title: Predmet C-630/20: Rješenje predsjednika Suda od 17. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/CS

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/17

      Rješenje predsjednika Suda od 17. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/CS
      (Predmet C-630/20) (1)

      (2021/C 368/24)
      Jezik postupka: njemački
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 72, 1. 3. 2021.


title: Predmet C-631/20: Rješenje predsjednika Suda od 17. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/PR, TV

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/17

      Rješenje predsjednika Suda od 17. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/PR, TV
      (Predmet C-631/20) (1)

      (2021/C 368/25)
      Jezik postupka: njemački
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 72, 1. 3. 2021.


title: Predmet C-712/20: Rješenje predsjednika Suda od 17. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – GJ/Ryanair DAC

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/17

      Rješenje predsjednika Suda od 17. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – GJ/Ryanair DAC
      (Predmet C-712/20) (1)

      (2021/C 368/26)
      Jezik postupka: njemački
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 128, 12. 4. 2021.


title: Predmet C-10/21: Rješenje predsjednika Suda od 17. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/TZ

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/18

      Rješenje predsjednika Suda od 17. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/TZ
      (Predmet C-10/21) (1)

      (2021/C 368/27)
      Jezik postupka: njemački
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 88, 15. 3. 2021.


title: Predmet C-11/21: Rješenje predsjednika Suda od 18. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/IY, TP

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/18

      Rješenje predsjednika Suda od 18. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/IY, TP
      (Predmet C-11/21) (1)

      (2021/C 368/28)
      Jezik postupka: njemački
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 88, 15. 3. 2021.


title: Predmet C-12/21: Rješenje predsjednika Suda od 17. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/FL

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/18

      Rješenje predsjednika Suda od 17. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/FL
      (Predmet C-12/21) (1)

      (2021/C 368/29)
      Jezik postupka: njemački
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 88, 15. 3. 2021.


title: Predmet C-107/21: Rješenje predsjednika Suda od 17. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/ZR

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/18

      Rješenje predsjednika Suda od 17. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/ZR
      (Predmet C-107/21) (1)

      (2021/C 368/30)
      Jezik postupka: njemački
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  JO C 182, 10. 5. 2021.


title: Predmet C-135/21: Rješenje predsjednika Suda od 18. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/GD, WT

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/19

      Rješenje predsjednika Suda od 18. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/GD, WT
      (Predmet C-135/21) (1)

      (2021/C 368/31)
      Jezik postupka: njemački
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 182, 10. 5. 2021.


title: Predmet C-165/21: Rješenje predsjednika Suda od 18. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Københavns Byret – Danska) – Orion Corporation/Lægemiddelstyrelsen, uz sudjelovanje: Teva Danmark A/S

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/19

      Rješenje predsjednika Suda od 18. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Københavns Byret – Danska) – Orion Corporation/Lægemiddelstyrelsen, uz sudjelovanje: Teva Danmark A/S
      (Predmet C-165/21) (1)

      (2021/C 368/32)
      Jezik postupka: danski
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 206, 31. 5. 2021.


title: Predmet T-185/19: Presuda Općeg suda od 14. srpnja 2021. – Public.Resource.Org et Right to Know/Komisija („Pristup dokumentima – Uredba (EZ) br. 1049/2001 – Usklađene norme – Dokumenti koji se odnose na četiri usklađene norme koje je odobrio CEN – Odbijanje pristupa – Izuzeće koje se odnosi na komercijalne interese treće strane – Zaštita koja proizlazi iz autorskog prava”)

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/20

      Presuda Općeg suda od 14. srpnja 2021. – Public.Resource.Org et Right to Know/Komisija
      (Predmet T-185/19) (1)

      („Pristup dokumentima - Uredba (EZ) br. 1049/2001 - Usklađene norme - Dokumenti koji se odnose na četiri usklađene norme koje je odobrio CEN - Odbijanje pristupa - Izuzeće koje se odnosi na komercijalne interese treće strane - Zaštita koja proizlazi iz autorskog prava”)
      (2021/C 368/33)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Public.Resource.Org, Inc. (Sebastopol, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države), Right to Know CLG (Dublin, Irska) (zastupnici: F. Logue, solicitor, A. Grünwald, J. Hackl i C. Nüßing, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: G. Gattinara, F. Thiran i S. Delaude, agenti)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: Europski odbor za normizaciju i 14 drugih intervenijenata čija imena su navedena u prilogu presudi (zastupnici: U. Karpenstein, K. Dingemann i M. Kottmann, odvjetnici)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Komisije C(2019) 639 final od 22. siječnja 2019. kojom se odbija zahtjev za pristup četirima usklađenim normama koje je donio CEN.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Public.Resource.Org, Inc. i Right to Know CLG snosit će, osim vlastitih troškova, i troškove Europske komisije.

                  3.

                  Europski odbor za normizaciju (CEN), Asociación Española de Normalización (UNE), Asociaţia de Standardizare din România (ASRO), Association française de normalisation (AFNOR), Austrian Standards International (ASI), British Standards Institution (BSI), Bureau de normalisation/Bureau voor Normalisatie (NBN), Dansk Standard (DS), Deutsches Institut für Normung eV (DIN), Koninklijk Nederlands Normalisatie Instituut (NEN), Schweizerische Normen-Vereinigung (SNV), Standard Norge (SN), Suomen Standardisoimisliitto ry (SFS), Svenska institutet för standarder (SIS) i Institut za standardizaciju Srbije (ISS) snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 172, 20. 5. 2019.


title: Predmet T-562/20: Presuda Općeg suda od 14. srpnja 2021. – Upper Echelon Products/EUIPO (Everlasting Comfort) („Žig Europske unije – Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija – Verbalni žig Everlasting Comfort – Apsolutni razlog za odbijanje – Opisni karakter – Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/21

      Presuda Općeg suda od 14. srpnja 2021. – Upper Echelon Products/EUIPO (Everlasting Comfort)
      (Predmet T-562/20) (1)

      („Žig Europske unije - Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija - Verbalni žig Everlasting Comfort - Apsolutni razlog za odbijanje - Opisni karakter - Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2021/C 368/35)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Upper Echelon Products LLC (Austin, Teksas, Sjedinjene Američke Države) (zastupnik: M. Izquierdo Blanco, odvjetnica)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: D. Hanf, agent)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 14. srpnja 2020. (predmet R 952/2020-1), koja se odnosi na međunarodnu registraciju u kojoj je naznačena Europska unija verbalnog žiga Everlasting Comfort.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Upper Echelon Products LLC nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 371, 3. 11. 2020.


title: Predmet T-677/20: Presuda Općeg suda od 14. srpnja 2021. – Ryanair i Laudamotion/Komisija (Austrian Airlines; COVID-19) („Državne potpore – Austrijsko tržište zračnog prijevoza – Potpora koju je Austrija odobrila zračnom prijevozniku u okviru pandemije bolesti COVID-19 – Podređeni zajam u korist društva Austrian Airlines – Odluka o neospornosti – Potpora koja je prethodno dodijeljena društvu majci korisnika – Potpora namijenjena otklanjanju štete nastale zbog izvanrednog događaja – Sloboda poslovnog nastana – Slobodno pružanje usluga – Jednako postupanje – Obveza obrazlaganja”)

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/22

      Presuda Općeg suda od 14. srpnja 2021. – Ryanair i Laudamotion/Komisija (Austrian Airlines; COVID-19)
      (Predmet T-677/20) (1)

      („Državne potpore - Austrijsko tržište zračnog prijevoza - Potpora koju je Austrija odobrila zračnom prijevozniku u okviru pandemije bolesti COVID-19 - Podređeni zajam u korist društva Austrian Airlines - Odluka o neospornosti - Potpora koja je prethodno dodijeljena društvu majci korisnika - Potpora namijenjena otklanjanju štete nastale zbog izvanrednog događaja - Sloboda poslovnog nastana - Slobodno pružanje usluga - Jednako postupanje - Obveza obrazlaganja”)
      (2021/C 368/36)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Ryanair DAC (Swords, Irska), Laudamotion GmbH (Schwechat, Austrija) (zastupnici: E. Vahida, F.-C. Laprévote, V. Blanc, S. Rating i I.-G. Metaxas-Maranghidis, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: L. Flynn, F. Tomat i S. Noë, agenti)
      Intervenijenti u potporu tuženiku: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: R. Kanitz, J. Möller i P.-L. Krüger, agenti), Republika Austrija (zastupnici: A. Posch, J. Schmoll, G. Eberhard i S. Weber, agenti), Austrian Airlines AG (Beč, Austrija), (zastupnik: A. Zellhofer, odvjetnik)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Komisije C(2020) 4684 final od 6. srpnja 2020. o državnoj potpori SA.57539 (2020/N) – Austrija – COVID-19 – Potpora u korist društva Austrian Airlines.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvima Ryanair DAC i Laudamotion GmbH nalaže se snošenje vlastitih troškova i troškova koje zahtijeva Europska komisija.

                  3.

                  Savezna Republika Njemačka, Republika Austrija i društvo Austrian Airlines AG snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 9, 11. 1. 2021.


title: Predmet T-363/21: Tužba podnesena 28. lipnja 2021. – Česká asociace satelitních operátorů/Komisija

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/23

      Tužba podnesena 28. lipnja 2021. – Česká asociace satelitních operátorů/Komisija
      (Predmet T-363/21)
      (2021/C 368/38)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Česká asociace satelitních operátorů z. s. (Prag, Češka Republika) (zastupnik: R. Kubáč, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Europske komisije od 15. ožujka 2021. o državnoj potpori SA.55805 (2020/FC) – Češka Republika – Produljenje valjanosti dozvola operaterima mreže DZT-a za uporabu frekvencija;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji o očitoj pogrešci u ocjeni;

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da Komisijina odluka nije valjano obrazložena.


title: Predmet T-365/21: Tužba podnesena 28. lipnja 2021. – TJ/ESVD

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/23

      Tužba podnesena 28. lipnja 2021. – TJ/ESVD
      (Predmet T-365/21)
      (2021/C 368/39)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: TJ (zastupnik: A. Véghely, odvjetnik)

         Tuženik: Europska služba za vanjsko djelovanje (ESVD)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku tijela za imenovanje o odabiru zapovjednika civilnih operacija i direktora Službe za civilno planiranje i provođenje (CPCC);

                  —

                  naloži isplatu naknade štete na temelju članka 340. UFEU-a, koju je pretrpio zbog navedene odluke.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni zahtjev, koji se temelji na tvrdnji o povredi članka 98. Pravilnika o osoblju i Odluke Vijeća 2010/427/EU;

                  2.

                  Drugi tužbeni zahtjev, koji se temelji na tvrdnji o povredi članka 27. Pravilnika o osoblju;

                  3.

                  Treći tužbeni zahtjev, koji se temelji na tvrdnji o povredama načela jednakog postupanja;

                  4.

                  Četvrti tužbeni zahtjev, koji se temelji na tvrdnji o povredi načela dobre uprave.


title: Predmet T-400/21: Tužba podnesena 2. srpnja 2021. – ZR/EUIPO

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/25

      Tužba podnesena 2. srpnja 2021. – ZR/EUIPO
      (Predmet T-400/21)
      (2021/C 368/41)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: ZR (zastupnici: S. Rodrigues i A. Champetier, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku EUIPO-a kojom je odbijen tužiteljev zahtjev za premještaj iz Europske komisije u EUIPO;

                  —

                  poništi, u mjeri u kojoj je to potrebno, odluku o odbijanju tužiteljeve žalbe podnesene na temelju članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji o povredi članaka 4., 8., 27., 29. i 110. Pravilnika o osoblju i načela kontinuiteta službe dužnosnika Europske unije, usporedbe zasluga i transparentnosti;

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji o povredi načela jednakog postupanja;

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji o povredi obveze obrazlaganja i postupanja s dužnom pažnjom, koja je dovela do očite pogreške u ocjeni.


title: Predmet T-402/21: Tužba podnesena 7. srpnja 2021. – UniCredit Bank/SRB

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/25

      Tužba podnesena 7. srpnja 2021. – UniCredit Bank/SRB
      (Predmet T-402/21)
      (2021/C 368/42)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: UniCredit Bank AG (München, Njemačka) (zastupnici: F. Schäfer, H. Großerichter i F. Kruis, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Jedinstvenog sanacijskog odbora od 14. travnja 2021. o obračunu ex ante doprinosa Jedinstvenom sanacijskom odboru za 2021. (SRB/ES/2021/22) uključujući priloge, u dijelu u kojem se odnose na tužitelja;

                  —

                  naloži Jedinstvenom sanacijskom odboru snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sljedeće tužbene razloge.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog: odlukom od 14. travnja 2021. počinjena je bitna povreda postupka u smislu članka 263. UFEU-a, jer nije bila valjano sastavljena.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog: odlukom od 14. travnja 2021. i njezinim prilozima I do III počinjena je bitna povreda postupka u smislu članka 263. stavka 2. UFEU-a i pravo na dobru upravu jer ne sadržava dostatno obrazloženje u skladu s člankom 296. stavkom 2. UFEU-a i člankom 41. stavkom 2. točkom (c) Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).

                  3.

                  Treći tužbeni razlog: odluka od 14. travnja 2021. i njezini prilozi I i II krše pravo na djelotvorni pravni lijek iz članka 47. stavka 1. Povelje, jer je praktično nemoguće djelotvorno sudski preispitati materijalnu valjanost odluke.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog: odluka od 14. travnja 2021. i njezini prilozi nezakoniti su jer su nezakoniti članci 4. do 7. i članak 9. Delegirane uredbe (EU) 2015/63 (1). Njima se onemogućuje pristup institucija djelotvornoj pravnoj zaštiti jer dovode do inherentno netransparentnih odluka koje se na njima temelje.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog: ako se smatra da je netransparentni obračun doprinosa institucija već određen u članku 70. stavku 2. Uredbe br. 806/2014 (2) i članku 103. stavcima 2. i 7. Direktive 2014/59 (3), ti su pravni akti nezakoniti iz razloga iznesenih u okviru četvrtog tužbenog razloga i zbog toga ih treba proglasiti neprimjenjivima.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog: Odluka od 14. travnja 2021. krši članke 6. i 7. i članak 20. stavak 1. Delegirane uredbe (EU) 2015/63, jer tuženik u okviru izračuna multiplikatora za prilagodbu riziku nije uzeo u obzir ni indikator rizika omjer neto stabilnih izvora financiranja („NSFR”) ni indikator rizika minimalni zahtjev za regulatorni kapital i prihvatljive obveze („MREL”) odnosno indikatore rizika koji se odnose na složenost („complexity”) i mogućnost sanacije („resolvability”).

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog: odlukom od 14. travnja 2021. i njezinim prilozima I do III počinjena je bitna povreda postupka u smislu članka 263. stavka 2. UFEU-a i pravo na dobru upravu iz članka 41. stavka 2. točke (a) Povelje jer tužitelj nije saslušan prije donošenja odluke.

         (1)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/63 od 21. listopada 2014. o dopuni Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s ex ante doprinosima aranžmanima financiranja sanacije (SL 2015., L 11, str. 44. i ispravak SL 2017., L 156, str. 38.)

         (2)  Uredba (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. srpnja 2014. o utvrđivanju jedinstvenih pravila i jedinstvenog postupka za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma i jedinstvenog fonda za sanaciju te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 (SL 2014., L 225, str. 1. i ispravak SL 2015., L 101, str. 62.)

         (3)  Direktiva 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o uspostavi okvira za oporavak i sanaciju kreditnih institucija i investicijskih društava te o izmjeni Direktive Vijeća 82/891/EEZ i direktiva 2001/24/EZ, 2002/47/EZ, 2004/25/EZ, 2005/56/EZ, 2007/36/EZ, 2011/35/EU, 2012/30/EU i 2013/36/EU te uredbi (EU) br. 1093/2010 i (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2014., L 173, str. 190.i ispravak SL 2015., L 216, str. 9.)


title: Predmet T-409/21: Tužba podnesena 9. srpnja 2021. – Njemačka/Komisija

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/28

      Tužba podnesena 9. srpnja 2021. – Njemačka/Komisija
      (Predmet T-409/21)
      (2021/C 368/44)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: J. Möller i R. Kanitz)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Europske komisije od 3. lipnja 2021. o državnoj potpori SA.56826 (2020/N) – Germany – 2020 reform of support for cogeneration i državnoj potpori SA.53308 (2019/N) – Germany – Change of support to existing CHP plants (čl. 13. KWKG-a), u dijelu u kojem je njome utvrđeno da:

                              a)

                              potpora proizvodnji električne energije kogeneracijom u novim, moderniziranim i naknadno opremljenim visokoučinkovitim kogeneracijskim pogonima,

                              b)

                              potpora energetski učinkovitim mrežama za grijanje i hlađenje,

                              c)

                              potpora skladišnom sustavu za grijanje i hlađenje,

                              d)

                              potpora proizvodnji električne energije kogeneracijom u postojećim visokoučinkovitim plinskim kogeneracijskim pogonima u sektoru centraliziranog grijanja i

                              e)

                              snižena pristojba nametnute KWKG-om za proizvođače vodika
                              čine državne potpore na temelju KWKG-a 2020. i

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog tužbi tužitelj ističe jedan tužbeni razlog. Europska komisija pogrešno je protumačila i primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a time što je utvrdila da su poduzeća na koja se odnosi prijavljena mjera primila državne potpore odnosno potporu koja se dodjeljuje putem državnih sredstava. Europska komisija pritom kao prvo pogrešno pretpostavlja da sama porezna narav pristojbe podrazumijeva da primljena sredstva čine državna sredstva u skladu s člankom 107. stavkom 1. UFEU-a. Kao drugo, Europska komisija pogrešno smatra da je pristojba (KWKG-Umlage) određena Gesetzom für die Erhaltung, die Modernisierung und den Ausbau der Kraft-Wärme-Kopplung 2020 (Kräfte-Wärme-Kopplungsgesetz, KWKG) (Zakon iz 2020. o kogeneraciji – KWKG 2020) porezne naravi u smislu sudske prakse Suda. Kao treće, Europska komisija pogrešno je utvrdila da su sredstva primljena od operatora prijenosnih sustava pod državnom kontrolom i da stoga njima raspolaže država.


title: Predmet T-412/21: Tužba podnesena 9. srpnja 2021. – Norddeutsche Landesbank – Girozentrale/SRB

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/29

      Tužba podnesena 9. srpnja 2021. – Norddeutsche Landesbank – Girozentrale/SRB
      (Predmet T-412/21)
      (2021/C 368/45)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Norddeutsche Landesbank – Girozentrale (Hannover, Njemačka) (zastupnici: D. Flore i J. Seitz, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi tuženikovu odluku od 14. travnja 2021. (broj akta: SRB/ES/2021/22) uključujući priloge, osobito Prilog I „Rezultati izračuna primjenjivog na sve institucije na koje se primjenjuje izračun ex ante doprinosa za 2021., iskazanih zasebno (po instituciji) u Harmoniziranim prilozima” – u dijelu u kojem se odnose na tužitelja;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sljedeće tužbene razloge.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog: povreda prava na saslušanje

                              —

                              Tuženik je propustio saslušati tužitelja prije donošenja pobijane odluke i time je povrijedio članak 41. stavak 1. i stavak 2. točku (a) Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog: povreda postupovnih pravila

                              —

                              Pobijana je odluka ništava jer je donesena uz povredu općih postupovnih odredbi koje proizlaze iz članka 41. Povelje i članka 298. UFEU-a, općih pravnih načela i tuženikova Poslovnika.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog: manjkavost obrazloženja pobijane odluke

                              —

                              Pobijana odluka protivno članku 296. UFEU-a ne sadržava dovoljno obrazloženje; obrazloženje se ne odnosi na pojedinačni slučaj, a nedostaje i opis relevantnih razloga u okviru proporcionalnosti i diskrecijske ocjene.

                              —

                              Izračun godišnjeg doprinosa nije razumljiv, osobito zbog korištenja neujednačenih pojmova i neprikazivanja važnih međukoraka.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog: povreda temeljnog prava na djelotvornu pravnu zaštitu zbog nemogućnosti preispitivanja pobijane odluke

                              —

                              Manjkavo obrazloženje pobijane odluke tužitelju znatno otežava sudsko preispitivanje.

                              —

                              Tuženik je pritom osobito povrijedio načelo kontradiktornosti postupka prema kojem sudionici moraju moći kontradiktorno raspraviti kako činjenične tako i pravne okolnosti koje su odlučujuće za ishod postupka.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog: primjena pokazatelja IPS (Institutional Protection Scheme) povređuje nadređeno pravo

                              —

                              Prilikom primjene pokazatelja IPS zanemaren je značaj članstva tužitelja u institucionalnom sustavu zaštite Sparkassen-Finanzgruppe (financijska grupa štedionica, Njemačka).

                              —

                              U skladu s člankom 6. stavkom 5. drugom rečenicom Delegirane uredbe (EU) 2015/63 (1), tuženik je trebao uzeti u obzir i malu vjerojatnost sanacije dotične institucije i time i korištenje Jedinstvenog sanacijskog fonda te poštovati načelo proporcionalnosti.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog: neuzimanjem u obzir MREL-a (Minimum Requirements for own funds and Eligible Liabilities) u okviru područja rizika „Izlaganje riziku” prekršena je Delegirana uredba (EU) 2015/63

                              —

                              Tuženik je trebao s obzirom na članak 6. stavak 1. točku (a) i stavak 2. točku (a) Delegirane uredbe (EU) 2015/63 uzeti u obzir natprosječno visok MREL udio tužitelja od 67,6 %, koji je uvelike premašuje utvrđeni najmanji udio od 8 % koji je utvrdio Jedinstveni sanacijski odbor.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog: primjena multiplikatora za prilagodbu riziku povređuje Delegiranu uredbu (EU) 2015/63 u kontekstu nadređenog prava

                              —

                              Tuženik je prilikom utvrđivanja multiplikatora za prilagodbu riziku trebao uzeti u obzir malu vjerojatnost nastanka statusa neispunjavanja obveza i natprosječni MREL udio tužitelja u skladu sa zahtjevom orijentacije za profil rizika i temeljnim pravom na slobodu poduzetništva iz članka 16. Povelje.

                  8.

                  Deveti tužbeni razlog (podredno): članak 7. stavak 4. druga rečenica Delegirane uredbe (EU) 2015/63 povređuje nadređeno pravo

                              —

                              Budući da članak 7. stavak 4. druga rečenica Delegirane uredbe (EU) 2015/63 predviđa relativizaciju pokazatelja IPS, ta odredba povređuje opće načelo jednakosti iz članka 20. Povelje i načelo proporcionalnosti jer se može različito postupati s institucijama koje podliježu istoj institucionalnoj zaštiti i stoga imaju istu vjerojatnost nastanka statusa neispunjavanja obveza.

         (1)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/63 od 21. listopada 2014. o dopuni Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s ex ante doprinosima aranžmanima financiranja sanacije (SL 2015., L 11, str. 44. i ispravak SL 2017., L 156, str. 38.)


title: Predmet T-443/21: Tužba podnesena 26. srpnja 2021. – YAplus DBA Yoga Alliance/EUIPO – Vidyanand (YOGA ALLIANCE INDIA INTERNATIONAL)

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/31

      Tužba podnesena 26. srpnja 2021. – YAplus DBA Yoga Alliance/EUIPO – Vidyanand (YOGA ALLIANCE INDIA INTERNATIONAL)
      (Predmet T-443/21)
      (2021/C 368/46)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: YAplus DBA Yoga Alliance (Arlington, Virginia, Sjedinjene Američke Države) (zastupnik: A. Thünken, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Swami Vidyanand (Villupuram, Indija)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija figurativnog žiga YOGA ALLIANCE INDIA INTERNATIONAL – međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija br. 1 415 321

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 17. svibnja 2021. u predmetu R 1062/2020-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u i po potrebi intervenijentu snošenje troškova postupka i troškova postupka pred EUIPO-om.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 95. stavka 1. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća


title: Predmet T-446/21: Tužba podnesena 28. srpnja 2021. – Commission de régulation de l’énergie/ACER

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/32

      Tužba podnesena 28. srpnja 2021. – Commission de régulation de l’énergie/ACER
      (Predmet T-446/21)
      (2021/C 368/48)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Commission de régulation de l’énergie (Pariz, Francuska) (zastupnik: C. Le Bihan-Graf, odvjetnik)

         Tuženik: Agencija Europske unije za suradnju energetskih regulatora

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku br. A-001-2021 od 28. svibnja 2021., kojom je potvrđena ACER-ova odluka br. 30-2020 od 30. studenoga 2020. o prijedlogu operatora prijenosnih sustava ključne regije za proračun kapaciteta o metodologiji dijeljenja troškova redispečiranja ili trgovanja u suprotnom smjeru i njezinim prilozima I. i I.a;

                  —

                  posljedično, poništi ACER-ovu odluku br. 30/2020 od 30. studenoga 2020. o prijedlogu operatora prijenosnih sustava ključne regije za proračun kapaciteta o metodologiji dijeljenja troškova redispečiranja ili trgovanja u suprotnom smjeru i njezinim prilozima I. i I.a;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe osam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Odbor za žalbe povrijedio članak 28. Uredbe br. 2019/942 provevši tek ograničeni nadzor složenih tehničkih i ekonomskih ocjena sadržanih u ACER-ovoj odluci br. 30/2020.
                  U skladu sa sudskom praksom iz presude Općeg suda od 18. studenoga 2020., Aquind/ACER, T-735/18, ACER-ov Odbor za žalbe provodi puni nadzor žaliteljevih razloga i argumenata.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je ACER povrijedio članak 16. stavak 13. Uredbe br. 2019/943 time što je utvrdio zajednički prag za kružne protoke bez ikakve prethodne analize od strane operatora prijenosnih sustava ili odobrenja nacionalnih regulatornih tijela.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji o pogrešci koja se tiče prava zbog povezivanja rasporeda provedbe metodologije s drugim metodologijama, bez ikakve pravne osnove.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da su povrijeđeni članak 3. Uredbe br. 1/58 i temeljno načelo prava Unije o pravnoj sigurnosti, time što je u pobijanoj odluci br. A-001/2021 korišten samo engleski jezik. Po svemu sudeći pobijana odluka br. A-001-2021 nije donesena na francuskom jeziku, a osim toga je tužitelju nejasna i nerazumljiva zbog svoje složenosti, duljine i nepotpunosti.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji o povredi članka 74. stavka 2. Uredbe br. 2015/1222, članka 74. stavka 6. točke (a) Uredbe br. 2015/1222 i članka 16. stavka 13. Uredbe br. 2019/943 zbog preširoko postavljenog dosega metodologije dijeljenja troškova redispečiranja ili trgovanja u suprotnom smjeru.
                  Taj doseg ne bi smio obuhvaćati mrežne elemente na koje se ne odnosi prekogranična razmjena električne energije prema članku 74. stavku 2. Uredbe br. 2015/1222 i članku 16. stavku 13. Uredbe br. 2019/943. Taj je doseg povezan s drugim metodologijama bez ikakve pravne osnove.
                  Doseg koji je širi od onog predviđenog metodologijom izračuna kapaciteta nije zakonski dopušten. Taj doseg mora biti u skladu s obvezama i odgovornostima operatora prijenosnih sustava u skladu s člankom 74. stavkom 6. točkom (a) Uredbe br. 2015/1222.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji o pogrešnoj primjeni članka 16. stavka 13. Uredbe br. 2019/943 zbog utvrđivanja jedinstvenog i zajedničkog praga za kružne protoke za sve operatore prijenosnih sustava ključne regije za proračun kapaciteta. Nije moguće osnovano opravdati i objasniti potrebu primjene zajedničkog i jedinstvenog praga na cijelu granicu zone trgovanja, jer su nacionalne mreže različite i međusobno isprepletene.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da su povrijeđeni temeljno načelo prava Unije o nediskriminaciji i članak 16. stavak 13. Uredbe br. 2019/943, time što je pri utvrđivanju tereta troškova u metodologiji prednost dana zagušenju koje uzrokuju kružni protoci.
                  Zagušenja koja uzrokuju unutarnji i kružni protoci treba jednako tretirati u metodologiji. Stavljanje kružnih protoka na prvo mjesto na listi prioriteta protoka koji uzrokuju zagađenje nije dobar poticaj operatorima da upravljaju zagušenjima.
                  ACER –ov Odbor za žalbe odbio je tužiteljeve dokazne prijedloge bez ikakvog opravdanja.
                  Davanje prednosti kružnim protocima je diskriminiranje operatora prijenosnih sustava koji su proveli ulaganja potrebna za razvoj svojih mreža, jer ti operatori mogu biti kažnjeni zbog preostalih kružnih protoka za koje mogu biti odgovorni.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji o pogrešci u primjeni članka 15. stavka 3. Uredbe br. 2019/943 zbog prihvaćanja da metodologija treba pokriti troškove koje su snosile države članice na temelju njihovih akcijskih planova.
                  Troškovi koje su snosile države članice na temelju njihovih akcijskih planova isključuju se iz metodologije. Metodologija treba pružiti posebna pravila o postupanju s tim troškovima. Argumenti Odbora za žalbe su s tehničkog stanovišta nedosljedni. Taj odbor nije odgovorio na tužiteljev argument o nemogućnosti razlikovanja između troškova nastalih radi omogućavanja prekozonskih kapaciteta od ostalih troškova.


title: Predmet T-451/21: Tužba podnesena 30. srpnja 2021. – Hesse/EUIPO – Wedl & Hofmann (Testa Rossa)

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/33

      Tužba podnesena 30. srpnja 2021. – Hesse/EUIPO – Wedl & Hofmann (Testa Rossa)
      (Predmet T-451/21)
      (2021/C 368/49)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Kurt Hesse (Nürnberg, Njemačka) (zastupnik: M. Krogmann, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Wedl & Hofmann GmbH (Mils/Hall in Tirol, Austrija)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije Testa Rossa – prijava br. 13 019 047

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 20. svibnja 2021. u predmetu br. R 878/2020-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku tako da se prigovor odbije i u odnosu na sljedeću robu:
                  razred 7. – Stroj za rezanje kruha; Strojevi za ribanje povrća; Uređaji za mljevenje kave, osim ručnih; Kuhinjski električni strojevi i električni kuhinjski mlinci;
                  razred 21. – Kućanski pribor;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-452/21: Tužba podnesena 30. srpnja 2021. – Thomas Henry/EUIPO (MATE MATE)

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/34

      Tužba podnesena 30. srpnja 2021. – Thomas Henry/EUIPO (MATE MATE)
      (Predmet T-452/21)
      (2021/C 368/50)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Thomas Henry GmbH (Berlin, Njemačka) (zastupnici: O. Spieker, A. Schönfleisch, N. Willich i D. Mienert, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije MATE MATE – prijava br. 18 091 934

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 28. svibnja 2021. u predmetu R 406/2021-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s člankom 7. stavkom 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s člankom 7. stavkom 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (g) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s člankom 7. stavkom 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-453/21: Tužba podnesena 30. srpnja 2021. – UniCredit i UniCredit Bank/Komisija

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/35

      Tužba podnesena 30. srpnja 2021. – UniCredit i UniCredit Bank/Komisija
      (Predmet T-453/21)
      (2021/C 368/51)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: UniCredit SpA (Rim, Italija), UniCredit Bank AG (München, Njemačka) (zastupnici: I. Vandenborre, S. Dionnet, M. Siragusa, G. Rizza i B. Massella Ducci Teri, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  u cijelosti ili djelomično poništi Komisijinu odluku C(2021) 3489 final od 20. svibnja 2021. u predmetu COMP/AT.40324 – europske državne obveznice (u daljnjem tekstu: Odluka) kojom je utvrđeno da su tužitelji povrijedili članak 101. UFEU-a i članak 53. Sporazuma o EGP-u time što su od 9. rujna 2011. do 28. studenoga 2011. sudjelovali u jedinstvenoj i trajnoj povredi u sektoru europskih državnih obveznica, i/ili poništi novčanu kaznu;

                  —

                  podredno, znatno smanji iznos izrečene novčane kazne, primjenom svoje neograničene nadležnosti;

                  —

                  Komisiji naloži snošenje troškova;

                  —

                  kao mjeru upravljanja postupkom ili izvođenja dokazâ, Komisiji naloži da, u verziji koja nije klasificirana oznakom tajnosti, podnese očitovanja koja je treća strana podnijela Komisijinom GU-u za tržišno natjecanje tijekom istrage AT.40324, nakon obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama i usmenog saslušanja, kako bi se ta očitovanja mogla priložiti spisu predmeta.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu jedanaest tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija povrijedila svoju obvezu obrazlaganja time što se Odlukom pravilno ne definira(ju) relevantno/a tržište/a.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se Odlukom pogrešno utvrđuje da je društvo UniCredit sudjelovalo u jedinstvenoj i trajnoj povredi usredotočenoj na primarno tržište, unatoč tome što trader društva UniCredit ne trguje na tom tržištu.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da Komisijino utvrđenje u skladu s kojim je društvo UniCredit sudjelovalo u jedinstvenoj i trajnoj povredi koja je dovela do ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj nije potkrijepljeno dokazima iz predmetnog razdoblja te je nedostatno obrazloženo.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku time što je utvrdila sudjelovanje društva UniCredit u ograničenju tržišnog natjecanja s obzirom na cilj a da pritom nije provela analizu mogućeg utjecaja njegova postupanja na sekundarno tržište.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku time što je utvrdila sudjelovanje društva UniCredit u ograničenju tržišnog natjecanja s obzirom na cilj a da pritom nije provela analizu gospodarskog konteksta.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku u ocjeni činjenica u pogledu trajanja sudjelovanja tužiteljâ u navodnom kartelu.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je metodologija određivanja novčanih kazni koja je primijenjena u Odluci pogrešna jer je Komisija: (i) primijenila pogrešnu zamjensku vrijednost za izračunavanje vrijednosti prodaja, (ii) propustila primijeniti najbolje dostupne podatke kako bi odredila iznos novčane kazne, (iii) propustila razmotriti prikladnost drugih podataka koje je dostavilo društvo UniCredit, te (iv) propustila ispuniti svoju obvezu obrazlaganja.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisijina metodologija za izračun zamjenske vrijednosti za vrijednost prodaja stranaka očito nerazumna i neprikladna za predviđenu svrhu s obzirom na to da ne odražava pravilno relativnu težinu društva UniCredit i drugih stranaka u navodnoj povredi.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija povrijedila načelo proporcionalnosti i načelo individualizacije sankcija time što je promjenjivi dio osnovnog iznosa novčane kazne društvu UniCredit smanjila za samo 1 % u usporedbi s drugim strankama.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija povrijedila načelo proporcionalnosti i načelo individualizacije sankcija time što nije izvršila znatnu prilagodbu osnovnog iznosa novčane kazne: (a) na temelju članka 37. Smjernica o načinu utvrđivanja novčanih kazni i/ili (b) s obzirom na olakotne okolnosti. Shodno tome, konačni iznos novčane kazne ne odražava objektivne razlike između situacije društva UniCredit i situacija drugih stranaka.

                  11.

                  Jedanaesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da bi neproporcionalnu i nepravičnu novčanu kaznu koju je društvu UniCredit izrekla Komisija trebao korigirati Opći sud primjenom svoje neograničene nadležnosti.


title: Predmet T-454/21: Tužba podnesena 30. srpnja 2021. – G-Core Innovations/EUIPO – Coretransform (G CORELABS)

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/36

      Tužba podnesena 30. srpnja 2021. – G-Core Innovations/EUIPO – Coretransform (G CORELABS)
      (Predmet T-454/21)
      (2021/C 368/52)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: G-Core Innovations Sàrl (Contern, Luksemburg) (zastupnik: L. Axel Karnøe Søndergaard, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Coretransform GmbH (Berlin, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije G CORELABS u narančastoj, crvenoj, srebrnoj, crnoj i sivoj boji – prijava za registraciju br. 14 955 017

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 10. svibnja 2021. u predmetu R 22/2021-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku u cijelosti i dozvoli registraciju žiga za sve proizvode za koje je podnesena prijava;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje tužiteljevih troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća


title: Predmet T-456/21: Tužba podnesena 2. kolovoza 2021. – Bank of America i Bank of America Corporation/Komisija

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/37

      Tužba podnesena 2. kolovoza 2021. – Bank of America i Bank of America Corporation/Komisija
      (Predmet T-456/21)
      (2021/C 368/53)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Bank of America N.A. (Charlotte, Sjeverna Karolina, Sjedinjene Američke Države), Bank of America Corporation (Wilmington, Sjeverna Karolina, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: D. Bailey, barrister, D. Liddell, solicitor, i D. Slater, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi Komisijinu odluku C(2021) 3489 od 20. svibnja 2021. u predmetu AT.40324 – europske državne obveznice (u daljnjem tekstu: Odluka), u dijelu u kojem se odnosi na tužitelje; i

                  —

                  naloži Komisiji da snosi troškove tužiteljâ u vezi s ovim postupkom.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog: Komisijino utvrđenje da su tužitelji sudjelovali u jedinstvenoj i trajnoj povredi temelji se na pogrešci koja se tiče prava i/ili pogrešci u ocjeni prilikom primjene članka 101. stavka 1. UFEU-a. Konkretno, Komisija je primijenila pogrešan test za sudjelovanje u jedinstvenoj i trajnoj povredi; nadalje ili podredno, na činjenice u ovom predmetu Komisija je pogrešno primijenila pravila o elementima jedinstvene i trajne povrede.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog: u okolnostima u kojima je, u skladu s člankom 25. stavkom 1. točkom (b) Uredbe (EZ) 1/2003, do postupanja tužiteljâ došlo izvan roka zastare za izricanje novčane kazne, Komisija je počinila pogrešku time što je zaključila da postoji dovoljan opravdani interes, u smislu članka 7. Uredbe (EZ) 1/2003, za utvrđivanje povrede tužiteljâ.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog: Komisija je povrijedila prava obrane time što (i) dokazi koji su u Odluci navedeni protiv tužiteljâ u bitnome ne odgovaraju glavnim dokazima koji su protiv tužiteljâ navedeni u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama; (ii) Komisija nije objasnila zašto smatra da su ugovori koji su samo neizravno spomenuti u Prilogu I. Odluci nezakoniti i (iii) tužiteljima nije pružena prilika da odgovore na nova utvrđenja u Odluci – kojih nije bilo u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama – o određenim priopćenjima.


title: Predmet T-462/21: Tužba podnesena 3. kolovoza 2021. – Portigon/Komisija

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/38

      Tužba podnesena 3. kolovoza 2021. – Portigon/Komisija
      (Predmet T-462/21)
      (2021/C 368/54)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Portigon AG (Düsseldorf, Njemačka) (zastupnici: A. Bischke, H.-J. Niemeyer i F. Grossmann, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  u cijelosti poništi Komisijinu odluku protiv društva Portigon AG od 20. svibnja 2021. (C (2021) 3489) (AT.40324 – europske državne obveznice);

                  —

                  Europskoj komisiji naloži snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe šest tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog: povreda prava na saslušanje i nedostatak u obrazloženju

                              —

                              Komisija nije razumljivo prikazala postupanje koje se tužitelju stavlja na teret niti ga je obrazložila, čime je počinila povredu članka 296. stavka 2. UFEU-a;

                              —

                              Komisija je propustila tužitelju, umjesto pukog opisa činjeničnog stanja, dostaviti dodatne prigovore.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog: povreda načela jedinstvenosti pravnog poretka
                  Donošenjem ove odluke Komisija proturječi vlastitoj odluci o državnim potporama iz 2011.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog: pogrešno neizvršavanje diskrecijske ovlasti od strane Komisije

                              —

                              Komisija je pogrešno zanemarila tužiteljeve primjedbe, a pri donošenju odluke očito nije izvršavala dodijeljene joj diskrecijske ovlasti.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog: pogrešna pretpostavka jedinstvene i trajne povrede

                              —

                              Komisija pogrešno polazi od jedinstvene i trajne povrede, koja je navodno trajala i nakon nastupanja zastare.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog: pogrešna ocjena sankcioniranih postupanja na temelju članka 101. UFEU-a i nedostatak u obrazloženju u skladu s člankom 296. stavkom 2. UFEU-a

                              —

                              Komisija je ukupno postupanje pogrešno ocijenila kao ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj. Komisija nije dokazala navodno znatne učinke na tržište.

                              —

                              Komisija tužitelju pogrešno pripisuje postupanje bivšeg zaposlenika.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog: pogrešno donošenje odluke o utvrđenju na temelju članka 7. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 1/2003 (1)

                              —

                              Odlukom se povređuje članak 7. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 1/2003 jer Komisija nema opravdani interes za donošenje svoje odluke protiv tužitelja.

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima 81. i 82. Ugovora o EZ-u (EG) (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165. i ispravak SL 2016., L 173, str. 108.).


title: Predmet T-464/21: Tužba podnesena 30. srpnja 2021. – Faller i dr./Komisija

text:
               13.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 368/39

      Tužba podnesena 30. srpnja 2021. – Faller i dr./Komisija
      (Predmet T-464/21)
      (2021/C 368/55)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelji: Sonja Faller (Brixen, Italija) i 74 drugih tužitelja (zastupnik: R. Holzeisen, odvjetnica)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji zahtijevaju da se pobijana provedbena odluka, uključujući njezine naknadne dodatke i izmjene, proglasi ništavom.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba protiv Provedbene odluke Europske komisije od 31. svibnja 2021. o izmjeni uvjetnog odobrenja za stavljanje u promet lijeka za humanu uporabu, dodijeljenog Odlukom C(2020) 9598 (final) za „Comirnaty- mRNA cjepivo protiv bolesti COVID-19 (s modificiranim nukleozidom)” temelji se na sljedećim razlozima.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog: pobijanom provedbenom odlukom povređuje se članak 2. stavci 1. i 2. Uredbe (EZ) br. 507/2006 (1). Samim tim što djeca uopće nisu izložena opasnosti ako se zaraze bolešću SARS-CoV-2, za zdravu djecu ne može postojati pozitivan odnos rizika i koristi. Uporaba predmetne eksperimentalne tvari koja se temelji na genetskom inženjeringu time se uvelike protivi pravu Unije. Osim toga, WHO i EU nisu valjano utvrdili kriznu situaciju u smislu prijetnje javnom zdravlju.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog: pobijanom provedbenom odlukom krši se članak 4. Uredbe (EZ) br. 507/2006 zbog:

                              —

                              nepostojanja pozitivnog odnosa rizika i koristi na temelju članka 1. točke 28a Direktive 2001/83/EZ (2);

                              —

                              neispunjenja uvjeta u skladu s člankom 4. stavkom 1. točkom (b) Uredbe (EZ) br. 507/2006, jer nije vjerojatno da će podnositelj zahtjeva moći osigurati iscrpne kliničke podatke;

                              —

                              nepostojanja uvjeta na temelju članka 4. stavka 1. točke (c) Uredbe (EZ) br. 507/2006, jer nedostaje nezadovoljena medicinska potreba koju bi mogao ispuniti odobreni lijek;

                              —

                              nepostojanja uvjeta iz članka 4. stavka 1. točke (d) Uredbe (EZ) br. 507/2006.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog: povreda Uredbe (EZ) br. 1394/2007 (3), Direktive 2001/83/EZ i Uredbe (EZ) br. 726/2004 (4).

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog: teška povreda članaka 168. i 169. UFEU-a i članaka 3., 35. i 38. Povelje Unije o temeljnim pravima.

         (1)  Uredba Komisije (EZ) br. 507/2006 od 29. ožujka 2006. o uvjetnom odobrenju za stavljanje u promet lijekova za humanu primjenu koji su obuhvaćeni Uredbom (EZ) br. 726/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2006., L 92, str. 6.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 58., str. 126.).

         (2)  Direktiva 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o Zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu (SL 2001., L 311, str. 67.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 56., str. 27.)

         (3)  Uredba (EZ) br. 1394/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o lijekovima za naprednu terapiju i o izmjeni Direktive 2001/83/EZ i Uredbe (EZ) br. 726/2004 (SL 2007., L 324, str. 121.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 64., str. 140.)

         (4)  Uredba (EZ) br. 726/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o utvrđivanju postupaka odobravanja primjene i postupaka nadzora nad primjenom lijekova koji se rabe u humanoj i veterinarskoj medicini, te uspostavi Europske agencije za lijekove (SL 2004., L 136, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 31., str. 18.)


title: Predmet C-791/19: Presuda Suda (veliko vijeće) od 15. srpnja 2021. – Europska komisija/Republika Poljska („Povreda obveze države članice – Sustav stegovnih mjera koji se primjenjuje na suce – Vladavina prava – Neovisnost sudstva – Učinkovita pravna zaštita u područjima obuhvaćenima pravom Unije – Članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a – Članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Stegovni prijestupi zbog sadržaja sudskih odluka – Nezavisni stegovni sudovi ustanovljeni zakonom – Poštovanje razumnog roka i prava na obranu u stegovnim postupcima – Članak 267. UFEU-a – Ograničavanje prava i obveze nacionalnih sudova da Sudu upute zahtjev za prethodnu odluku”)

text:
               20.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 382/2

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 15. srpnja 2021. – Europska komisija/Republika Poljska
      (Predmet C-791/19) (1)

      („Povreda obveze države članice - Sustav stegovnih mjera koji se primjenjuje na suce - Vladavina prava - Neovisnost sudstva - Učinkovita pravna zaštita u područjima obuhvaćenima pravom Unije - Članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a - Članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima - Stegovni prijestupi zbog sadržaja sudskih odluka - Nezavisni stegovni sudovi ustanovljeni zakonom - Poštovanje razumnog roka i prava na obranu u stegovnim postupcima - Članak 267. UFEU-a - Ograničavanje prava i obveze nacionalnih sudova da Sudu upute zahtjev za prethodnu odluku”)
      (2021/C 382/02)
      Jezik postupka: poljski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: K. Banks,. S. L. Kalėda i H. Krämer, a zatim K. Banks, S. L. Kalėda i P. J. O. Van Nuffel, agenti)

         Tuženik: Republika Poljska (zastupnici: B. Majczyna, D. Kupczak, S. Żyrek, A. Dalkowska i A. Gołaszewska, agenti)

         Intervenijenti u potporu tužitelju: Kraljevina Belgija (zastupnici: C. Pochet, M. Jacobs i L. Van den Broeck, agenti), Kraljevina Danska (zastupnici: M. Wolff, M. Jespersen i J. Nymann-Lindegren, a zatim M. Wolff i J. Nymann-Lindegren, agenti), Kraljevina Nizozemska (zastupnici: M. K. Bulterman i J. Langer, agenti), Republika Finska (zastupnici: M. Pere i H. Leppo, agenti), Kraljevina Švedska (zastupnici: C. Meyer-Seitz, H. Shev, A. Falk, J. Lundberg i H. Eklinder, agenti)

         Izreka

                  1.

                              —

                              Time što nije zajamčila neovisnost i nepristranost Izbe Dyscyplinarne (Stegovno vijeće) Sąda Nawyższeg (Vrhovni sud, Poljska), nadležne za nadzor odluka donesenih u stegovnim postupcima protiv sudaca (članak 3. stavak 5., članak 27. i članak 73. stavak 1. ustawe o Sądzie Najwyższym (Zakon o Vrhovnom sudu) od 8. prosinca 2017. u pročišćenoj verziji objavljenoj u Dzienniku Ustaw Rzeczypospolitej Polskiej iz 2019. (pozicija 825), u vezi s člankom 9.a ustawe o Krajowej Radzie Sądownictwa (Zakon o Državnom sudbenom vijeću) od 12. svibnja 2011., kako je izmijenjen ustawom o zmianie ustawy o Krajowej Radzie Sądownictwa oraz niektórych innych ustaw (Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću i određenih drugih zakona) od 8. prosinca 2017.);

                              —

                              time što je dopustila da se sadržaj sudskih odluka kvalificira kao stegovni prijestup kad je riječ o sucima redovnih sudova (članak 107. stavak 1. ustawe – Prawo o ustroju sądów powszechnych (Zakon o ustrojstvu redovnih sudova) od 27. srpnja 2001. u verziji koja proizlazi iz naknadnih izmjena objavljenih u Dzienniku Ustaw Rzeczypospolitej Polskiej iz 2019. (pozicije 52, 55, 60, 125, 1469 i 1495) i članak 97. stavci 1. i 3. Zakona o Vrhovnom sudu, u pročišćenoj verziji objavljenoj u Dzienniku Ustaw Rzeczypospolitej Polskiej iz 2019. (pozicija 825));

                              —

                              time što je predsjedniku Izbe Dyscyplinarne (Stegovno vijeće) Sąda Nawyższeg (Vrhovni sud) dodijelila diskrecijsku ovlast da odredi nadležni prvostupanjski stegovni sud u predmetima koji se odnose na suce redovnih sudova (članak 110. stavak 3. i članak 114. stavak 7. Zakon o ustrojstvu redovnih sudova u verziji koja proizlazi iz naknadnih izmjena objavljenih u Dzienniku Ustaw Rzeczypospolitej Polskiej iz 2019. (pozicije 52, 55, 60, 125, 1469 i 1495) te stoga nije zajamčila da o tim predmetima odlučuje „zakonom ustanovljen sud” i

                              —

                              time što nije zajamčila rješavanje stegovnih postupaka protiv sudaca redovnih sudova u razumnom roku (članak 112.b stavak 5. druga rečenica tog zakona), omogućivši da radnje vezane uz imenovanje branitelja i braniteljevo vođenje obrane nemaju suspenzivan učinak na tijek stegovnog postupka (članak 113.a navedenog zakona) te da stegovni sud provodi postupak unatoč opravdanom izostanku obaviještenog optuženika ili njegova branitelja (članak 115.a stavak 3. navedenog zakona), čime sucima redovnih sudova nije zajamčila pravo na obranu,
                              Republika Poljska povrijedila je svoje obveze iz članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU-a.

                  2.

                  Time što je omogućila ograničavanje prava sudova da upute prethodna pitanja Sudu Europske unije mogućnošću pokretanja stegovnog postupka, Republika Poljska povrijedila je obveze iz članka 267. drugog i trećeg stavka UFEU-a.

                  3.

                  Republici Poljskoj nalaže se da, osim vlastitih troškova, snosi i troškove Europske komisije, uključujući one koji se odnose na postupak privremene pravne zaštite.

                  4.

                  Kraljevina Belgija, Kraljevina Danska, Kraljevina Nizozemska, Republika Finska i Kraljevina Švedska snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 413, 9. 12. 2019.


title: Predmet C-911/19: Presuda Suda (veliko vijeće) od 15. srpnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Francuska) – Fédération bancaire française (FBF)/Autorité de contrôle prudentiel et de résolution (ACPR) [„Zahtjev za prethodnu odluku – Članci 263. i 267. UFEU-a – Pravno neobvezujući akt Unije – Sudski nadzor – Smjernice koje je izdalo Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo (EBA) – Mehanizmi upravljanja bankovnim proizvodima za građanstvo i nadzor nad tim proizvodima – Valjanost – Nadležnost EBA-e”]

text:
               20.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 382/3

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 15. srpnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Francuska) – Fédération bancaire française (FBF)/Autorité de contrôle prudentiel et de résolution (ACPR)
      (Predmet C-911/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članci 263. i 267. UFEU-a - Pravno neobvezujući akt Unije - Sudski nadzor - Smjernice koje je izdalo Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo (EBA) - Mehanizmi upravljanja bankovnim proizvodima za građanstvo i nadzor nad tim proizvodima - Valjanost - Nadležnost EBA-e”)
      (2021/C 382/03)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d'État

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Fédération bancaire française (FBF)

         Tuženik: Autorité de contrôle prudentiel et de résolution (ACPR)

         Izreka

                  1.

                  Članak 263. UFEU-a treba tumačiti na način da se protiv akata poput smjernica Europskog nadzornog tijela za bankarstvo (EBA) od 22. ožujka 2016. o mehanizmima upravljanja bankovnim proizvodima za građanstvo i nadzora nad tim proizvodima (ABE/GL/2015/18) ne može podnijeti tužba za poništenje iz tog članka.

                  2.

                  Članak 267. UFEU-a treba tumačiti na način da je na temelju tog članka Sud nadležan za ocjenu valjanosti akata poput smjernica Europskog nadzornog tijela za bankarstvo od 22. ožujka 2016. o mehanizmima upravljanja bankovnim proizvodima za građanstvo i nadzora nad tim proizvodima (ABE/GL/2015/18).

                  3.

                  Pravo Unije ne nalaže da pred nacionalnim sudom dopuštenost prigovora nezakonitosti protiv akta Unije bude uvjetovana time da se taj akt izravno i osobno odnosi na osobu koja ističe taj prigovor.

                  4.

                  Razmatranje trećeg prethodnog pitanjâ nije razotkrilo nijedan element koji bi mogao utjecati na valjanost smjernica Europskog nadzornog tijela za bankarstvo (EBA) od 22. ožujka 2016. o mehanizmima upravljanja bankovnim proizvodima za građanstvo i nadzora nad tim proizvodima (ABE/GL/2015/18).

         (1)  SL C 61, 24. 2. 2020.


title: Predmet C-262/21 PPU: Presuda Suda (prvo vijeće) od 2. kolovoza 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Korkein oikeus – Finska) – A/B [„Zahtjev za prethodnu odluku – Područje slobode, sigurnosti i pravde – Nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću – Uredba (EZ) br. 2201/2003 – Područje primjene – Članak 2. točka 11. – Pojam „nezakonito odvođenje ili zadržavanje djeteta” – Haška konvencija od 25. listopada 1980. – Zahtjev za predaju djeteta rane dobi nad kojim roditelji imaju zajedničku skrb – Državljani treće zemlje – Transfer djeteta i njegove majke u državu članicu odgovornu za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu primjenom Uredbe (EU) br. 604/2013 (Dublin III)”]

text:
               20.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 382/4

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 2. kolovoza 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Korkein oikeus – Finska) – A/B
      (Predmet C-262/21 PPU) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Područje slobode, sigurnosti i pravde - Nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću - Uredba (EZ) br. 2201/2003 - Područje primjene - Članak 2. točka 11. - Pojam „nezakonito odvođenje ili zadržavanje djeteta” - Haška konvencija od 25. listopada 1980. - Zahtjev za predaju djeteta rane dobi nad kojim roditelji imaju zajedničku skrb - Državljani treće zemlje - Transfer djeteta i njegove majke u državu članicu odgovornu za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu primjenom Uredbe (EU) br. 604/2013 (Dublin III)”)
      (2021/C 382/04)
      Jezik postupka: finski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Korkein oikeus

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj revizije: A

         Druga stranka u postupku: B

         Izreka

      Članak 2. točku 11. Uredbe Vijeća (EZ) br. 2201/2003 od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1347/2000 treba tumačiti na način da situacija u kojoj je jedan od roditelja doveden do toga da bez pristanka drugog roditelja odvede svoje dijete iz države njegova uobičajenog boravišta u drugu državu članicu, izvršavajući time odluku o transferu koju je prva država članica donijela na temelju Uredbe (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva, i da zatim ostane u drugoj državi članici nakon što je ta odluka o transferu poništena, a da pritom tijela prve države članice nisu odlučila ponovno prihvatiti transferirane osobe ili im dozvoliti boravak, ne može u smislu te odredbe predstavljati nezakonito odvođenje ili nezakonito zadržavanje.

         (1)  SL C 252, 28. 6. 2021.


title: Predmet C-81/20: Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 22. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunalul Bucureşti – Rumunjska) – SC Mitliv Exim SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală, Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili [„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 53. stavak 2. i članak 99. Poslovnika Suda – Porez na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Temeljna prava – Načelo ne bis in idem – Kumulacija kaznenih i upravnih sankcija – Neprimjenjivost – Dodatne porezne obveze – Kamate na iznos koji je porezni obveznik platio u okviru kaznenog postupka”]

text:
               20.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 382/5

      Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 22. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunalul Bucureşti – Rumunjska) – SC Mitliv Exim SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală, Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
      (Predmet C-81/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. i članak 99. Poslovnika Suda - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Temeljna prava - Načelo ne bis in idem - Kumulacija kaznenih i upravnih sankcija - Neprimjenjivost - Dodatne porezne obveze - Kamate na iznos koji je porezni obveznik platio u okviru kaznenog postupka”)
      (2021/C 382/05)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunalul Bucureşti

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SC Mitliv Exim SRL

         Tuženik: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală, Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Izreka

      Članke 2. i 63. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da se plaćanje, čak i na privremenoj osnovi, radi namirenja odgovarajućeg poreznog duga izvršeno od trenutka nastanka oporezivih transakcija i obveze obračuna pripadajućeg poreza na dodanu vrijednost, ne može smatrati neosnovanim i da ono ne može dovesti do nastanka kamata u korist poreznog obveznika koji ga je platio.

         (1)  SL C 279, 24. 8. 2020.


title: Predmet C-206/20: Rješenje Suda (šesto vijeće) od 22. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) – Ujedinjena kraljevina – Izvršenje europskog uhidbenog naloga protiv osobe VA [„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Europski uhidbeni nalog – Okvirna odluka 2002/584/PUP – Članak 8. stavak 1. točka (c) – Europski uhidbeni nalog koji je izdalo državno odvjetništvo države članice radi kaznenog progona na temelju naloga za oduzimanje slobode koji je izdalo isto tijelo – Nepostojanje sudskog nadzora prije predaje tražene osobe – Posljedice – Djelotvorna sudska zaštita – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Članak 47.”]

text:
               20.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 382/5

      Rješenje Suda (šesto vijeće) od 22. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) – Ujedinjena kraljevina – Izvršenje europskog uhidbenog naloga protiv osobe VA
      (Predmet C-206/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima - Europski uhidbeni nalog - Okvirna odluka 2002/584/PUP - Članak 8. stavak 1. točka (c) - Europski uhidbeni nalog koji je izdalo državno odvjetništvo države članice radi kaznenog progona na temelju naloga za oduzimanje slobode koji je izdalo isto tijelo - Nepostojanje sudskog nadzora prije predaje tražene osobe - Posljedice - Djelotvorna sudska zaštita - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članak 47.”)
      (2021/C 382/06)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: VA

         Uz sudjelovanje: Prosecutor of the regional prosecutor’s office in Ruse, Bulgaria

         Izreka

      Članak 8. stavak 1. točku (c) Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom 2009/299/PUP Vijeća od 26. veljače 2009., u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i sudskom praksom Suda treba tumačiti na način da zahtjevi djelotvorne sudske zaštite, na koju ima pravo osoba protiv koje je izdan europski uhidbeni nalog radi kaznenog progona, nisu ispunjeni kada je i europski uhidbeni nalog i sudsku odluku na koju se on nadovezuje izdao državni odvjetnik koji se može okvalificirati kao „pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog” u smislu članka 6. stavka 1. te okvirne odluke, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom 2009/299, a da u odnosu na navedeni europski uhidbeni nalog ili navedenu sudsku odluku nije predviđena mogućnost sudskog nadzora u državi članici izdavanja prije nego što država članica izvršenja preda traženu osobu.

         (1)  SL C 262, 10. 8. 2020.


title: Predmet C-636/20: Rješenje Suda (šesto vijeće) od 1. srpnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Pécsi Törvényszék – Mađarska) – Tolnatext Bt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága („Zahtjev za prethodnu odluku – Carinski zakonik Unije – Članak 22. stavak 6. – Članak 29. – Pravo na saslušanje – Postupci pokrenuti po službenoj dužnosti – Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda – Nepostojanje pojašnjenja o razlozima koji opravdavaju potrebu odgovora na prethodno pitanje radi rješavanja spora u glavnog postupku – Očita nedopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku”)

text:
               20.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 382/6

      Rješenje Suda (šesto vijeće) od 1. srpnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Pécsi Törvényszék – Mađarska) – Tolnatext Bt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Predmet C-636/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Carinski zakonik Unije - Članak 22. stavak 6. - Članak 29. - Pravo na saslušanje - Postupci pokrenuti po službenoj dužnosti - Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda - Nepostojanje pojašnjenja o razlozima koji opravdavaju potrebu odgovora na prethodno pitanje radi rješavanja spora u glavnog postupku - Očita nedopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku”)
      (2021/C 382/07)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Pécsi Törvényszék

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Tolnatext Bt.

         Tuženik: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Izreka

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je odlukom od 30. listopada 2020. uputio Pécsi Törvényszék (Okružni sud u Pečuhu, Mađarska), očito je nedopušten.

         (1)  SL C 62, 22. 2. 2021.


title: Predmet C-95/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. veljače 2021. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/AirHelp Germany GmbH.

text:
               20.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 382/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. veljače 2021. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/AirHelp Germany GmbH.
      (Predmet C-95/21)
      (2021/C 382/08)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Deutsche Lufthansa AG

         Tuženik: AirHelp Germany GmbH
      Ovaj je predmet rješenjem predsjednika Suda od 17. lipnja 2021. brisan iz upisnika Suda.


title: Predmet C-142/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. ožujka 2021. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/AirHelp Germany GmbH

text:
               20.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 382/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. ožujka 2021. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/AirHelp Germany GmbH
      (Predmet C-142/21)
      (2021/C 382/09)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Deutsche Lufthansa AG

         Tuženik: AirHelp Germany GmbH
      Ovaj je predmet rješenjem predsjednika Suda od 18. lipnja 2021. brisan iz upisnika Suda.


title: Predmet C-173/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. ožujka 2021. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/GE

text:
               20.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 382/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. ožujka 2021. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/GE
      (Predmet C-173/21)
      (2021/C 382/10)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Deutsche Lufthansa AG

         Tuženik: GE
      Ovaj je predmet rješenjem predsjednika Suda od 14. lipnja 2021. brisan iz upisnika Suda.


title: Predmet C-302/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. svibnja 2021. uputio Juzgado de Primera Instancia n° 4 de Castellón de la Plana (Španjolska) – Casilda/Banco Cetelem SA

text:
               20.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 382/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. svibnja 2021. uputio Juzgado de Primera Instancia no 4 de Castellón de la Plana (Španjolska) – Casilda/Banco Cetelem SA
      (Predmet C-302/21)
      (2021/C 382/11)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de Primera Instancia no 4 de Castellón de la Plana

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Casilda

         Tuženik: Banco Cetelem SA

         Prethodna pitanja

      Prvo prethodno pitanje:

                  (a)

                  U skladu s načelom nadređenosti prava Unije u okviru njezine nadležnosti, konkretno u okviru uređenja potrošačkih kredita i potrošačkih ugovora, postavlja se pitanje treba li nacionalni sud ocijeniti „po službenoj dužnosti” usklađenost s pravom Unije sudske prakse španjolskog Tribunala Supremo (Vrhovni sud), kao najvišeg suda, pri tumačenju i primjeni Leya de 23 de julio de 1908 sobre nulidad de los contratos de préstamos usurarios (Zakon od 23. srpnja 1908. o ništavosti lihvarskih ugovora o kreditu), kao nacionalne odredbe, s obzirom na to da se navedena sudska praksa odražava ne samo na ništavost sklopljenog ugovora, nego i na određivanje „glavnog predmeta” ugovora o potrošačkom kreditu u obliku revolving kredita te na primjerenost „kvalitete i cijene” pružene usluge, ili je, u suprotnom, kao što to navodi španjolski Tribunal Supremo (Vrhovni sud), navedena dužnost ocjene usklađenosti s pravom Unije i njezinim direktivama uvjetovana ili podređena petitumu tužitelja (načelo dispozitivnosti); stoga, ako se tužba za poništenje potrošačkog kredita zbog njegove „lihvarske prirode” podnosi kao „jedina ili glavna” tužba i kao tužba koja proizlazi iz neke nacionalne odredbe, treba li smatrati da nadređenost prava Unije i njegov opseg usklađivanja „nisu relevantni” iako se sudska praksa španjolskog Tribunala Supremo (Vrhovni sud) pri tumačenju i primjeni navedenog Zakona o lihvarenju odražava na određivanje glavnog predmeta i primjerenosti kvalitete i cijene potrošačkog kredita, što je predmet spora koji mora riješiti nacionalni sud?

                  b)

                  U skladu s navedenom nadređenošću i opsegom usklađivanja prava Europske unije u okviru uređenja potrošačkih kredita i njihova ugovaranja s potrošačima, uzimajući u obzir da je u okviru sudske prakse španjolski Tribunal Supremo (Vrhovni sud) u brojnim presudama ponovio da je „isključenje” predviđeno člankom 4. stavkom 2. Direktive 93/13/EZ (1), kao usklađenim pravilom, u potpunosti preneseno u španjolski pravni poredak pa nije na nacionalnom sudu da provodi sudski nadzor nad cijenama, s obzirom na to da u španjolskom pravnom poretku ne postoji pravno pravilo kojim se dopušta ili općenito predviđa taj sudski nadzor nad cijenama, uključujući sam Zakon o lihvarenju iz 1908., te s obzirom na to da moguća netransparentnost odredbe kojom se određuje cijena potrošačkog kredita još nije ocijenjena, postavlja se pitanje protivi li se članku 4. stavku 2. Direktive 93/13/EEZ okolnost da nacionalni sud, u skladu s nacionalnom odredbom, odnosno navedenim Zakonom o suzbijanju lihvarenja iz 1908., izvan svoje uobičajene nadležnosti u okviru proglašenja ništavosti sklopljenog ugovora, provodi, kao ovlast ex nov[o], „sudski nadzor” nad glavnim predmetom ugovora kojim se općenito određuje cijena potrošačkog kredita, koja se utvrđuje s obzirom na redovnu kamatnu stopu (nominalna kamatna stopa (NKS)), ili trošak potrošačkog kredita, koji se utvrđuje s obzirom na njegovu efektivnu godišnju kamatnu stopu (EGKS)?

                  (c)

                  Postavlja se pitanje je li nadzor nacionalnog suda nad određivanjem općenito cijene ili troška potrošačkog kredita „u skladu” s člankom 120. UFEU-a s obzirom na otvoreno tržišno gospodarstvo i načelo slobodnog ugovaranja između stranaka, pri čemu ne postoji prethodno nacionalno pravilo kojim se izričito predviđa takav nadzor?

            Drugo prethodno pitanje:
      U skladu s načelom nadređenosti prava Europske unije u području usklađivanja u njezinoj nadležnosti, konkretno u okviru direktiva kojima se uređuju potrošački krediti i potrošački ugovori, a uzimajući u obzir da načelo pravne sigurnosti predstavlja preduvjet nužan za pravilno i učinkovito funkcioniranje unutarnjeg tržišta potrošačkih kredita, postavlja se pitanje protivi li se navedenom načelu pravne sigurnosti, za potrebe pravilnog funkcioniranja unutarnjeg tržišta potrošačkih kredita, ograničenje EGKS-a koje se općenito može uvesti za potrošača u ugovor o potrošačkom kreditu radi suzbijanja lihvarenja, a kakvo je utvrdio španjolski Tribunal Supremo (Vrhovni sud), na temelju neobjektivnih i nepreciznih parametara te isključivo približnom ocjenom, na način da je prepušteno diskreciji svakog nacionalnog suda da to ograničenje konkretno utvrdi za potrebe rješavanja spora koji se pred njim vodi?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: Predmet C-326/21 P: Žalba koju je 25. svibnja 2021. podnijela PNB Banka AS protiv rješenja Općeg suda (deseto vijeće) od 12. ožujka 2021. u predmetu T-50/20, PNB Banka/ESB

text:
               20.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 382/9

      Žalba koju je 25. svibnja 2021. podnijela PNB Banka AS protiv rješenja Općeg suda (deseto vijeće) od 12. ožujka 2021. u predmetu T-50/20, PNB Banka/ESB
      (Predmet C-326/21 P)
      (2021/C 382/13)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: PNB Banka AS (zastupnik: O. Behrends, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska središnja banka (ESB)

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijano rješenje;

                  —

                  poništi, u skladu s člankom 264. UFEU-a, odluku ESB-a od 19. studenoga 2019. kojom je to tijelo odbilo naložiti žaliteljevom stečajnom upravitelju da omogući odvjetniku kojeg je ovlastio žaliteljev upravni odbor pristup njegovim prostorijama, uvid u njegove podatke i pristup njegovom osoblju i sredstvima;

                  —

                  vrati predmet na ponovno odlučivanje Općem sudu radi odlučivanja o tužbi za poništenje, ako Sud ne može donijeti odluku o meritumu predmeta; i

                  —

                  naloži ESB-u snošenje žaliteljevih troškova i troškova žalbenog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti svoje žalbe žalitelj ističe dvanaest žalbenih razloga.
      Prvi žalbeni razlog: Opći sud neosnovano se pozvao na sudsku praksu koja se odnosi na tužbe koje su podnijele osobe koje nisu adresati akta protiv akata Unije opće primjene koji zahtijevaju prenošenje ili podrazumijevaju nacionalne provedbene akte i primjenjuje takvu sudsku praksu na ovaj predmet koji se odnosi na izravnu tužbu protiv pojedinačnog akta Unije koji se može osporavati samo tužbom za poništenje na temelju članka 263. UFEU-a i koji ima izravne učinke bez potrebe provedbe.
      Drugi žalbeni razlog: pobijano rješenje krši načelo da pristup Sudu u kontekstu članka 263. UFEU-a ne može ovisiti o državama članicama.
      Treći žalbeni razlog: pobijano rješenje nije u skladu s isključivom nadležnosti Suda Europske unije u skladu s člankom 263. UFEU-a.
      Četvrti žalbeni razlog: pobijano rješenje nije u skladu s načelom da se pravni lijek ne smatra učinkovitim ako je zbog strukturnih razloga on teoretski ili iluzoran.
      Peti žalbeni razlog: pobijano rješenje krši članak 51. Povelje.
      Šesti žalbeni razlog: pobijano rješenje temelji se na pogrešnom teleološkom smanjivanju ESB-ovih nadležnosti bonitetnog nadzora.
      Sedmi žalbeni razlog: Opći sud nije uzeo u razmatranje okolnost da se analiza prema članku 47. Povelje mora temeljiti na načinu na koji relevantna europska institucija zapravo postupa i može postupati, a ne samo na njezinoj ovlasti izdavanja formalnih obvezujućih naloga trećim osobama.
      Osmi žalbeni razlog: pobijano rješenje temelji se na pogrešnom razlikovanju između pravila o bonitetnom nadzoru i pravila o stečaju.
      Deveti žalbeni razlog: Opći sud pogrešno je pretpostavio da ESB nema potrebnu nadležnost.
      Deseti žalbeni razlog: pobijano rješenje temelji se na pogrešnoj pretpostavci o učincima povlačenja dozvole na nadležnost ESB-a.
      Jedanaesti žalbeni razlog: Opći sud pogrešno je pretpostavio da je ESB postupio u skladu s presudom od 5. studenoga 2019., ECB i drugi/ Trasta Komercbanka i drugi (C-663/17 P, C-665/17 P i C-669/17 P, EU:C:2019:923).
      Dvanaesti žalbeni razlog: Opći sud nije pravilno odgovorio na žaliteljeve tužbene razloge o njegovu pravu na saslušanje, obvezi obrazlaganja i načelu nemo auditur.


title: Predmet C-333/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. svibnja 2021. uputio Juzgado de lo Mercantil n° 17 de Madrid (Španjolska) – European Superleague Company, S. L./Unión de Federaciones Europeas de Fútbol (UEFA) i Fédération internationale de football association (FIFA)

text:
               20.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 382/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. svibnja 2021. uputio Juzgado de lo Mercantil no 17 de Madrid (Španjolska) – European Superleague Company, S. L./Unión de Federaciones Europeas de Fútbol (UEFA) i Fédération internationale de football association (FIFA)
      (Predmet C-333/21)
      (2021/C 382/14)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de lo Mercantil no 17 de Madrid

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: European Superleague Company, S. L.

         Tuženici: Unión de Federaciones Europeas de Fútbol (UEFA) i Fédération internationale de football association (FIFA)

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 102. UFEU-a tumačiti na način da se navedenim člankom zabranjuje zlouporaba vladajućeg položaja prema kojem FIFA i UEFA u svojim statutima (osobito u člancima 22. i 71. do 73. Statuta FIFA-e, člancima 49. i 51. Statuta UEFA-e, kao i u svakom sličnom članku sadržanom u statutima savezâ članova i nacionalnih liga) utvrđuju da je nužno prethodno odobrenje tih organizacija, kojima je dodijeljena isključiva nadležnost za organiziranje ili odobravanje međunarodnih klupskih natjecanja u Europi, kako bi treća organizacija osnovala novo paneuropsko klupsko natjecanje kao što je Superliga, osobito kada ne postoji uređeni postupak koji se temelji na objektivnim, transparentnim i nediskriminirajućim kriterijima te uzimajući u obzir mogući sukob interesa koji utječe na FIFA-u i UEFA-u?

                  2.

                  Treba li članak 101. UFEU-a tumačiti na način da se navedenim člankom zabranjuje da FIFA i UEFA u svojim statutima (osobito u člancima 22. i 71. do 73. Statuta FIFA-e, člancima 49. i 51. Statuta UEFA-e, kao i u svakom članku sličnog sadržaja u statutima savezâ članova i nacionalnih liga) zahtijevaju prethodno odobrenje od tih organizacija, kojima je dodijeljena isključiva nadležnost za organiziranje ili odobravanje međunarodnih natjecanja u Europi, kako bi treća organizacija mogla osnovati paneuropsko klupsko natjecanje poput Superlige, osobito kada ne postoji uređeni postupak koji se temelji na objektivnim i nediskriminirajućim kriterijima te uzimajući u obzir mogući sukob interesa koji bi utjecao na FIFA-u i UEFA-u?

                  3.

                  Treba li članke 101. i/ili 102. [UFEU-a] tumačiti na način da se navedenim člancima zabranjuje djelovanje FIFA-e, UEFA-e, njihovih savezâ članova i/ili nacionalnih liga kojim prijete izricanjem sankcija klubovima koji sudjeluju u Superligi i/ili njihovim igračima s ciljem njihova mogućeg odvraćanja? Povređuju li se članci 101. i/ili 102. UFEU-a ako se izreknu sankcije isključenja s natjecanja ili zabrane sudjelovanja na utakmicama reprezentacija, pri čemu se te sankcije ne temelje na objektivnim, transparentnim i nediskriminirajućim kriterijima?

                  4.

                  Treba li članke 101. i/ili 102. UFEU-a tumačiti na način da s njima nisu usklađene odredbe članaka 67. i 68. Statuta FIFA-e, s obzirom na to da su prema njima UEFA i njezini nacionalni savezi članovi „izvorni vlasnici svih prava koja proizlaze iz natjecanja […] pod njihovom nadležnošću”, pri čemu klubovima koji sudjeluju i svakom organizatoru alternativnog natjecanja oduzimaju izvorno vlasništvo nad navedenim pravima i prisvajaju isključivu odgovornost za njihovu komercijalizaciju?

                  5.

                  Ako FIFA i UEFA, kao organizacije koje si pripisuju isključivu nadležnost za organiziranje i odobravanje međunarodnih nogometnih klupskih natjecanja u Europi na temelju navedenih odredbi iz svojih statuta, zabrane ili se usprotive odvijanju Superlige, treba li članak 101. UFEU-a tumačiti na način da se na ta ograničenja tržišnog natjecanja može primijeniti iznimka utvrđena tom odredbom, s obzirom na to da se znatno ograničava proizvodnja, sprečava pojava proizvoda alternativnih onima koje FIFA/UEFA nude na tržištu te se ograničava inovacija sprečavanjem drugih formata i oblika, uz isključenje moguće konkurencije na tržištu i sužavanje izbora potrošačima? Može li se na to ograničenje primijeniti objektivno opravdanje koje bi omogućilo stajalište da ne postoji zlouporaba vladajućeg položaja u smislu članka 102. UFEU-a?

                  6.

                  Treba li članke 45., 49., 56. i/ili 63. UFEU-a tumačiti na način da odredba poput one sadržane u statutima FIFA-e i UEFA-e (osobito u člancima 22. i 71. do 73. Statuta FIFA-e, člancima 49. i 51. Statuta UEFA-e, kao i u bilo kojem sličnom članku sadržanom u statutima savezâ članova i nacionalnih liga) jest ograničenje protivno nekoj od temeljnih sloboda priznatih u navedenim člancima jer se njome zahtijeva prethodno odobrenje tih organizacija kako bi gospodarski subjekt države članice osnovao paneuropsko klupsko natjecanje poput Superlige?


title: Predmet C-335/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. svibnja 2021. uputio Juzgado de Primera Instancia n° 10 bis de Sevilla (Španjolska) – Vicente/Delia

text:
               20.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 382/12

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. svibnja 2021. uputio Juzgado de Primera Instancia no 10 bis de Sevilla (Španjolska) – Vicente/Delia
      (Predmet C-335/21)
      (2021/C 382/15)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de Primera Instancia no 10 Bis de Sevilla

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Vicente

         Tuženik: Delia

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li u skladu s Direktivom 93/13 (1)
                     i njezinim načelom djelotvornosti, u vezi s pravom na djelotvoran pravni lijek iz članka 47. Povelje, skraćeni postupak za naplatu nagrada za rad odvjetnika koji sudu ne dopušta da po službenoj dužnosti ispita eventualnu nepoštenost odredbi sadržanih u ugovoru potpisanom s potrošačem, s obzirom na to da se ni u jednom trenutku postupka ne predviđa sudska intervencija, osim u slučaju da klijent pobija navedeni zahtjev i neka od stranaka naknadno podnese zahtjev za sudsko preispitivanje protiv konačne odluke tajništva suda?

                  2.

                  Je li u skladu s Direktivom 93/13 i njezinim načelom djelotvornosti, u vezi s pravom na djelotvoran pravni lijek iz članka 47. Povelje, da se eventualna provjera nepoštenosti, koju sud obavlja po službenoj dužnosti ili na zahtjev stranke, u takvom skraćenom postupku, provodi u okviru fakultativnog zahtjeva za sudsko preispitivanje odluke koju je donijelo nesudsko tijelo poput tajništva suda i da se sud u načelu treba ograničiti isključivo na ono na što se odnosi odluka te mu se ne dopušta izvođenje drugih dokaza osim dokumenata koje su stranke već dostavile?

                  3.

                  Treba li smatrati da je odredba iz ugovora između odvjetnika i potrošača, poput sporne odredbe kojom se predviđa plaćanje nagrada za rad u konkretnom slučaju da klijent povuče tužbu prije okončanja sudskog postupka ili postigne sporazum sa subjektom, a da o tome nije obavijestio odvjetničko društvo ili je postupio protivno njegovu savjetu, obuhvaćena odredbama članka 4. stavka 2. Direktive 93/13 jer riječ je o glavnoj odredbi koja se odnosi na predmet ugovora, u ovom slučaju, na cijenu?

                  4.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prethodno pitanje, može li se navedena odredba na koju se nijednom ne upućuje u prethodnim informacijama i kojom se utvrđuju nagrade za rad upućivanjem na tablicu odvjetničke komore s različitim pravilima koja se primjenjuju ovisno o svakom konkretnom slučaju, smatrati jasnom i razumljivom u skladu s navedenim člankom 4. stavkom 2. Direktive 93/13?

                  5.

                  U slučaju niječnog odgovora na prethodno pitanje, može li se nepoštenom poslovnom praksom u smislu Direktive 2005/29 (2) smatrati uključivanje odredbe poput one o kojoj je riječ u ugovor sklopljen između odvjetnika i potrošača, na koju se nijednom ne upućuje u poslovnoj ponudi i prethodnim informacijama i kojom se utvrđuju nagrade za rad odvjetnika pukim upućivanjem na tablicu odvjetničke komore s različitim pravilima koja se primjenjuju ovisno o svakom konkretnom slučaju?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993, L 95, str. 29.)

         (2)  Direktiva 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu (SL 2005., L 149, str. 22.)(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 101. i ispravak SL 2016., L 332, str. 25.).