title: Presuda Suda (drugo vijeće) od 26. svibnja 2016.#État belge protiv NN (L) International SA.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour d'appel de Bruxelles.#Zahtjev za prethodnu odluku – Izravno oporezivanje – Slobodno kretanje kapitala – Slobodno pružanje usluga – Direktiva 69/335/EEZ – Članci 2., 4., 10. i 11. – Direktiva 85/611/EEZ – Članci 10. i 293. UEZ‑a – Godišnji porez na subjekte za zajednička ulaganja – Dvostruko oporezivanje – Sankcija primjenjiva na subjekte za zajednička ulaganja po inozemnom pravu.#Predmet C-48/15.

text:
         PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
      26. svibnja 2016. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Izravno oporezivanje — Slobodno kretanje kapitala — Sloboda pružanja usluga — Direktiva 69/335/EEZ — Članci 2., 4., 10. i 11. — Direktiva 85/611/EEZ — Članci 10. i 293. UEZ‑a — Godišnji porez na subjekte za zajednička ulaganja — Dvostruko oporezivanje — Sankcija primjenjiva na subjekte za zajednička ulaganja po inozemnom pravu“
      U predmetu C‑48/15,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio cour d’appel de Bruxelles (Belgija), odlukom od 23. listopada 2014., koju je Sud zaprimio 6. veljače 2015., u postupku

         État belge, SPF Finances

      protiv

         NN (L) International SA, ranije ING International SA, pravnog sljednika ING‑a (L) Dynamic SA,
      SUD (drugo vijeće),
      u sastavu: M. Ilešič, predsjednik vijeća, C. Toader, A. Rosas, A. Prechal i E. Jarašiūnas (izvjestitelj), suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Bobek,
      tajnik: V. Tourrès, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 28. listopada 2015.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za NN (L) International SA, J. Malherbe i M. Bertha, odvjetnici,

               —

               za belgijsku vladu, M. Jacobs i J.-C. Halleux, u svojstvu agenata, uz asistenciju A. Gilleta, odvjetnika,

               —

               za Europsku komisiju, W. Roels i C. Soulay, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 21. siječnja 2016.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članaka 2., 4., 10. i 11. Direktive Vijeća 69/335/EEZ od 17. srpnja 1969., o neizravnim porezima na prikupljanje kapitala (SL 1969., L 249, str. 25.), kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 85/303/EEZ od 10. lipnja 1985. (SL 1985., L 156, str. 23.) (u daljnjem tekstu Direktiva 69/335), Direktive Vijeća 85/611/EEZ od 20. prosinca 1985. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na subjekte za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) (SL 1985., L 375, str. 3.), u vezi s člankom 10. i člankom 293. drugom alinejom UEZ‑a, kao i članaka 49. do 60. UEZ‑a, u vezi s člankom 10. i člankom 293. drugom alinejom UEZ‑a.

               2

               Zahtjev je podnesen u okviru spora između État belge, SPF Finances (Savezna javna služba za financije) i društva NN (L) International SA, ranije ING International SA, pravnog sljednika ING‑a (L) Dynamic SA (u daljnjem tekstu: NN (L)), povodom zahtjeva za povrat godišnjeg poreza na subjekte za zajednička ulaganja (u daljnjem tekstu: UCI) u iznosu od 185739,34 eura koji je potonji platio za razdoblje 2006.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Člankom 2. stavkom 1. Direktive 69/335, ukinutim Direktivom Vijeća 2008/7/EZ od 12. veljače 2008. o neizravnim porezima na prikupljanje kapitala (SL 2008., L 46, str. 11.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 159.), bilo je propisano:
               „Transakcije koje podliježu porezu na kapital oporezive su jedino u državi članici na čijem se teritoriju nalazi mjesto stvarne uprave društva kapitala u trenutku kada se te transakcije odvijaju.” [neslužbeni prijevod]

               4

               Članak 4. te direktive predviđao je:
               „1.   Porez na kapital obračunava se na sljedeće transakcije:

                        (a)

                        osnivanje društva kapitala;

                        (b)

                        pretvorba u društvo kapitala, udrugu ili pravnu osobu koja nije društvo kapitala;

                        (c)

                        povećanje kapitala društva kapitala ulaganjem sredstava bilo koje vrste;

                        (d)

                        povećanje imovine društva ulaganjem sredstava bilo koje vrste kao naknade, ne za udjele u kapitalu ili imovini društva, nego za prava koja su iste vrste kao i prava članova, primjerice pravo glasovanja, udjela u dobiti ili u višku nakon likvidacije;

                        (e)

                        preseljenje iz treće države u državu članicu mjesta stvarne uprave društva, udruge ili pravne osobe čije je sjedište u trećoj državi i koja se u svrhe oporezivanja porezom na kapital smatra društvom kapitala u toj državi članici;

                        (f)

                        preseljenje iz treće države u državu članicu sjedišta društva, udruge ili pravne osobe čije je mjesto stvarne uprave u trećoj državi i koja se u svrhe oporezivanja porezom na kapital smatra društvom kapitala u toj državi članici;

                        (g)

                        preseljenje iz jedne države članice u drugu državu članicu mjesta stvarne uprave društva, udruge ili pravne osobe koja se u svrhe oporezivanja porezom na kapital smatra društvom kapitala u potonjoj državi članici, iako ona to nije u drugoj državi članici;

                        (h)

                        preseljenje iz jedne države članice u drugu državu članicu sjedišta društva, udruge ili pravne osobe čije je mjesto stvarne uprave u trećoj državi i koja se u svrhe oporezivanja porezom na kapital smatra društvom kapitala u toj državi članici, iako ona to nije u drugoj državi članici;

                  2.   Porez na kapital može se, u opsegu u kojem su oporezivane po stopi od 1 % na dan 1. srpnja 1984., i dalje obračunavati na sljedeće transakcije:

                        (a)

                        povećanje kapitala društva kapitala kapitalizacijom dobiti ili trajnih ili privremenih rezervi;

                        (b)

                        povećanje sredstava društva kapitala pružanjem usluga određenog člana koje ne uključuje povećanje kapitala društva, ali koje uzrokuje promjene u pravima u društvu ili koje može povećati vrijednost dionica društva;

                        (c)

                        zajam koji društvo kapitala uzima, ako vjerovnik ima pravo na udio u dobiti društva;

                        (d)

                        zajam koji društvo kapitala uzima zajedno s članom ili supružnikom ili djetetom člana ili zajam koji je uzela treća stranka, ako za njega jamči član, pod uvjetom da takvi zajmovi imaju istu svrhu kao i povećanje kapitala društva.

                  [...]” [neslužbeni prijevod]

               5

               U skladu s člankom 10. navedene direktive:
               „Osim poreza na kapital, države članice društvima, poduzećima, udrugama i osobama koje posluju radi ostvarivanja dobit neće obračunavati nikakav porez na:

                        (a)

                        transakcije iz članka 4.;

                        (b)

                        ulaganja, zajmove ili pružanje usluga obavljeno u okviru transakcija iz članka 4.;

                        (c)

                        registraciju ili bilo koju drugu formalnost koja je potrebna prije započinjanja poslovanja, a koja se zahtijeva od društva, udruge ili pravne osobe koja ostvaruje profit zbog njezina pravnog oblika.” [neslužbeni prijevod]

               6

               Člankom 11. iste direktive bilo je propisano:
               „Države članice ne oporezuju nikakvim oblikom poreza:

                        (a)

                        stvaranje, izdavanje, uvrštavanje na kotaciju na burzi i plasiranje dionica na tržište te trgovanje dionicama, udjelima ili drugim vrijednosnim papirima iste vrste ili potvrdama koje predstavljaju takve vrijednosnice, bez obzira na to tko ih je izdao;

                        (b)

                        zajmove, uključujući vladine obveznice koje su prikupljene izdavanjem zadužnica ili drugih prenosivih vrijednosnih papira, bez obzira na to tko ih je izdao, formalnosti koje su uz to vezane niti stvaranje, izdavanje, uvrštavanje na kotaciju na burzi, plasiranje na tržište i trgovanje takvim zadužnicama ili drugim prenosivim vrijednosnim papirima.” [neslužbeni prijevod]

               7

               Druga do četvrte uvodne izjave Direktive 85/611, koja je stavljena izvan snage Direktivom 2009/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na subjekte za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) (SL 2009., L 302, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 3., str. 213.), propisivale su:
               „budući da je usklađivanje nacionalnih zakonodavstava koja uređuju [UCI‑je] [...] prikladno za ujednačavanje na razini Zajednice uvjeta tržišnog natjecanja između tih subjekata i za osiguravanje na razini Zajednice učinkovitije i ujednačenije zaštite imatelja udjela; da je takvo usklađivanje prikladno za olakšavanje [UCI‑jima] u jednoj državi članici trgovanja njihovim udjelima na teritoriju drugih država članica;
               budući da ostvarenje tih ciljeva omogućava ukidanje ograničenja slobodi kretanja na razini Zajednice udjela [UCI‑ja] i [da] to usklađivanje pridonosi stvaranju europskog tržišta kapitala;
               budući da je, uzevši u obzir ciljeve koji su naprijed izloženi, za [UCI‑je] u državama članicama poželjno utvrditi zajednička osnovna pravila za odobrenje za njihov rad, nadzor, strukturu i djelatnosti kao i informacije koje moraju objavljivati;
               [...]” [neslužbeni prijevod]

               8

               Članak 44. Direktive 85/611 glasio je kako slijedi:
               „1.   Subjekt za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) koji trguje svojim udjelima u drugoj državi članici mora poštovati zakone i druge propise koji su na snazi u toj državi koji se ne odnose na područje uređeno ovom direktivom.” [neslužbeni prijevod]
               [...]
               3.   Odredbe iz stavaka 1. i 2. trebaju se primijeniti na nediskriminirajući način.”

         Belgijsko pravo

               9

               Zakonik o porezu na nasljeđivanje, kako je izmijenjen Programskim zakonom od 22. prosinca 2003. (Moniteur belge od 31. prosinca 2003., str. 62160., u daljnjem tekstu: Zakonik o porezu na nasljeđivanje), sadržava knjigu II.a, pod naslovom „Godišnji porez na [UCI‑je], kreditne institucije i osiguravajuća društva” (u daljnjem tekstu: godišnji porez na UCI‑je). Najprije primjenjiv samo na belgijske UCI‑je, taj je porez navedenim programskim zakonikom koji je stupio na snagu 1. siječnja 2004. proširen na strane UCI‑je koji stavljaju svoje udjele na tržište u Belgiji.

               10

               Člankom 133.b Zakonika o porezu na nasljeđivanje predviđeno je da sud, osim osude određenih osoba koje su odgovorne za kršenje nekih njegovih odredbi, može izreći zabranu obavljanja njihovih zanimanja u trajanju od tri mjeseca do pet godina te zatvaranje poslovnica društva, grupacija ili poduzeća čiji je upravitelj, član ili zaposlenik osuđen, također na razdoblje od tri mjeseca do pet godina.

               11

               Sukladno članku 161. Zakonika o porezu na nasljeđivanje:
               „Godišnjem porezu od 1. siječnja, nakon upisa u Komisiju za bankarstvo, financije i osiguranje, podliježu:

                        1°

                        UCI‑ji koji imaju statutarni oblik iz članka 108. stavka 1. točaka 1. i 2. Zakona od 4. prosinca 1990. o financijskim operacijama i financijskim tržištima;

                        2°

                        društva za upravljanje odgovorna za upravljanje [UCI‑jima] koji imaju ugovorni oblik iz članka 108. stavka 1. točaka 1. i 2. Zakona od 4. prosinca 1990. o financijskim operacijama i financijskim tržištima;

                        3°

                        Strani UCI‑ji iz članka 137. Zakona od 4. prosinca 1990. o financijskim operacijama i financijskim tržištima, osim subjekata za ulaganje u dužničke vrijednosne papire;
                        [...]”

               12

               Prema članku 161.a tog zakonika:
               „§ 1.   Što se tiče subjekata za ulaganje iz članka 161. točaka 1. i 2., porez se duguje na ukupnost neto iznosa uloženih u Belgiji na datum 31. prosinca prethodne godine.
               Za primjenu stavka 1.:

                        1°

                        smatraju se uloženima u Belgiji udjeli stečeni u inozemstvu za račun stanovnika Kraljevine;

                        2°

                        kada je subjekt za ulaganje propustio podnijeti administraciji elemente korisne i potrebne za ubiranje poreza, ne dovodeći u pitanje primjenu članka 162., porez se duguje na ukupnu vrijednost upravljane imovine na datum 31. prosinca prethodne godine. Kralj može odrediti korisne i potrebne elemente za ubiranje poreza.

                  § 2.   Što se tiče subjekta za ulaganje iz članka 161. točke 3., porez se duguje na ukupnost neto iznosa uloženih u Belgiji na datum 31. prosinca prethodne godine, nakon njihova upisa u Komisiju za bankarstvo, financije i osiguranje.
               Za primjenu stavka 1.:

                        1°

                        udjeli koje je u inozemstvu uložio financijski posrednik ne mogu se oduzeti od bruto iznosa uloženih u Belgiji u slučaju kupnje na intervenciju financijskog posrednika u Belgiji;

                        2°

                        kada je subjekt za ulaganje propustio pružiti administraciji elemente korisne i potrebne za ubiranje poreza, ne dovodeći u pitanje primjenu članka 162., porez se duguje na bruto iznose uložene u Belgiji na datum 31. prosinca prethodne godine. Kralj može odrediti korisne i potrebne elemente za ubiranje poreza.

                  [...]”

               13

               Članak 162. navedenog zakonika, u verziji primjenjivoj u vrijeme nastanka činjenica iz glavnog postupka, propisivao je:
               „Na porez utvrđen člankom 161. primjenjive su odredbe Knjige 1. koje se tiču dokaznih sredstava o propustu prijave imovine, zastari, povratu, kaznenom progonu i sankcijama.
               Kada subjekti za ulaganje iz članka 161. točke 3. prekrše odredbe ove knjige, sud im može zabraniti da u budućnosti trguju udjelima u Belgiji. Ta se zabrana dostavlja subjektu za ulaganje, Komisiji za bankarstvo, financije i osiguranje i tijelu koje je subjekt za ulaganja odredio da nadzire isplate sudionicima, prodaju ili kupnju udjela i pružanje informacija na barem jednom od jezika zemlje.”

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               14

               NN (L), društvo sa sjedištem u Luksemburgu, podnio je poreznu prijavu za godišnji porez na UCI‑je za 2006. godinu za neto iznose uložene u Belgiji na datum 31. prosinca 2005. te je platio taj porez u iznosu od 185739,34 eura u zakonskom roku. Zatim je pokrenuo postupak pred prvostupanjskim sudom u Bruxellesu (Belgija) kako bi osporio zakonitost navedenog poreza u odnosu na Direktivu 69/335, članke 56. do 60. UEZ‑a, Direktivu 85/611 i članak 10. UEZ‑a kao i podredno članak 22. Ugovora između Kraljevine Belgije i Velikog Vojvodstva Luksemburga o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja i određenim pitanjima u pogledu poreza na dohodak i kapital, potpisanog u Luxembourgu 17. rujna 1970. (u daljnjem tekstu: belgijsko‑luksemburški ugovor).

               15

               Presudom od 23. studenoga 2011. prvostupanjski sud u Bruxellesu odbacio je prigovor povrede Direktive 69/335, ali je prihvatio zahtjev NN‑a (L) zadržavajući posljednji prigovor, koji je to društvo iznijelo kao podredan, a koji se temelji na povredi belgijsko‑luksemburškog ugovora.

               16

               État belge, SPF Finances podnio je žalbu na tu presudu pred sudom koji je uputio zahtjev, od kojeg traži da utvrdi da se belgijsko‑luksemburški ugovor ne odnosi na godišnji porez na UCI‑je, da su članci 160. i sljedeći Zakonika o porezu na nasljeđivanje sukladni pravu Unije i da navedeni porez, uredno naplaćen, ne treba biti vraćen.

               17

               NN (L) tražio je potvrdu te presude. Podredno, podnio je protužalbu, s obzirom na to da je prvostupanjski sud odbacio prigovor koji se temelji na povredi Direktive 69/335 i nije zauzeo stajalište o ostalim prigovorima koji se temelje na povredi ostalih odredaba prava Unije. U tom smislu, NN (L) pozvao je sud koji je uputio zahtjev da Sudu uputi zahtjev za prethodnu odluku.

               18

               Sud koji je uputio zahtjev ističe da, neovisno o kvalifikaciji godišnjeg poreza na UCI‑je kako bi se odredilo ulazi li ili ne u područje primjene belgijsko‑luksemburškog ugovora, taj porez nije izuzet iz opće zabrane prepreka slobodi kretanja i ne može se a priori isključiti da se na njega primjenjuju odredbe Direktive 69/335.

               19

               U tim je okolnostima cour d’appel de Bruxelles odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Treba li Direktivu 69/335 i, konkretno, njezine članke 2., 4., 10. i 11. uzete kao cjelinu, tumačiti na način da su im protivne odredbe nacionalnog prava poput onih iz članaka 161. do 162. Zakonika o porezu na nasljeđivanje, koji se tiču poreza na UCI‑je, time što UCI‑ji osnovani kao društva kapitala u nekoj drugoj državi članici koji trguju svojim udjelima u Belgiji moraju jednom godišnje podmiriti navedeni porez na ukupan iznos svojih udjela upisanih u Belgiji umanjen za iznos otkupa ili isplate takvih upisa, uz posljedicu da iznosi koje su takvi UCI‑ji prikupili u Belgiji podliježu navedenom porezu sve dok navedeni UCI‑ji njima mogu raspolagati?

                        2.

                        Treba li članke 49. do 55. i 56. do 60. UEZ‑a, ako je potrebno u vezi s člankom 10. i člankom 293. drugom alinejom UEZ‑a, tumačiti na način da im je protivno to da neka država članica jednostrano mijenja poveznicu na temelju koje se nameće porez, kako je predviđeno člankom 161. i sljedećim člancima Zakonika o porezu na nasljeđivanje, kako bi osobnu poveznicu koja se temelji na boravištu poreznog obveznika, priznatu međunarodnim poreznim pravom, zamijenila navodnom poveznicom stvarne veze koja nije priznata međunarodnim poreznim pravom, vodeći računa o činjenici da, kako bi osigurala svoj fiskalni suverenitet, država članica donosi posebnu sankciju poput one iz članka 162. podstavka 2. Zakonika o porezu na nasljeđivanje samo u odnosu na strane gospodarske subjekte?

                        3.

                        Treba li članke 49. i 56. UEZ‑a, ako je potrebno u vezi s člankom 10. i člankom 293. drugom alinejom UEZ‑a, tumačiti na način da se protive porezu poput gore opisanog, koji, time što uopće ne uzima u obzir poreze kojima u njihovoj državi članici već podliježu UCI‑ji osnovani u nekoj drugoj državi članici, predstavlja dodatni financijski trošak koji može omesti trgovanje njihovim udjelima u Belgiji?

                        4.

                        Treba li Direktivu 85/611, ako je potrebno u vezi s člancima 10. i 293. drugom alinejom UEZ‑a, tumačiti na način da joj je protivan porez poput gore opisanog, ako isti ugrožava glavni cilj direktive usmjeren na olakšavanje trgovanja udjelima UCI‑ja u Europskoj uniji?

                        5.

                        Treba li članke 49. i 56. UEZ‑a tumačiti na način da im se protive administrativni troškovi ubiranja poreza poput onog gore opisanog, a koji snose UCI‑ji osnovani u nekoj drugoj državi članici koji trguju svojim udjelima u Belgiji?

                        6.

                        Treba li članke 49. i 56. UEZ‑a tumačiti na način da im se protivi odredba nacionalnog prava poput one iz članka 162. podstavka 2. Zakonika o porezu na nasljeđivanje time što ta odredba predviđa posebnu sankciju za UCI‑je osnovane u nekoj drugoj državi članici koji trguju svojim udjelima u Belgiji, odnosno sudsku zabranu da ubuduće trguju svojim udjelima u Belgiji, u slučaju da ne podnesu svoju prijavu do 31. ožujka svake godine ili ne plate gore opisani porez?”

         O prethodnim pitanjima

         Dopuštenost petog pitanja

               20

               Belgijska vlada smatra da peto pitanje očito nije važno za rješenje glavnog spora i da je stoga nedopušteno. Osim toga napominje da navedeni sud nije precizno iznio odredbe nacionalnog prava koje nameću upravne troškove ni diskriminacije koje je pretrpio strani UCI u odnosu na belgijske UCI‑je.

               21

               Valja podsjetiti da za pitanja koja se odnose na pravo Unije postoji pretpostavka relevantnosti, a odbijanje Suda da odluči o zahtjevu za prethodnu odluku koji je uputio nacionalni sud moguće je samo ako je očito da zatraženo tumačenje ili ocjena valjanosti pravnog pravila Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora u glavnom postupku, ako je problem hipotetski ili ako Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima potrebnima da bi se mogao dati koristan odgovor na upućena pitanja (vidjeti osobito presudu od 16. lipnja 2015., Gauweiler i dr., C‑62/14, EU:C:2015:400, t. 25.).

               22

               Što se tiče činjeničnih i pravnih elemenata, članak 94. Poslovnika Suda predviđa da zahtjev za prethodnu odluku treba sadržavati osobito sažeti prikaz predmeta spora kao i relevantne činjenice ili barem prikaz činjeničnih okolnosti na kojima se temelje pitanja, sadržaj nacionalnih odredaba koje se mogu primijeniti u glavnom postupku i prikaz razloga koji su naveli sud koji je uputio zahtjev da se zapita o tumačenju ili valjanosti određenih odredaba prava Unije i vezi koja postoji između tih odredaba i nacionalnog zakonodavstva primjenjivog u tom postupku.

               23

               U ovom slučaju odluka kojom se upućuje prethodno pitanje ne naznačuje upravne troškove kojima su podvrgnuti strani UCI‑ji i ne precizira odredbe nacionalnog prava na temelju kojih ili zbog kojih su ti troškovi nametnuti kao ni razloge zbog kojih se sud koji je uputio zahtjev u tom pogledu pita o tumačenju prava Unije. U tim okolnostima Sud ne raspolaže dovoljnim činjeničnim i pravnim elementima kako bi na koristan način odgovorio na to peto pitanje, koje stoga treba proglasiti nedopuštenim.

         Prvo pitanje

               24

               Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članke 2., 4., 10. i 11. Direktive 69/335 tumačiti na način da im se protivi zakon države članice kojim se uvodi godišnji porez na UCI‑je, poput onoga u glavnom postupku, koji tom porezu podvrgava strane UCI‑je koji trguju udjelima u toj državi članici.

               25

               U tom smislu valja utvrditi da godišnji porez na UCI‑je ne odgovara nijednoj od transakcija podvrgnutih porezu na kapital na temelju članka 4. Direktive 69/335, koje, kako je to Sud iznio u točki 20. presude od 27. listopada 1998., Nonwoven (C‑4/97, EU:C:1998:507), karakterizira prijenos kapitala ili imovine na društvo kapitala u državi članici oporezivanja ili imaju oblik povećanja efektivnog kapitala ili imovine društava, što očito nije slučaj „neto iznosa uloženih u Belgiji”, na koje se odnosi navedeni porez. Takav porez ne ulazi ni u one zabranjene člankom 10. Direktive 69/335, s obzirom na to da, s jedne strane, ne odgovara nijednoj od oporezivih transakcija nabrojenih u članku 4. te direktive, na koji upućuje njezin članak 10. točka (a) i (b), i, s druge strane, nema nikakve veze s upisom ili bilo kojom drugom formalnošću koja prethodi obavljanju djelatnosti, u smislu članka 10. točke (c) navedene direktive. Također, taj porez nikako ne odgovara transakcijama koje su predmet članka 11. iste direktive.

               26

               Stoga godišnji porez na UCI‑je ne ulazi u područje primjene Direktive 69/335. Potonjoj stoga nije protivno to da strani UCI bude podvrgnut takvom porezu.

               27

               Stoga na prvo pitanje valja odgovoriti da članke 2., 4., 10. i 11. Direktive 69/335 treba tumačiti na način da im se ne protivi zakon države članice kojim se uvodi godišnji porez na UCI‑je, poput onoga u glavnom postupku, koje tom porezu podvrgava strane UCI‑je koji trguju udjelima u toj državi članici.

         Četvrto pitanje

               28

               Svojim četvrtim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li Direktivu 85/611, prema potrebi u vezi s člankom 10. UEZ‑a i člankom 293. drugom alinejom UEZ‑a, tumačiti na način da joj se protivi zakon države članice koji uvodi godišnji porez na UCI‑je, poput onoga u glavnom postupku, koji tom porezu podvrgava strane UCI‑je koji trguju udjelima u toj državi članici.

               29

               Belgijska vlada smatra da je to pitanje nedopušteno jer sud koji je uputio zahtjev ne iznosi članke Direktive 85/611 čije tumačenje traži niti razloge koji su ga naveli da se zapita o tumačenju te direktive.

               30

               Međutim, iz sadržaja tog pitanja proizlazi da se sud koji je uputio zahtjev pita sprječava li Direktiva 85/611, zajedno s člankom 10. UEZ‑a i člankom 293. drugom alinejom UEZ‑a, namet poput godišnjeg poreza na UCI‑je, s obzirom na to da on ugrožava glavni cilj navedene direktive, usmjeren na olakšavanje trgovanja udjelima UCITS‑a u Uniji. Te su naznake dovoljne da omoguće Sudu da mu pruži elemente tumačenja korisne za rješenje glavnog postupka. Stoga je ovo pitanje dopušteno.

               31

               Kad je riječ o meritumu, iz druge do četvrte uvodne izjave Direktive 85/611 proizlazi da ona, u svrhu osiguravanja slobodnog trgovanja udjelima UCITS‑a u Uniji, ima za cilj uskladiti nacionalna zakonodavstva koja uređuju UCITS‑e na način da, s jedne strane, usklađuje u Uniji uvjete tržišnog natjecanja između tih subjekata i, s druge strane, osigurava učinkovitiju i ujednačeniju zaštitu imateljima udjela. U tu svrhu navedena direktiva propisuje zajednička osnovna pravila za odobrenje za rad, nadzor, strukturu, djelatnosti i informacije koje UCITIS‑i moraju objavljivati (presuda od 11. rujna 2014., Gruslin, C‑88/13, EU:C:2014:2205, t. 33).

               32

               Valja utvrditi da oporezivanje UCITS‑a ne spada u područje uređeno Direktivom 85/611, koja ne sadržava nijednu odredbu koja se odnosi na to područje. Ipak, članak 44. stavak 3. te direktive zahtijevao je da zakone i druge propise primjenjive u državi članici na UCITS‑e, a koji ne ulaze u njome uređeno područje, treba primijeniti na nediskriminirajući način.

               33

               Slijedi da godišnji porez na UCI‑je ne ulazi u područje uređeno Direktivom 85/611 i da se, s obzirom na to da članak 10. UEZ‑a i članak 293. druga alineja UEZ‑a ne mogu izmijeniti tu činjenicu, navedena direktiva ne protivi ni podvrgavanju stranih UCI‑ja takvom porezu, pod uvjetom da se odnosne odredbe primijene na nediskriminirajući način, što će se ispitati u okviru drugog, trećeg i šestog pitanja.

               34

               Posljedično, na četvrto pitanje valja odgovoriti da Direktivu 85/611, prema potrebi u vezi s člankom 10. i člankom 293. drugom alinejom UEZ‑a, treba tumačiti na način da joj se ne protivi zakon države članice kojim se uvodi godišnji porez na UCI‑je, poput onoga u glavnom postupku, koji tom porezu podvrgava strane UCI‑je koji trguju udjelima u toj državi članici, pod uvjetom da se taj zakon primjenjuje na nediskriminirajući način.

         Drugo i treće pitanje

               35

               Drugo i treće pitanje, koja valja ispitati zajedno, odnose se, s jedne strane, na članke 49. do 60. UEZ‑a, prema potrebi u vezi s člankom 10. i člankom 293. drugom alinejom UEZ‑a, kao i, s druge strane, na članke 49. i 56. UEZ‑a, prema potrebi u vezi s člankom 10. i člankom 293. drugom alinejom UEZ‑a. Stoga valja primijetiti da su samo članci 49. i 56. UEZ‑a mjerodavni za odgovor na ta pitanja.

               36

               Naime, kao prvo, članci 50. do 55., 57., 59. i 60. UEZ‑a očito nemaju veze s upitima suda koji je uputio zahtjev o sukladnosti godišnjeg poreza na UCI‑je sa slobodom pružanja usluga i slobodnim kretanjem kapitala.

               37

               Kao drugo, članak 58. UEZ‑a ne pridonosi odgovoru na ta pitanja, s obzirom na to da se navedeni porez nameće jednako i belgijskim i stranim UCI‑jima.

               38

               Kao treće, članak 10. UEZ‑a, koji iznosi opću obvezu država članica, ne može se tumačiti na način da stvara neovisnu obvezu na teret tih država koja ide preko obveza koje proizlaze iz članaka 49., 56. i 293. UEZ‑a. Što se posljednjeg članka tiče, on nema za cilj postaviti operativno pravno pravilo kao takvo, već samo daje okvir za pregovore koje će države prema potrebi voditi među sobom. Iako je uklanjanje dvostrukog oporezivanja unutar Unije među ciljevima Ugovora o EZ‑u, iz teksta te odredbe proizlazi da ona kao takva ne može pojedincima dodijeliti prava na koja se mogu pozvati pred nacionalnim sudovima (vidjeti u tom smislu rješenje od 19. rujna 2012., Levy i Sebbag, C‑540/11, neobjavljeno, EU:C:2012:581, t. 26. i 27. kao i navedenu sudsku praksu).

               39

               Osim toga, valja podsjetiti da, kada se nacionalna mjera odnosi ujedno i na slobodu pružanja usluga i na slobodno kretanje kapitala, Sud ispituje predmetnu mjeru načelno samo s obzirom na jednu od tih dviju sloboda, ako se u okolnostima glavnog postupka pokaže da je jedna od njih posve sporedna u odnosu na drugu te da joj može biti pridružena (vidjeti u tom smislu presude od 3. listopada 2006., Fidium Finanz, C‑452/04, EU:C:2006:631, t. 34. i od 1. srpnja 2010., Dijkman i Dijkman‑Lavaleije, C‑233/09, EU:C:2010:397, t. 33.).

               40

               No, kako je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točkama 48. i 49. svojeg mišljenja, godišnji porez na UCI‑je, s obzirom na to da tereti neto imovinu stranih UCI‑ja, vezan je za stjecanje rezidenata udjela stranih subjekata kojima se trguje ili ne trguje na burzi. Ta transakcija ubraja se u kretanja kapitala navedena u dijelu A, koji se odnosi na „[t]ransakcije udjelima [UCI‑ja]”, točke IV. Priloga I. Direktivi Vijeća 88/361/EEZ od 24. lipnja 1988. za provedbu članka 67. Ugovora [(članak stavljen izvan snage Ugovorom iz Amsterdama)] (SL 1988., L 178, str. 5.), naslovljene „Operacije udjelima [UCI‑ja]”, kojoj je Sud priznao indikativnu vrijednost (vidjeti u tom smislu presude od 7. lipnja 2012., VBV – Vorsorgekasse, C‑39/11, EU:C:2012:327, t. 21. i od 21. svibnja 2015., Wagner‑Raith, C‑560/13, EU:C:2015:347, t. 23. i 24.). Takav porez stoga ulazi u slobodno kretanje kapitala.

               41

               Ako na slobodu pružanja usluga također može utjecati namet poput godišnjeg poreza na UCI‑je na način da on može imati učinak na financijske usluge koje u Belgiji pružaju strani UCI‑ji, ta sloboda ovdje se čini sporednom u odnosu na slobodno kretanje kapitala.

               42

               U tim okolnostima valja smatrati da svojim drugim i trećim pitanjem,sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 56. UEZ‑a tumačiti na način da mu se protivi zakon države članice kojim se uvodi godišnji porez na UCI‑je, poput onoga u glavnom postupku, koji strane UCI‑je koji trguju udjelima u toj državi članici podvrgava tom porezu.

               43

               U tom smislu valja podsjetiti da na temelju ustaljene sudske prakse Suda države članice moraju obavljati svoju nadležnost u području izravnog oporezivanja uz poštovanje prava Unije i osobito temeljnih sloboda zajamčenih Ugovorom (vidjeti osobito presudu od 23. veljače 2016., Komisija/Mađarska, C‑179/14, EU:C:2016:108, t. 171. i navedenu sudsku praksu).

               44

               Kad je riječ o slobodnom kretanju kapitala, iz ustaljene sudske prakse Suda također proizlazi da mjere zabranjene člankom 56. stavkom 1. UEZ‑a, kao ograničenja kretanju kapitala, uključuju one koje mogu odvratiti nerezidente da ulažu u državi članici ili rezidente navedene države članice da ulažu u drugim državama (vidjeti u tom smislu presudu od 10. veljače 2011., Haribo Lakritzen Hans Riegel i Österreichische Salinen, C‑436/08 i C‑437/08, EU:C:2011:61, t. 50. kao i navedenu sudsku praksu).

               45

               U ovom predmetu NN (L), koji smatra da Kraljevina Belgija time što nameće godišnji porez na UCI‑je stranim UCI‑jima izvršava ekstrateritorijalnu poreznu nadležnost, protivnu međunarodnoj poreznoj praksi, iznosi da je taj porez diskriminatoran i predstavlja ograničenje slobodnom kretanju kapitala, s obzirom na to da su belgijski UCI‑ji i strani UCI‑ji porezno tretirani jednako iako se nalaze u situaciji koja objektivno nje usporediva. Naime, s jedne strane, strani su UCI‑ji, za razliku od belgijskih, osnovani sukladno stranom pravu, nisu belgijski rezidenti te se i njihova imovina i mjesto ulaganja njihova kapitala nalaze u inozemstvu. S druge strane, navedeni porez predstavlja dodatno porezno opterećenje za strane UCI‑je, koji se, kad je riječ o luksemburškima, pridodaje porezu na upis, što umanjuje rentabilnost udjela na štetu svih imatelja udjela, belgijskih ili stranih, odvraća od upisa takvih udjela i stoga stavlja strane UCI‑je u nepovoljniji položaj u odnosu na one belgijske.

               46

               Međutim, valja utvrditi da, s obzirom na to da se godišnji porez na UCI‑je primjenjuje jednako na sve UCI‑je, i belgijske i strane, jedina razlika objektivne situacije između tih dviju kategorija u odnosu na njihovu podložnost tom porezu ostaje u činjenici da se za strane UCI‑je godišnji porez na UCI‑je dodaje nametu kojemu mogu biti podvrgnuti u državi članici u kojoj imaju sjedište.

               47

               No, Sud je mnogo puta presudio da, s jedne strane, u nedostatku usklađivanja na razini Unije, nepogodnosti koje mogu proisteći iz usporednog izvršavanja porezne nadležnosti različitih država članica, dokle god takvo izvršavanje nije diskriminatorno, ne predstavljaju ograničenja slobodnom kretanju (presude od 8. prosinca 2011., Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, C‑157/10, EU:C:2011:813, t. 38. i navedena sudska praksa i od 21. studenoga 2013., X, C‑302/12, EU:C:2013:756, t. 28.) i da, s druge strane, države članice nemaju obvezu prilagoditi svoj porezni sustav različitim poreznim sustavima drugih država članica, osobito s ciljem da uklone dvostruko oporezivanje (vidjeti u tom smislu presudu od 12. veljače 2009., Block, C‑67/08, EU:C:2009:92, t. 31.).

               48

               Slijedi da se godišnji porez na UCI‑je ne može smatrati ograničenjem slobodnom kretanju kapitala.

               49

               Posljedično, na drugo i treće pitanje valja odgovoriti da članak 56. UEZ‑a treba tumačiti na način da mu se ne protivi zakon države članice koji uvodi godišnji porez na UCI‑je, poput onoga u glavnom postupku, koji tom porezu podvrgava strane UCI‑je koji trguju udjelima u toj državi članici.

         Šesto pitanje

               50

               Šestim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članke 49. i 56. UEZ‑a tumačiti na način da im se protivi nacionalna odredba poput članka 162. podstavka 2. Zakonika o porezu na nasljeđivanje, kojim država članica predviđa posebnu sankciju, odnosno sudsku zabranu da se ubuduće ondje trguje udjelima, protiv stranog UCI‑ja u slučaju njegova nepoštovanja obveze godišnje prijave potrebne za naplatu poreza na UCI‑je ili njegova neplaćanja.

               51

               Belgijska vlada ističe da je to pitanje također nedopušteno. Prema njoj, s obzirom na to da glavni postupak nema za predmet sankciju predviđenu u članku 162. podstavku 2. Zakonika o porezu na nasljeđivanje, već povrat godišnjeg poreza na UCI‑je koji je platio NN (L) za 2006. godinu, navedeno pitanje nema veze s predmetom glavnog postupka te je primjena sankcije u budućnosti protiv tog društva hipotetska.

               52

               Međutim, iz odluke o upućivanju zahtjeva proizlazi da NN (L) u okviru glavnog postupka osporava zakonitost poreza koji je na njega primijenjen, ističući osobito da odredbe Zakonika o porezu na nasljeđivanje koje uređuju godišnji porez na UCI‑je, uključujući one koje se tiču sankcija, nisu sukladne pravu Unije. Pitanje koje je postavio sud koji je uputio zahtjev stoga nije očito bez veze s predmetom glavnog postupka. Što se tiče hipotetske naravi sankcije, ne može se zahtijevati da stranka povrijedi nacionalno pravo pa da joj se izrekne sankcija kako bi se mogla pozvati na povredu prava Unije pred nacionalnim sudom (vidjeti u tom smislu presudu od 13. ožujka 2007., Unibet, C‑432/05, EU:C:2007:163, t. 64.). Šesto pitanje stoga je dopušteno.

               53

               U mjeri u kojoj se sastoji od zabrane stranim UCI‑jima da trguju udjelima u Belgiji, sankcija predviđena u članku 162. podstavku 2. Zakonika o porezu na nasljeđivanje, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 65. svojeg mišljenja, mora biti ispitana s obzirom na pravila koja se tiču slobode pružanja usluga.

               54

               Kad je riječ o toj sankciji, belgijska je vlada u svojem pisanom očitovanju kao i na raspravi pred Sudom iznijela da ona odražava onu predviđenu u članku 133.b Zakonika o porezu na nasljeđivanje, na koji upućuje članak 161. prvi podstavak navedenog zakonika i koji se primjenjuje kako na belgijske tako i na strane UCI‑je.

               55

               Međutim, suprotno onomu što iznosi vlada, sankcija predviđena člankom 133.b Zakonika o porezu na nasljeđivanje i ona predviđena člankom 162. podstavkom 2. istog zakonika ne mogu se smatrati jednakima, iako prva može uključivati zatvaranje UCI‑ja sa sjedištem u Belgiji, dok druga ne sprečava strani UCI da drugdje obavlja svoju djelatnost. Naime, kao prvo, kao što je to iznijela belgijska vlada na raspravi pred Sudom, te sankcije ne kažnjavaju iste činjenice. Zatim, prva sankcija, za razliku od druge, može se izreći tek nakon osude određenih osoba za kršenje Zakona o porezu na nasljeđivanje, dok se druga može izreći stranom UCI‑ju koji je propustio podnijeti godišnju prijavu ili koji nije platio porez. Konačno, druga od tih dviju sankcija, koja ne isključuje prvu, za razliku od prve, nije vremenski ograničena.

               56

               Stoga se režim sankcija predviđen belgijskim zakonodavstvom čini strožim u odnosu na strane UCI‑je nego na belgijske koji povrijede iste zakonske obveze. Takva razlika u postupanju, koja se zasniva na mjestu sjedišta, može odvratiti strane UCI‑je od toga da trguju udjelima u Belgiji. Stoga predstavlja ograničenje slobodnog pružanja usluga

               57

               Kako bi opravdala tu razliku u postupanju, belgijska vlada tvrdi da su zabrane obavljanja profesionalne djelatnosti ili odluke o zatvaranju poduzeća u kojem je zaposlen službenik ili upravitelj koji su osuđeni na temelju članka 133.b i članka 162. prvog podstavka Zakonika o porezu na nasljeđivanje, teško primjenjive na strane UCI‑je koji trguju svojim udjelima putem financijskog posrednika u Belgiji, zbog toga što nisu rezidenti u toj zemlji, i da su druge sankcije, poput novčanih sankcija, također teško izvršive u inozemstvu.

               58

               U tom smislu valja podsjetiti da ograničenje slobode pružanja usluga nije dopušteno osim ako to opravdavaju važni razlozi u općem interesu. No, u tom je slučaju potrebno još i da primjena takvog ograničenja bude prikladna za jamčenje ostvarenja predmetnog cilja i da ne prekoračuje ono što je nužno da bi ga se postiglo (presuda od 18. listopada 2012., X, C‑498/10, EU:C:2012:635, t. 36. i navedena sudska praksa).

               59

               Sud je već presudio da potreba jamčenja učinkovitosti naplate poreza može predstavljati važan razlog od općeg interesa koji može opravdati ograničenje slobode pružanja usluga (presude od 18. listopada 2012., X, C‑498/10, EU:C:2012:635, t. 39. kao i od 19. lipnja 2014., Strojírny Prostějov i ACO Industries Tábor, C‑53/13 i C‑80/13, EU:C:2014:2011, t. 46.). Također je podsjetio da se uvođenje sankcija, uključujući i one kaznene naravi, može smatrati nužnim u cilju jamčenja djelotvornog poštovanja nacionalnog propisa, pod uvjetom, međutim, da su narav i iznos nametnute sankcije u svakom pojedinačnom slučaju proporcionalni težini povrede koja se njome sankcionira (presuda od 3. prosinca 2014., De Clercq i dr., C‑315/13, EU:C:2014:2408, t. 73. i navedena sudska praksa).

               60

               U ovom slučaju mogućnost da se nametne kazna stranom UCI‑ju koji nije ispunio obvezu prijave i plaćanja čini se opravdanom mogućnošću osiguranja naplate godišnjeg poreza na UCI‑je i prikladnom da omogući ostvarenje tog cilja.

               61

               Međutim, iako je podložna ocjeni suca, sankcija koja se sastoji u tome da se UCI‑jima zabrani trgovati udjelima u Belgiji u budućnosti, kako je predviđena člankom 162. podstavkom 2. Zakonika o porezu na nasljeđivanje, prelazi ono što je potrebno kako bi se postigao navedeni cilj, s obzirom na to da ta odredba ne ograničava trajanje takve zabrane i ne predviđa mogućnost da se izmijeni ili nametne druga, manje stroga sankcija, ovisno o težini počinjenog prekršaja.

               62

               Stoga na šesto pitanje valja odgovoriti da članak 49. UEZ‑a treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba poput članka 162. podstavka 2. Zakonika o porezu na nasljeđivanje, kojim država članica predviđa posebnu sankciju, odnosno sudsku zabranu da ondje ubuduće trguju udjelima, protiv stranih UCI‑ja u slučaju da nisu poštovali obvezu godišnje prijave potrebne za naplatu poreza na UCI‑je ili da ga nisu platili.

         Troškovi

               63

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (drugo vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Članke 2., 4., 10. i 11. Direktive Vijeća 69/335/EEZ od 17. srpnja 1969. o neizravnim porezima na prikupljanje kapitala, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 85/303/EEZ od 10. lipnja 1985., treba tumačiti na način da im se ne protivi zakon države članice kojim se uvodi godišnji porez na subjekte za zajednička ulaganja, poput onoga u glavnom postupku, koji tom porezu podvrgava strane subjekte za zajednička ulaganja koji trguju udjelima u toj državi članici.

                           2.

                           Direktivu Vijeća 85/611/EEZ od 20. prosinca 1985. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na subjekte za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS), prema potrebi u vezi s člankom 10. UEZ‑a i člankom 293. drugom alinejom UEZ‑a, treba tumačiti na način da joj se ne protivi zakon države članice kojim se uvodi godišnji porez na subjekte za zajednička ulaganja, poput onoga u glavnom postupku, koji tom porezu podvrgava strane subjekte za zajednička ulaganja koji trguju udjelima u toj državi članici, pod uvjetom da se taj zakon primjenjuje na nediskriminirajući način.

                           3.

                           Članak 56. UEZ‑a treba tumačiti na način da mu se ne protivi zakon države članice kojim se uvodi godišnji porez na subjekte za zajednička ulaganja, poput onoga u glavnom postupku, koji tom porezu podvrgava strane subjekte za zajednička ulaganja koji trguju udjelima u toj državi članici.

                           4.

                           Članak 49. UEZ‑a treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba poput članka 162. podstavka 2. Zakonika o porezu na nasljeđivanje, kako je izmijenjen Programskim zakonom od 22. prosinca 2003., kojim država članica predviđa posebnu sankciju, odnosno sudsku zabranu da ondje ubuduće trguju udjelima, protiv stranih subjekata za zajedničko ulaganje u slučaju da nisu poštovali obvezu godišnje prijave potrebne za naplatu poreza na subjekte za zajedničko ulaganje ili da ga nisu platili.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: francuski


Presuda Suda (šesto vijeće) od 26. rujna 2002. # Kraljevina Španjolska protiv Komisije Europskih zajednica. # Predmet C-351/98.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 28. siječnja 2016.#Bristol Global Co. Ltd protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Zajednice AEROSTONE – Raniji verbalni žigovi Zajednice STONE i BRIDGESTONE – Raniji neregistrirani figurativni nacionalni žig BRIDGESTONE – Relativni razlog za odbijanje – Djelomično odbijanje registracije.#Predmet T-194/14.


Presuda Općeg suda (treće vijeće) od 24. siječnja 2017.#Nausicaa Anadyomène SAS i Banque d'escompte protiv Europske središnje banke.#Izvanugovorna odgovornost – Ekonomska i monetarna politika – ESB – Nacionalne središnje banke – Restrukturiranje grčkog javnog duga – Program kupnje vrijednosnih papira – Sporazum o razmjeni vrijednosnih papira isključivo u korist središnjih banaka Eurosustava – Uključivanje privatnog sektora – Klauzule kolektivnog djelovanja – Poboljšanje kreditne kvalitete u obliku programa otkupa radi poboljšanja kvalitete vrijednosnih papira kao jamstava – Privatni vjerovnici – Komercijalne banke – Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima – Legitimna očekivanja – Jednako postupanje.#Predmet T-749/15.


title: Presuda Suda (peto vijeće) od 2. lipnja 2016.#Europska komisija protiv Portugalske Republike.#Povreda obveze države članice – Zračni prijevoz – Uredba (EEZ) br. 95/93 – Dodjela slotova u zračnim lukama Europske unije – Članak 4. stavak 2. – Nezavisnost koordinatora – Pojam ,zainteresirana strana’ – Tijelo za upravljanje zračnom lukom – Funkcijsko razdvajanje – Sustav financiranja.#Predmet C-205/14.

text:
         PRESUDA SUDA (peto vijeće)
      2. lipnja 2016. (
            *1
         )
      „Povreda obveze države članice — Zračni prijevoz — Uredba (EEZ) br. 95/93 — Dodjela slotova u zračnim lukama Europske unije — Članak 4. stavak 2. — Nezavisnost koordinatora — Pojam ‚zainteresirana strana’ — Tijelo za upravljanje zračnom lukom — Funkcijsko razdvajanje — Sustav financiranja“
      U predmetu C‑205/14,
      povodom tužbe zbog povrede obveze na temelju članka 258. UFEU‑a, podnesene 24. travnja 2014.,

         Europska komisija, koju zastupaju P. Guerra e Andrade i F. Wilman, u svojstvu agenata,
      tužitelj,
      protiv

         Portugalske Republike, koju zastupaju L. Inez Fernandes i V. Moura Ramos, u svojstvu agenata,
      tuženik,
      SUD (peto vijeće),
      u sastavu: T. von Danwitz, predsjednik četvrtog vijeća, u svojstvu predsjednika petog vijeća, D. Šváby (izvjestitelj), A. Rosas, E. Juhász i C. Vajda, suci,
      nezavisni odvjetnik: P. Mengozzi,
      tajnik: M. Ferreira, glavna administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 11. lipnja 2015.,
      saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 17. rujna 2015.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Komisija svojom tužbom od Suda traži da utvrdi da Portugalska Republika nije ispunila svoje obveze koje ima na temelju članka 4. stavka 2. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 95/93 od 18. siječnja 1993. o zajedničkim pravilima za dodjelu slotova u zračnim lukama Zajednice (SL 1993., L 14, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 18., str. 5.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 545/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. lipnja 2009. (SL 2009., L 167, str. 24.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 23., str. 49.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 95/93) jer nije zajamčila funkcijsku i financijsku nezavisnost koordinatora za dodjelu slotova.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               2

               Uvodne izjave druga, peta, šesta, osma i deseta izjave Uredbe br. 95/93 glase kako slijedi:
               „[...] dodjela slotova u preopterećenim zračnim lukama treba [se] zasnivati na neutralnim, transparentnim i nediskriminirajućim pravilima;
               [...]
               [...] država članica odgovorna za koordiniranu zračnu luku treba [se] pobrinuti za izbor koordinatora čija neutralnost treba biti neupitna;
               [...] transparentnost informacija [je] bitan element kako bi se osigurala objektivnost postupka dodjele slotova;
               [...]
               [...] budući da je politika Zajednice olakšavanje natjecanja i poticanje ulaska na tržište;[...] ti ciljevi zahtijevaju snažnu potporu prijevoznicima koji namjeravaju započeti s djelatnošću na zračnim linijama unutar Zajednice;
               [...]
               [...] također [bi] trebale postojati odredbe kojima bi se omogućio pristup novih prijevoznika na tržište Zajednice”.

               3

               U članku 2. te uredbe utvrđene su među ostalim sljedeće definicije:
               „Za potrebe ove Uredbe:

                        (a)

                        ‚slot’ znači dopuštenje koje daje koordinator u skladu s ovom Uredbom za korištenje čitave infrastrukture zračne luke, koja je potrebna za odvijanje zračnog prometa u nekoj koordiniranoj zračnoj luci, na neki određeni datum i u neko određeno vrijeme, koje je u svrhu slijetanja ili uzlijetanja odredio koordinator slotova u skladu s ovom Uredbom;

                  [...]

                        (g)

                        ‚koordinirana zračna luka’ znači svaka zračna luka u kojoj, da bi mogao sletjeti ili uzletjeti, zračni prijevoznik ili bilo koji operator zrakoplova mora imati slot koji mu je dodijelio koordinator slotova, osim državnih letova, nužnih slijetanja i humanitarnih letova;

                  [...]

                        j)

                        ‚tijelo za upravljanje zračnom lukom’ znači tijelo koje zajedno s ostalim aktivnostima ili na neki drugi način ima zadaću upravljanja infrastrukturom zračne luke u skladu s nacionalnim zakonom i pravilima te koordinacije i nadzora aktivnosti raznih operatora prisutnih u zračnoj luci ili unutar sustava dotične zračne luke;

                  [...]”.

               4

               Članak 4. te Uredbe naslovljen „Regulator i koordinator” glasi kako slijedi:
               „1.   Države članice odgovorne za [...] koordinirane zračne luke osiguravaju imenovanje kvalificirane fizičke ili pravne osobe kao [...] koordinatora nakon što se o tome savjetuje sa zračnim prijevoznicima koji redovito koriste tu zračnu luku, njihovim predstavničkim organizacijama te tijelom za upravljanje zračnom lukom i koordinacijskim odborom, ako takav odbor postoji. Isti [...] koordinator može biti imenovan za više zračnih luka.
               2.   Države članice odgovorne za [...] koordinirane zračne luke osiguravaju:
               [...]

                        (b)

                        nezavisnost koordinatora na koordiniranoj zračnoj luci funkcijski razdvajajući koordinatora od svake pojedine zainteresirane strane. Sustav financiranja aktivnosti koordinatora mora biti takav da osigura njegov nezavisan status.

                        (c)

                        da koordinator postupa u skladu s ovom Uredbom na neutralan, nediskriminacijski i transparentan način.

                  [...]
               5.   Isključivo je koordinator slotova osoba odgovorna za dodjelu slotova. On dodjeljuje slotove u skladu s odredbama ove Uredbe i omogućuje, u hitnim slučajevima, dodjelu slotova izvan radnog vremena.
               6.   [...] Koordinator slotova je dužan nadzirati jesu li operacije zračnih prijevoznika u skladu sa slotovima koji su im dodijeljeni. Te provjere sukladnosti obavljaju se u suradnji s tijelom za upravljanje zračnom lukom i s nadležnom kontrolom zračnog prometa, pri čemu treba voditi računa o vremenu i drugim relevantnim parametrima koji se odnose na dotičnu zračnu luku. [...]
               [...]
               8.   Koordinator će, na zahtjev, u nekom razumnom roku besplatno dati na uvid zainteresiranim stranama, posebno članovima ili promatračima u koordinacijskom odboru, u pisanom obliku ili bilo kojem drugom lako dostupnom obliku sljedeće informacije:

                        (a)

                        kronološki redoslijed dodjele slotova svim zračnim prijevoznicima u dotičnoj zračnoj luci;

                        (b)

                        o zatraženim slotovima (prvi zahtjev) za sve zračne prijevoznike i to kronološkim redoslijedom;

                        (c)

                        o svim dodijeljenim slotovima i preostalim zahtjevima za slotove, navedene kronološkim redoslijedom po prijevoznicima, za sve zračne prijevoznike;

                        (d)

                        o svim preostalim raspoloživim slotovima;

                        (e)

                        sve pojedinosti o kriterijima za raspodjelu.”

               5

               Članak 5. stavak 1. Uredbe br. 95/93 glasi:
               „Na koordiniranoj zračnoj luci, odgovorna država članica osigurava osnivanje koordinacijskog odbora. Isti koordinacijski odbor osniva se za jednu ili više koordiniranih zračnih luka. Članstvo u koordinacijskom odboru otvoreno je barem za zračne prijevoznike koji redovito koriste tu zračnu luku/luke i za njihove predstavničke organizacije, tijelo za upravljanje zračnom lukom, nadležnu kontrolu zračnog prometa i predstavnike generalnog zrakoplovstva koji redovito koriste tu zračnu luku.
               […]“

            Portugalsko pravo

               6

               Decreto Lei n o 109/2008 (Zakonodavna uredba br. 109/2008) od 26. lipnja 2008. (Diário da República, 1. serija, br. 122., od 26. lipnja 2008., str. 3965.), u svojem članku 1. stavku 1. u skladu s odredbama Uredbe br. 95/93 određuje koordinirane zračne luke.

               7

               Aeroportos de Portugal SA (u daljnjem tekstu: ANA) određen je za nacionalnog koordinatora za dodjelu slotova u koordiniranim zračnim lukama člankom 1. stavcima 2. i 4. te zakonodavne uredbe. ANA, trgovačko društvo privatnog prava, također je tijelo za upravljanje portugalskim zračnim lukama.

               8

               U članku 5. te zakonodavne uredbe naslovljenom „Nezavisnost” propisano je:
               „1.   Pri izvršavanju svojih funkcija [...] nacionalnog koordinatora za dodjelu slotova, ANA [...] vodi računa o tome da se putem odgovarajućeg razdvajanja osigura da ta aktivnost bude nezavisna u odnosu na njezinu aktivnost upravljanja zračnom lukom.
               2.   Za potrebe odredbi iz prethodnog stavka, ANA [...] jamči tu nezavisnost, barem na funkcijskoj razini, i vodi zasebne poslovne knjige u vezi s koordiniranjem slotova strogo odvojene od poslovnih knjiga u vezi s drugim aktivnostima.”

               9

               Članak 8. Zakonodavne uredbe 109/2008, naslovljen „Kontrola i nadzor”, glasi kako slijedi:
               „1.   Instituto Nacional de Aviação Civil IP [Nacionalni institut za civilno zrakoplovstvo, Portugal] zadužen je za kontrolu i nadzor dodjele slotova kao i za nadzor nad time kako ih koriste zračni prijevoznici.
               [...]
               4.   Nacionalni institut za civilno zrakoplovstvo također nadzire poštovanje uvjeta i zahtjeva nezavisnosti iz članka 5.; u tu svrhu može zadužiti nezavisnog revizora da utvrdi nepostojanje financijskih tokova između usluga koordiniranja slotova i drugih aktivnosti.”

               10

               Članak 9. Zakonodavne uredbe naslovljen „Povrede” propisuje:
               „1.   U svrhu primjene sustava u vezi s povredama u području civilnog zrakoplovstva, potvrđenog Zakonodavnom uredbom br. 10/2004 od 9. siječnja 2004., sljedeći slučajevi čine teške povrede:

                        (a)

                        slučaj u kojem ANA [...] funkcijski ne razdvaja aktivnosti upravljanja zračnom lukom [...] od aktivnosti nacionalnog koordinatora za dodjelu slotova;

                        (b)

                        slučaj u kojem ANA [...] ne razdvaja vođenje poslovnih knjiga za aktivnosti koordinacije slotova od vođenja poslovnih knjiga za druge aktivnosti;

                  [...]”

               11

               Članak 10. Zakonodavne uredbe 109/2008 u dijelu koji se odnosi na postupanuje u vezi s povredama propisuje:
               „1.   Nacionalni institut za civilno zrakoplovstvo ima obvezu uspostave i vođenja sankcijskih postupaka u vezi s povredama propisanima ovom zakonodavnom uredbom kao i obvezu izricanja odgovarajućih novčanih kazni i pratećih sankcija.
               [...]”

               12

               Članak 11. te zakonodavne uredbe, naslovljen „Davanja“, glasi kako slijedi:
               „1.   Pružanje usluga koordinacije i dodjele slotova podvrgava se, u zamjenu za njihovo korištenje, davanju na ime dodjele slotova, koje se ubire u istom trenutku kao i naknade za slijetanje i polijetanje, prema prometu, i koje je određeno odlukom ministarstva za civilno zrakoplovstvo.
               [...]
               3.   Davanje iz stavka 1. je prihod ANA‑e.“

               13

               U dijelu koji se odnosi na ANA‑u, na temelju Resolução do Conselho de Ministros br. 111-F/2012 (odluka Vijeća ministara br. 111-F/2012) (Diário da República, 1. serija, br. 251 od 28. prosinca 2012.), Portugalska Republika odlučila je prenijeti do 100 % udjela u kapitalu društva ANA, čiji je bila vlasnik, društvu VINCI‑Concessions SAS. ANA je na temelju te odluke privatizirana 21. veljače 2013.

         Predsudski postupak

               14

               Na temelju informacija u vezi s dodjelom slotova u zračnim lukama u Portugalu, Komisija je 30. travnja 2012. poslala Portugalskoj Republici pismo opomene u kojem je navela da jedan od odjela koji je u okviru strukture ANA‑e, osnovan za obavljanje zadataka iz područja djelovanja koordinatora za dodjelu slotova (u daljnjem tekstu: DCNS) nije ispunjavao zahtjeve nezavisnosti iz članka 4. stavka 2. Uredbe br. 95/93.

               15

               Komisija je osobito istaknula da, s obzirom na to da je DCNS dio ANA‑e, nije postojalo funkcijsko razdvajanje u smislu članka 4. stavka 2. točke (b) te uredbe. Nadalje, financiranje DCNS‑a nije primjereno za osiguravanje njegove nezavisnosti. Naime, takva nezavisnost može se osigurati samo vođenjem vlastitih poslovnih knjiga i proračuna DCNS‑a. Međutim, prema mišljenju Komisije, DCNS je u cijelosti financirala ANA, a naknada za dodjelu slotova iz članka 11. Zakonodavne uredbe br. 109/2008 nikada nije uvedena.

               16

               Portugalska Republika odgovorila je dopisom od 19. srpnja 2012. U njemu je uputila na članak 5. Zakonodavne uredbe br. 109/2008 u skladu s kojim ANA brine o tome da njezina aktivnost upravljanja zračnom lukom bude nezavisna u odnosu na njezinu aktivnost koordinatora za dodjelu slotova.

               17

               Prema mišljenju Portugalske Republike, DCNS, iako je sastavni dio ANA‑e, na nezavisan način obavlja aktivnost koordinatora jer koristi vlastite ljudske resurse i vodi zasebne poslovne knjige u odnosu na ANA‑u. Zbog toga je nezavisnost koordinatora osigurana, kako na funkcijskom, tako i na financijskom nivou.

               18

               Komisija je, ocijenivši taj odgovor nezadovoljavajućim, Portugalskoj Republici uputila obrazloženo mišljenje 25. siječnja 2013., ponovivši prethodno upućen prigovor i pozvavši navedenu državu članicu na iznošenje njezinih očitovanja u roku od dva mjeseca od dana dostave tog mišljenja.

               19

               Portugalska Republika je na taj dopis odgovorila 27. ožujka 2013. na način da je potvrdila svoje prvotno mišljenje. Međutim, s obzirom na to da je priznala da je nakon privatizacije ANA‑e postojala potreba za stvaranjem novog subjekta za koordinaciju slotova, navela je da se bavi osnivanjem tog novog subjekta. Nakon toga dostavila je kratko izviješće u vezi s osnivanjem tog subjekta.

               20

               Komisija je podnijela ovu tužbu jer je odgovore poslane na obrazloženo mišljenje ocijenila nezadovoljavajućima.

         O tužbi

               21

               Komisija ističe da Portugalska Republika suprotno članku 4. stavku 2. Uredbe br. 95/93 nije osigurala funkcijsku i financijsku nezavisnost koordinatora za dodjelu slotova.

         Prvi prigovor u vezi s funkcijskim razdvajanjem koordinatora od svih zainteresiranih stranaka

         Argumentacija stranaka

               22

               Svojim prvim prigovorom Komisija predbacuje Portugalskoj Republici da nije osigurala nezavisnost koordinatora na način da bi ga funkcijski razdvojila od svih ostalih zainteresiranih strana primjenom članka 4. stavka 2. Uredbe br. 95/93.

               23

               Ističe da tu odredbu treba tumačiti široko s obzirom na cilj te uredbe. U tom kontekstu, cilj nezavisnosti koordinatora bio bi osigurati kako zabranu diskriminacije tako i nepristranost koordinatora, transparentnost informacija, nepostojanje nejednakosti pri raspodjeli koristi od liberalizacije i nenarušavanje tržišnog natjecanja, učinkovitost upravljanja slotovima kao i pristup tržištu Unije novim operatorima.

               24

               Pojam „nezavisnost” prema mišljenju Komisije znači da koordinator mora imati status koji mu omogućava slobodno i samostalno obavljanje njegovih aktivnosti, bez ikakvih uputa ili pritisaka. Naime, iz središnje uloge koordinatora u dodjeli slotova proizlazi da je čak i sami rizik da ne može djelovati u potpunosti slobodno dovoljan da spriječi nezavisno obavljanje njegovih aktivnosti.

               25

               Komisija precizira da, kada je riječ o funkcijskom razdvajanju, izraz „svaka zainteresirana strana”, u smislu članka 4. stavka 2. točke (b) Uredbe 95/93, koji treba široko tumačiti, uključuje ne samo zračne prijevoznike na koje izravno utječu odluke koordinatora, već također svaki subjekt koji može biti zainteresiran za to kako koordinator dodjeljuje vremenske slotove u koordiniranoj zračnoj luci. U tom pogledu ističe da tijelo za upravljanje predmetnom zračnom lukom, koje bi moglo imati takav interes, koji bi se na primjer temeljio na dobiti koja proizlazi iz aktivnosti koordinacije vremenskih slotova, u obliku aerodromskih davanja, treba, kao takvo, smatrati zainteresiranom stranom, a da pritom nije potrebno dokazati postojanje takvog interesa. Stoga je nužno da koordinator bude odvojen od tog tijela za upravljanje.

               26

               Međutim, u ovom slučaju, Zakonodavna uredba br. 109/2008 propisuje samo opće pravilo o nezavisnosti koordinatora. Prema mišljenju Komisije, na temelju te zakonodavne uredbe, s obzirom na to da je sama ANA koordinator ona također treba osigurati da aktivnosti koordinatora budu nezavisne od aktivnosti tijela za upravljanje. U tom pogledu Komisija navodi da Portugalska Republika nije mogla precizno navesti, s jedne strane, na koji način je ANA osigurala nezavisnost aktivnosti DCNS‑a – sastavnog dijela ANA‑e s kojim dijeli i osoblje i prostorije – u odnosu na samu ANA‑u, i, s druge strane, na koji način je to osigurano.

               27

               Komisija između ostalog napominje da Código português das sociedades comerciais (portugalski zakonik o trgovačkim društvima) propisuje da upravni odbor dioničkog društva, poput ANA‑e, upravlja svojim aktivnostima, što znači da taj odbor ispituje izviješća i godišnju računovodstvenu dokumentaciju odjela u tom društvu, poput DCNS‑a, što dovodi do toga da DCNS ne može samostalno i odvojeno od tog društva obavljati svoju aktivnost.

               28

               Prema mišljenju Portugalske Republike DCNS ispunjava uvjete iz članka 4. stavka 2. Uredbe br. 95/93. Smatra da se ANA‑u, kao tijelo za upravljanje, ne može smatrati zainteresiranom stranom od koje DCNS treba biti odvojen i, s obzirom na to da Uredba br. 95/93 ne definira koga treba smatrati zainteresiranom stranom, tu ocjenu treba vršiti od slučaja do slučaja, što Komisija nije predvidjela.

               29

               U ovom predmetu, kvalifikacija ANA‑e kao zainteresirane strane zahtijeva utvrđivanje i konkretnu procjenu njezina izravnog ili neizravnog interesa u postupku dodjele slotova. Međutim, ANA, tijelo za upravljanje zračnom lukom, samo neizravno ima koristi od aktivnosti koordinacije slotova i samo u vezi s ubiranjem aerodromskih davanja, koja ovise o broju korisnika. Zbog toga je malo vjerojatno da ANA pojedinačno favorizira jednog ili drugog korisnika zračne luke jer od toga nema nikakve koristi. Drugačije bi bilo da ANA ima udio u kapitalu nekog zračnog prijevoznika, o čemu ovdje nije riječ.

               30

               U slučaju da se ANA‑u može smatrati zainteresiranom stranom, Portugalska Republika osigurala je nezavisnost koordinatora iz članka 4. stavka 2. točke (b) Uredbe br. 95/93. Prema mišljenju te države članice, ta odredba ne propisuje da koordinator mora biti pravni subjekt različit od tijela za upravljanje zračnom lukom, već zahtijeva samo funkcijsko razdvajanje. Međutim, između ANA‑e i DCNS‑a stvarno postoji funkcijsko razdvajanje, jer DCNS uistinu ima tehničku, funkcionalnu, organizacijsku i upravljačku autonomiju u vezi s aktivnostima dodjele slotova i jer zbog toga njegove odluke nisu ni na koji način podvrgnute ocjeni ili potvrdi ANA‑e.

         Ocjena Suda

               31

               Prema članku 4. stavku 2. točki (b) prvoj rečenici Uredbe br. 95/93 predmetna država članica odgovara za „nezavisnost koordinatora […]funkcijski razdvajajući koordinatora od svake pojedine zainteresirane strane”.

               32

               Stoga u okviru prvog prigovora treba provjeriti treba li ANA‑u kao tijelo za upravljanje zračnom lukom smatrati „zainteresiranom stranom” u smislu te odredbe i, u slučaju da je tako, treba provjeriti je li Portugalska Republika propisala nužna jamstva za osiguravanje funkcijskog razdvajanja koordinatora od te zainteresirane strane.

               33

               Prije svega treba napomenuti da Uredba br. 95/93 ne sadržava ni definiciju pojma „funkcijskog razdvajanja” koordinatora, ni definiciju „zainteresirane strane” od koje taj isti treba biti razdvojen. Da bi se utvrdio doseg tih pojmova treba stoga uzeti u obzir ne samo tekst članka 4. stavka 2. točke (b) prve rečenice Uredbe br. 95/93 i cilj nezavisnosti koordinatora u odnosu na sve zainteresirane strane u smislu te odredbe, već također uvjete iz članka 4. stavka 2. točke (c) te uredbe. Ta odredba naime precizira da je potrebno da „koordinator postupa u skladu s [tom] Uredbom na neutralan, nediskriminacijski i transparentan način”, pa su ta tri elementa stoga inherentna nezavisnom karakteru funkcije koordinatora.

               34

               Kada je riječ, na prvom mjestu, o neutralnosti koordinatora, iz pete uvodne izjave Uredbe br. 95/93 proizlazi da ta neutralnost treba biti „neupitna”. Nije sporno da treba osigurati da je takav uvjet ispunjen u odnosu na svaku zainteresiranu stranu.

               35

               Na drugome mjestu, treba napomenuti da je u skladu sa šestom uvodnom izjavom Uredbe br. 95/93 transparentnost informacija „bitan element kako bi se osigurala objektivnost postupka dodjele slotova”.

               36

               Na trećem mjestu, da bi se koordinatoru omogućilo učinkovito ispunjavanje ciljeva Uredbe br. 95/93, objektivnost postupka dodjele slotova zahtijeva da zadatke koji su mu tom uredbom povjereni može izvršavati bez ikakvih pritisaka.

               37

               Funkcijski pristup nezavisnosti koordinatora stoga osobito obilježava obveza objektivne i transparentne dodjele slotova svakom podnositelju zahtjeva za njihovu dodjelu.

               38

               Kada je riječ o pojmu „zainteresirana strana”, Komisija tvrdi da taj pojam treba široko tumačiti tako da obuhvaća veliki krug subjekata, među kojima i tijelo za upravljanje zračnom lukom.

               39

               Nasuprot tomu, Portugalska Republika smatra da se od slučaja do slučaja konkretnom provjerom treba ocijeniti radi li se o zainteresiranoj strani, tako da je na Komisiji da dokaže, u ovom slučaju, da tijelo za upravljanje ima interes u vezi s dodjelom slotova.

               40

               Međutim, taj posljednji argument treba odmah odbaciti. Naime s obzirom na svrhu članka 4. stavka 2. točke (b) prve rečenice Uredbe br. 95/93 koja se sastoji u osiguravanju neupitne neutralnosti koordinatora, treba utvrditi da je cilj te odredbe isključiti svaki rizik u vezi s mogućnosti da taj koordinator svoje aktivnosti ne obavlja nezavisno.

               41

               U tim uvjetima treba utvrditi da se pod „zainteresiranom stranom” podrazumijeva svaki subjekt na čije interese može utjecati dodjela slotova. U skladu s mišljenjem Komisije, to vrijedi za tijela za upravljanje zračnim lukama.

               42

               Naime, s jedne strane, iz članka 4. stavka 1. Uredbe br. 95/93 kao i iz članka 4. stavka 8. u vezi s člankom 5. stavkom 1. te uredbe proizlazi da se tijela za upravljanje zračnim lukama baš poput zračnih prijevoznika, svrstavaju u krug tijela koja imaju pravo da ih se konzultira prije imenovanja koordinatora i da ih se obavijesti o zatraženim i dodijeljenim slotovima, kao i o onima koji su još raspoloživi. Ta okolnost potvrđuje da se Uredba br. 95/93 temelji na premisi prema kojoj na interese tijela za upravljanje zračnim lukama može utjecati dodjela slotova za koju je odgovoran koordinator.

               43

               S druge strane, kako i ističe Komisija, tijelo za upravljanje zračnom lukom može imati interes za to da se slotovi dodijele određenom zračnom prijevozniku, čak i kada to tijelo nema izravno ili neizravno udio u kapitalu tog društva, s tim da takav interes može proizlaziti, na primjer, iz ugovora o zakupu prostora u zračnim lukama koje sklapa određeni zračni prijevoznik s tijelom za upravljanje zračnom lukom ili iz želje tog posljednjeg da zračna luka postane središnja zračna luka određenog zračnog prijevoznika.

               44

               Stoga, treba utvrditi da ANA‑u, kao tijelo koje upravlja zračnom lukom Portugal, treba smatrati „zainteresiranom stranom” u smislu članka 4. stavka 2. točke (b) Uredbe br. 95/93.

               45

               S obzirom na taj zaključak, treba ispitati jesu li Zakonodavnom uredbom br. 109/2008 u skladu s pravnim standardima utvrđena jamstva za osiguravanje funkcijskog razdvajanja koordinatora u smislu navedene odredbe.

               46

               Treba napomenuti da je prema Zakonodavnoj uredbi br. 109/2008 ANA, koja ima zadatak obavljanja aktivnosti kako koordinatora tako i tijela za upravljanje zračnom lukom, ta koja na temelju članka 5. stavaka 1. i 2. te zakonodavne uredbe osigurava da aktivnost koordinatora bude nezavisna od aktivnosti tijela za upravljanje zračnom lukom zahvaljujući primjerenom razdvajanju i da je također ANA ta koja jamči tu nezavisnost, barem na funkcijskoj razini. Osim toga, navedena zakonodavna uredba, u svojem članku 8., određuje tijelo za kontrolu i nadzor dodjele slotova i definira, u svojim člancima 9. i 10., teške povrede kao i način na koji to tijelo treba postupati u vezi s tim povredama.

               47

               Međutim, treba utvrditi da jamstva predviđena predmetnom portugalskom odredbom nisu, zbog njezina manjka jasnoće, dovoljna da bi učinkovito osigurala funkcijsko razdvajanje koje se traži člankom 4. stavkom 2. točkom (b) prvom rečenicom Uredbe br. 95/93. Naime, ta odredba oslanja se isključivo na samoograničavanje ANA‑e, a da joj u tom pogledu ne propisuje odgovarajući i precizan okvir.

               48

               Pod pretpostavkom da je točno, kako i ističe Portugalska Republika, da ANA nikada u praksi nije izvršila nikakav pritisak i da Nacionalni institut za civilno zrakoplovstvo, u svojstvu regulatora sektora civilnog zrakoplovstva u Portugalu, nikada nije zaprimio ni najmanji prigovor u vezi s aktivnostima koordinatora, takvi činjenični navodi su bespredmetni kada je riječ o pitanju je li Portugalska Republika propisala pravna pravila nužna za osiguravanje nezavisnosti koordinatora u odnosu na svaku zainteresiranu stranu.

               49

               Stoga, budući da Zakonodavnom uredbom br. 109/2008 nisu propisana dovoljno konkretna pravna pravila da bi se osigurala „nezavisnost koordinatora funkcijski razdvajajući koordinatora od svake pojedine zainteresirane strane”, u smislu članka 4. stavka 2. točke (b) prve rečenice Uredbe br. 95/93, prvi prigovor Komisije treba smatrati osnovanim.

         Drugi prigovor, u vezi sa sustavom financiranja koordinatora

         Argumentacija stranaka

               50

               Člankom 4. stavkom 2. točkom (b) Uredbe br. 95/93 zahtijeva se da sustav financiranja aktivnosti koordinatora bude primjeren za osiguravanje njegove nezavisnosti. To prema mišljenju Komisije podrazumijeva da koordinator vodi zasebne poslovne knjige, odvojene proračune i osobito da financiranje njegovih aktivnosti ne ovisi o zainteresiranim stranama ili o samo jednoj zainteresiranoj strani, u ovom slučaju tijelu za upravljanje zračnom lukom. Međutim, u ovom predmetu financiranje koordinatora zavisi isključivo o tom tijelu i ono odobrava njegov proračun. Nadalje, čak i ako se s koordinatorom postupa kao s posebnim centrom troškova, sve njegove troškove snosi tijelo za upravljanje, što ne omogućuje zaključak da postoji nezavisnost sustava financiranja koordinatora u odnosu na taj subjekt.

               51

               Prema mišljenju Portugalske Republike, sustav financiranja primjeren za osiguravanje nezavisnosti koordinatora, poput onoga iz članka 4. stavka 2. točke (b) Uredbe br. 95/93 predstavlja samo indikator za ocjenu stupnja nezavisnosti koordinatora, a ne bitan pravni uvjet. Neuvođenje davanja za dodjelu slotova stoga ne omogućuje zaključak da DCNS nije u dovoljnoj mjeri nezavisan.

               52

               Portugalska Republika navodi da u ovom slučaju postoji stroga razdvojenost poslovnih knjiga za aktivnosti DCNS‑a i aktivnosti ANA‑e, na način da DCNS čini poseban centar troškova.

         Ocjena Suda

               53

               Prema članku 4. stavku 2. točki (b) drugoj rečenici Uredbe br. 95/93 „sustav financiranja aktivnosti koordinatora mora biti takav da osigura njegov nezavisan status”.

               54

               U ovom predmetu ANA je zainteresirana strana, kako proizlazi iz točke 44. ove presude. Stoga je nužno da DCNS ima vlastite poslovne knjige, proračun i financijska sredstva da bi se zajamčilo da obavlja svoje aktivnosti koordinatora u skladu s Uredbom 95/93, bez ikakvog utjecaja ANA‑e.

               55

               Međutim, u ovom slučaju osobito nedostaje mehanizam financiranja putem vlastitih sredstava. Naime, nesporno je da portugalsko zakonodavstvo ne propisuje takav mehanizam i da sredstva DCNS‑a potječu isključivo od ANA‑e.

               56

               Nadalje, Portugalska Republika ne osporava da je usvajanje proračuna za rad i godišnjih financijskih izvještaja koordinatora u isključivoj nadležnosti upravnog odbora ANA‑e.

               57

               Kada je riječ o argumentu Portugalske republike prema kojem DCNS predstavlja poseban centar troškova, ta činjenica sama po sebi ne utječe na zaključak da koordinatora u cijelosti financira jedna zainteresirana strana, u ovom slučaju ANA. Stoga sustav financiranja aktivnosti koordinatora nije prikladan za ostvarivanje njegove nezavisnosti kakva se traži člankom 4. stavkom 2. točkom (b) drugom rečenicom Uredbe br. 95/93.

               58

               U tim okolnostima treba utvrditi da je drugi prigovor Komisije osnovan.

         Akcesorni zahtjevi Portugalske Republike

               59

               Portugalska Republika akcesorno traži da Sud proglasi da, s jedne strane „u Portugalu, trenutni koordinator osigurava poštovanje zahtjeva u vezi s funkcijskom nezavisnosti iz članka 4. stavka 2. točke (b) Uredbe br. 95/93” i da s druge strane „Portugalska Republika ispunjava obveze koje ima na temelju Uredbe br. 95/93”.

               60

               Kada je riječ o tim zahtjevima, treba utvrditi da u okviru tužbe zbog povrede obveze Sud nije ovlašten odlučivati ni o kojem drugom zahtjevu osim onoga koji je postavila Komisija. Te zahtjeve stroga treba odbaciti kao nedopuštene.

               61

               S obzirom na sva prethodno navedena razmatranja, treba utvrditi da Portugalska Republika nije ispunila obveze koje ima na temelju članka 4. stavka 2. Uredbe br. 95/93 jer nije osigurala nezavisnost koordinatora za dodjelu slotova na način da bi ga funkcijski razdvojila od svake zainteresirane strane i zbog toga što nije osigurala da sustav financiranja aktivnosti koordinatora bude primjeren za osiguravanje njegove nezavisnosti.

         Troškovi

               62

               Na temelju članka 138. stavka 1. Poslovnika Suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da je Komisija postavila zahtjev u tom smislu i da je povreda utvrđena, Portugalskoj Republici valja naložiti snošenje troškova.

               Slijedom navedenoga, Sud (peto vijeće) proglašava i presuđuje:

                        1.

                           Portugalska Republika povrijedila je obveze koja ima na temelju članka 4. stavka 2. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 95/93 od 18. siječnja 1993. o zajedničkim pravilima za dodjelu slotova u zračnim lukama Zajednice kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 545/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. lipnja 2009. jer nije osigurala nezavisnost koordinatora za dodjelu slotova na način da bi ga funkcijski razdvojila od svake zainteresirane strane i zbog toga što nije osigurala da sustav financiranja aktivnosti koordinatora bude primjeren za osiguravanje njegove nezavisnosti.

                        2.

                           Portugalskoj Republici nalaže se snošenje troškova.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: portugalski


Presuda Općeg suda (žalbeno vijeće) od 19. siječnja 2017.#Europska komisija protiv Jürgena Friebergera i Benjamina Vallina.#Žalba – Javna služba – Dužnosnici – Mirovine – Reforma Pravilnika o osoblju – Povećanje dobi za umirovljenje – Odluka kojom se odbija ponovni izračun bonusa u vezi s mirovinskim pravima – Načelo ne ultra petita – Pogreška koja se tiče prava – Obveza obrazlaganja.#Predmet T-232/16 P.


Presuda Suda (treće vijeće) od 2013. siječanj 31.#„LVK - 56” EOOD protiv Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto“ Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite.#Zahtjev za prethodnu odluku podnesena po Administrativen sad - Varna.#Predmet C-643/11.


Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 2010. srpanj 08.#Andrzej Wybranowski protiv Europska komisija.#Predmet F-17/08.


Presuda Suda (peto vijeće) od 21. veljače 2008. # Komisija Europskih zajednica protiv Velikog Vojvodstva Luksemburg. # Povreda obveze države članice - Direktiva 2004/48/EZ. # Predmet C-328/07.


Presuda Suda (sedmo vijeće) od 21. srpnja 2011.#Telefónica de España SA protiv Administración del Estado.#Zahtjev za prethodnu odluku: Tribunal Supremo - Španjolska.#Direktiva 97/13/EZ - Članak 6.#Predmet C-284/10.


Presuda Suda (osmo vijeće) od 21. veljače 2013. # SC Mora IPR SRL protiv Direcţia Generală a Finanţelor Publice Sibiu i Direcţia Judeţeană pentru Accize şi Operaţiuni Vamale Sibiu. # Zahtjev za prethodnu odluku: Curtea de Apel Alba Iulia - Rumunjska. # PDV - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 211. # Predmet C-79/12.


Presuda Prvostupanjskog suda (drugo vijeće) od 25. srpnja 2006. # Éric Mathias Fries Guggenheim protiv Europskog centra za razvoj strukovnog osposobljavanja (Cedefop). # Predmet T-373/04.


Presuda Suda (šesto vijeće) od 16. svibnja 2013. # TNT Express Worldwide (Poland) sp. z o.o. protiv Minister Finansów. # Zahtjev za prethodnu odluku: Naczelny Sąd Administracyjny - Poljska. # Porez na dodanu vrijednost - Direktiva 2006/112/EZ. # Predmet C-169/12.


Presuda Suda od 15. listopada 1985. # Continental Irish Meat Ltd protiv Minister for Agriculture. # Zahtjev za prethodnu odluku: Supreme Court - Irska. # Predmet 125/84.


Presuda Suda (treće vijeće) od 2012. rujan 06.#Gábor Tóth protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-magyarországi Regionális Adó Főigazgatósága, successeur en droit de Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal Hatósági Főosztály Észak-magyarországi Kihelyezett Hatósági Osztály.#Zahtjev za prethodnu odluku podnesena po Kúria (anciennement Legfelsőbb Bíróság).#Predmet C-324/11.