title: Predmet C-384/18: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. veljače 2020. – Europska komisija protiv Kraljevine Belgije (Povreda obveze države članice – Članak 49. UFEU-a – Usluge na unutarnjem tržištu – Direktiva 2006/123/EZ – Članak 25. stavci 1. i 2. – Ograničenja multidisciplinarnih računovodstvenih djelatnosti)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/10

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. veljače 2020. – Europska komisija protiv Kraljevine Belgije
      (Predmet C-384/18) (1)

      (Povreda obveze države članice - Članak 49. UFEU-a - Usluge na unutarnjem tržištu - Direktiva 2006/123/EZ - Članak 25. stavci 1. i 2. - Ograničenja multidisciplinarnih računovodstvenih djelatnosti)
      (2020/C 137/11)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: H. Tserepa-Lacombe i L. Malferrari, agenti)

         Tuženik: Kraljevina Belgija (zastupnici: L. Van den Broeck, M. Jacobs i C. Pochet, agenti, uz asistenciju C. Smits i D. Grisay, avocats, de M. Vossen, G. Lievens i F. Haemers)

         Izreka

                  1.

                  Time što je zabranila zajedničko obavljanje računovodstvenih djelatnosti i djelatnosti posrednika ili zastupnika u osiguranju, agenta za nekretnine ili bilo koje bankarske djelatnosti ili djelatnosti financijskih usluga i time što je dopustila komorama Institut professionnel des comptables et fiscalistes agrées (Institut za ovlaštene računovođe i porezne savjetnike) da zabrane zajedničko obavljanje računovodstvenih djelatnosti s bilo kojom obrtničkom, poljoprivrednom i trgovačkom djelatnosti, Kraljevina Belgija je povrijedila obveze koje ima na temelju članka 25. Direktive 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu i članka 49. UFEU-a.

                  2.

                  U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                  Kraljevini Belgiji nalaže se snošenje, osim vlastitih troškova, troškova Europske komisije.

         (1)  SL C 285, 13. 8. 2018.


title: Predmet C-717/18: Presuda Suda (veliko vijeće) od 3. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio l’Hof van Beroep te Gent – Belgija) – Izvršenje europskog uhidbenog naloga izdanog protiv osobe X (Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Okvirna odluka 2002/584/PUP – Europski uhidbeni nalog – Članak 2. stavak 2. – Izvršenje europskog uhidbenog naloga – Ukidanje provjere dvostruke kažnjivosti djela – Pretpostavke – Kazneno djelo kažnjivo u državi članici izdavateljici naloga kaznom zatvora u najvišem propisanom trajanju od najmanje tri godine – Izmjena kaznenog zakonodavstva države članice izdavateljice naloga u razdoblju između počinjenja djela i izdavanja europskog uhidbenog naloga – Verzija zakona koju valja uzeti u obzir radi provjere iznosi li gornja granica kazne najmanje tri godine)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/18

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 3. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio l’Hof van Beroep te Gent – Belgija) – Izvršenje europskog uhidbenog naloga izdanog protiv osobe X
      (Predmet C-717/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima - Okvirna odluka 2002/584/PUP - Europski uhidbeni nalog - Članak 2. stavak 2. - Izvršenje europskog uhidbenog naloga - Ukidanje provjere dvostruke kažnjivosti djela - Pretpostavke - Kazneno djelo kažnjivo u državi članici izdavateljici naloga kaznom zatvora u najvišem propisanom trajanju od najmanje tri godine - Izmjena kaznenog zakonodavstva države članice izdavateljice naloga u razdoblju između počinjenja djela i izdavanja europskog uhidbenog naloga - Verzija zakona koju valja uzeti u obzir radi provjere iznosi li gornja granica kazne najmanje tri godine)
      (2020/C 137/22)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Hof van Beroep te Gent

         Stranka glavnog postupka

      X

         Izreka

      Članak 2. stavak 2. Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica valja tumačiti na način da, kako bi se provjerilo je li, u skladu s pravom države članice izdavateljice naloga, kazneno djelo za koje je izdan europski uhidbeni nalog kažnjivo kaznom zatvora ili mjerom oduzimanja slobode u najvišem propisanom trajanju od najmanje tri godine, kako je utvrđeno pravom države članice izdavateljice naloga, pravosudno tijelo izvršenja mora uzeti u obzir zakonodavstvo države članice izdavateljice naloga u njegovoj verziji primjenjivoj na djelo koje je predmet postupka u okviru kojeg je izdan europski uhidbeni nalog.

         (1)  SL C 35, 28. 1. 2019.


title: Predmet C-803/18: Presuda Suda (šesto vijeće) od 27. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litva) – AAS „BALTA” protiv UAB „GRIFS AG” (Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uredba (EU) br. 1215/2012 – Članak 15. točka 5. i članak 16. točka 5. – Osiguranje „velikih rizika” – Sporazum o prenošenju nadležnosti koji su sklopili ugovaratelj osiguranja i osiguravatelj – Mogućnost pozivanja na taj sporazum protiv osiguranika)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/21

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 27. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litva) – AAS „BALTA” protiv UAB „GRIFS AG”
      (Predmet C-803/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Uredba (EU) br. 1215/2012 - Članak 15. točka 5. i članak 16. točka 5. - Osiguranje „velikih rizika” - Sporazum o prenošenju nadležnosti koji su sklopili ugovaratelj osiguranja i osiguravatelj - Mogućnost pozivanja na taj sporazum protiv osiguranika)
      (2020/C 137/27)
      Jezik postupka: litavski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: AAS „BALTA”

         Tuženik: UAB „GRIFS AG”

         Izreka

      Članak 15. točku 5. i članak 16. točku 5. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da se sporazum o prenošenju nadležnosti iz ugovora o osiguranju „velikog rizika” u smislu potonje odredbe koji su sklopili ugovaratelj osiguranja i osiguravatelj ne može primijeniti protiv osiguranika iz tog ugovora koji nije profesionalni subjekt u sektoru osiguranja, koji se nije suglasio s tim sporazumom i koji ima uobičajeno boravište ili poslovnu jedinicu u državi članici koja nije država članica ugovaratelja osiguranja i osiguravatelja.

         (1)  SL C 82, 4. 3. 2019.


title: Predmet C-836/18: Presuda Suda (peto vijeće) od 27. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha – Španjolska) – Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real protiv RH (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 20. UFEU-a – Građanstvo Europske unije – Građanin Unije koji se nikad nije koristio svojom slobodom kretanja – Zahtjev za privremenu boravišnu iskaznicu bračnog druga koji je državljanin treće zemlje – Odbijanje – Obveza uzdržavanja bračnog druga – Izostanak dostatnih sredstava građanina Unije – Obveza bračnih drugova da žive zajedno – Nacionalno zakonodavstvo i praksa – Stvarno uživanje bitnog sadržaja prava dodijeljenih građanima Unije – Oduzimanje)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/22

      Presuda Suda (peto vijeće) od 27. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha – Španjolska) – Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real protiv RH
      (Predmet C-836/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 20. UFEU-a - Građanstvo Europske unije - Građanin Unije koji se nikad nije koristio svojom slobodom kretanja - Zahtjev za privremenu boravišnu iskaznicu bračnog druga koji je državljanin treće zemlje - Odbijanje - Obveza uzdržavanja bračnog druga - Izostanak dostatnih sredstava građanina Unije - Obveza bračnih drugova da žive zajedno - Nacionalno zakonodavstvo i praksa - Stvarno uživanje bitnog sadržaja prava dodijeljenih građanima Unije - Oduzimanje)
      (2020/C 137/28)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

         Druga stranka u postupku: RH

         Izreka

                  1.

                  Članak 20. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se protivi to da država članica odbije zahtjev za spajanje obitelji koji je podnio državljanin treće zemlje, bračni drug građanina Unije koji ima državljanstvo te države članice i koji se nikada nije koristio svojom slobodom kretanja, samo zato što taj građanin Unije nema za sebe i svojeg bračnog druga dostatna sredstva da ne bi postali teret za nacionalni sustav socijalne pomoći a da nije ispitala postoji li između navedenog građanina Unije i njegova bračnog druga odnos ovisnosti koji je takav da bi, u slučaju odbijanja dodjele izvedenog prava boravka potonjem, taj građanin Unije bio prisiljen napustiti područje Unije u cijelosti te bi mu stoga bilo onemogućeno stvarno uživanje bitnog sadržaja prava koja proizlaze iz njegova statusa.

                  2.

                  Članak 20. UFEU-a treba tumačiti na način da odnos ovisnosti koji može opravdati odobravanje izvedenog prava boravka na temelju tog članka ne postoji samo zato što su punoljetni državljanin države članice koji se nikada nije koristio svojom slobodom kretanja i njegov punoljetni bračni drug, državljanin treće zemlje, dužni živjeti zajedno, na temelju obveza koje proizlaze iz braka prema pravu države članice koje je državljanin građanin Unije.

         (1)  SL C 139, 15. 4. 2019.


title: Predmet C-79/19 P: Presuda Suda (deveto vijeće) od 27. veljače 2020. – Republika Litva protiv Europske komisije (Žalba – EFSJP, EFJP i EPFRR – Troškovi isključeni iz financiranja Europske unije – Izdaci nastali Republici Litvi – Potpore za prijevremeno umirovljenje – Uredba (EZ) br. 1257/1999 – Članak 33.n stavak 1. – Iskrivljavanje dokaza)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/23

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 27. veljače 2020. – Republika Litva protiv Europske komisije
      (Predmet C-79/19 P) (1)

      (Žalba - EFSJP, EFJP i EPFRR - Troškovi isključeni iz financiranja Europske unije - Izdaci nastali Republici Litvi - Potpore za prijevremeno umirovljenje - Uredba (EZ) br. 1257/1999 - Članak 33.n stavak 1. - Iskrivljavanje dokaza)
      (2020/C 137/30)
      Jezik postupka: litavski

         Stranke

         Žalitelj: Republika Litva (zastupnici: R. Krasuckaitė, a zatim K. Dieninis, agenti)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: J. Jokubauskaitė i J. Aquilina, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Republici Litvi nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 131, 8. 4. 2019.


title: Predmet C-183/19 P: Rješenje Suda (šesto vijeće) od 3. prosinca 2019. – Fruits de Ponent, SCCL protiv Europske komisije (Žalba – Zajednička poljoprivredna politika (ZPP) – Uredba (EU) br. 1308/2013 – Tržišta slatkog voća – Poremećaji pretrpljeni tijekom tržišne godine 2014. – Privremene izvanredne mjere potpore proizvođačima – Tužba zbog izvanugovorne odgovornosti)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/26

      Rješenje Suda (šesto vijeće) od 3. prosinca 2019. – Fruits de Ponent, SCCL protiv Europske komisije
      (Predmet C-183/19 P) (1)

      (Žalba - Zajednička poljoprivredna politika (ZPP) - Uredba (EU) br. 1308/2013 - Tržišta slatkog voća - Poremećaji pretrpljeni tijekom tržišne godine 2014. - Privremene izvanredne mjere potpore proizvođačima - Tužba zbog izvanugovorne odgovornosti)
      (2020/C 137/34)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelj: Fruits de Ponent, SCCL (zastupnici: M. Roca Junyent, R. Vallina Hoset i A. Sellés Marco, abogados)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: F. Castillo de la Torre, W. Farrell i A. Sauka, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvu Fruits de Ponent SCCL nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 148, 29. 4. 2019.


title: Predmet C-78/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. veljače 2020. uputio Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovačka) – kazneni postupak protiv M. B.

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/39

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. veljače 2020. uputio Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovačka) – kazneni postupak protiv M. B.
      (Predmet C-78/20)
      (2020/C 137/54)
      Jezik postupka: slovački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Stranke glavnog postupka

      M.B.
      Generálna prokuratúra Slovenskej republiky

         Prethodna pitanja

      Treba li se zahtjeve, koje u skladu s člankom 1. stavkom 1. i člankom 6. stavkom 1. Okvirne odluke 2002/584 (1) mora ispunjavati europski uhidbeni nalog kao sudska odluka, primjenjivati i na dopunske informacije dostavljene na temelju članka 15. stavka 2. te okvirne odluke ako se njima u svrhu donošenja odluke pravosudnog tijela izvršenja na bitan način dopunjuje ili mijenja sadržaj prvotno izdanog europskog uhidbenog naloga?

         (1)  Okvirna odluka Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (SL 2002., L 190, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83. i ispravak SL 2013., L 222, str. 14.)


title: Predmet T-60/19: Rješenje Općeg suda od 9. ožujka 2020. – Cipar protiv EUIPO-a – Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion) („Žig Europske unije – Proglašenje ništavim žiga na kojem se temelji zahtjev za proglašenje ništavosti – Obustava postupka”)

text:
               8.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/13

      Rješenje Općeg suda od 9. ožujka 2020. – Cipar protiv EUIPO-a – Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion)
      (Predmet T-60/19) (1)

      („Žig Europske unije - Proglašenje ništavim žiga na kojem se temelji zahtjev za proglašenje ništavosti - Obustava postupka”)
      (2020/C 191/17)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Republika Cipar (zastupnici: S. Malynicz, QC, i V. Marsland, solicitor)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: D. Gája i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Filotas Bellas & Yios AE (Alexandreia, Grčka)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 20. studenoga 2018. (predmet R 2296/2017-4), koja se odnosi na postupak za proglašavanje ništavosti između Republike Cipra i društva Filotas Bellas & Yios.

         Izreka

                  1.

                  Obustavlja se postupak po tužbi.

                  2.

                  Republici Cipru nalaže se snošenje troška.

         (1)  SL C 112, 25. 3. 2019.


title: Predmet C-659/18: Presuda Suda (drugo vijeće) od 12. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de Instrucción n° 4 de Badalona – Španjolska) – kazneni postupak protiv VW (Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Direktiva 2013/48/EU – Članak 3. stavak 2. – Pravo na pristup odvjetniku – Okolnosti u kojima se mora osigurati pravo na pristup odvjetniku – Nedolazak pred sud – Odstupanja od prava na pristup odvjetniku – Članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Pravo na djelotvornu sudsku zaštitu)

text:
               29.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 215/13

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 12. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de Instrucción no 4 de Badalona – Španjolska) – kazneni postupak protiv VW
      (Predmet C-659/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima - Direktiva 2013/48/EU - Članak 3. stavak 2. - Pravo na pristup odvjetniku - Okolnosti u kojima se mora osigurati pravo na pristup odvjetniku - Nedolazak pred sud - Odstupanja od prava na pristup odvjetniku - Članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima - Pravo na djelotvornu sudsku zaštitu)
      (2020/C 215/15)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de Instrucción no 4 de Badalona

         Stranka u glavnom postupku

      VW

         Izreka

      Direktiva 2013/48/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2013. o pravu na pristup odvjetniku u kaznenom postupku i u postupku na temelju europskog uhidbenog naloga te o pravu na obavješćivanje treće strane u slučaju oduzimanja slobode i na komunikaciju s trećim osobama i konzularnim tijelima, a posebno njezin članak 3. stavak 2., u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da joj se protivi nacionalni propis, kako se tumači u nacionalnoj sudskoj praksi, prema kojem se ostvarivanje prava na pristup odvjetniku tijekom faze koja prethodi sudskom dijelu kaznenog postupka može odgoditi do izvršenja nacionalnog uhidbenog naloga koji je izdan protiv osumnjičene ili optužene osobe, zbog toga što ona nije došla pred suca istrage nakon što joj je upućen poziv.

         (1)  SL C 35, 28. 1. 2019.


title: Predmet C-769/18: Presuda Suda (osmo vijeće) od 12. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation – Francuska) – Caisse d’assurance retraite et de la santé au travail d’Alsace-Moselle protiv SJ, Ministre chargé de la Sécurité sociale (Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna sigurnost radnika migranata – Uredba (EZ) br. 883/2004 – Članak 5. točka (b) – Uvećanje stope starosne mirovine – Uzimanje u obzir naknade koja se isplaćuje za obrazovanje djeteta s invaliditetom u drugoj državi članici – Načelo jednakog postupanja s činjenicama)

text:
               29.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 215/14

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 12. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation – Francuska) – Caisse d’assurance retraite et de la santé au travail d’Alsace-Moselle protiv SJ, Ministre chargé de la Sécurité sociale
      (Predmet C-769/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna sigurnost radnika migranata - Uredba (EZ) br. 883/2004 - Članak 5. točka (b) - Uvećanje stope starosne mirovine - Uzimanje u obzir naknade koja se isplaćuje za obrazovanje djeteta s invaliditetom u drugoj državi članici - Načelo jednakog postupanja s činjenicama)
      (2020/C 215/16)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour de cassation

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Caisse d’assurance retraite et de la santé au travail d’Alsace-Moselle

         Tuženici: SJ, Ministre chargé de la Sécurité sociale

         Izreka

                  1.

                  Članak 3. Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti, kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 988/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009., treba tumačiti na način da pomoć za integraciju djece i adolescenata s mentalnim oštećenjima, predviđena člankom 35.a osme knjige Sozialgesetzbucha (njemački Socijalni zakonik), ne predstavlja davanje u smislu tog članka 3. te da stoga nije obuhvaćena materijalnim područjem primjene te uredbe.

                  2.

                  Članak 5. Uredbe br. 883/2004, kako je izmijenjena Uredbom br. 988/2009, treba tumačiti na način da:

                              —

                              naknada za obrazovanje djeteta s invaliditetom, predviđena člankom L. 541-1 francuskog Zakonika o sustavu socijalne sigurnosti, i pomoć za integraciju djece i adolescenata s mentalnim oštećenjima, na temelju članka 35.a osme knjige njemačkog Socijalnog zakonika, ne mogu se smatrati istovjetnim davanjima u smislu točke (a) tog članka 5.;

                              —

                              načelo jednakog postupanja s činjenicama, utvrđeno točkom (b) navedenog članka 5., primjenjuje se u okolnostima poput onih u glavnom postupku. Stoga je na nadležnim francuskim tijelima da odrede je li u ovom slučaju utvrđena pojava činjenice koja se zahtijeva u smislu te odredbe. U tom pogledu, ta tijela moraju uzeti u obzir slične činjenice koje su nastale u Njemačkoj kao da su nastale na njihovu državnom području.

         (1)  SL C 54, 11. 2. 2019.


title: Predmet C-832/18: Presuda Suda (osmo vijeće) od 12. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Helsingin hovioikeus – Finska) – A i dr. protiv Finnair Oyj (Zahtjev za prethodnu odluku – Zračni prijevoz – Uredba (EZ) br. 261/2004 – Članci 5. i 7. – Pravo na odštetu u slučaju kašnjenja ili otkazivanja leta – Pravo na odštetu u više navrata u slučaju kašnjenja ili otkazivanja koje se ne primjenjuje samo na izvornu rezervaciju, nego i na sljedeću rezervaciju u okviru preusmjeravanja – Doseg – Oslobođenje od obveze isplate odštete – Pojam „izvanredne okolnosti” – „On condition” dio – Tehnički nedostaci povezani s održavanjem zrakoplova)

text:
               29.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 215/16

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 12. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Helsingin hovioikeus – Finska) – A i dr. protiv Finnair Oyj
      (Predmet C-832/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zračni prijevoz - Uredba (EZ) br. 261/2004 - Članci 5. i 7. - Pravo na odštetu u slučaju kašnjenja ili otkazivanja leta - Pravo na odštetu u više navrata u slučaju kašnjenja ili otkazivanja koje se ne primjenjuje samo na izvornu rezervaciju, nego i na sljedeću rezervaciju u okviru preusmjeravanja - Doseg - Oslobođenje od obveze isplate odštete - Pojam „izvanredne okolnosti” - „On condition” dio - Tehnički nedostaci povezani s održavanjem zrakoplova)
      (2020/C 215/18)
      Jezik postupka: finski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Helsingin hovioikeus

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: A i dr.

         Tuženik: Finnair Oyj

         Izreka

                  1.

                  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91, a posebice njezin članak 7. stavak 1., trebaju se tumačiti na način da putnik u zračnom prijevozu, koji je dobio odštetu zbog otkazanog leta i koji je pristao na zamjenski let koji mu je ponuđen, može tražiti odštetu zbog kašnjenja zamjenskog leta, kada to kašnjenje dosegne određeni broj sati koji daje pravo na odštetu te kada je zračni prijevoznik zamjenskog leta isti onaj čiji je let otkazan.

                  2.

                  Članak 5. stavak 3. Uredbe br. 261/2004 treba tumačiti na način da se zračni prijevoznik, radi oslobođenja od obveze plaćanja odštete, ne može pozvati na „izvanredne okolnosti”, u smislu te odredbe, koje se odnose na kvar tzv. „on condition” dijela, odnosno dijela koji se zamjenjuje samo u slučaju kvara, čak i ako on uvijek u zalihi ima jedan zamjenski dio, osim u slučaju kada, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, takav kvar predstavlja događaj koji, u skladu sa svojom prirodom i načinom nastanka, nije dio uobičajenog obavljanja djelatnosti navedenog zračnog prijevoznika o kojem je riječ, te izmiče njegovoj stvarnoj kontroli, s obzirom na to da se ipak smatra da ga, u mjeri u kojoj je takav kvar načelno neodvojivo povezan sa sustavom funkcioniranja zrakoplova, ne treba smatrati takvim događajem.

         (1)  SL C 93, 11. 3. 2019.


title: Predmet C-182/19: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 26. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Ujedinjena Kraljevina) – Pfizer Consumer Healthcare Ltd protiv Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs (Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednička carinska tarifa – Kombinirana nomenklatura – Tarifno razvrstavanje – Tarifni brojevi 3005 i 3824 – Samozagrijavajući naljepak i pojas namijenjeni ublažavanju boli – Provedbena uredba (EU) 2016/1140 – Nevaljanost)

text:
               29.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 215/19

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 26. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Ujedinjena Kraljevina) – Pfizer Consumer Healthcare Ltd protiv Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Predmet C-182/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednička carinska tarifa - Kombinirana nomenklatura - Tarifno razvrstavanje - Tarifni brojevi 3005 i 3824 - Samozagrijavajući naljepak i pojas namijenjeni ublažavanju boli - Provedbena uredba (EU) 2016/1140 - Nevaljanost)
      (2020/C 215/22)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Pfizer Consumer Healthcare Ltd

         Tuženik: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Izreka

      Provedbena uredba Komisije (EU) 2016/1140 оd 8. srpnja 2016. o razvrstavanju određene robe u kombiniranu nomenklaturu je nevaljana.

         (1)  SL C 172, 20. 5. 2019.


title: Predmet T-716/17: Presuda Općeg suda od 13. svibnja 2020. – Germanwings protiv Komisije („Državne potpore – Sektor zračnog prijevoza – Potpora koju je Italija dodijelila u korist zračnih luka na Sardiniji – Odluka kojom se potpora proglašava djelomično spojivom i djelomično nespojivom s unutarnjim tržištem – Pripisivost državi – Korisnici – Prednost u korist zračnih prijevoznika suugovaratelja – Načelo privatnog subjekta u tržišnom gospodarstvu – Utjecaj na trgovinu među državama članicama – Narušavanje tržišnog natjecanja – Obveza obrazlaganja – Program potpora – Potpora de minimis – Povrat”)

text:
               29.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 215/26

      Presuda Općeg suda od 13. svibnja 2020. – Germanwings protiv Komisije
      (Predmet T-716/17) (1)

      („Državne potpore - Sektor zračnog prijevoza - Potpora koju je Italija dodijelila u korist zračnih luka na Sardiniji - Odluka kojom se potpora proglašava djelomično spojivom i djelomično nespojivom s unutarnjim tržištem - Pripisivost državi - Korisnici - Prednost u korist zračnih prijevoznika suugovaratelja - Načelo privatnog subjekta u tržišnom gospodarstvu - Utjecaj na trgovinu među državama članicama - Narušavanje tržišnog natjecanja - Obveza obrazlaganja - Program potpora - Potpora de minimis - Povrat”)
      (2020/C 215/31)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Germanwings GmbH (Köln, Njemačka) (zastupnik: A. Martin-Ehlers, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: T. Maxian Rusche i S. Noë, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Komisije (EU) 2017/1861 od 29. srpnja 2016. o državnoj potpori SA33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) – Italija – Kompenzacija zračnim lukama na Sardiniji za obveze pružanja javnih usluga (SL 2017., L 268, str. 1.).

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Germanwings GmbH nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 412, 4. 12. 2017.


title: Predmet T-234/20: Tužba podnesena 29. travnja 2020. – HB protiv EIB-a

text:
               29.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 215/43

      Tužba podnesena 29. travnja 2020. – HB protiv EIB-a
      (Predmet T-234/20)
      (2020/C 215/55)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužiteljica: HB (zastupnik: C. Bernard-Glanz, odvjetnik)

         Tuženik: Europska investicijska banka (EIB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi (i) ocjenu uspješnosti za 2017. godinu i (ii) odluku žalbenog odbora o odbijanju njezine žalbe na tu ocjenu;

                  —

                  naloži tuženiku plaćanje iznosa od 50 000 eura na ime naknade štete zbog izgubljene prilike, s kamatama po zakonskoj stopi od dana donošenja presude do dana potpune isplate;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog zahtjevu za poništenje ocjene uspješnosti tužiteljica ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela dobre uprave i prava na povjerljivost, s obzirom na to da je osoba X, time što se osvrnula na tužiteljičino navodno neprimjereno ponašanje prema visokom rukovoditelju u lipnju 2017. u ocjeni uspješnosti, povrijedila načelo dobre uprave, kao i tužiteljičino pravo na povjerljivost.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni i zlouporabi ovlasti, s obzirom na to da tužiteljica tvrdi da ju je osoba X uznemiravala tijekom razdoblja ocjenjivanja, da (i) slijedom toga, osoba X nije objektivno ocijenila njezinu uspješnost te njezini osvrti i bilješke stoga sadržavaju očitu pogrešku i (ii) da je izvješće o ocjeni doneseno s namjerom da se tužiteljici našteti i da je stoga prilikom njegova donošenja došlo do zlouporabe ovlasti.

            U prilog svojem zahtjevu za poništenje odluke žalbenog odbora, tužiteljica ističe dva dodatna tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na postupovnim nepravilnostima, u dijelu u kojem ih je počinio žalbeni odbor (nepravilna obavijest o saslušanju, nepravilno donošenje odluke in contumaciam), bez kojih bi ishod postupka mogao biti drukčiji.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava na saslušanje, s obzirom na to da zbog počinjenih postupovnih nepravilnosti tužiteljica nije bila prisutna na saslušanju žalbenog odbora i stoga nije bila saslušana.

            U prilog svojem zahtjevu za naknadu štete tužiteljica ističe da joj je tuženik nezakonito, time što je odbio njezin zahtjev za mirenje, uskratio priliku za mirno rješavanje spora i izbjegavanje postupka pred Općim sudom.


title: Predmet T-240/20: Tužba podnesena 27. travnja 2020. – Arnaoutakis protiv Parlamenta

text:
               29.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 215/44

      Tužba podnesena 27. travnja 2020. – Arnaoutakis protiv Parlamenta
      (Predmet T-240/20)
      (2020/C 215/56)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Stavros Arnaoutakis (Heraklion, Grčka) (zastupnici: A. Schmitt i A. Grosjean, odvjetnici)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
      proglasi i presudi,

                  —

                  predmetna tužba je dopuštena;

                  —

                  prema potrebi, kao mjere upravljanja postupkom ili mjere izvođenja dokazâ u ovom predmetu, Europskom parlamentu nalaže se podnošenje mišljenja pravne službe Europskog parlamenta donesenih 16. srpnja i 3. prosinca 2018., ne dovodeći u pitanje točan datum, ali u svakom slučaju prije donošenja Odluke Predsjedništva Europskog parlamenta od 10. prosinca 2018. o izmjeni Provedbenih mjera Statuta zastupnika u Europskom parlamentu (2018/C 466/02, Službeni list, 28. prosinca 2018., C 466/8);

                  —

                  na temelju članka 263. UFEU-a poništava se pobijana pojedinačna odluka, koju je tužitelju dostavio „Odjel za plaće i socijalna prava zastupnika” Glavne uprave za financije Europskog parlamenta, o tužiteljevim pravima na dodatnu (dobrovoljnu) mirovinu u dijelu u kojem se tom odlukom provodi povećanje dobi za pravo na ostvarivanje dodatne (dobrovoljne) mirovine tužitelja s 63 na 65 godina od 1. siječnja 2019., kao što je to uvedeno navedenom odlukom Predsjedništva od 10. prosinca 2018.;

                  —

                  poništava se, ili se proglašava neprimjenjiva, prethodno navedena Odluka Predsjedništva od 10. prosinca 2018. na temelju članka 277. UFEU-a, u dijelu u kojem se njome mijenja članak 76. Provedbenih mjera Statuta, i konkretnije, u dijelu u kojem se njome povećava dob za pravo na dodatnu (dobrovoljnu) mirovinu naplativu od 1. siječnja 2019.;

                  —

                  Parlamentu se nalaže snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nenadležnosti ratione materiae Predsjedništva.

                              —

                              s jedne strane, odluka Predsjedništva od 10. prosinca 2018. (u daljnjem tekstu: odluka Predsjedništva) donesena je uz povredu Statuta zastupnika Europskog parlamenta donesenog Odlukom Europskog parlamenta od 28. rujna 2005., 2005/684/EZ, Euratom (SL 2005., L 262, str.1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 181., u daljnjem tekstu: Statut). Odluka Predsjedništva se osobito protivi odredbama članka 27. Statuta kojim se predviđa zadržavanje „stečenih prava” i „budućih prava”.

                              —

                              s druge strane, odlukom Predsjedništva uvodi se porez uspostavom posebne pristojbe od 5 % nominalnog iznosa mirovine, iako uvođenje poreza nije u nadležnosti Predsjedništva, u skladu s člankom 223. stavkom 2. UFEU-a.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na bitnim povredama postupka.

                              —

                              s jedne strane, Predsjedništvu se stavlja na teret da prilikom donošenja svoje odluke nije poštovalo pravila predviđena člankom 223. UFEU-a.

                              —

                              s druge strane, odluka Predsjedništva nije dovoljno obrazložena te zato povređuje obvezu obrazlaganja predviđenu u članku 296. drugom podstavku UFEU-a i članak 41. stavak 2. točku (c) Povelje Europske unije o temeljnim pravima.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi stečenih prava i budućih prava te načela legitimnih očekivanja.

                              —

                              s jedne strane, odlukom Predsjedništva povrjeđuju se stečena prava i buduća prava proizašla kako iz općih načela prava tako i iz Statuta, kojim je izričito predviđeno da ona budu „u cijelosti” zadržana (članak 27.).

                              —

                              s druge strane, odlukom Predsjedništva povrjeđuje se načelo legitimnih očekivanja.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti i načelâ jednakog postupanja i nediskriminacije.

                              —

                              s jedne strane, povrede tužiteljevih prava neproporcionalne su u odnosu na ciljeve koji se žele postići odlukom Predsjedništva.

                              —

                              s druge strane, odluku Predsjedništva treba proglasiti neprimjenjivom zbog povrede načelâ jednakosti postupanja i nediskriminacije.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela pravne sigurnosti i izostanku prijelaznih mjera.

                              —

                              s jedne strane, odlukom Predsjedništva povrjeđuje se načelo pravne sigurnosti zato što nezakonito proizvodi retroaktivne učinke.

                              —

                              s druge strane, odlukom Predsjedništva povrjeđuje se načelo pravne sigurnosti zato što njome nisu predviđene prijelazne mjere.


title: Spojeni predmeti C-370/17 i C-37/18: Presuda Suda (veliko vijeće) od 2. travnja 2020. (zahtjevi za prethodnu odluku koje su uputili Tribunal de grande instance de Bobigny, Cour de cassation – Francuska) – Caisse de retraite du personnel navigant professionnel de l'aéronautique civile (CRPNPAC) protiv Vueling Airlines SA (C-370/17), Vueling Airlines SA protiv Jean-Luca Poignanta (C-37/18) (Zahtjev za prethodnu odluku – Radnici migranti – Socijalna sigurnost – Uredba (EEZ) br. 1408/71 – Primjenjivo zakonodavstvo – Članak 14. točka 1. podtočka (a) – Upućeni radnici – Članak 14. točka 2. podtočka (a) pod i. – Osoba koja je uobičajeno zaposlena na državnom području dviju ili više država članica i koju zapošljava podružnica ili stalno predstavništvo koje poduzetnik ima na državnom području države članice različite od one u kojoj ima sjedište – Uredba (EEZ) br. 574/72 – Članak 11. stavak 1. točka (a) – Članak 12.a stavak 1.a – Potvrda E 101 – Obvezujući učinak – Potvrda koja je pribavljena ili se na nju pozivalo na prijevaran način – Nadležnost suda države članice domaćina da utvrdi prijevaru i zanemari potvrdu – Članak 84.a stavak 3. Uredbe br. 1408/71 – Suradnja između nadležnih ustanova – Vezanost suda u građanskom postupku pravomoćnom odlukom donesenom u kaznenom postupku – Nadređenost prava Unije)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/2

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 2. travnja 2020. (zahtjevi za prethodnu odluku koje su uputili Tribunal de grande instance de Bobigny, Cour de cassation – Francuska) – Caisse de retraite du personnel navigant professionnel de l'aéronautique civile (CRPNPAC) protiv Vueling Airlines SA (C-370/17), Vueling Airlines SA protiv Jean-Luca Poignanta (C-37/18)
      (Spojeni predmeti C-370/17 i C-37/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Radnici migranti - Socijalna sigurnost - Uredba (EEZ) br. 1408/71 - Primjenjivo zakonodavstvo - Članak 14. točka 1. podtočka (a) - Upućeni radnici - Članak 14. točka 2. podtočka (a) pod i. - Osoba koja je uobičajeno zaposlena na državnom području dviju ili više država članica i koju zapošljava podružnica ili stalno predstavništvo koje poduzetnik ima na državnom području države članice različite od one u kojoj ima sjedište - Uredba (EEZ) br. 574/72 - Članak 11. stavak 1. točka (a) - Članak 12.a stavak 1.a - Potvrda E 101 - Obvezujući učinak - Potvrda koja je pribavljena ili se na nju pozivalo na prijevaran način - Nadležnost suda države članice domaćina da utvrdi prijevaru i zanemari potvrdu - Članak 84.a stavak 3. Uredbe br. 1408/71 - Suradnja između nadležnih ustanova - Vezanost suda u građanskom postupku pravomoćnom odlukom donesenom u kaznenom postupku - Nadređenost prava Unije)
      (2020/C 222/02)
      Jezik postupka: francuski

         Sudovi koji su uputili zahtjeve

      Tribunal de grande instance de Bobigny, Cour de cassation

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Caisse de retraite du personnel navigant professionnel de l'aéronautique civile (CRPNPAC) (C-370/17), Vueling Airlines SA (C-37/18)

         Tuženici: Vueling Airlines SA (C-370/17), Jean-Luc Poignant (C-37/18)

         Izreka

                  1.

                  Članak 11. stavak 1. točku (a) Uredbe Vijeća (EEZ) br. 574/72 od 21. ožujka 1972. o utvrđivanju postupka provedbe Uredbe (EEZ) br. 1408/71 o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe, samozaposlene osobe i članove njihovih obitelji koji se kreću unutar Zajednice, u verziji izmijenjenoj i ažuriranoj Uredbom Vijeća (EZ) br. 118/97 od 2. prosinca 1996., kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 647/2005 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. travnja 2005., treba tumačiti na način da sudovi države članice – pred kojima je pokrenut sudski postupak protiv poslodavca zbog činjenica koje ukazuju na prijevarno pribavljanje ili upotrebu potvrda E 101 izdanih na temelju članka 14. točke 1. podtočke (a) Uredbe Vijeća (EEZ) br. 1408/71 od 14. lipnja 1971. o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe, samozaposlene osobe i članove njihovih obitelji koji se kreću unutar Zajednice, u verziji izmijenjenoj i ažuriranoj Uredbom br. 118/97, kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 631/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004., u vezi s radnicima koji svoje aktivnosti obavljaju u toj državi članici – mogu utvrditi postojanje prijevare i slijedom toga zanemariti te potvrde samo nakon što su se uvjerili u to da je:

                              —

                              s jedne strane, postupak predviđen člankom 84.a stavkom 3. te uredbe bio bez odgode pokrenut i da je nadležnoj ustanovi države članice izdavateljice bilo omogućeno da preispita osnovanost izdavanja navedenih potvrda s obzirom na konkretne dokaze koje joj je podnijela nadležna ustanova države članice domaćina, a koji upućuju na to da su te potvrde pribavljene odnosno da se na njih pozivalo na prijevaran način, i

                              —

                              s druge strane, da nadležna ustanova države članice izdavateljice nije provela takvo preispitivanje te da u razumnom roku nije zauzela stajalište o tim dokazima i predmetne potvrde, po potrebi, poništila ili ukinula.

                  2.

                  Članak 11. stavak 1. Uredbe br. 574/72, u verziji izmijenjenoj i ažuriranoj Uredbom br. 118/97, kako je izmijenjena Uredbom br. 647/2005, i načelo nadređenosti prava Unije treba tumačiti na način da im se u situaciji kada je u državi članici domaćinu protiv poslodavca donesena osuđujuća kaznena presuda utemeljena na konačnom utvrđenju da je počinjena prijevara kojim je to pravo povrijeđeno, protivi to da građanski sud te države članice, koji je u skladu s načelom nacionalnog prava u građanskom postupku vezan pravomoćnom kaznenom presudom, poslodavcu samo zbog te osuđujuće kaznene presude naloži da nadoknadi štetu radnicima ili tijelu mirovinskog osiguranja te iste države članice, koji su oštećeni tom prijevarom.

         (1)  SL C 283, 28. 8. 2017.

         SL C 112, 26. 3. 2018.


title: Spojeni predmeti C-715/17, C-718/17 i C-719/17: Presuda Suda (treće vijeće) od 2. travnja 2020. – Europska komisija protiv Republike Poljske, Komisija protiv Mađarske, Komisija protiv Češke Republike (Povreda obveze države članice – Odluke (EU) 2015/1523 i (EU) 2015/1601 – Članak 5. stavci 2. i 4. do 11. svake od tih odluka – Privremene mjere u području međunarodne zaštite u korist Helenske Republike i Republike Italije – Krizna situacija zbog iznenadnog priljeva državljana trećih zemalja na državno područje određenih država članica – Premještanje tih državljana na državna područja drugih država članica – Postupak premještanja – Obveza država članica da u redovitim vremenskim razmacima, a najmanje svaka tri mjeseca, navedu broj podnositelja zahtjeva koji se mogu brzo premjestiti na njihovo državno područje – Naknadne obveze s ciljem stvarnog premještanja – Interesi država članica koji se odnose na nacionalnu sigurnost i javni poredak – Mogućnost da se država članica poziva na članak 72. UFEU a kako ne bi primijenila obvezujuće pravne akte Unije)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/3

      Presuda Suda (treće vijeće) od 2. travnja 2020. – Europska komisija protiv Republike Poljske, Komisija protiv Mađarske, Komisija protiv Češke Republike
      (Spojeni predmeti C-715/17, C-718/17 i C-719/17) (1)

      (Povreda obveze države članice - Odluke (EU) 2015/1523 i (EU) 2015/1601 - Članak 5. stavci 2. i 4. do 11. svake od tih odluka - Privremene mjere u području međunarodne zaštite u korist Helenske Republike i Republike Italije - Krizna situacija zbog iznenadnog priljeva državljana trećih zemalja na državno područje određenih država članica - Premještanje tih državljana na državna područja drugih država članica - Postupak premještanja - Obveza država članica da u redovitim vremenskim razmacima, a najmanje svaka tri mjeseca, navedu broj podnositelja zahtjeva koji se mogu brzo premjestiti na njihovo državno područje - Naknadne obveze s ciljem stvarnog premještanja - Interesi država članica koji se odnose na nacionalnu sigurnost i javni poredak - Mogućnost da se država članica poziva na članak 72. UFEU a kako ne bi primijenila obvezujuće pravne akte Unije)
      (2020/C 222/03)
      Jezici postupka: češki, mađarski i poljski

         Stranke

         (predmet C-715/17)

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: Z. Malůšková, A. Stobiecka-Kuik, G. Wils i A. Tokár, agenti)

         Tuženik: Republika Poljska (zastupnici: E. Borawska-Kędzierska i B. Majczyna, agenti)

         Intervenijenti u potporu Republici Poljskoj: Češka Republika (zastupnici: M. Smolek, J. Vláčil, J. Pavliš i A. Brabcová, agenti), Mađarska (zastupnik: M. Z. Fehér, agent)

         (predmet C-718/17)

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: Z. Malůšková, A. Stobiecka-Kuik, G. Wils i A. Tokár, agenti)

         Tuženik: Mađarska (zastupnici: M. Z. Fehér i G. Koós, agenti)

         Intervenijenti u potporu Mađarskoj: Češka Republika (zastupnici: M. Smolek, J. Vláčil, J. Pavliš i A. Brabcová, agenti), Republika Poljska (zastupnici: E. Borawska-Kędzierska i B. Majczyna, agenti)

         (predmet C-719/17)

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: Z. Malůšková, A. Stobiecka-Kuik, G. Wils i A. Tokár, agenti)

         Tuženik: Češka Republika, représentée par M. Smolek, J. Vláčil i J. Pavliš ainsi que par Mme A. Brabcová, en qualité d’agents,

         Intervenijenti u potporu Češkoj Republici: Mađarska (zastupnik: M. Z. Fehér, agent), Republika Poljska (zastupnici: E. Borawska-Kędzierska i B. Majczyna, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Predmeti C-715/17, C-718/17 i C-719/17 spajaju se u svrhu presude.

                  2.

                  Time što nije u redovitim vremenskim razmacima, a najmanje svaka tri mjeseca, navela odgovarajući broj podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji se mogu brzo premjestiti na njezino državno područje, Republika Poljska je povrijedila, od 16. ožujka 2016., obveze koje ima na temelju članka 5. stavka 2. Odluke Vijeća (EU) 2015/1523 od 14. rujna 2015. o uvođenju privremenih mjera u području međunarodne zaštite u korist Italije i Grčke i članka 5. stavka 2. Odluke Vijeća (EU) 2015/1601 od 22. rujna 2015. o uvođenju privremenih mjera u području međunarodne zaštite u korist Italije i Grčke kao i, posljedično, naknadne obveze premještanja koje ima na temelju članka 5. stavaka 4. do 11. svake od tih dviju odluka.

                  3.

                  Time što nije u redovitim vremenskim razmacima, a najmanje svaka tri mjeseca, navela odgovarajući broj podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji se mogu brzo premjestiti na njezino državno područje, Mađarska je povrijedila, od 25. prosinca 2015., obveze koje ima na temelju članka 5. stavka 2. Odluke 2015/1601 kao i, posljedično, naknadne obveze premještanja koje ima na temelju članka 5. stavaka 4. do 11. te odluke.

                  4.

                  Time što nije u redovitim vremenskim razmacima, a najmanje svaka tri mjeseca, navela odgovarajući broj podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji se mogu brzo premjestiti na njezino državno područje, Češka Republika je povrijedila, od 13. kolovoza 2016., obveze koje ima na temelju članka 5. stavka 2. Odluke 2015/1523 i članka 5. stavka 2. Odluke 2015/1601 kao i, posljedično, naknadne obveze premještanja koje ima na temelju članka 5. stavaka 4. do 11. Odluke 2015/1601 svake od tih dviju odluka.

                  5.

                  Republici Poljskoj se nalaže snošenje, osim vlastitih troškova u predmetima C-715/17, C-718/17 i C-719/17, i troškova Europske komisije u predmetu C-715/17.

                  6.

                  Mađarskoj se nalaže snošenje, osim vlastitih troškova u predmetima C-715/17, C-718/17 i C-719/17, i troškova Europske komisije u predmetu C-718/17.

                  7.

                  Češkoj Republici se nalaže snošenje, osim vlastitih troškova u predmetima C-715/17, C-718/17 i C-719/17, i troškova Europske komisije u predmetu C-719/17.

         (1)  SL C 112, 26. 3. 2018.


title: Spojeni predmeti C-103/18 i C-429/18: Presuda Suda (drugo vijeće) od 19. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado Contencioso-Administrativo n° 8 de Madrid, Juzgado Contencioso-Administrativo n° 14 de Madrid – Španjolska) – Domingo Sánchez Ruiz (C-103/18), Berta Fernández Álvarez i dr. (C-429/18) protiv Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud) (Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Direktiva 1999/70/EZ – Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP – Članak 5. – Pojam ‚uzastopni ugovori o radu ili radni odnosi na određeno vrijeme’ – Poslodavčevo nepoštovanje zakonskog roka za konačno popunjavanje radnog mjesta na kojem je privremeno zaposlen radnik na određeno vrijeme – Prešutno obnavljanje radnog odnosa iz godine u godinu – Radnik na određeno vrijeme koji je zaposlen na istom radnom mjestu u okviru dvaju uzastopnih imenovanja – Pojam ‚objektivni razlozi’ koji opravdavaju obnavljanje uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme – Poštovanje razloga za zapošljavanje predviđenih nacionalnim zakonodavstvom – Konkretna analiza koja otkriva da je svrha uzastopnog obnavljanja radnih odnosa na određeno vrijeme zadovoljavanje poslodavčevih stalnih i trajnih potreba za osobljem – Mjere za sprečavanje i, prema potrebi, sankcioniranje zlouporaba koje proizlaze iz primjene uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme – Postupci odabira kojima je svrha konačno popunjavanje radnih mjesta na kojima su privremeno zaposleni radnici na određeno vrijeme – Promjena statusa radnika na određeno vrijeme u status ‚osoblja zaposlenog na neodređeno vrijeme koje nije trajne naravi’ – Dodjela radniku naknade istovrijedne onoj koja se isplaćuje u slučaju nezakonitog otkaza – Primjenjivost Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme unatoč činjenici da je radnik pristao na uzastopna obnavljanja ugovora o radu na određeno vrijeme – Članak 5. stavak 1. – Nepostojanje obveze za nacionalne sudove da ne primijene nesukladan nacionalni propis)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/5

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 19. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid, Juzgado Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid – Španjolska) – Domingo Sánchez Ruiz (C-103/18), Berta Fernández Álvarez i dr. (C-429/18) protiv Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)
      (Spojeni predmeti C-103/18 i C-429/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Direktiva 1999/70/EZ - Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP - Članak 5. - Pojam ‚uzastopni ugovori o radu ili radni odnosi na određeno vrijeme’ - Poslodavčevo nepoštovanje zakonskog roka za konačno popunjavanje radnog mjesta na kojem je privremeno zaposlen radnik na određeno vrijeme - Prešutno obnavljanje radnog odnosa iz godine u godinu - Radnik na određeno vrijeme koji je zaposlen na istom radnom mjestu u okviru dvaju uzastopnih imenovanja - Pojam ‚objektivni razlozi’ koji opravdavaju obnavljanje uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme - Poštovanje razloga za zapošljavanje predviđenih nacionalnim zakonodavstvom - Konkretna analiza koja otkriva da je svrha uzastopnog obnavljanja radnih odnosa na određeno vrijeme zadovoljavanje poslodavčevih stalnih i trajnih potreba za osobljem - Mjere za sprečavanje i, prema potrebi, sankcioniranje zlouporaba koje proizlaze iz primjene uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme - Postupci odabira kojima je svrha konačno popunjavanje radnih mjesta na kojima su privremeno zaposleni radnici na određeno vrijeme - Promjena statusa radnika na određeno vrijeme u status ‚osoblja zaposlenog na neodređeno vrijeme koje nije trajne naravi’ - Dodjela radniku naknade istovrijedne onoj koja se isplaćuje u slučaju nezakonitog otkaza - Primjenjivost Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme unatoč činjenici da je radnik pristao na uzastopna obnavljanja ugovora o radu na određeno vrijeme - Članak 5. stavak 1. - Nepostojanje obveze za nacionalne sudove da ne primijene nesukladan nacionalni propis)
      (2020/C 222/04)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid, Juzgado Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Domingo Sánchez Ruiz (C-103/18), Berta Fernández Álvarez i dr. (C-429/18)

         Tuženik: Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

         Izreka

                  1.

                  Članak 5. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., koji je priložen Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP, treba tumačiti na način da države članice i/ili socijalni partneri iz pojma „uzastopni ugovori ili radni odnosi na određeno vrijeme” u smislu te odredbe ne mogu isključiti situaciju u kojoj je radnik – koji je zaposlen na temelju radnog odnosa na određeno vrijeme, tj. dok se slobodno radno mjesto na kojem je zaposlen ne popuni konačno – bio u okviru nekoliko imenovanja zapošljavan na istom radnom mjestu neprekinuto nekoliko godina te stalno i neprekinuto obavljao iste zadaće, pri čemu je dugotrajno zadržavanje tog radnika na tom slobodnom radnom mjestu posljedica poslodavčeva nepoštovanja svoje zakonske obveze da u propisanom roku organizira postupak odabira radi konačnog popunjavanja tog slobodnog radnog mjesta, a radnikov radni odnos zbog toga je bio prešutno produljivan iz godine u godinu.

                  2.

                  Članak 5. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., koji je priložen Direktivi Vijeća 1999/70, treba tumačiti na način da mu se protive nacionalno zakonodavstvo i sudska praksa na temelju kojih se uzastopno obnavljanje radnih odnosa na određeno vrijeme smatra opravdanim „objektivnim razlozima” u smislu stavka 1. točke (a) tog članka samo zato što je to obnavljanje opravdano razlozima zapošljavanja koje predviđa to zakonodavstvo, tj. razlozima nužnosti ili hitnosti ili radi određenih privremenih, povremenih ili izvanrednih programa, jer takvo nacionalno zakonodavstvo ili sudska praksa ne sprečava dotičnog poslodavca da u praksi na stalne i trajne potrebe za osobljem odgovori takvim obnavljanjima.

                  3.

                  Članak 5. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., koji je priložen Direktivi Vijeća 1999/70, treba tumačiti na način da je na nacionalnom sudu da ocijeni, u skladu sa svim primjenjivim pravilima svojeg nacionalnog prava, jesu li organizacija postupaka odabira radi konačnog popunjavanja radnih mjesta na kojima su zaposleni radnici u okviru radnih odnosa na određeno vrijeme, promjena statusa tih radnika u status „osoblja zaposlenog na neodređeno vrijeme koje nije trajne naravi” i dodjela tim radnicima naknade jednakovrijedne onoj koja se isplaćuje u slučaju nezakonitog otkaza prikladne mjere za sprečavanje i, prema potrebi, sankcioniranje zlouporaba koje proizlaze iz primjene uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme ili ogovarajuće pravne mjere u smislu te odredbe.

                  4.

                  Članak 2., članak 3. stavak 1. i članak 5. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., koji je priložen Direktivi Vijeća 1999/70, treba tumačiti na način da, u slučaju da javni poslodavac zloupotrebljava uzastopne radne odnose na određeno vrijeme, činjenica da je dotični radnik pristao na uspostavu i/ili obnavljanje tih radnih odnosa ne može, s tog stajališta, ponašanju tog poslodavca oduzeti svaki zloporabni karakter, tako da se Okvirni sporazum ne bi primjenjivao na situaciju tog radnika.

                  5.

                  Pravo Unije treba tumačiti na način da nacionalnom sudu koji odlučuje u sporu između radnika i njegova javnog poslodavca ne nalaže da ne primijeni nacionalni propis koji nije u skladu s člankom 5. stavkom 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., koji je priložen Direktivi Vijeća 1999/70.

         (1)  SL C 161, 7. 5. 2018.

         SL C 373, 15. 10. 2018.


title: Predmet C-228/18: Presuda Suda (peto vijeće) od 2. travnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Kúria – Mađarska) – Gazdasági Versenyhivatal protiv Budapest Bank Nyrt. i dr. (Zahtjev za prethodnu odluku – Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Članak 101. stavak 1. UFEU a – Sustavi kartičnog plaćanja – Međubankovni sporazum kojim se određuje visina međubankovnih naknada – Sporazum kojim se tržišno natjecanje ograničava s obzirom na cilj i s obzirom na posljedicu – Pojam ograničenja tržišnog natjecanja „s obzirom na cilj”)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/6

      Presuda Suda (peto vijeće) od 2. travnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Kúria – Mađarska) – Gazdasági Versenyhivatal protiv Budapest Bank Nyrt. i dr.
      (Predmet C-228/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Članak 101. stavak 1. UFEU a - Sustavi kartičnog plaćanja - Međubankovni sporazum kojim se određuje visina međubankovnih naknada - Sporazum kojim se tržišno natjecanje ograničava s obzirom na cilj i s obzirom na posljedicu - Pojam ograničenja tržišnog natjecanja „s obzirom na cilj”)
      (2020/C 222/05)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Kúria

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Gazdasági Versenyhivatal

         Tuženici: Budapest Bank Nyrt., ING Bank NV Magyarországi Fióktelepe, OTP Bank Nyrt., Kereskedelmi és Hitelbank Zrt., Magyar Külkereskedelmi Bank Zrt., ERSTE Bank Hungary Nyrt., Visa Europe Ltd, MasterCard Europe SA

         Izreka

                  1.

                  Članak 101. stavak 1. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da se za isto protutržišno ponašanje smatra da ograničava tržišno natjecanje istodobno i s obzirom na cilj i s obzirom na posljedicu u smislu te odredbe.

                  2.

                  Članak 101. stavak 1. UFEU-a treba tumačiti na način da se međubankovni sporazum, kojim se na isti iznos određuje međubankovna naknada koja se u slučaju izvršenja transakcije kartičnog plaćanja isplaćuje bankama izdavateljicama takvih kartica koje nude društva za kartično plaćanje koja djeluju na dotičnom nacionalnom tržištu, ne može kvalificirati sporazumom koji „s obzirom na cilj” može spriječiti, ograničiti ili narušiti tržišno natjecanje u smislu te odredbe, osim ako se za taj sporazum, s obzirom na njegov tekst, na njegove ciljeve i na njegov kontekst, može smatrati da je dovoljno štetan za tržišno natjecanje kako bi ga se takvim kvalificiralo, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

         (1)  SL C 231, 2. 7. 2018.


title: Predmet C-234/18: Presuda Suda (treće vijeće) od 19. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sofiyski gradski sad – Bugarska) – Komisija za protivodejstvije na korupcijata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imušestvo protiv BP, AB, PB, „Тrast B” ООD, „Agro In 2001” EOOD, „ACounT Service 2009” EOOD, „Invest Management” OOD, „Estate” OOD, „Bromak” OOD, „Bromak Finance” EAD, „Viva Telekom Bulgaria” EOOD, „Balgarska Telekomunikationna Kompania” AD, „Hedge Investment Bulgaria” AD, „Kemira” OOD, „Dunarit” AD, „Technologichen Zentar-Institut Po Mikroelektronika” AD, „Еvrobild 2003” EOOD, „Тechnotel Invest” AD, „Ken Trade” EAD, „Konsult Av” EOOD, Louvrier Investments Company 33 SA, EFV International Financial Ventures Ltd, Interv Investment SARL, LIC Telecommunications SARL, V Telecom Investment SCA, V2 Investment SARL, Empreno Ventures Ltd (Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Postupak oduzimanja nezakonito stečene imovine bez osuđujuće kaznene presude – Direktiva 2014/42/ЕU – Područje primjene – Okvirna odluka 2005/212/PUP)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/7

      Presuda Suda (treće vijeće) od 19. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sofiyski gradski sad – Bugarska) – Komisija za protivodejstvije na korupcijata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imušestvo protiv BP, AB, PB, „Тrast B” ООD, „Agro In 2001” EOOD, „ACounT Service 2009” EOOD, „Invest Management” OOD, „Estate” OOD, „Bromak” OOD, „Bromak Finance” EAD, „Viva Telekom Bulgaria” EOOD, „Balgarska Telekomunikationna Kompania” AD, „Hedge Investment Bulgaria” AD, „Kemira” OOD, „Dunarit” AD, „Technologichen Zentar-Institut Po Mikroelektronika” AD, „Еvrobild 2003” EOOD, „Тechnotel Invest” AD, „Ken Trade” EAD, „Konsult Av” EOOD, Louvrier Investments Company 33 SA, EFV International Financial Ventures Ltd, Interv Investment SARL, LIC Telecommunications SARL, V Telecom Investment SCA, V2 Investment SARL, Empreno Ventures Ltd
      (Predmet C-234/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima - Postupak oduzimanja nezakonito stečene imovine bez osuđujuće kaznene presude - Direktiva 2014/42/ЕU - Područje primjene - Okvirna odluka 2005/212/PUP)
      (2020/C 222/06)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sofiyski gradski sad

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Komisija za protivodejstvije na korupcijata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imušestvo

         Tuženici: BP, AB, PB, „Тrast B” ООD, „Agro In 2001” EOOD, „ACounT Service 2009” EOOD, „Invest Management” OOD, „Estate” OOD, „Bromak” OOD, „Bromak Finance” EAD, „Viva Telekom Bulgaria” EOOD, „Balgarska Telekomunikationna Kompania” AD, „Hedge Investment Bulgaria” AD, „Kemira” OOD, „Dunarit” AD, „Technologichen Zentar Institut Po Mikroelektronika” AD, „Еvrobild 2003” EOOD, „Тechnotel Invest” AD, „Ken Trade” EAD, „Konsult Av” EOOD, Louvrier Investments Company 33 SA, EFV International Financial Ventures Ltd, Interv Investment SARL, LIC Telecommunications SARL, V Telecom Investment SCA, V2 Investment SARL, Empreno Ventures Ltd

         uz sudjelovanje: Corporate Commercial Bank, u likvidaciji

         Izreka

      Okvirnu odluku Vijeća 2005/212/PUP od 24. veljače 2005. o oduzimanju imovinske koristi, sredstava i imovine pribavljene kaznenim djelom treba tumačiti na način da joj se ne protivi propis države članice koji predviđa da oduzimanje nezakonito stečene imovine nalaže nacionalni sud nakon postupka koji ne ovisi ni o utvrđivanju kaznenog djela ni, a fortiori, o donošenju osuđujuće presude protiv navodnih počinitelja takvog kaznenog djela.

         (1)  SL C 240, 9. 7. 2018.


title: Predmet C-406/18: Presuda Suda (prvo vijeće) od 19. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Mađarska) – PG protiv Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednička politika azila i supsidijarne zaštite – Zajednički postupci za priznavanje međunarodne zaštite – Direktiva 2013/32/EU – Članak 46. stavak 3. – Potpuno i ex nunc razmatranje – Članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Pravo na učinkovit pravni lijek – Ovlasti i dužnosti prvostupanjskog suda – Nepostojanje ovlasti izmjene odluka nadležnih tijela u području međunarodne zaštite – Nacionalni propis koji predviđa obvezu donošenja odluke u roku od 60 dana)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/8

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 19. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Mađarska) – PG protiv Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Predmet C-406/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednička politika azila i supsidijarne zaštite - Zajednički postupci za priznavanje međunarodne zaštite - Direktiva 2013/32/EU - Članak 46. stavak 3. - Potpuno i ex nunc razmatranje - Članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima - Pravo na učinkovit pravni lijek - Ovlasti i dužnosti prvostupanjskog suda - Nepostojanje ovlasti izmjene odluka nadležnih tijela u području međunarodne zaštite - Nacionalni propis koji predviđa obvezu donošenja odluke u roku od 60 dana)
      (2020/C 222/07)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: PG

         Tuženik: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Izreka

                  1.

                  Članak 46. stavak 3. Direktive 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite, u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis kojim se sudovima dodjeljuje isključivo ovlast poništenja odluka nadležnih tijela u području međunarodne zaštite, ali ne i ovlast izmjene tih odluka. Međutim, u slučaju vraćanja predmeta nadležnom upravnom tijelu, nova odluka mora se donijeti u kratkom roku i u skladu s ocjenama iz presude kojom se prethodna odluka poništava. Nadalje, ako nacionalni sud utvrdi, nakon potpunog i ex nunc razmatranja svih relevantnih činjeničnih i pravnih pitanja koja je iznio podnositelj zahtjeva za međunarodnu zaštitu, da mu – primjenom kriterija iz Direktive 2011/95/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni statusa izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite – valja priznati takvu zaštitu zbog razloga koji iznosi u prilog tom zahtjevu, ali da je upravno tijelo naknadno donijelo suprotnu odluku, pri čemu nije u tu svrhu dokazalo da su se pojavila nova pitanja koja zahtijevaju novu ocjenu potreba za međunarodnom zaštitom dotičnog podnositelja zahtjeva, taj sud mora, ako mu nacionalno pravo ne pruža nikakvo sredstvo kojim bi prisilio na poštovanje svoje ranije donesene presude, izmijeniti s njome neusklađenu odluku i zamijeniti je vlastitom odlukom o zahtjevu za međunarodnu zaštitu, prema potrebi ne primjenjujući nacionalni propis koji bi mu zabranjivao takvo postupanje.

                  2.

                  Članak 46. stavak 3. Direktive 2013/32, u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis koji sudu nameće rok od 60 dana za odlučivanje o pravnom lijeku protiv odluke o odbijanju zahtjeva za međunarodnu zaštitu, pod uvjetom da taj sud u spomenutom roku može osigurati djelotvornost materijalnih pravila i postupovnih jamstava koja podnositelju zahtjeva priznaje pravo Unije. U protivnom, navedeni sud dužan je ne primijeniti nacionalni propis kojim se utvrđuje rok za donošenje presude i nakon njegova isteka donijeti presudu što je moguće prije.

         (1)  SL C 311, 3. 9. 2018.


title: Predmet C-458/18: Presuda Suda (peto vijeće) od 2. travnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Administrativen sad Sofija-grad – Bugarska) – „GVC Services (Bulgaria)” EOOD protiv Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika” – Sofija (Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednički sustav oporezivanja koji se primjenjuje na matična društva i društva kćeri iz različitih država članica – Direktiva 2011/96/EU – Članak 2. točka (a) podtočke i. i iii., Prilog I. dio A točka (ab) i dio B zadnja alineja – Pojmovi ‚trgovačka društva koja su osnovana u skladu s pravom Ujedinjene Kraljevine’ i ‚corporation tax u Ujedinjenoj Kraljevini’ – Društva sa sjedištem u Gibraltaru koja ondje podliježu porezu na dobit)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/9

      Presuda Suda (peto vijeće) od 2. travnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Administrativen sad Sofija-grad – Bugarska) – „GVC Services (Bulgaria)” EOOD protiv Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika” – Sofija
      (Predmet C-458/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednički sustav oporezivanja koji se primjenjuje na matična društva i društva kćeri iz različitih država članica - Direktiva 2011/96/EU - Članak 2. točka (a) podtočke i. i iii., Prilog I. dio A točka (ab) i dio B zadnja alineja - Pojmovi ‚trgovačka društva koja su osnovana u skladu s pravom Ujedinjene Kraljevine’ i ‚corporation tax u Ujedinjenoj Kraljevini’ - Društva sa sjedištem u Gibraltaru koja ondje podliježu porezu na dobit)
      (2020/C 222/08)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Administrativen sad Sofija-grad

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj:„GVC Services (Bulgaria)” EOOD

         Tuženik: Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika” – Sofija

         Izreka

      Članak 2. točku (a) podtočke i. i iii. Direktive Vijeća 2011/96/EU od 30. studenoga 2011. o zajedničkom sustavu oporezivanja koji se primjenjuje na matična društva i društva kćeri iz različitih država članica, u vezi s njezinim Prilogom I. dijelom A točkom (ab) i dijelom B zadnjom alinejom, treba tumačiti na način da se pojmovi „trgovačka društva koja su osnovana u skladu s pravom Ujedinjene Kraljevine” i „corporation tax u Ujedinjenoj Kraljevini”, koji se nalaze u tim odredbama, ne odnose na društva koja su osnovana u Gibraltaru i koja ondje podliježu porezu na dobit.

         (1)  SL C 341, 24. 9. 2018.


title: Predmet C-500/18: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 2. travnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunalul Specializat Cluj – Rumunjska) – AU protiv Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti (Zahtjev za prethodnu odluku – Sloboda poslovnog nastana – Slobodno pružanje usluga – Tržišta financijskih instrumenata – Direktiva 2004/39/EZ – Pojmovi „mali ulagatelj” i „potrošač” – Pretpostavke za pozivanje na svojstvo potrošača – Utvrđivanje nadležnosti za odlučivanje o zahtjevu)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/9

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 2. travnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunalul Specializat Cluj – Rumunjska) – AU protiv Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti
      (Predmet C-500/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Sloboda poslovnog nastana - Slobodno pružanje usluga - Tržišta financijskih instrumenata - Direktiva 2004/39/EZ - Pojmovi „mali ulagatelj” i „potrošač” - Pretpostavke za pozivanje na svojstvo potrošača - Utvrđivanje nadležnosti za odlučivanje o zahtjevu)
      (2020/C 222/09)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunalul Specializat Cluj

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: AU

         Tuženici: Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti

         Izreka

                  1.

                  Članak 17. stavak 1. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da se fizička osoba koja na temelju ugovora poput financijskog ugovora za razlike sklopljenog s financijskim društvom izvršava financijske transakcije posredstvom tog društva može smatrati „potrošačem” u smislu te odredbe ako sklapanje tog ugovora nije obuhvaćeno njezinom profesionalnom djelatnošću, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri. U svrhu te kvalifikacije, s jedne strane, u načelu nisu kao takvi relevantni čimbenici poput činjenice da je navedena osoba izvršila velik broj transakcija u relativno kratkom razdoblju ili da je u te transakcije uložila velike iznose i, s druge strane, u načelu nije kao takva relevantna činjenica da je ta ista osoba „mali ulagatelj” u smislu članka 4. stavka 1. točke 12. Direktive Europskog parlamenta i Vijeća 2004/39/EZ od 21. travnja 2004. o tržištima financijskih instrumenata te o izmjeni direktiva Vijeća 85/611/EEZ i 93/6/EEZ i Direktive 2000/12/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 93/22/EEZ.

                  2.

                  Uredbu br. 1215/2012 treba tumačiti na način da se, u svrhu utvrđivanja nadležnog suda, na potrošačevu tužbu zbog građanske odgovornosti za štetnu radnju primjenjuje poglavlje II. odjeljak 4. te uredbe ako je ta tužba neodvojivo povezana s ugovorom koji je potrošač stvarno sklopio s prodavateljem robe ili pružateljem usluga, što je na nacionalnom sudu da provjeri.

         (1)  SL C 381, 22. 10. 2018.


title: Predmet C-564/18: Presuda Suda (prvo vijeće) od 19. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Mađarska) – LH protiv Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (Zahtjev za prethodnu odluku – Politika azila – Zajednički postupci za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite – Direktiva 2013/32/EU – Zahtjev za međunarodnu zaštitu – Članak 33. stavak 2. – Razlozi za nedopuštenost – Nacionalni propis koji predviđa nedopuštenost zahtjeva ako je podnositelj zahtjeva došao u predmetnu državu članicu preko države u kojoj nije izložen progonu ili opasnosti od teške štete ili ako ta država dodjeljuje dostatnu zaštitu – Članak 46. – Pravo na učinkovit pravni lijek – Sudski nadzor nad upravnim odlukama o nedopuštenosti zahtjeva za međunarodnu zaštitu – Osmodnevni rok za odlučivanje – Članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/10

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 19. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Mađarska) – LH protiv Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Predmet C-564/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Politika azila - Zajednički postupci za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite - Direktiva 2013/32/EU - Zahtjev za međunarodnu zaštitu - Članak 33. stavak 2. - Razlozi za nedopuštenost - Nacionalni propis koji predviđa nedopuštenost zahtjeva ako je podnositelj zahtjeva došao u predmetnu državu članicu preko države u kojoj nije izložen progonu ili opasnosti od teške štete ili ako ta država dodjeljuje dostatnu zaštitu - Članak 46. - Pravo na učinkovit pravni lijek - Sudski nadzor nad upravnim odlukama o nedopuštenosti zahtjeva za međunarodnu zaštitu - Osmodnevni rok za odlučivanje - Članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima)
      (2020/C 222/10)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: LH

         Tuženik: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Izreka

                  1.

                  Članak 33. Direktive 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis kojim se dopušta odbacivanje zahtjeva za međunarodnu zaštitu kao nedopuštenog zbog toga što je podnositelj zahtjeva došao na područje predmetne države članice preko države u kojoj nije izložen progonu ili opasnosti od nastanka teške štete ili u kojoj mu je osigurana dostatna razina zaštite.

                  2.

                  Članak 46. stavak 3. Direktive 2013/32, s obzirom na članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis koji sudu kojem je podnesen pravni lijek protiv odluke kojom je zahtjev za međunarodnu zaštitu odbačen kao nedopušten određuje rok od osam dana za odlučivanje, s obzirom na to da taj sud u takvom roku nije u mogućnosti osigurati djelotvornost materijalnih pravila i postupovnih jamstava koja pravo Unije priznaje podnositelju zahtjeva.

         (1)  SL C 436, 3. 12. 2018.


title: Predmet C-567/18: Presuda Suda (peto vijeće) od 2. travnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – Coty Germany GmbH protiv Amazon Services Europe Sàrl, Amazon FC Graben GmbH, Amazon Europe Core Sàrl, Amazon EU Sàrl (Zahtjev za prethodnu odluku – Žig Europske unije – Uredba (EZ) br. 207/2009 – Članak 9. – Uredba (EU) 2017/1001 – Članak 9. – Prava koja proizlaze iz žiga – Uporaba – Skladištenje proizvoda radi njihova nuđenja ili stavljanja na tržište – Skladištenje radi otpreme proizvoda koji povređuju pravo žiga, a prodaju se na internetskom tržištu)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/11

      Presuda Suda (peto vijeće) od 2. travnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – Coty Germany GmbH protiv Amazon Services Europe Sàrl, Amazon FC Graben GmbH, Amazon Europe Core Sàrl, Amazon EU Sàrl
      (Predmet C-567/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Žig Europske unije - Uredba (EZ) br. 207/2009 - Članak 9. - Uredba (EU) 2017/1001 - Članak 9. - Prava koja proizlaze iz žiga - Uporaba - Skladištenje proizvoda radi njihova nuđenja ili stavljanja na tržište - Skladištenje radi otpreme proizvoda koji povređuju pravo žiga, a prodaju se na internetskom tržištu)
      (2020/C 222/11)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj revizije: Coty Germany GmbH

         Druge stranke u revizijskom postupku: Amazon Services Europe Sàrl, Amazon FC Graben GmbH, Amazon Europe Core Sàrl, Amazon EU Sàrl

         Izreka

      Članak 9. stavak 2. točku (b) Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu [Europske unije] i članak 9. stavak 3. točku (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije treba tumačiti na način da osobu koja za treće strane skladišti proizvode kojima se povređuje pravo žiga, a da nema saznanja o toj povredi, ne treba smatrati držateljem tih proizvoda u svrhu njihova nuđenja ili stavljanja na tržište u smislu tih odredbi, ako ih sama ta osoba ne skladišti u te svrhe.

         (1)  SL C 427, 26. 11. 2018.


title: Predmet C-612/18 P: Presuda Suda (deseto vijeće) od 19. ožujka 2020. – ClientEarth protiv Europske komisije (Žalba – Pristup dokumentima institucija – Uredba (EZ) br. 1049/2001 – Članak 4. stavak 1. točka (a) treća alineja i stavak 6. – Izuzeća od prava na pristup – Zaštita javnog interesa u pogledu međunarodnih odnosa – Dokumenti koje je izradila pravna služba Europske komisije u vezi s mehanizmom rješavanja sporova između ulagača i država i sa sustavom sudova za ulaganja u trgovačkim sporazumima Europske unije – Djelomično odbijanje pristupa)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/12

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 19. ožujka 2020. – ClientEarth protiv Europske komisije
      (Predmet C-612/18 P) (1)

      (Žalba - Pristup dokumentima institucija - Uredba (EZ) br. 1049/2001 - Članak 4. stavak 1. točka (a) treća alineja i stavak 6. - Izuzeća od prava na pristup - Zaštita javnog interesa u pogledu međunarodnih odnosa - Dokumenti koje je izradila pravna služba Europske komisije u vezi s mehanizmom rješavanja sporova između ulagača i država i sa sustavom sudova za ulaganja u trgovačkim sporazumima Europske unije - Djelomično odbijanje pristupa)
      (2020/C 222/12)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: ClientEarth (zastupnici: O. W. Brouwer i E. M. Raedts, advocaten, i N. Frey, solicitor)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: J. Baquero Cruz, F. Clotuche-Duvieusart i C. Ehrbar, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Organizaciji ClientEarth nalaže se snošenje vlastitih troškova i troškova Europske komisije.

         (1)  SL C 93, 11. 3. 2019.


title: Predmet C-753/18: Presuda Suda (peto vijeće) od 2. travnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Högsta domstolen – Švedska) – Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim), Svenska artisters och musikers intresseorganisation ek. för. (SAMI) protiv Fleetmanager Sweden AB, Nordisk Biluthyrning AB (Zahtjev za prethodnu odluku – Intelektualno vlasništvo – Autorsko pravo i srodna prava – Direktiva 2001/29/EZ – Članak 3. stavak 1. – Direktiva 2006/115/EZ – Članak 8. stavak 2. – Pojam ‚priopćavanje javnosti’ – Društvo za iznajmljivanje automobila od kojih svaki ima radijski prijamnik kao standardnu opremu)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/12

      Presuda Suda (peto vijeće) od 2. travnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Högsta domstolen – Švedska) – Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim), Svenska artisters och musikers intresseorganisation ek. för. (SAMI) protiv Fleetmanager Sweden AB, Nordisk Biluthyrning AB
      (Predmet C-753/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Intelektualno vlasništvo - Autorsko pravo i srodna prava - Direktiva 2001/29/EZ - Članak 3. stavak 1. - Direktiva 2006/115/EZ - Članak 8. stavak 2. - Pojam ‚priopćavanje javnosti’ - Društvo za iznajmljivanje automobila od kojih svaki ima radijski prijamnik kao standardnu opremu)
      (2020/C 222/13)
      Jezik postupka: švedski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Högsta domstolen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim), Svenska artisters och musikers intresseorganisation ek. för. (SAMI)

         Tuženici: Fleetmanager Sweden AB, Nordisk Biluthyrning AB

         Izreka

      Članak 3. stavak 1. Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog prava i srodnih prava u informacijskom društvu i članak 8. stavak 2. Direktive 2006/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o pravu iznajmljivanja i pravu posudbe te o određenima autorskom pravu srodnim pravima u području intelektualnog vlasništva moraju se tumačiti tako da iznajmljivanje automobila opremljenih radijskim prijamnicima nije priopćavanje javnosti u smislu tih odredbi.

         (1)  SL C 65, 18. 2. 2019.


title: Predmet C-765/18: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 2. travnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Koblenz – Njemačka) – Stadtwerke Neuwied GmbH protiv RI (Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 2003/55/EZ – Zajednička pravila za unutarnje tržište prirodnog plina – Zaštita potrošača – Članak 3. stavak 3. i Prilog A točka (b) – Transparentnost općih uvjeta ugovora – Obveza pravodobnog informiranja potrošača odmah nakon povećanja cijene)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/13

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 2. travnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Koblenz – Njemačka) – Stadtwerke Neuwied GmbH protiv RI
      (Predmet C-765/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2003/55/EZ - Zajednička pravila za unutarnje tržište prirodnog plina - Zaštita potrošača - Članak 3. stavak 3. i Prilog A točka (b) - Transparentnost općih uvjeta ugovora - Obveza pravodobnog informiranja potrošača odmah nakon povećanja cijene)
      (2020/C 222/14)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Koblenz

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Stadtwerke Neuwied GmbH

         Tuženik: RI

         Izreka

      Članak 3. stavak 3. Direktive 2003/55/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2003. o zajedničkim pravilima za tržište prirodnog plina i stavljanju izvan snage Direktive 98/30/EZ, u vezi s točkama (b) i (c) njezina Priloga A, treba tumačiti na način da, kada tarifne izmjene o kojima kupci nisu osobno obaviješteni opskrbljivač plinom zadnjeg izbora izvrši s isključivim ciljem prebacivanja povećanja troška nabave prirodnog plina, bez ostvarivanja dobiti, valjanost predmetnih tarifnih izmjena nije uvjetovana time da je taj opskrbljivač poštovao obveze transparentnosti i informiranja propisane tim odredbama, pod uvjetom da kupci u svakom trenutku mogu raskinuti ugovor i da imaju na raspolaganju odgovarajuća pravna sredstva za ostvarivanje naknade štete koju su eventualno pretrpjeli zbog toga što nisu bili osobno obaviješteni o izmjenama.

         (1)  SL C 112, 25. 3. 2019.


title: Predmet C-802/18: Presuda Suda (šesto vijeće) od 2. travnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil supérieur de la Sécurité sociale – Luksemburg) – Caisse pour l'avenir des enfants protiv FV, GW (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 45. UFEU-a – Socijalna sigurnost radnika migranata – Uredba (EZ) br. 883/2004 – Članak 1. točka (i) – Slobodno kretanje radnika – Jednako postupanje – Socijalne povlastice – Direktiva 2004/38/EZ – Članak 2. točka 2. – Uredba (EU) br. 492/2011 – Članak 7. stavak 2. – Obiteljski doplatak – Pojam ‚članovi obitelji’ – Isključenje djeteta bračnog druga radnika nerezidenta – Razlika u postupanju u odnosu na dijete bračnog druga radnika rezidenta – Opravdanje)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/14

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 2. travnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil supérieur de la Sécurité sociale – Luksemburg) – Caisse pour l'avenir des enfants protiv FV, GW
      (Predmet C-802/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 45. UFEU-a - Socijalna sigurnost radnika migranata - Uredba (EZ) br. 883/2004 - Članak 1. točka (i) - Slobodno kretanje radnika - Jednako postupanje - Socijalne povlastice - Direktiva 2004/38/EZ - Članak 2. točka 2. - Uredba (EU) br. 492/2011 - Članak 7. stavak 2. - Obiteljski doplatak - Pojam ‚članovi obitelji’ - Isključenje djeteta bračnog druga radnika nerezidenta - Razlika u postupanju u odnosu na dijete bračnog druga radnika rezidenta - Opravdanje)
      (2020/C 222/15)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil supérieur de la Sécurité sociale

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Caisse pour l'avenir des enfants

         Tuženici: FV, GW

         Izreka

                  1.

                  Članak 45. UFEU-a i članak 7. stavak 2. Uredbe (EU) br. 492/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 5. travnja 2011. o slobodi kretanja radnika u Uniji treba tumačiti na način da obiteljski doplatak povezan s činjenicom da pogranični radnik u državi članici obavlja djelatnost zaposlene osobe predstavlja socijalnu povlasticu u smislu tih odredbi.

                  2.

                  Članak 1. točku (i) i članak 67. Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti, u vezi s člankom 7. stavkom 2. Uredbe br. 492/2011 i člankom 2. točkom 2. Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji na slobodno kretanje i boravište [boravak] na području države članice, kojom se izmjenjuje Uredba (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktive 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ, treba tumačiti na način da im se protive odredbe države članice u skladu s kojima pogranični radnici imaju pravo na obiteljski doplatak povezan sa svojim obavljanjem djelatnosti zaposlene osobe u toj državi članici samo za vlastitu djecu, pri čemu su isključena djeca njihova bračnog druga s kojom spomenuti radnici nisu u srodstvu, ali ih uzdržavaju, dok sva djeca koja borave u toj državi članici imaju pravo na taj doplatak.

         (1)  SL C 82, 4. 3. 2019.


title: Predmet C-45/19: Presuda Suda (deseto vijeće) od 19. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de lo Contencioso Administrativo n° 2 de A Coruña – Španjolska) – Compañía de Tranvías de La Coruña, SA protiv Ayuntamiento de A Coruña (Zahtjev za prethodnu odluku – Uredba (EZ) br. 1370/2007 – Usluge javnog željezničkog i cestovnog prijevoza putnika – Članak 8. – Prijelazno uređenje – Članak 8. stavak 3. – Istek ugovorâ o javnim uslugama – Izračun najduljeg trajanja ugovorâ utvrđenog na 30 godina – Određivanje datuma od kojeg počinje teći najdulje trajanje od 30 godina)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/15

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 19. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de lo Contencioso Administrativo no 2 de A Coruña – Španjolska) – Compañía de Tranvías de La Coruña, SA protiv Ayuntamiento de A Coruña
      (Predmet C-45/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Uredba (EZ) br. 1370/2007 - Usluge javnog željezničkog i cestovnog prijevoza putnika - Članak 8. - Prijelazno uređenje - Članak 8. stavak 3. - Istek ugovorâ o javnim uslugama - Izračun najduljeg trajanja ugovorâ utvrđenog na 30 godina - Određivanje datuma od kojeg počinje teći najdulje trajanje od 30 godina)
      (2020/C 222/16)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de lo Contencioso Administrativo no 2 de A Coruña

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Compañía de Tranvías de La Coruña, SA

         Tuženik: Ayuntamiento de A Coruña

         Izreka

      Članak 8. stavak 3. drugi podstavak drugu rečenicu Uredbe br. 1370/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2007. o uslugama javnog željezničkog i cestovnog prijevoza putnika i stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 1191/69 i (EEZ) br. 1107/70 treba tumačiti na način da najdulje trajanje od 30 godina, predviđeno tom odredbom za ugovore iz članka 8. stavka 3. prvog podstavka točke (b) te uredbe, počinje teći od dana stupanja na snagu navedene uredbe.

         (1)  SL C 155, 6. 5. 2019.


title: Predmet C-329/19: Presuda Suda (prvo vijeće) od 2. travnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale di Milano – Italija) – Condominio di Milano, via Meda protiv Eurothermo SpA (Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita potrošača – Direktiva 93/13/EEZ – Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima – Članak 1. stavak 1. – Članak 2. točka (b) – Pojam ‚potrošač’ – Zajednica suvlasnika zgrade)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/15

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 2. travnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale di Milano – Italija) – Condominio di Milano, via Meda protiv Eurothermo SpA
      (Predmet C-329/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita potrošača - Direktiva 93/13/EEZ - Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima - Članak 1. stavak 1. - Članak 2. točka (b) - Pojam ‚potrošač’ - Zajednica suvlasnika zgrade)
      (2020/C 222/17)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale di Milano

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Condominio di Milano, via Meda

         Tuženik: Eurothermo SpA

         Izreka

      Članak 1. stavak 1. i članak 2. točku (b) Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalna sudska praksa koja zakonodavstvo kojim se ta direktiva prenosi u interno pravo tumači na način da se pravila kojima se štite potrošači koje ona sadržava također primjenjuju na ugovor koji sklopi pravni subjekt, kao što je condominio u talijanskom pravu, s prodavateljem robe ili pružateljem usluga, čak i ako takav pravni subjekt ne potpada pod područje primjene navedene direktive.

         (1)  SL C 288, 26. 8. 2019.


title: Predmet C-897/19 PPU: Presuda Suda (veliko vijeće) od 2. travnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Vrhovni sud – Hrvatska) – kazneni postupak protiv I. N.-a (Zahtjev za prethodnu odluku – Hitni prethodni postupak – Sporazum o EGP-u – Nediskriminacija – Članak 36. – Slobodno pružanje usluga – Područje primjene – Sporazum između Europske unije, Republike Islanda i Kraljevine Norveške o pridruživanju tih dviju država provedbi, primjeni i razvoju schengenske pravne stečevine – Sporazum o postupku predaje između država članica Europske unije i Islanda i Norveške – Izručenje islandskog državljanina trećoj državi – Zaštita državljana države članice od izručenja – Nepostojanje istovjetne zaštite državljana druge države – Islandski državljanin kojem je prije stjecanja islandskog državljanstva na temelju nacionalnog prava odobren azil – Ograničenje slobodnog kretanja – Opravdanje koje se temelji na sprečavanju nekažnjavanja – Proporcionalnost – Provjera jamstava propisanih člankom 19. stavkom 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/16

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 2. travnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Vrhovni sud – Hrvatska) – kazneni postupak protiv I. N.-a
      (Predmet C-897/19 PPU) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Hitni prethodni postupak - Sporazum o EGP-u - Nediskriminacija - Članak 36. - Slobodno pružanje usluga - Područje primjene - Sporazum između Europske unije, Republike Islanda i Kraljevine Norveške o pridruživanju tih dviju država provedbi, primjeni i razvoju schengenske pravne stečevine - Sporazum o postupku predaje između država članica Europske unije i Islanda i Norveške - Izručenje islandskog državljanina trećoj državi - Zaštita državljana države članice od izručenja - Nepostojanje istovjetne zaštite državljana druge države - Islandski državljanin kojem je prije stjecanja islandskog državljanstva na temelju nacionalnog prava odobren azil - Ograničenje slobodnog kretanja - Opravdanje koje se temelji na sprečavanju nekažnjavanja - Proporcionalnost - Provjera jamstava propisanih člankom 19. stavkom 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima)
      (2020/C 222/18)
      Jezik postupka: hrvatski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Vrhovni sud

         Stranke glavnog postupka

      I.N.

         uz sudjelovanje: Ruske Federacije

         Izreka

      Pravo Unije, a osobito članak 36. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru od 2. svibnja 1992. i članak 19. stavak 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da, kada je državi članici u koju je došao državljanin države članice Europskog udruženja slobodne trgovine (EFTA) – koja je stranka Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru i s kojom je Europska unija sklopila Sporazum o postupku predaje – upućen zahtjev treće države za izručenje na temelju Europske konvencije o izručenju, potpisane u Parizu 13. prosinca 1957., i kada je tom državljaninu ta država EFTA-e, prije nego što je stekao njezino državljanstvo, odobrila azil upravo zbog kaznenog progona koji se protiv njega vodi u državi koja je uputila zahtjev za izručenje, na nadležnom je tijelu države članice od koje se traži izručenje da provjeri da se njime ne bi ugrozila prava iz navedenog članka 19. stavka 2. Povelje o temeljnim pravima, pri čemu je odobrenje azila osobito važan element u okviru te provjere. Prije razmatranja izvršenja zahtjeva za izručenje, država članica od koje se traži izručenje u svakom je slučaju obvezna izvijestiti tu državu EFTA-e i, ovisno o okolnostima, na njezin zahtjev predati joj navedenog državljanina, u skladu s odredbama Sporazuma o postupku predaje, pod uvjetom da je navedena država EFTA-e, u skladu sa svojim nacionalnim pravom, nadležna za kazneni progon tog državljanina za djelo počinjeno izvan svojeg državnog područja.

         (1)  SL C 45, 10. 2. 2020.