer su povezane s izvršavanjem javnih ovlasti, u smislu članka 51. prvog stavka UFEU‑a.
            55. U tom pogledu valja navesti da se u predmetima u kojima su donesene presude navedene u točki 21. ove presude smatralo da djelatnosti povjerene javnim bilježnicima u pitanju nisu, u smislu sudske prakse Suda, izravno i specifično povezane s izvršavanjem javnih ovlasti.
            56. Potrebno je stoga provjeriti, s obzirom na tu sudsku praksu, jesu li djelatnosti povjerene javnim bilježnicima u latvijskom pravnom poretku izravno i specifično povezane s izvršavanjem javnih ovlasti.
            57. Kao prvo, kad je riječ o djelatnosti solemnizacije, nije sporno da je njezina karakteristika to da je javni bilježnik dužan među ostalim provjeriti jesu li sve zakonske pretpostavke za sastavljanje akta ispunjene.
            58. K tomu, na temelju latvijskog zakonodavstva akti ili sporazumi kojima su stranke slobodno pristupile predmet su solemnizacije. Naime, stranke mogu same, u granicama zakona, odrediti opseg svojih prava i obveza te slobodno odabrati ugovorne odredbe kojima se namjeravaju vezati kad javnom bilježniku podnesu akt ili sporazum na solemnizaciju. Intervencija javnog bilježnika prema tome pretpostavlja prethodno postojanje pristanka stranaka ili suglasnosti njihovih volja.
            59. U tom pogledu, Sud je presudio da djelatnost solemnizacije koja je tako povjerena javnim bilježnicima ne podrazumijeva sama po sebi izravnu i specifičnu povezanost s izvršavanjem javnih ovlasti u smislu članka 51. stavka 1. UFEU‑a (vidjeti po analogiji među ostalim presudu Komisija/Belgija, C‑47/08, EU:C:2011:334, t. 92.).
            60. Naravno, kako ističe Republika Latvija, kad prije solemnizacije akta ili sporazuma mora provjeriti jesu li sve zakonske pretpostavke za sastavljanje tog akta ili sporazuma ispunjene, javni bilježnik ide za ciljem u općem interesu, odnosno jamstvom zakonitosti i pravne sigurnosti akata sklopljenih među pojedincima. Međutim, samo postupanje u tom cilju ne može opravdati to da se isključiva prava koja su za to potrebna ograniče samo na javne bilježnike koji su državljani predmetne države članice (presuda Komisija/Belgija, C‑47/08, EU:C:2011:334, t. 94. i 95.).
            61. Također je točno da javni bilježnik mora odbiti solemnizirati akt ili sporazum koji ne ispunjava zakonske pretpostavke, i to neovisno o volji stranaka. Međutim, nakon takvog odbijanja stranke i dalje mogu ili ispraviti utvrđenu nezakonitost ili izmijeniti odredbe predmetnog akta ili sporazuma, ili čak odustati od njih (vidjeti presudu Komisija/Belgija, C‑47/08, EU:C:2011:334, t. 98.).
            62. Prema tome, osim argumenta o pozivanju na akt u odnosu na treće, koji se ipak ne može prihvatiti kao valjan jer je to pozivanje isključivo vezano uz dokaznu snagu akta, valja utvrditi da Republika Latvija nije istaknula ništa što bi moglo razlikovati javnobilježničke djelatnosti u toj državi članici od onih koje se obavljaju u državama članicama za koje je u presudama navedenima u točki 21. ove presude utvrđena povreda obveze.
            63. Nadalje, ni javnobilježničko ovjeravanje potpisa građana u okviru postupka podnošenja građanskih zakonodavnih inicijativa, s obzirom na razmatranja u točkama 60. i 61. ove presude, ne može se smatrati povezanim s izvršavanjem javnih ovlasti.
            64. Potrebno je, kao drugo, provjeriti jesu li ostale djelatnosti povjerene javnom bilježniku u latvijskom pravnom poretku na koje upućuje Republika Latvija izravno i specifično povezane s izvršavanjem javnih ovlasti.
            65. Što se tiče, kao prvo, djelatnosti čuvanja novca, vrijednosnih papira i isprava, valja utvrditi da Republika Latvija nije osporavala da takve djelatnosti nisu povezane s izvršavanjem javnih ovlasti u smislu članka 51. prvog stavka UFEU‑a.
            66. Kao drugo, u pogledu zadaća koje se obavljaju u području nasljeđivanja, valja istaknuti, s jedne strane, da javni bilježnik može podijeliti ostavinu samo ako ne postoji neslaganje među nasljednicima i, s druge strane, da je u slučaju neslaganja dužan, sukladno članku 250. 3 stavku 5. Zakonika o građanskom postupku, podnijeti sudu popis dobara, procjenu ostavine i nacrt podjele ostavine.
            67. Budući da se zadaci povjereni javnom bilježniku u vezi s nasljeđivanjem stoga obavljaju ili na osnovi sporazuma ili kao pripremni zadaci pod nadzorom suda, ne mogu se prema tome kao takvi smatrati izravno i specifično povezanima s izvršavanjem javnih ovlasti.
            68. Što se tiče, kao treće, djelatnosti koje se obavljaju u području razvoda, valja navesti da je, sukladno člancima 325. i 327. Zakona o javnom bilježništvu, javni bilježnik nadležan za razvod braka samo u slučaju u kojem su se oba bračna druga složila sa samim razvodom i u slučaju da su, ako imaju zajedničko dijete ili zajedničku imovinu, sklopila ugovor o skrbi nad djetetom, uvjetima prava na kontakt s njim i sredstvima za njegovo uzdržavanje odnosno o podjeli imovine.
            69. Nadalje, kad je riječ o ostalim slučajevima razvoda, iz teksta članka 233. Zakonika o građanskom postupku, koji je dio poglavlja 29. naslovljenog „Aspekti koji se odnose na poništenje i prestanak braka“, proizlazi da je za postupanje u njima nadležna sudska vlast.
            70. Jasno je stoga da nadležnost javnog bilježnika u području razvoda, koja se temelji isključivo na volji stranaka i ostavlja netaknutima isključiva prava suda za slučajeve nepostojanja sporazuma među njima, nije izravno i specifično povezana s izvršavanjem javnih ovlasti.
            71. Što se tiče argumenta koji Republika Latvija temelji na presudi Colegio de Oficiales de la Marina Mercante Española (C‑405/01, EU:C:2003:515), u vezi s činjenicom da u Latviji službe zadužene za osobni status bilježe sporazumni razvod koji je proglasio javni bilježnik, iz točke 42. te presude proizlazi da, kad je presudio da su dužnosti povjerene kapetanima i prvim časnicima trgovačkih brodova koji plove pod španjolskom zastavom povezane s izvršavanjem isključivih prava javne vlasti, Sud je upućivao na sve dužnosti koje oni obavljaju, što uključuje isključiva prava vezana uz održavanje sigurnosti i izvršavanje policijskih ovlasti, koje po potrebi uključuju istražne ovlasti i ovlasti prisile ili kažnjavanja, a ne samo na ovlasti koje ti kapetani i prvi časnici imaju u pogledu osobnog statusa.
            72. Zaključak iz točke 70. ove presude ne može se dovesti u pitanje ni nadležnošću povjerenom javnim bilježnicima u području međunarodnih razvoda s obzirom na to da se, s jedne strane, ti razvodi temelje na zajedničkoj volji bračnih drugova da razvedu brak i, s druge strane, da se zadaća javnog bilježnika u tom pogledu sastoji u provjeri jesu li ispunjene sve zakonske pretpostavke za proglašavanje takvog razvoda. Kao što proizlazi iz točaka 60. i 61. ove presude, taj zadatak ne može se smatrati izravno i specifično povezanim s izvršavanjem javnih ovlasti.
            73. Što se tiče, kao treće, posebnog statusa javnih bilježnika u latvijskom pravnom poretku, dovoljno je podsjetiti da potpadaju li te djelatnosti pod iznimku predviđenu člankom 51. prvim stavkom UFEU‑a treba provjeriti u odnosu na prirodu predmetnih djelatnosti samih po sebi, a ne s obzirom na taj status kao takav (vidjeti među ostalim presudu Komisija/Belgija, C‑47/08, EU:C:2011:334, t. 85.).
            74. K tomu je jasno, kako je navedeno u točki 51. ove presude, da javni bilježnici obavljaju svoje zanimanje u uvjetima tržišnog natjecanja, što nije karakteristično za izvršavanje javnih ovlasti (vidjeti po analogiji posebice presudu Komisija/Belgija, C‑47/08, EU:C:2011:334, t. 117.).
            75. Naposljetku, ni argument koji Republika Latvija temelji na tome da se Direktiva 2005/36 ne primjenjuje na javne bilježnike nije uvjerljiv. Naime, činjenica da je zakonodavac odlučio isključiti javnobilježničke djelatnosti iz područja primjene danog akta, u ovom slučaju te direktive, ipak ne znači da one nužno potpadaju pod iznimku predviđenu člankom 51. prvim stavkom UFEU‑a (vidjeti u tom smislu posebice presudu Komisija/Belgija, C‑47/08, EU:C:2011:334, t. 119.).
            76. U tim uvjetima valja zaključiti da javnobilježničke djelatnosti, kako su u ovom trenutku definirane u latvijskom pravnom poretku, nisu povezane s izvršavanjem javnih ovlasti u smislu članka 51. prvog stavka UFEU‑a.
            77. Stoga valja utvrditi da uvjet državljanstva koji latvijsko zakonodavstvo propisuje za pristup zanimanju javnog bilježnika predstavlja diskriminaciju na temelju državljanstva zabranjenu člankom 49. UFEU‑a.
            78. Uzimajući u obzir sva prethodna razmatranja, valja utvrditi da je Komisijina tužba osnovana.
            Troškovi
            79. Na temelju članka 138. stavka 1. Poslovnika Suda, svakoj stranci koja ne uspije u postupku nalaže se snošenje troškova ako je postavljen takav zahtjev. Budući da je Komisija podnijela zahtjev da Republika Latvija snosi troškove i da ista nije uspjela u svojem tužbenom zahtjevu, valja joj naložiti snošenje troškova.
            80. U skladu s člankom 140. stavkom 1. istog poslovnika, države članice koje su intervenirale u postupak snose vlastite troškove. Češka Republika i Mađarska će prema tome snositi vlastite troškove.

            Operativni dio
            Slijedom navedenoga, Sud (sedmo vijeće) proglašava i presuđuje:
            1. Time što je nametnula uvjet državljanstva za pristup zanimanju javnog bilježnika, Republika Latvija nije ispunila obveze koje ima na temelju članka 49. UFEU‑a.
            2. Republici Latviji nalaže se snošenje troškova.
            3. Mađarska snosi vlastite troškove.
            4. Češka Republika snosi vlastite troškove.


Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 29. ožujka 2017.#Alcohol Countermeasure Systems (International) Inc. protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak za proglašenje žiga ništavim – Verbalni žig Europske unije ALCOLOCK – Verbalni žig Ujedinjene Kraljevine ALCOLOCK – Relativni razlog za odbijanje – Članak 8. stavak 1. točke (a) i (b) i članak 53. stavak 1. točke (a) i (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Stvarna uporaba ranijeg žiga.#Predmet T-638/15.


title: Presuda Suda (šesto vijeće) od 1. veljače 2017.#Município de Palmela protiv Autoridade de Segurança Alimentar e Económica (ASAE) – Divisão de Gestão de Contraordenações.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Judicial da Comarca de Setúbal.#Zahtjev za prethodnu odluku – Postupci pružanja informacija u području tehničkih standarda i propisa te pravila o uslugama informacijskog društva – Direktive 83/189/EEZ i 98/34/EZ – Nacrt tehničkog propisa – Obavještavanje Europske komisije – Obveze država članica – Povreda – Posljedice.#Predmet C-144/16.

text:
         PRESUDA SUDA (šesto vijeće)
      1. veljače 2017. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Postupci pružanja informacija u području tehničkih standarda i propisa te pravila o uslugama informacijskog društva — Direktive 83/189/EEZ i 98/34/EZ — Nacrt tehničkog propisa — Obavještavanje Europske komisije — Obveze država članica — Povreda — Posljedice“
      U predmetu C‑144/16,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a koji je uputio Tribunal Judicial da Comarca de Setúbal (Općinski sud u Setúbalu, Portugal) odlukom od 2. veljače 2016., koju je Sud zaprimio 14. ožujka 2016., u postupku

         Município de Palmela

      protiv

         Autoridade de Segurança Alimentar e Económica (ASAE) – Divisão de Gestão de Contraordenações,

      SUD (šesto vijeće),
      u sastavu: E. Regan, predsjednik vijeća, A. Arabadjiev i S. Rodin (izvjestitelj), suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Szpunar,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za portugalsku vladu, L. Inez Fernandes i M. Figueiredo, u svojstvu agenata,

               —

               za češku vladu, M. Smolek i J. Vláčil kao i T. Müller, u svojstvu agenata,

               —

               za nizozemsku vladu, M. Bulterman i C. Schillemans, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, G. Braga da Cruz i D. Kukovec, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 8. stavka 1. Direktive Vijeća 83/189/EEZ od 28. ožujka 1983. o utvrđivanju postupka osiguravanja informacija u području tehničkih normi i propisa (SL 1983., L 109, str. 8.), kako je izmijenjena aktom o uvjetima pristupanja Republike Austrije, Republike Finske i Kraljevine Švedske i prilagodbama ugovora na kojima se temelji Europska unija (SL 1994., C 241, str. 21., i SL 1995., L 1, str. 1.) (u daljnjem tekstu: Direktiva 83/189), kao i članka 8. stavka 1. Direktive 98/34/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. lipnja 1998. o utvrđivanju postupka pružanja informacija u području tehničkih standarda i propisa te pravila o uslugama informacijskog društva (SL 1998., L 204, str. 37.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 42., str. 58.), kako je izmijenjena Direktivom 98/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. srpnja 1998. (SL 1998., L 217, str. 18.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 55., str. 11. (u daljnjem tekstu: Direktiva 98/34)).

               2

               Taj je zahtjev podnesen u okviru spora između Município de Palmela (Općina Palmela, Portugal) i Autoridade de Segurança Alimentar e Económica (ASAE) – Divisão de Gestão de Contraordenações (tijelo za sigurnost hrane i ekonomsku sigurnost (ASAE), Portugal) povodom novčane kazne izrečene Općini Palmela zbog povrede pravila o sigurnosnim zahtjevima za lokalizaciju, izgradnju, projektiranje i funkcionalnu organizaciju površina za igru i rekreaciju kao i s time povezanu opremu i područja.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

      Direktiva 83/189

               3

               Članak 1. Direktive 83/189 glasi kako slijedi:
               „Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:

                        1.

                        ‚proizvod’, svaki industrijski i poljoprivredni proizvod, uključujući ribarske proizvode;

                        2.

                        ‚tehnička specifikacija’, specifikacija sadržana u dokumentu kojim se utvrđuju svojstva koja mora imati određeni proizvod, kao što su razine kakvoće, radne značajke, sigurnost ili dimenzije, uključujući zahtjeve koji se odnose na naziv pod kojim se proizvod prodaje, terminologiju, simbole, ispitivanje i metode ispitivanja, pakiranje, obilježavanje i označivanje te postupke ocjene sukladnosti proizvoda.

                  […]

                        3.

                        ‚ostali zahtjevi’, zahtjev za proizvod različit od tehničke specifikacije koji utječe na životni ciklus proizvoda nakon njegova stavljanja na tržište, a posebno je uveden radi zaštite potrošača odnosno okoliša, kao što su uvjeti uporabe, recikliranja, ponovne uporabe i odlaganja, ako ti uvjeti mogu značajno utjecati na sastav ili prirodu proizvoda, odnosno njegovu prodaju;

                  […]

                        9.

                        ‚tehnički propis’, tehničke specifikacije i ostali zahtjevi ili propisi koji se odnose na usluge, uključujući odgovarajuće administrativne odredbe pridržavanje kojih je obavezno, de iure ili de facto, kada je riječ o stavljanju na tržište, pružanju neke usluge, poslovnom nastanu nekog operatera usluga ili korištenju u nekoj državi članici ili najvećem dijelu iste, kao i zakoni i drugi propisi država članica, osim onih navedenih u članku 10. koji zabranjuju proizvodnju, uvoz, marketing ili korištenje nekog proizvoda ili zabranjuju pružanje ili korištenje neke usluge ili poslovni nastan kao operatera usluga.

                  […]

                        10.

                        ‚nacrt tehničkog propisa’, faza izrade tehničkog propisa u kojoj se utvrđeni tekst, koji sadrži tehničke specifikacije ili druge zahtjeve ili upravne propise koji se namjeravaju donijeti kao tehnički propisi, još uvijek može značajno izmijeniti.

                  […]”

               4

               Članak 8. stavak 1. te direktive propisuje:
               „Pridržavajući se članka 10., države članice Komisiji bez odlaganja dostavljaju sve nacrte tehničkih propisa, osim ako se njima u cijelosti prenosi tekst međunarodne ili europske norme, u kom su slučaju dovoljne informacije o toj normi. One Komisiji istodobno dostavljaju obrazloženje u kojemu navode razloge za donošenje tehničkog propisa, ako to već nije pojašnjeno u nacrtu.
               Države članice, tamo gdje je to primjereno i ako to nisu ranije učinile, istodobno dostavljaju i tekst osnovnih zakonodavnih odnosno regulatornih odredaba koje se prvenstveno i izravno tiču dotičnih propisa, ako je poznavanje tog teksta potrebno za ocjenu implikacija nacrta tehničkog propisa.
               Država članica ponovno dostavlja nacrt u skladu s gornjim uvjetima svaki put kada unese izmjene kojima se značajno mijenja njegov opseg ili skraćuje prvobitni raspored provedbe odnosno utvrđuju dodatne specifikacije i zahtjevi ili postojeće specifikacije i zahtjevi čine restriktivnijima.
               […]”

         Direktiva 98/34

               5

               Člankom 1. Direktive 98/34 kojom je stavljena izvan snage Direktiva 83/189 propisano je:
               „Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:

                        1.

                        ‚proizvod’, svaki industrijski i poljoprivredni proizvod, uključujući ribarske proizvode;

                        2.

                        ‚usluga’, svaka usluga informacijskog društva, to jest svaka usluga koja se obično pruža uz naknadu, na daljinu, elektronskim sredstvima te na osobni zahtjev primatelja usluga.

                  […]

                        3.

                        ‚tehnička specifikacija’, specifikacija sadržana u dokumentu kojim se utvrđuju svojstva koja mora imati određeni proizvod, kao što su razine kakvoće, radne značajke, sigurnost ili dimenzije, uključujući zahtjeve koji se odnose na naziv pod kojim se proizvod prodaje, terminologiju, simbole, ispitivanje i metode ispitivanja, pakiranje, obilježavanje i označivanje te postupke ocjene sukladnosti proizvoda.

                  […]

                        4.

                        ‚ostali zahtjevi’, zahtjev za proizvod različit od tehničke specifikacije koji utječe na životni ciklus proizvoda nakon njegova stavljanja na tržište, a posebno je uveden radi zaštite potrošača odnosno okoliša, kao što su uvjeti uporabe, recikliranja, ponovne uporabe i odlaganja, ako ti uvjeti mogu značajno utjecati na sastav ili prirodu proizvoda, odnosno njegovu prodaju;

                        5.

                        ‚propis o uslugama’, zahtjev opće naravi koji se odnosi na uspostavljanje i obavljanje uslužnih djelatnosti u okviru značenja iz točke 2., posebno odredbi koje se odnose na pružatelja usluga, usluge i primatelja usluga, isključujući sva pravila koja nisu izričito usmjerena na usluge definirane u toj točki.

                  […]

                        11.

                        ‚tehnički propis’, tehničke specifikacije i ostali zahtjevi ili propisi koji se odnose na usluge, uključujući odgovarajuće administrativne odredbe pridržavanje kojih je obavezno, de jure ili de facto, kada je riječ o stavljanju na tržište, pružanju neke usluge, poslovnom nastanu nekog operatera usluga ili korištenju u nekoj državi članici ili najvećem dijelu iste, kao i zakonima i drugim propisima država članica, osim onih navedenih u članku 10. koji zabranjuju proizvodnju, uvoz, marketing ili korištenje nekog proizvoda ili zabranjuju pružanje ili korištenje neke usluge ili poslovni nastan kao operatera usluga.

                  […]”

               6

               Članak 8. stavak 1. te direktive glasi kako slijedi:
               „Pridržavajući se članka 10., države članice Komisiji bez odlaganja dostavljaju sve nacrte tehničkih propisa, osim ako se njima u cijelosti prenosi tekst međunarodne ili europske norme, u kom su slučaju dovoljne informacije o toj normi. one Komisiji istodobno dostavljaju obrazloženje u kojemu navode razloge za donošenje tehničkog propisa, ako to već nije pojašnjeno u nacrtu.
               Države članice, tamo gdje je to primjereno i ako to nisu ranije učinile, istodobno dostavljaju i tekst osnovnih zakonodavnih odnosno regulatornih odredaba koje se prvenstveno i izravno tiču dotičnih propisa, ako je poznavanje tog teksta potrebno za ocjenu implikacija nacrta tehničkog propisa.
               Država članica ponovno dostavlja nacrt u skladu s gornjim uvjetima svaki put kada unese izmjene kojima se značajno mijenja njegov opseg ili skraćuje prvobitni raspored provedbe odnosno utvrđuju dodatne specifikacije i zahtjevi ili postojeće specifikacije i zahtjevi čine restriktivnijima.
               […]”

         Portugalsko pravo

               7

               Člankom 13. Regulamento que estabelece as condições de segurança a observar na localização, implantação, conceção e organização funcional dos espaços de jogo e recreio, respetivamente, equipamento e superfícies de impacto (Uredba o sigurnosnim zahtjevima za lokalizaciju, izgradnju, projektiranje i funkcionalnu organizaciju površina za igru i rekreaciju kao i s time povezanu opremu i područja), priloženog Decreto‑Lei br. 379/97 (Uredba sa zakonskom snagom br. 379/97) od 27. prosinca 1997. (u daljnjem tekstu: Uredba EJR), pod naslovom „Korisne informacije” propisano je:
               „Na površinama za igru i rekreaciju na više mjesta moraju biti vidljivo i čitljivo istaknute sljedeće informacije:

                        (a)

                        ime i broj telefona subjekta odgovornog za površinu za igru i rekreaciju kao i subjekta nadležnog za nadzor;

                        (b)

                        lokacija najbližeg telefona;

                        (c)

                        adresa i broj telefona odjela hitne medicinske pomoći ili druge najbliže službe hitne pomoći;

                        (d)

                        nacionalni broj za hitne slučajeve.”

               8

               Člankom 16. stavcima 1. i 2. Uredbe EJR, pod naslovom „Usklađenost sa sigurnosnim zahtjevima”, predviđeno je:
               „1.   Usklađenost sa sigurnosnim zahtjevima potvrđuje proizvođač ili njegov ovlašteni zastupnik ili uvoznik sa sjedištem u Europskoj uniji, isticanjem riječi „U skladu sa sigurnosnim zahtjevima” na opremi i njezinu pakiranju, vidljivo, čitljivo i neizbrisivo.
               2.   Proizvođač opreme namijenjene za površine za igru i rekreaciju ili njegov ovlašteni zastupnik ili uvoznik takve opreme sa sjedištem u Europskoj uniji mora vidljivo, čitljivo i neizbrisivo istaknuti:

                        (a)

                        na opremi i njezinu pakiranju:

                                 i)

                                 svoje ime, registrirano trgovačko ime ili žig, adresu, identifikacijsku oznaku modela i godinu proizvodnje;

                                 ii)

                                 dobnu skupinu korisnika kojima je oprema namijenjena;

                                 iii)

                                 najveći dopušteni broj istovremenih korisnika;

                        (b)

                        na opremi, podatke potrebne za prevenciju rizika povezanih s njezinom upotrebom.

                  […]”

               9

               Uredba EJR, osobito njezin članak 13. i 16. izmijenjeni su s Decreto‑Lei br. 119/2009 (Uredba sa zakonskom snagom br. 119/2009) od 19. svibnja 2009.

               10

               Članak 13. Uredbe EJR, izmijenjen Uredbom sa zakonskom snagom br. 119/2009, glasi:
               „Na površinama za igru i rekreaciju moraju biti na više mjesta vidljivo i čitljivo istaknute sljedeće informacije:

                        (a)

                        ime i telefonski broj subjekta odgovornog za površinu za igru i rekreaciju i subjekta nadležnog za nadzor;

                        (b)

                        najveći dopušteni broj posjetitelja na površini za igru i rekreaciju;

                        (c)

                        lokacija najbližeg telefona;

                        (d)

                        adresa i broj telefona odjela hitne medicinske pomoći ili druge najbliže službe hitne pomoći;

                        (e)

                        nacionalni broj za hitne slučajeve.”

               11

               Članak 16. stavak 2. Uredbe EJR, kako je izmijenjen Uredbom sa zakonskom snagom br. 119/2009, propisuje:
               „Proizvođač opreme namijenjene za površine za igru i rekreaciju ili njegov ovlašteni zastupnik ili uvoznik takve opreme sa sjedištem u Europskoj uniji mora vidljivo, čitljivo i neizbrisivo istaknuti:

                        (a)

                        na opremi i njezinu pakiranju:

                                 i)

                                 svoje ime, registrirano trgovačko ime ili žig, adresu, identifikacijsku oznaku modela i godinu proizvodnje;

                                 ii)

                                 dobnu skupinu korisnika kojima je oprema namijenjena;

                                 iii)

                                 broj i datum primjenjivog tehničkog propisa;

                                 iv)

                                 najveći dopušteni broj istovremenih korisnika;

                                 (v)

                                 najmanju i najveću dopuštenu veličinu djeteta;

                        (b)

                        na opremi, podatke potrebne za prevenciju rizika povezanih s njezinom upotrebom.”

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               12

               ASAE je 25. studenoga 2010. sastavio zapisnik iz kojega je vidljivo da je Općina Palmela počinila povrede predviđene i kažnjive Uredbom EJR, kako je izmijenjena Uredbom sa zakonskom snagom br. 119/2009.

               13

               Općina Palmela je u svojem odgovoru od 2. ožujka 2011. istaknula, prije svega, da joj se povrede o kojima je riječ ne mogu pripisati zbog nejasnoće navodno povrijeđenih pravila. Podredno je, s obzirom na niži stupanj ozbiljnosti tih povreda, istaknula da bi za njihovo sankcioniranje bilo dovoljno obično upozorenje.

               14

               Općina Palmela je 23. listopada 2013. zaprimila odluku ASAE‑a kojom joj se izriče jedinstvena novčana kazna u iznosu od 15500 eura, uvećana za 100 eura za troškove postupka. Dana 14. studenoga 2013. podnijela je tužbu protiv te odluke.

               15

               Presudom od 3. travnja 2014. Tribunal Judicial da Comarca de Setúbal (Općinski sud u Setúbalu, Portugal) proglasio je neprimjenjivima odredbe članka 13. točke (b) i članka 16. stavaka 1. i 2. Uredbe EJR, kako je izmijenjena Uredbom sa zakonskom snagom br. 119/2009 i, slijedom toga, poništio pobijanu odluku zbog nedostatka obrazloženja i proturječnosti obrazloženja i izreke. Općina Palmela je 30. siječnja 2016. zaprimila novu odluku kojom joj se izriče jedinstvena novčana kazna u iznosu od 10000 eura, uvećana za 100 eura za troškove postupka.

               16

               Općina Palmela podnijela je protiv te nove odluke tužbu sudu koji je uputio zahtjev, pozivajući ga da uputi Sudu zahtjev za prethodnu odluku glede posljedica neispunjenja obveze obavještavanja o tehničkim propisima, uvedene Direktivom 98/34.

               17

               Sud koji je uputio zahtjev ističe da su države članice na temelju te direktive obvezne obavijestiti kako o tehničkim propisima i o njihovim naknadnim izmjenama tako i o tekstu glavnih odredaba temeljnih zakona i drugih propisa koji su s njima neposredno povezani. Taj sud, polazeći od pretpostavke utemeljene na nacionalnoj sudskoj praksi, da su članak 13. točka (b) i članak 16. stavci 1. i 2. Uredbe EJR, kako je izmijenjena Uredbom sa zakonskom snagom br. 119/2009, tehnički propisi, želi saznati od Suda koje su posljedice neispunjenja obveze obavještavanja Komisije o tim propisima.

               18

               Usto, taj sud želi saznati sankcionira li se neispunjenje te obveze neprimjenom samo prethodno navedenih odredaba ili cijelog teksta u kojem se one nalaze.

               19

               U tim je okolnostima Tribunal Judicial da Comarca de Setúbal (Općinski sud u Setúbalu, Portugal) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Treba li nacionalni sud odlučiti da je nacionalni zakonodavni akt kojim se uvode tehničke norme i o kojemu, protivno odredbama Direktive 98/34/EZ, nije bila obaviještena Europska komisija, u cijelosti neprimjenjiv ili da su neprimjenjivi samo novi tehnički propisi uvedeni tim nacionalnim aktom? Ili,

                        2.

                        Treba li nacionalni akt kojim se uvode tehničke norme i o kojemu, protivno odredbama Direktive 98/34/EZ, nije bila obaviještena Europska komisija, sankcionirati neprimjenom cijelog akta ili neprimjenom samo novih tehničkih propisa uvedenih tim nacionalnim aktom?

                        3.

                        Jesu li neprimjenjive sve tehničke norme sadržane u Uredbi EJR ili samo tehničke norme izmijenjene ili uvedene Uredbom sa zakonskom snagom br. 119/2009?”

         O prethodnim pitanjima

               20

               Najprije valja podsjetiti da je prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, u okviru postupka suradnje između nacionalnih sudova i Suda predviđenog člankom 267. UFEU‑a, dužnost Suda da nacionalnom sudu pruži koristan odgovor koji mu omogućuje rješavanje spora koji se pred njim vodi. U tom smislu Sud mora, ako je potrebno, preoblikovati postavljena pitanja (presuda od 28. travnja 2016., Oniors Bio, C‑233/15, EU:C:2016:305, t. 30. i navedena sudska praksa). Usto, Sud može uzeti u obzir pravila prava Unije na koja se nacionalni sud nije pozvao u svojem pitanju (rješenje od 14. srpnja 2016., BASF, C‑456/15, neobjavljeno, EU:C:2016:567, t. 15. i navedena sudska praksa).

               21

               U konkretnom slučaju sud koji je uputio zahtjev u bitnome želi saznati treba li članak 8. stavak 1. Direktive 83/189 i članak 8. stavak 1. Direktive 98/34, pod pretpostavkom da su nacionalne odredbe poput članka 13. točke (b) i članka 16. stavaka 1. i 2. Uredbe EJR, kako je izmijenjena Uredbom sa zakonskom snagom br. 119/2009, tehnički propisi u smislu direktiva 83/189 i 98/34, tumačiti na način da se sankcija koja se sastoji u neprimjeni tehničkih propisa za koje je izostala obavijest odnosi samo na te propise ili na cijeli zakonodavni akt kojeg su oni dio.

               22

               Iz odluke o upućivanju prethodnog pitanja proizlazi da su Uredbom sa zakonskom snagom br. 119/2009 izmijenjeni članak 13. točka (b) i članak 16. stavak 2. Uredbe EJR, dok je članak 16. stavak 1. te uredbe ostao nepromijenjen. Sud koji je uputio zahtjev polazi od pretpostavke da su spomenuta nacionalna pravila tehnički propisi.

               23

               Kad je riječ o članku 16. stavcima 1. i 2. Uredbe EJR, kako je izmijenjena Uredbom sa zakonskom snagom br. 119/2009, valja utvrditi da je, kao što je to naveo i sud koji je uputio zahtjev, taj članak zaista tehnički propis u smislu direktiva 83/189 i 98/34 s obzirom na to da se njime propisuju zahtjevi koje radi zaštite potrošača mora ispunjavati proizvod, a koji se odnose na njegov životni ciklus nakon stavljanja u promet i znatno utječu na sastav i prodaju tog proizvoda. Slijedom toga, ta odredba ulazi u kategoriju „ostali zahtjevi” u smislu članka 1. točke 3. Direktive 83/189 i članka 1. točke 4. Direktive 98/34.

               24

               Treba ispitati može li se isto zaključiti i za članak 13. točku (b) Uredbe EJR, kako je izmijenjena Uredbom sa zakonskom snagom br. 119/2009, s obzirom na to da je ta Uredba sa zakonskom snagom donesena u vrijeme kad je Direktiva 98/34 već bila na snazi.

               25

               Važno je podsjetiti da su pojmom „tehnički propis” obuhvaćene četiri kategorije mjera, odnosno, prvo, „tehnička specifikacija” u smislu članka 1. stavka 3. Direktive 98/34, drugo, „ostali zahtjevi”, kako su definirani člankom 1. stavkom 4. te direktive, treće, „propisi o uslugama”, navedeni u članku 1. stavku 5. te direktive i, četvrto, „zakoni i drugi propisi država članica […] koji zabranjuju proizvodnju, uvoz, marketing ili korištenje nekog proizvoda ili zabranjuju pružanje ili korištenje neke usluge ili poslovni nastan kao operatera usluga” u smislu članka 1. točke 11. te direktive (presuda od 4. veljače 2016., Ince, C‑336/14, EU:C:2016:72, t. 70.).

               26

               U tom pogledu, kao prvo, valja podsjetiti da pojam „tehnička specifikacija” pretpostavlja da se nacionalna mjera nužno odnosi na proizvod ili njegovo pakiranje kao takve i stoga određuje jednu od potrebnih značajki proizvoda. S druge strane, kad nacionalna mjera predviđa uvjete za poslovni nastan poduzetnikâ, poput odredbi koje obavljanje profesionalne djelatnosti uvjetuju prethodnim odobrenjem, ti uvjeti nisu tehničke specifikacije (presuda od 13. listopada 2016., M. i S., C‑303/15, EU:C:2016:771, t. 19. kao i navedena sudska praksa).

               27

               Kao drugo, kako bi se mogla okvalificirati kao „ostali zahtjevi” u smislu članka 1. točke 4. Direktive 98/34, nacionalna mjera mora predstavljati „uvjet” koji može značajno utjecati na sastav, prirodu ili prodaju proizvoda o kojem je riječ. Međutim, valja provjeriti treba li takvu mjeru kvalificirati kao „uvjet” koji se odnosi na upotrebu predmetnog proizvoda ili je, naprotiv, riječ o nacionalnoj mjeri koja ulazi u kategoriju tehničkih propisa navedenu u članku 1. točki 11. te direktive. Pripada li nacionalna mjera jednoj ili pak drugoj kategoriji tehničkih propisa ovisi o dosegu zabrane koju određuje ta mjera (presuda od 13. listopada 2016., M. i S., C‑303/15, EU:C:2016:771, t. 20. kao i navedena sudska praksa).

               28

               Kao treće, pojam „propis o uslugama” iz članka 1. točke 5. Direktive 98/34 obuhvaća samo pravila o uslugama informacijskog društva, odnosno o svim uslugama koje se obavljaju elektronički na daljinu i na pojedinačan zahtjev primatelja usluga (vidjeti u tom smislu presudu od 13. listopada 2016., M. i S., C‑303/15, EU:C:2016:771, t. 21. kao i navedenu sudsku praksu).

               29

               U konkretnom slučaju, člankom 13. točkom (b) Uredbe EJR, kako je izmijenjena Uredbom sa zakonskom snagom br. 119/2009, propisana je obveza isticanja, na više mjesta na površini za igru i razonodu, informacije o najvećem dopuštenom broju posjetitelja na toj površini.

               30

               Prije svega valja utvrditi da takva odredba ne ulazi u kategoriju tehničkih specifikacija u smislu članka 1. točke 3. Direktive 98/34, s obzirom na to da odredbe kojima se propisuju zahtjevi i opći ciljevi u području sigurnosti i zaštite, a kojima se ne upućuje nužno na sam proizvod o kojem je riječ ili na njegovo pakiranje te ne određuju značajke tog proizvoda, ne predstavljaju tehničke specifikacije (vidjeti, u tom smislu, presudu od 9. lipnja 2011., Intercommunale Intermosane i Fédération de l’industrie et du gaz, C‑361/10, EU:C:2011:382, t. 17. i 18.).

               31

               Nadalje, navedena odredba ne ulazi ni u kategoriju „propisi o uslugama” u smislu članka 1. točke 5. Direktive 98/34 s obzirom na to da se ona ne odnosi na „uslugu informacijskog društva” u smislu članka 1. točke 2. te direktive.

               32

               Naposljetku, kako bi se, po potrebi, utvrdilo ulazi li nacionalna odredba poput članka 13. točke (b) Uredbe EJR, kako je izmijenjena Uredbom sa zakonskom snagom br. 119/2009, u područje primjene članka 1. točke 4. Direktive 98/34 ili članka 1. točke 11. te direktive, treba provjeriti može li ta odredba značajno utjecati na sastav, prirodu ili prodaju proizvoda o kojem je riječ, odnosno opreme na površinama za igru i razonodu, kao „uvjet” povezan s upotrebom proizvoda o kojima je riječ ili pak ulazi u kategoriju zabrana iz članka 1. točke 11. te direktive.

               33

               S jedne strane, nesporno je da odredba poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku ne ulazi u pojam „ostali zahtjevi” u smislu članka 1. točke 4. Direktive 98/34, s obzirom na općenitost zahtjeva koje propisuje (vidjeti, u tom smislu, presudu od 9. lipnja 2011., Intercommunale Intermosane i Fédération de l’industrie et du gaz, C‑361/10, EU:C:2011:382, t. 21.). S druge strane, njome se ne propisuju zabrane na temelju kojih bi mogla pripadati u kategoriju zabrana iz članka 1. točke 11. te direktive.

               34

               Slijedom navedenog, valja utvrditi da odredba poput članka 13. točke (b) Uredbe EJR, kako je izmijenjena Uredbom sa zakonskom snagom br. 119/2009, ne predstavlja tehnički propis u smislu Direktive 98/34.

               35

               Kad je riječ o sankciji neprimjene tehničkih propisa o kojima Komisija nije bila obaviještena, valja najprije podsjetiti da je člankom 8. stavkom 1. Direktive 83/189 bila propisana obveza država članica da Komisiju obavijeste o svakom nacrtu tehničkog propisa, a ta je obveza preuzeta u članku 8. stavku 1. Direktive 98/34.

               36

               Nadalje, neispunjenje te obveze obavještavanja sankcionira se neprimjenom tehničkih propisa za koje je izostala obavijest (vidjeti, u tom smislu, kad je riječ o Direktivi 83/189, presudu od 30. travnja 1996., CIA Security International, C‑194/94, EU:C:1996:172, t. 54., kao i, kad je riječ o Direktivi 98/34, presudu od 4. veljače 2016., Ince, C‑336/14, EU:C:2016:72, t. 67. i navedenu sudsku praksu).

               37

               Kad je riječ o opsegu takve sankcije, iako članak 8. stavak 1. Direktive 83/189 i članak 8. stavak 1. Direktive 98/34 zahtijevaju da se Komisiji priopći cijeli nacrt zakonodavnog akta koji sadržava tehničke propise, neprimjena koja je posljedica neispunjenja te obveze ne odnosi se na sve odredbe takvog zakonodavnog akta, nego samo na tehničke propise koje sadržava (vidjeti, u tom smislu, presudu od 4. veljače 2016., Ince, C‑336/14, EU:C:2016:72, t. 68.).

               38

               Slijedom navedenog, na postavljena pitanja valja odgovoriti da članak 8. stavak 1. Direktive 83/189 i članak 8. stavak 1. Direktive 98/34 treba tumačiti na način da se sankcija koja se sastoji u neprimjeni tehničkog propisa za koji je izostala obavijest, poput članka 16. stavaka 1. i 2. Uredbe EJR, kako je izmijenjena s Decreto‑Lei br. 119/2009, odnosi samo na spomenuti tehnički propis, a ne na cijeli zakonodavni akt u kojem se on nalazi.

         Troškovi

               39

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (šesto vijeće) odlučuje:

                     Članak 8. stavak 1. Direktive Vijeća 83/189/EEZ od 28. ožujka 1983. o utvrđivanju postupka osiguravanja informacija u području tehničkih normi i propisa, kako je izmijenjena aktom o uvjetima pristupanja Republike Austrije, Republike Finske i Kraljevine Švedske i prilagodbama ugovora na kojima se temelji Europska unija, i članak 8. stavak 1. Direktive 98/34/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. lipnja 1998. o utvrđivanju postupka pružanja informacija u području tehničkih standarda i propisa te pravila o uslugama informacijskog društva, kako je izmijenjena Direktivom 98/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. srpnja 1998., treba tumačiti na način da se sankcija koja se sastoji u neprimjeni tehničkog propisa za koji je izostala obavijest, poput članka 16. stavaka 1. i 2. Regulamento que estabelece as condições de segurança a observar na localização, implantação, conceção e organização funcional dos espaços de jogo e recreio, respetivamente, equipamento e superfícies de impacto (Uredba o sigurnosnim zahtjevima za lokalizaciju, izgradnju, projektiranje i funkcionalnu organizaciju površina za igru i rekreaciju kao i s time povezanu opremu i područja), priloženog Decreto‑Lei br. 379/97 (Uredba sa zakonskom snagom br. 379/97) od 27. prosinca 1997., kako je izmijenjena s Decreto‑Lei br. 119/2009 (Uredba sa zakonskom snagom br. 119/2009) od 19. svibnja 2009., odnosi samo na spomenuti tehnički propis, a ne na cijeli zakonodavni akt u kojem se on nalazi.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	* Jezik postupka: portugalski


Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 19. travnja 2016.#Novomatic AG protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije HOT JOKER – Raniji nacionalni figurativni žig Joker – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Obveza obrazlaganja – Članak 75. Uredbe br. 207/2009 – Članak 76. stavak 1. Uredbe br. 207/2009.#Predmet T-326/14.


Presuda Suda (šesto vijeće) od 3. prosinca 2009.#Europska komisija protiv Kraljevine Belgije.#Povreda obveze države članice - Direktiva 2003/55/EZ.#Predmet C-475/08.