title: Predmet C-56/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. siječnja 2017. uputio Administrativen sad Sofia-grad (Bugarska) – Bahtiar Fathi protiv Predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

text:
               10.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/26

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. siječnja 2017. uputio Administrativen sad Sofia-grad (Bugarska) – Bahtiar Fathi protiv Predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite
   (Predmet C-56/17)
   (2017/C 112/36)
   Jezik postupka: bugarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Administrativen sad Sofia-grad

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Bahtiar

      Tuženik: Predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

      Prethodna pitanja

               1.

               Proizlazi li iz članka 3. stavka 1. Uredbe (EU) br. 604/2013 (1), tumačenog u vezi s uvodnom izjavom 12. i člankom 17. Uredbe da država članica može donijeti odluku u kojoj razmatra u njoj podnesen zahtjev za međunarodnu zaštitu u smislu članka 2. točke (d) Uredbe, ali ne odlučuje izričito o odgovornosti te države članice prema kriterijima Uredbe, ako u konkretnom slučaju nema indikativnih elemenata za iznimku prema članku 17. Uredbe?

               2.

               Proizlazi li iz članka 3. stavka 1. druge rečenice Uredbe (EU) br. 604/2013, tumačenog u vezi s uvodnom izjavom 54. Direktive 2013/32 (2), da se u okolnostima glavnog postupka, kada nije primjenjiva iznimka u skladu s člankom 17. stavkom 1. Uredbe, mora donijeti odluka o zahtjevu za međunarodnu zaštitu u smislu članka 2. točke (b) Uredbe s kojom se država članica obvezuje da će zahtjev razmotriti prema kriterijima Uredbe i koja se temelji na tome da odredbe Uredbe vrijede za podnositelja zahtjeva?

               3.

               Treba li članak 46. stavak 3. Direktive 2013/32/EU tumačiti na način da u postupcima protiv odluke kojom se odbija međunarodna zaštita sud mora presuditi u skladu s uvodnom izjavom 54. Direktive o tome primjenjuju li se odredbe Uredbe (EU) br. 604/2013 na podnositelja zahtjeva ako država članica nije izričito odlučila o svojoj odgovornosti za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu u skladu s kriterijima Uredbe? Treba li na temelju uvodne izjave 54. Direktive 2013/32 pretpostaviti da kada nema indikativnih elemenata za primjenu članka 17. Uredbe br. 604/2013 i zahtjev za međunarodnu zaštitu je na temelju Direktive 2011/95 (3) razmotrila država članica u kojoj je podnesen, pravni položaj dotične osobe ulazi u područje primjene Uredbe čak i ako država članica nije izričito odlučila o svojoj odgovornosti u skladu s kriterijima Uredbe?

               4.

               Proizlazi li iz članka 10. stavka 1. točke (b) Direktive 2011/95/EU da razlog proganjanja na temelju „religije” u okolnostima glavnog postupka postoji kada podnositelj zahtjeva nije dao pojašnjenja i podnio dokumente u vezi sa svim elementima obuhvaćenima pojmom religije kako je određen u odredbi koja je od temeljne važnosti za pripadnost dotične osobe određenoj religiji?

               5.

               Proizlazi li iz članka 10. stavka 2. Direktive 2011/95/EU da razlozi za proganjanje na temelju religije u smislu članka 10. stavka 1. točke (b) Direktive postoje kada podnositelj zahtjeva u okolnostima glavnog postupka tvrdi da je bio proganjan na temelju pripadnosti religiji, ali nije podnio pojašnjenja ili dokaze u vezi s okolnostima koje su karakteristične za pripadnost osobe određenoj religiji i koji bi bili razlog zbog kojeg bi počinitelj proganjanja vjerovao da dotična osoba pripada toj religiji — uključujući okolnostima povezanim sa sudjelovanjem ili uzdržavanjem od religijskih djela ili izražavanja vjere — ili u vezi s oblicima osobnog ili zajedničkog ponašanja koji se temelje na vjerskom uvjerenju ili ih takvo uvjerenje propisuje?

               6.

               Proizlazi li iz članka 9. stavaka 1. i 2. Direktive 2011/95/EU, tumačenog u vezi s člankom 18. i 10. Povelje EU o temeljnim pravima i pojmom religije u smislu članka 10. stavka 1. točke (b) Direktive da u okolnostima glavnog postupka:

                           a.

                           pojam religije kako je određen u pravu Unije ne obuhvaća djela koja se u skladu s nacionalnim pravom država članica smatraju kaznenim djelima? Mogu li takva djela, koja se u zemlji porijekla podnositelja zahtjeva smatraju kaznenim djelima, činiti djela proganjanja?

                           b.

                           u vezi sa zabranom prozelitizma i zabranom djela protivnih religiji na kojima se temelje zakonski i podzakonski akti u predmetnoj državi, treba li smatrati da su dopuštene zabrane koje su određene za zaštitu prava i sloboda drugih i javnog poretka u državi porijekla podnositelja zahtjeva? Čine li takve zabrane djela proganjanja u smislu navedenih odredaba Direktive kada je za njihovu povredu predviđena smrtna kazna čak i ako zakoni nisu izričito usmjereni protiv određene religije?

               7.

               Proizlazi li iz članka 4. stavka 2. Direktive 2011/95/EU, tumačenog u vezi s stavkom 5. točkom (b) odredbe, člankom 10. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i člankom 46. stavkom 3. Direktive 2013/32/EU da se u okolnostima glavnog postupka ocjena činjenica i okolnosti može izvršiti samo na temelju pojašnjenja koja je dao i dokumenata koje je podnio podnositelj zahtjeva ili je dopušteno zahtijevati dokaz nedostajućih elemenata obuhvaćenih pojmom religije u smislu članka 10. stavka 1. točke (b) Direktive kada:

                           —

                           bi se bez tih informacija zahtjev za međunarodnu zaštitu smatrao neosnovanim u smislu članka 32. u vezi s člankom 31. stavkom 8. točkom (e) Direktive 2013/32/EU i

                           —

                           prema nacionalnom pravu nadležno tijelo mora utvrditi sve relevantne okolnosti za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu i sud u okviru pobijanja odluke o odbijanju mora navesti da osoba nije ponudila i predložila nijedan dokaz?

      (1)  Uredba (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva (SL 2013., L 180, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 108.).

      (2)  Direktiva 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite (SL 2013., L 180, str. 60.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 249.).

      (3)  Direktiva 2011/95/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni statusa izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite (SL 2011., L 337, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 13., str. 248.).


title: Predmet F-45/16: Tužba podnesena 17. kolovoza 2016. – ZZ protiv EIB-a

text:
               10.10.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 371/32

         Tužba podnesena 17. kolovoza 2016. – ZZ protiv EIB-a
   (Predmet F-45/16)
   (2016/C 371/36)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: ZZ (zastupnik: B. Maréchal, odvjetnik)

      Tuženik: Europska investicijska banka

      Predmet i opis spora

   Zahtjev za naknadu imovinske i neimovinske štete koju tužitelj tvrdi da je pretrpio nakon što je proglašena njegova potpuna i trajna invalidnost, za koju on smatra da je uzrokovana profesionalnom bolesti.

      Tužbeni zahtjev tužitelja

               —

               Naknada tužitelju štete ili dijela štete u slučaju da bi se dio štete nadoknađivao iz EIB-ova osiguranja AXA Belgium.

               —

               Naknada neimovinske štete koju je pretrpio tužitelj u iznosu od 150 000 eura;

               —

               Naknada budućih medicinskih troškova i troškova psihoterapije u vezi sa zdravstvenim problemima nastalima uslijed znatnog stresa tužitelja, a koji se ne nadoknađuju iz sustava zdravstvenog osiguranja EIB-a;

               —

               Naknada medicinskih troškova i troškova psihoterapije koji su dosad nastali u vezi sa zdravstvenim problemima nastalima uslijed znatnog stresa, a koji se ne nadoknađuju iz sustava zdravstvenog osiguranja EIB-a;

               —

               Naknada troškova pravnog zastupanja tužitelja u ovom postupku u procijenjenom iznosu od 30 000 eura.


title: Predmet C-569/13: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. studenoga 2013. uputio Förvaltningsrätten i Malmö (Švedska) — Bricmate AB protiv Tullverket

text:
               18.1.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 15/10

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. studenoga 2013. uputio Förvaltningsrätten i Malmö (Švedska) — Bricmate AB protiv Tullverket
   (Predmet C-569/13)
   2014/C 15/14
   Jezik postupka: švedski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Förvaltningsrätten i Malmö

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Bricmate AB

      Tuženik: Tullverket

      Prethodna pitanja

   Je li Provedbena Uredba Vijeća (EU) br. 917/2011 od 12. rujna 2011. (1) o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe uvedene na uvoz keramičkih pločica podrijetlom iz Narodne Republike Kine (SL L 238, 2011., str. 1.) nevaljana na temelju bilo kojeg od sljedećih osnova:

               1.

               ispitni postupak institucija Europske unije sadrži očite činjenične greške,

               2.

               ispitni postupak institucija Europske unije sadrži očite greške u procjeni,

               3.

               Komisija nije ispunila svoju obvezu djelovanja s dužnom pažnjom te je zanemarila članak 3. stavke 2. i 6. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1225/2009 (2) od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (SL L 343, 2009., str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 202.),

               4.

               Komisija je zanemarila svoje obveze prema članku 20. stavku 1. Uredbe br. 1225/2009 te je zanemarila pravo društva na obranu,

               5.

               Komisija je protivno članku 17. Uredbe br. 1225/2009 propustila uzeti u obzir informaciju koju joj je društvo dostavilo, i/ili

               6.

               Komisija nije ispunila svoju obvezu navođenja razloga (u skladu s člankom 296. UFEU-a)?

      (1)  SL L 238, str. 1.

      (2)  SL L 343, str. 51.


title: Predmet C-20/15 P: Žalba koju je 19. siječnja 2015. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (drugo prošireno vijeće) od 7. studenog 2014. u predmetu T-219/10, Autogrill España protiv Komisije

text:
               9.3.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 81/10

         Žalba koju je 19. siječnja 2015. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (drugo prošireno vijeće) od 7. studenog 2014. u predmetu T-219/10, Autogrill España protiv Komisije
   (Predmet C-20/15 P)
   (2015/C 081/13)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: R. Lyal, B. Stromsky, C. Urraca Caviedes i P. Němečková, agenti)

      Druga stranka u postupku: Autogrill España, S.A.

      Žalbeni zahtjev

               —

               ukinuti pobijanu presudu;

               —

               vratiti predmet na odlučivanje Općem sudu Europske unije;

               —

               o troškovima odlučiti naknadno.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Opći je sud napravio pogrešku koja se tiče prava neispravno tumačeći članak 107. stavak 1. UFEU-a, osobito pojam selektivnosti državne potpore iz navedenog članka.
   Jedini izneseni žalbeni razlog sastoji se od dva dijela koja proizlaze iz gore navedene pogreške koja se tiče prava:

               —

               kao prvo, Opći sud griješi kada za potrebe dokazivanja selektivnosti mjere nalaže obvezu određivanja skupina poduzetnika s posebnim i svojstvenim obilježjima (koje je moguće identificirati ex ante);

               —

               kao drugo, Opći sud pogrešno tumači pojam selektivnosti umjetno razlikujući potpore pri izvozu dobara i potpore pri izvozu kapitala.


title: Predmet C-13/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. siječnja 2016. uputio Augstākā tiesa (Latvija) – Valsts policijas Rīgas reģiona pārvaldes Kārtības policijas pārvalde protiv Rīgas pašvaldības SIA „Rīgas satiksme”

text:
               29.3.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 111/10

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. siječnja 2016. uputio Augstākā tiesa (Latvija) – Valsts policijas Rīgas reģiona pārvaldes Kārtības policijas pārvalde protiv Rīgas pašvaldības SIA „Rīgas satiksme”
   (Predmet C-13/16)
   (2016/C 111/13)
   Jezik postupka: latvijski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Augstākā tiesa

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Valsts policijas Rīgas reģiona pārvaldes Kārtības policijas pārvalde

      Tuženik: Rīgas pašvaldības SIA „Rīgas satiksme”

      Prethodno pitanje

   Treba li izraz „potrebna u svrhe zakonitog interesa kojeg ima […] treća stranka ili stranke kojima se podaci otkrivaju”, upotrijebljen u članku 7. točki (f) Direktive 95/46/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka, tumačiti na način da državna policija treba otkriti Rīgas satiksmeu osobne podatke koje potonji zahtijeva, a koji su nužni radi podnošenja građanskopravne tužbe? Utječe li na odgovor koji na to pitanje valja dati činjenica da je, kako se navodi u dokumentima iz spisa, putnik u taksiju čije podatke Rīgas satiksme želi prikupiti u trenutku nesreće bio maloljetan?

      (1)  SL L 281, str. 31.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 7., str. 88.


title: Predmet C-20/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. siječnja 2017. uputio Kammergericht Berlin (Njemačka) – Vincent Pierre Oberle

text:
               10.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/19

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. siječnja 2017. uputio Kammergericht Berlin (Njemačka) – Vincent Pierre Oberle
   (Predmet C-20/17)
   (2017/C 112/27)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Kammergericht Berlin

      Stranke glavnog postupka

      Podnositelj zahtjeva i žalitelj: Vincent Pierre Oberle

      Prethodno pitanje

   Treba li članak 4. Uredbe (EU) br. 650/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršavanju odluka i prihvaćanju i izvršavanju javnih isprava u nasljednim stvarima i o uspostavi Europske potvrde o nasljeđivanju (1) tumačiti na način da je njime također određena isključiva međunarodna nadležnost u području izdavanja nacionalnih potvrda o nasljeđivanju koje nisu zamijenjene Europskom potvrdom o nasljeđivanju u odnosnim državama članicama (vidjeti članak 62. stavak 3. Uredbe br. 650/2012), tako da odstupajuće odredbe nacionalnih zakonodavaca u pogledu međunarodne nadležnosti u području izdavanja nacionalnih potvrda o nasljeđivanju – poput primjerice u Njemačkoj članka 105. Familiengesetzbucha (FamFG) – nemaju učinka zbog povrede nadređenoga europskog prava?

      (1)  SL L 201, str. 107. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 10., str. 296.)


title: Predmet C-101/15 P: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 7. rujna 2016. – Pilkington Group Ltd, Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH, Pilkington Italia SpA protiv Europske komisije (Žalba — Zabranjeni sporazumi — Članak 101. UFEU-a — Članak 53. Sporazuma o Europskog gospodarskom prostoru od 2. svibnja 1992. — Europsko tržište automobilskog stakla — Sporazumi o podjeli tržištâ i razmjeni poslovno osjetljivih informacija — Novčane kazne — Smjernice iz 2006. o izračunu iznosa novčanih kazni — Točka 13. — Vrijednost prodaje — Uredba (EZ) br. 1/2003 — Članak 23. stavak 2. drugi podstavak — Zakonska gornja granica novčane kazne — Tečaj za izračun gornje granice novčane kazne — Iznos novčane kazne — Neograničena nadležnost — Poduzetnici koji proizvode jedan proizvod — Proporcionalnost — Jednako postupanje)

text:
               31.10.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 402/5

         Presuda Suda (četvrto vijeće) od 7. rujna 2016. – Pilkington Group Ltd, Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH, Pilkington Italia SpA protiv Europske komisije
   (Predmet C-101/15 P) (1)

   ((Žalba - Zabranjeni sporazumi - Članak 101. UFEU-a - Članak 53. Sporazuma o Europskog gospodarskom prostoru od 2. svibnja 1992. - Europsko tržište automobilskog stakla - Sporazumi o podjeli tržištâ i razmjeni poslovno osjetljivih informacija - Novčane kazne - Smjernice iz 2006. o izračunu iznosa novčanih kazni - Točka 13. - Vrijednost prodaje - Uredba (EZ) br. 1/2003 - Članak 23. stavak 2. drugi podstavak - Zakonska gornja granica novčane kazne - Tečaj za izračun gornje granice novčane kazne - Iznos novčane kazne - Neograničena nadležnost - Poduzetnici koji proizvode jedan proizvod - Proporcionalnost - Jednako postupanje))
   (2016/C 402/06)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelji: Pilkington Group Ltd, Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH, Pilkington Italia SpA (zastupnici: S. Wisking i K. Fountoukakos-Kyriakakos, solicitors i C. Puech Baron, odvjetnik)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: A. Biolan, M. Kellerbauer i H. Leupold, agenti)

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               Društvima Pilkington Group Ltd, Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH i Pilkington Italia SpA nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 81, 9. 3. 2015.


title: Predmet F-73/14: Tužba podnesena 24. srpnja 2014. – ZZ protiv Europola

text:
               27.10.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 380/27

         Tužba podnesena 24. srpnja 2014. – ZZ protiv Europola
   (Predmet F-73/14)
   2014/C 380/36
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: ZZ (zastupnik: M. Velardo, odvjetnik)

      Tuženik: Europol

      Predmet i opis spora

   Poništenje odluke o neproduženju ugovora tužitelja te naknada navodno pretrpljene nematerijalne i materijalne štete.

      Tužbeni zahtjev tužitelja

               —

               poništiti implicitnu odluku o odbijanju zahtjeva u smislu članka 90. stavka 1. kojim se traži produženje ugovora kao člana privremenog osoblja AD7, podnesenog 6. prosinca 2013. i odgovor na žalbu ravnatelja Europola od 14. travnja 2014.,

               —

               naložiti tuženiku plaćanja iznosa od 1.545.124 eura na ime naknade pretrpljene materijalne štete,

               —

               naložiti tuženiku plaćanje iznosa od 40.000 eura na ime naknade pretrpljene nematerijalne štete,

               —

               naložiti Europolu snošenje troškova postupka.


title: Predmet T-507/13: Rješenje Općeg suda od 14. siječnja 2015. – SolarWorld i dr. protiv Komisije ( „Tužba za poništenje — Damping — Uvoz fotonaponskih modula od kristalnog silicija i njihovih ključnih sastavnih dijelova (ćelija i poluvodičkih pločica – wafera) podrijetlom ili poslanih iz Kine — Prihvaćanje preuzete obveze u vezi s antidampinškim mjerama — Industrija Zajednice — Nepostojanje izravnog utjecaja — Nedopuštenost” )

text:
               9.3.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 81/19

         Rješenje Općeg suda od 14. siječnja 2015. – SolarWorld i dr. protiv Komisije
   (Predmet T-507/13) (1)

   ((„Tužba za poništenje - Damping - Uvoz fotonaponskih modula od kristalnog silicija i njihovih ključnih sastavnih dijelova (ćelija i poluvodičkih pločica – wafera) podrijetlom ili poslanih iz Kine - Prihvaćanje preuzete obveze u vezi s antidampinškim mjerama - Industrija Zajednice - Nepostojanje izravnog utjecaja - Nedopuštenost”))
   (2015/C 081/24)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: SolarWorld AG (Bonn, Njemačka); Brandoni solare SpA (Castelfidardo, Italija); Global Sun Ltd (Sliema, Malta); Silicio Solar, SAU (Madrid, Španjolska); Solaria Energia y Medio Ambiente, SA (Puertollano, Španjolska) (zastupnici: L. Ruessmann, odvjetnik, i J. Beck, solicitor)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J.-F. Brakeland, T. Maxian Rusche i A. Stobiecka-Kuik, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje Odluke Komisije 2013/423/EU od 2. kolovoza 2013. o prihvaćanju preuzete obveze u vezi s antidampinškim mjerama u pogledu uvoza fotonaponskih modula od kristalnog silicija i njihovih ključnih sastavnih dijelova (tj. ćelija i poluvodičkih pločica – wafera) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine (SL 2013 L 209, str. 26.) i Provedbene odluke Komisije 2013/707/EU od 4. prosinca 2013. o potvrdi prihvaćanja preuzete obveze u vezi s antidampinškim i antisubvencijskim mjerama koje se odnose na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine za vrijeme primjene konačnih mjera (SL 2013 L 325, str. 214.).

      Izreka

               1.

               Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

               2.

               Društvima SolarWorld AG, Brandoni solare SpA, Global Sun Ltd, Silicio Solar, SAU i Solaria Energia y Medio Ambiente, SA nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 325, 9.11.2013.


title: Predmet T-883/16: Tužba podnesena 16. prosinca 2016. – Republika Poljska protiv Komisije

text:
               6.2.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 38/52

         Tužba podnesena 16. prosinca 2016. – Republika Poljska protiv Komisije
   (Predmet T-883/16)
   (2017/C 038/68)
   Jezik postupka: poljski

      Stranke

      Tužitelj: Republika Poljska (zastupnik: B. Majczyna)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku Europske komisije od 28. listopada 2016. o izmjenama uvjeta za izuzeće plinovoda Opal od obveze za primjenu pravila o pristupu trećih osoba i tarifnih pravila odobrenih na temelju Direktive 2003/55/EZ;

               —

               naložiti Komisiji snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

               1.

               Povreda članka 36. stavka 1. točke (a) Direktive 2009/73/EZ u vezi s člankom 194. stavkom 1. točkom (b) UFEU-a i načela solidarnosti primjenom nove regulatorne iznimke za plinovod Opal, iako ta iznimka ugrožava sigurnost opskrbe plinom.

               2.

               Nenadležnost Komisije i povreda članka 36. st.1. u vezi s člankom 2. točkom 17. Direktive 2009/73/EZ priznanjem nove regulatorne iznimke za plinovod Opal, iako taj plinovod nije „međudržavni spojni plinovod”.

               3.

               Povreda članka 36. stavka 1. točke (b) Direktive 2009/73/EZ priznanjem nove regulatorne iznimke za plinovod Opal unatoč nepostojanju rizika da do te investicije ne bi došlo da nije odobreno to izuzeće.

               4.

               Povreda članka 36. stavka 1. točaka (a) i (e) Direktive 2009/73/EZ priznanjem nove regulatorne iznimke za plinovod Opal unatoč negativnom utjecaju te iznimke na tržišno natjecanje.

               5.

               Povreda međunarodnih ugovora koji obvezuju Europsku uniju, osobito Ugovora o energetskoj povelji, Ugovora o osnivanju energetske zajednice i Sporazuma o pridruživanju s Ukrajinom.


title: Predmet T-55/17: Tužba podnesena 30. siječnja 2017. – Healy protiv Komisije

text:
               10.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/39

         Tužba podnesena 30. siječnja 2017. – Healy protiv Komisije
   (Predmet T-55/17)
   (2017/C 112/54)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: John Morrison Healy (Celbridge, Irska) (zastupnici: S. Orlandi i T. Martin, avocats)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
   utvrdi i presudi,

               —

               poništava se odluka od 11. travnja 2016. kojom je povjerenstvo isključilo tužitelja iz natječaja COM/02/AST/16 (AST2);

               —

               nalaže se Komisiji snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe jedan tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 27. prvog stavka Pravilnika o osoblju za dužnosnike.
   Naime, tužitelj smatra da sporni uvjet za sudjelovanje, i to onaj o radnom stažu u trajanju od 42 mjeseci u Komisiji, nije opravdan u odnosu na zahtjeve oglašenih radnih mjesta.
   Nadalje, članak 82. stavak 7. Uvjeta zaposlenja ostalih službenika nije u skladu s člankom 27. Pravilnika, s obzirom na to da se njime, u svakom slučaju, onemogućuje pristup internim natječajima ugovornom osoblju čiji je radni staž kraći od 36 mjeseci. U konkretnom slučaju, Komisija je procijenila da je radni staž u trajanju od 36 mjeseci najmanja mjera koja može poslužiti kao osnova, i ona je negativno utjecala na ocjenu tijela za imenovanje spornog uvjeta za sudjelovanje.


title: Predmet F-115/13: Tužba podnesena 29. studenoga 2013. — ZZ protiv Europske agencije za okoliš (EEA)

text:
               1.2.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 31/22

         Tužba podnesena 29. studenoga 2013. — ZZ protiv Europske agencije za okoliš (EEA)
   (Predmet F-115/13)
   2014/C 31/40
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: ZZ (zastupnik: A. Bertolini, odvjetnik)

      Tuženik: Europska agencija za okoliš (EEA)

      Predmet i opis spora

   Poništenje odluke o neobnavljanju tužiteljevog ugovora i, posljedično, vraćanje tužitelja na prijašnje radno mjesto ili drugo odgovarajuće radno mjesto, odnosno, ukoliko to nije moguće, nalaganje tuženiku plaćanje naknade tužitelju za pretrpljenu materijalnu štetu i, u svakom slučaju, za pretrpljenu nematerijalnu štetu.

      Tužbeni zahtjevi tužitelja

               —

               Poništiti odluku Europske agencije za okoliš od 29. svibnja 2013. kojom se odbija prigovor tužitelja podnesen 1. svibnja 2013.

               —

               posljedično:

                           —

                           vratiti tužitelja na prijašnje radno mjesto ili drugo radno mjesto koje odgovara njegovim vještinama unutar EEA produženjem njegovog ugovora u skladu sa zahtjevima pravilnika;

                           —

                           podredno, u slučaju odbijanja gore navedenog zahtjeva za vraćanje, nalaganje tuženiku plaćanje naknade tužitelju za pretrpljenu materijalnu štetu, privremeno procijenjenu ex aequo et bono u iznosu razlike između plaće koju je primao kao ugovorni djelatnik u EEA-u najmanje u trajanju koje je slično onome iz njegovog početnog ugovora (tri godine);

               —

               U svakom slučaju, naložiti tuženiku plaćanje privremenog ex aequo et bono iznosa od 5 000 eura naknade za nematerijalnu štetu, zajedno sa zateznim kamatama po zakonskoj kamatnoj stopi od dana presude;

               —

               Naložiti Europskoj agenciji za okoliš (EEA) snošenje troškova.


title: Predmet T-236/12: Presuda Općeg suda od 3. srpnja 2013. — Airbus protiv OHIM-a (NEO) ( „Žig Zajednice — Prijava za registraciju verbalnog žiga Zajednice NEO — Apsolutni razlozi za odbijanje — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točka b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Deskriptivan karakter — Članak 7. stavak 1. točka c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Opseg ispitivanja koje je trebalo provesti žalbeno vijeće — Ispitivanje osnovanosti ovisno o dopuštenosti tužbe — Članci 59. i 64., stavak 1. Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Obveza obrazlaganja — Članak 75. Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Ispitivanje činjenica po službenoj dužnosti — Članak 76. Uredbe (EZ) br. 207/2009” )

text:
               10.8.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 233/6

         Presuda Općeg suda od 3. srpnja 2013. — Airbus protiv OHIM-a (NEO)
   (Predmet T-236/12) (1)

   (Žig Zajednice - Prijava za registraciju verbalnog žiga Zajednice NEO - Apsolutni razlozi za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Deskriptivan karakter - Članak 7. stavak 1. točka c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Opseg ispitivanja koje je trebalo provesti žalbeno vijeće - Ispitivanje osnovanosti ovisno o dopuštenosti tužbe - Članci 59. i 64., stavak 1. Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Obveza obrazlaganja - Članak 75. Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Ispitivanje činjenica po službenoj dužnosti - Članak 76. Uredbe (EZ) br. 207/2009)
   2013/C 233/14
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Airbus SAS (Francuska) (zastupnici: G. Würtenberger i R. Kunze, odvjetnici)

      Tuženik: Ured za harmonizaciju na unutarnjem tržištu (žigovi i industrijski dizajni) (zastupnik: O. Mondéjar Ortuño, agent)

      Predmet

   Tužba protiv odluke prvog žalbenog vijeća OHIM-a od 23. veljače 2012. (predmet R 1387/2011-1), u vezi s prijavom registracije verbalnog znaka NEO kao žiga Zajednice.

      Izreka

               1.

               Odluka prvog žalbenog vijeća Ureda za harmonizaciju na unutarnjem tržištu (žigovi i industrijski dizajni) (OHIM) od 23. veljače 2012. (predmet R 1387/2011-1) ukida se u pogledu usluga koje se odnose na razred 39. Međunarodne klasifikacije proizvoda i usluga (Nicanska klasifikacija) za registriranje žigova od 15. lipnja 1957., kako je izmijenjena i dopunjena.

               2.

               Preostali dio tužbenog zahtjeva se odbija.

               3.

               Svaka će stranka snositi svoje troškove.

      (1)  SL C 243, 11.8.2012.


title: Predmet T-102/15: Tužba podnesena 26. veljače 2015. – Red Bull protiv OHIM-a – Optimum Mark (Prikaz žiga plave i srebrne boje)

text:
               27.4.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 138/61

         Tužba podnesena 26. veljače 2015. – Red Bull protiv OHIM-a – Optimum Mark (Prikaz žiga plave i srebrne boje)
   (Predmet T-102/15)
   (2015/C 138/80)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Red Bull GmbH (Fuschl am See, Austrija) (zastupnik: A. Renck, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Optimum Mark (Varšava, Poljska)

      Podaci o postupku pred OHIM-om

      Nositelj spornog žiga: tužitelj

      Sporni žig u pitanju: prikaz žiga plave i srebrne boje – žig Zajednice br. 9 4 17  668

      Postupak pred OHIM-om: postupak za proglašavanje žiga ništavim

      Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća OHIM-a od 2. prosinca 2014. u predmetu R 2036/2013-1

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži OHIM-u snošenje troškova, kao i, u slučaju da postane intervenijent, drugoj stranci u postupku pred žalbenim vijećem

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 4. i članka 7. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda načela legitimnih očekivanja koje je utvrdio Sud Europske unije na temelju prava Unije.


title: Predmet T-329/17: Tužba podnesena 24. svibnja 2017. – Hautala i dr. protiv EFSA-e

text:
               31.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 249/34

         Tužba podnesena 24. svibnja 2017. – Hautala i dr. protiv EFSA-e
   (Predmet T-329/17)
   (2017/C 249/50)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Heidi Hautala (Helsinki, Finska), Benedek Jávor (Budimpešta, Mađarska), Michèle Rivasi (Valence, Francuska) i Bart Staes (Antwerpen, Belgija) (zastupnik: B. Kloostra, odvjetnik)

      Tuženik: Europska agencija za sigurnost hrane (EFSA)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               poništi potvrđujuću odluku EFSA-e od 14. ožujka 2017. br. PAD 2017/005 CA, kojom se potvrđuje njezina odluka od 9. prosinca 2016., i odluku od 7. listopada 2016. br. PAD 2016/034 kojom se odbija pristup većini dokumenata koje su zatražili tužitelji; i

               —

               naloži EFSA-i plaćanje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe šest tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na navodu da je EFSA povrijedila članak 6. stavak 1. Uredbe 1367/2006 (1) time što ga nije primijenila na zatražene informacije. U skladu s člankom 6. stavkom 1. Uredbe 1367/2006, EFSA je trebala odustati od izuzeća od otkrivanja temeljenog na zaštiti „komercijalnih interesa privatne ili pravne osobe, uključujući intelektualno vlasništvo”, navedenog u članku 4. stavku 2. prvoj alineji Uredbe 1049/2001 te ga ne primijeniti na zatražene informacije.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na navodu da je EFSA povrijedila članak 2. stavak 4. i članak 4. stavak 2. prvu alineju Uredbe 1049/2001 (2) te članak 41. Uredbe 178/2002 (3) time što je odbila otkriti zatražene informacije radi zaštite komercijalnih interesa vlasnika studija, pri čemu nije potkrijepila konkretnu štetu i/ili stvarni rizik od nastanka stvarne štete, također protivno članku 4. stavku 4. točki (d) Aarhuške konvencije na temelju koje se izuzeće od otkrivanja može odobriti samo za zaštitu interesa „povjerljivost[i] poslovne i industrijske informacije, tamo gdje je ta povjerljivost zaštićena zakonom kako bi se zaštitio zakonski gospodarski interes” jer u spornoj odluci nije utvrđen i/ili dokazan nikakav konkretan ekonomski interes.

               3.

               Treći tužbeni razlog, koji se temelji na navodu da je EFSA pogrešno primijenila članak 63. stavak 2. Uredbe 1107/2009 (4) jer se ta odredba ne primjenjuje na tražene informacije i/ili je otkrivanje tih informacija u prevladavajućem javnom interesu u smislu članka 63. stavka 2. i/ili članka 16. Uredbe 1107/2009.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na navodu da je EFSA povrijedila članak 4. stavak 2. Uredbe 1049/2001 time što nije priznala da postoji prevladavajući javni interes za otkrivanje studija te je odbila obrazloženje tužiteljâ o postojanju prevladavajućeg javnog interesa za otkrivanje studija.

               5.

               Peti tužbeni razlog, koji se temelji na navodu da je EFSA povrijedila članak 4. stavak 2. prvu alineju Uredbe 1049/2001 time što nije odvagala interes javnosti za pristupom informacijama o okolišu koje se nalaze u studijama u odnosu na privatni interes poduzetnika za zaštitu njihovih komercijalnih interesa i/ili time što je dopustila da prevladaju ekonomski interesi poduzetnika.

               6.

               Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na navodu da budući da dostupni podaci nisu omogućili neovisnu i potpunu ocjenu EFSA-inog stručnog ispitivanja glifosata, tužitelji imaju interes za otkrivanje studija. Time što je zanijekala opći interes i interes tužiteljâ za otkrivanje traženih informacija, EFSA je povrijedila svoje obveze prema člancima 2. i 4. Uredbe 1049/2001 i članku 41. Uredbe 178/2002.

      (1)  Uredba (EZ) br. 1367/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. rujna 2006. o primjeni odredaba Aarhuške konvencije o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša na institucije i tijela Zajednice (SL L 264, 2006., str. 13.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 20., str. 29.).

      (2)  Uredba (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL L 145, 2001., str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.)

      (3)  Uredba (EZ) br. 178/2002 Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2002. o utvrđivanju općih načela i uvjeta zakona o hrani, osnivanju Europske agencije za sigurnost hrane te utvrđivanju postupaka u područjima sigurnosti hrane (SL L 31, 2002., str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str. 91.)

      (4)  Uredba (EZ) br. 1107/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja i stavljanju izvan snage direktiva Vijeća 79/117/EEZ i 91/414/EEZ (SL L 309, 2009., str.1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 61., str. 52.)


title: Predmet C-269/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. svibnja 2017. uputio Amtsgericht Hamburg (Deutschland) – Andreas Niemeyer protiv Brussels Airlines SA/NV

text:
               25.9.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 318/3

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. svibnja 2017. uputio Amtsgericht Hamburg (Deutschland) – Andreas Niemeyer protiv Brussels Airlines SA/NV
   (Predmet C-269/17)
   (2017/C 318/04)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Amtsgericht Hamburg

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Andreas Niemeyer

      Tuženik: Brussels Airlines SA/NV

      Prethodna pitanja

   Treba li članak 7. stavak 1. drugu rečenicu Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1) tumačiti na način da pojam „dužina” obuhvaća samo izravnu udaljenost između polazišta i konačnog odredišta određenu prema metodi za određivanje rute preko velikog kruga ortodrome i to neovisno o stvarno ostvarenoj ruti leta?

      (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)


title: Predmet C-459/13: Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovačka) dana 19. kolovoza 2013. — Milica Široká protiv Úrad verejného zdravotníctva Slovenskej republiky

text:
               23.11.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 344/44

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovačka) dana 19. kolovoza 2013. — Milica Široká protiv Úrad verejného zdravotníctva Slovenskej republiky
   (Predmet C-459/13)
   2013/C 344/75
   Jezik postupka: slovački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Najvyšší súd Slovenskej republiky

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Milica Široká

      Tuženik: Úrad verejného zdravotníctva Slovenskej republiky

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 35. Povelje o temeljnim pravima Unije tumačiti u smislu europske pravne tradicije, sukladno kojoj svaki ovlaštenik prava iz tog članka može odabrati hoće li ili neće pristupiti prevenciji u području zdravstvene zaštite te želi li koristiti medicinsku njegu, bez obzira na zakonske pretpostavke i postupke nacionalnog prava, ili ga pak treba tumačiti na način da zbog javnog interesa osiguravanja visoke razine zaštite zdravlja europskih građana pojedincima ne pripada pravo na takav izbor?

               2.

               Treba li članak 168. Ugovora o funkcioniranju Europske unije-a, a osobito njegove stavke 1. i 4. točka (c) tumačiti u smislu da cilj kojemu teži Unija, a koji se prvenstveno očituje u prevenciji bolesti i izvora opasnosti za fizičko i mentalno zdravlje, ne dozvoljava europskom građaninu odbijanje takozvanog obvezatnog cijepljenja, ukoliko bi ovaj time postao prijetnja javnom zdravlju?

               3.

               Odnosi li prevagu odgovornost roditelja da samostalno brinu o svojoj maloljetnoj djeci — u smislu članka 33. Povelje o temeljnim pravima Unije u svezi s člankom 6. stavkom 3. Ugovora o Europskoj uniji koji se tiče u prvom redu načela harmonizacije zajedničkih ustavnih tradicija — ili javni interes kojeg predstavlja zaštita zdravlja?


title: Predmet T-591/11: Presuda Općeg suda od 11. prosinca 2013. — Przedsiębiorstwo Handlowe Medox Lepiarz Lepiarz protiv OHIM-a — Henkel (SUPER GLUE) ( „Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Zajednice SUPER GLUE — Raniji verbalni žig registriran pri Uredu za intelektualno vlasništvo Beneluksa SUPERGLUE — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Razlikovni karakter ranijeg žiga — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009” )

text:
               1.2.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 31/9

         Presuda Općeg suda od 11. prosinca 2013. — Przedsiębiorstwo Handlowe Medox Lepiarz Lepiarz protiv OHIM-a — Henkel (SUPER GLUE)
   (Predmet T-591/11) (1)

   (Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Zajednice SUPER GLUE - Raniji verbalni žig registriran pri Uredu za intelektualno vlasništvo Beneluksa SUPERGLUE - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Razlikovni karakter ranijeg žiga - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009)
   2014/C 31/14
   Jezik postupka: poljski

      Stranke

      Tužitelj: Przedsiębiorstwo Handlowe Medox Lepiarz Jarosław Lepiarz Alicja sp. j. (Jaworzno, Poljska) (zastupnici: M. Konieczyński i I. Kubiec, zastupnici odvjetnici)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: D. Walicka, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Henkel Corp. (Gulph Mills, Pennsylvania, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: C. Rohnke i M. Jacob, dvjetnici)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća OHIM-a od 12. rujna 2011. (predmet R 1147/2010-4) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između Henkel Corp. i Przedsiębiorstwo Handlowe Medox Lepiarz Jarosław Lepiarz Alicja sp.j.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Przedsiębiorstwo Handlowe Medox Lepiarz Jarosław Lepiarz Alicja sp.j. se nalaže snošenje troškova.

      (1)  SL C 32, 4.2.2012.


title: Predmet C-18/14: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 25. lipnja 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Nizozemska) – CO Sociedad de Gestión y Participación SA i dr. protiv De Nederlandsche Bank NV i De Nederlandsche Bank NV protiv CO Sociedad de Gestión y Participación S i dr. (Zahtjev za prethodnu odluku — Usklađivanje zakonodavstava — Izravno osiguranje osim životnog osiguranja — Direktiva 92/49/EEZ — Članci 15., 15.a i 15.c — Bonitetna procjena stjecanja i povećanja kvalificiranog udjela — Mogućnost postavljanja ograničenja ili zahtjeva uz odobrenje namjeravanog stjecanja)

text:
               24.8.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/11

         Presuda Suda (četvrto vijeće) od 25. lipnja 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Nizozemska) – CO Sociedad de Gestión y Participación SA i dr. protiv De Nederlandsche Bank NV i De Nederlandsche Bank NV protiv CO Sociedad de Gestión y Participación S i dr.
   (Predmet C-18/14) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Usklađivanje zakonodavstava - Izravno osiguranje osim životnog osiguranja - Direktiva 92/49/EEZ - Članci 15., 15.a i 15.c - Bonitetna procjena stjecanja i povećanja kvalificiranog udjela - Mogućnost postavljanja ograničenja ili zahtjeva uz odobrenje namjeravanog stjecanja))
   (2015/C 279/13)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: CO Sociedad de Gestión y Participación SA, Depsa 96 SA, INOC SA, Corporación Catalana Occidente SA, La Previsión 96 SA, Grupo Catalana Occidente SA, Grupo Compañia Española de Crédito y Caución SL, Atradius NV, Atradius Insurance Holding NV, J.M. Serra Farré, M.A. Serra Farré, J. Serra Farré, De Nederlandsche Bank NV

      Tuženici: CO Sociedad de Gestión y Participación SA, Depsa 96 SA, INOC SA, Corporación Catalana Occidente SA, La Previsión 96 SA, Grupo Catalana Occidente SA, Grupo Compañia Española de Crédito y Caución SL, Atradius NV, Atradius Insurance Holding NV, J.M. Serra Farré, M.A. Serra Farré, J. Serra Farré, De Nederlandsche Bank NV

      Izreka

               1.

               Direktivu Vijeća 92/49/EEZ od 18. lipnja 1992. o usklađivanju zakona i drugih propisa koji se odnose na izravno osiguranje osim životnog osiguranja te kojom se izmjenjuje Direktiva 73/239/EEZ i Direktiva 88/357/EEZ (Treća direktiva o neživotnom osiguranju), kako je izmijenjena Direktivom 2007/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. rujna 2007., treba tumačiti na način da se ne protivi tomu da država članica na temelju svojeg nacionalnog zakonodavstva omogući nadležnom nacionalnom tijelu, u situaciji u kojoj se ono valjano može protiviti namjeravanom stjecanju na temelju članka 15.b stavka 2. iste direktive, da postavi ograničenja ili zahtjeve uz odobrenje namjeravanog stjecanja, bilo na vlastitu inicijativu ili formalizirajući obveze koje je ponudio predloženi stjecatelj, pod uvjetom da to ne utječe na prava predloženog stjecatelja na temelju navedene direktive.

               2.

               Direktivu 92/49, kako je izmijenjena, treba tumačiti na način da nadležno nacionalno tijelo nije dužno predloženom stjecatelju postaviti ograničenja ili zahtjeve prije nego što se može suprotstaviti namjeravanom stjecanju. Kada to tijelo odluči postaviti ograničenja ili zahtjeve uz odobrenje namjeravanog stjecanja, oni se ne mogu temeljiti na kriteriju koji nije naveden među onima u članku 15.b stavku 1. navedene direktive niti prekoračiti ono što je nužno za to da stjecanje zadovolji te kriterije.

               3.

               Članak 15.b stavak 1. Direktive 92/49 treba tumačiti na način da se načelno ne protivi tomu da nadležno nacionalno tijelo predloženom stjecatelju postavi zahtjev koji se odnosi na korporativno upravljanje u vezi sa sastavom nadzornog odbora društava za osiguranje na koje se odnosi namjeravano stjecanje, kao što je to u predmetu u glavnom postupku.
               Na sudu koji je uputio zahtjev jest da, uzimajući u obzir sve okolnosti predmeta u glavnom postupku, ocijeni je li taj zahtjev nužan kako bi predmetna stjecanja u glavnom postupku mogla zadovoljiti kriterije navedene u toj odredbi.

      (1)  SL C 112, 14. 4. 2014.


title: Predmet T-343/11: Presuda Općeg suda od 16. rujna 2013. — Nizozemska protiv Komisije ( „EFSJP — Odjeljak ‚Jamstvo’ — Troškovi isključeni iz financiranja — Voće i povrće — Isključivanje financiranja troškova tiskanja na pakiranje — Nepoštivanje kriterija priznavanja jedne organizacije proizvođača — Isključivanje troškova svih članova predmetne organizacije proizvođača — Proporcionalnost” )

text:
               9.11.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 325/30

         Presuda Općeg suda od 16. rujna 2013. — Nizozemska protiv Komisije
   (Predmet T-343/11) (1)

   (EFSJP - Odjeljak ‚Jamstvo’ - Troškovi isključeni iz financiranja - Voće i povrće - Isključivanje financiranja troškova tiskanja na pakiranje - Nepoštivanje kriterija priznavanja jedne organizacije proizvođača - Isključivanje troškova svih članova predmetne organizacije proizvođača - Proporcionalnost)
   2013/C 325/53
   Jezik postupka: nizozemski

      Stranke

      Tužitelj: Kraljevina Nizozemska (zastupnici: prvotno C. Wissels, M. de Ree, B. Koopman i C. Schillemans, zatim C. Wissels, M. de Ree i C. Schillemans, agenti)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: E A. Bouquet i P. Rossi, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje Provedbene odluke Komisije 2011/244/EU od 15. travnja 2011. o isključivanju iz financiranja od strane Europske unije određenih troškova koje su države članice napravile na temelju Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), odjeljak „Jamstvo”, Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP), i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL L 102, str. 33.), u dijelu u kojem se odnosi na troškove Kraljevine Nizozemske.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Nalaže se Kraljevini Nizozemskoj snošenje troškova.

      (1)  SL C 252, 27.8.2011.


title: Predmet T-367/13: Presuda Općeg suda od 3. prosinca 2015. – Poljska protiv Komisije („EFSJP — Komponenta za jamstva — EFJP i EFPRR — Izdaci isključeni iz financiranja — Ruralni razvoj — Izdaci koje je učinila Poljska — Članak 33.b Uredbe (EZ) br. 1257/1999 — Članak 7. Uredbe (EZ) br. 1258/1999 — Članak 31. Uredbe (EZ) br. 1290/2005 — Mješovita financijska korekcija — Obveza obrazlaganja”)

text:
               25.1.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/33

         Presuda Općeg suda od 3. prosinca 2015. – Poljska protiv Komisije
   (Predmet T-367/13) (1)

   ((„EFSJP - Komponenta za jamstva - EFJP i EFPRR - Izdaci isključeni iz financiranja - Ruralni razvoj - Izdaci koje je učinila Poljska - Članak 33.b Uredbe (EZ) br. 1257/1999 - Članak 7. Uredbe (EZ) br. 1258/1999 - Članak 31. Uredbe (EZ) br. 1290/2005 - Mješovita financijska korekcija - Obveza obrazlaganja”))
   (2016/C 027/38)
   Jezik postupka: poljski

      Stranke

      Tužitelj: Republika Poljska (zastupnici: B. Majczyna i K. Straś, agenti)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: P. Rossi i A. Szmytkowska, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje Provedbene Odluke Komisije 2013/214/EU od 2. svibnja 2013. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih troškova koje su države učinile na temelju Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), komponente za jamstva Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskih fondova za poljoprivredu i ruralni razvoj (EFPRR) (SL L 123, str. 11.), u dijelu u kojem u njoj Komisija primjenjuje na izdatke koje je Republika Poljska prijavila na temelju pružanja podrške djelomično samoopskrbnim poljoprivrednim gospodarstvima, korekcije od 8 292 783,94 eura i od 71 610 559,39 eura.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Nalaže se Republici Poljskoj snošenje troškova.

      (1)  SL C 260, 7. 9. 2013.


title: Predmet C-96/15: Presuda Suda (treće vijeće) od 16. lipnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal de grande instance de Nanterre – Francuska) – Saint Louis Sucre, ranije Saint Louis Sucre SA protiv Directeur général des douanes et droits indirects (Zahtjev za prethodnu odluku — Poljoprivreda — Šećer — Pristojbe na proizvodnju — Pravo na povrat — Uskladišteni šećer koji nije izvezen — Stjecanje bez osnove — Sloboda poduzetništva — Metoda izračuna)

text:
               22.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/8

         Presuda Suda (treće vijeće) od 16. lipnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal de grande instance de Nanterre – Francuska) – Saint Louis Sucre, ranije Saint Louis Sucre SA protiv Directeur général des douanes et droits indirects
   (Predmet C-96/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Poljoprivreda - Šećer - Pristojbe na proizvodnju - Pravo na povrat - Uskladišteni šećer koji nije izvezen - Stjecanje bez osnove - Sloboda poduzetništva - Metoda izračuna))
   (2016/C 305/11)
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal de grande instance de Nanterre

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Saint Louis Sucre, ranije Saint Louis Sucre SA

      Tuženik: Directeur général des douanes et droits indirects

      Izreka

               1.

               Članak 15. stavke 2. i 8. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1260/2001 od 19. lipnja 2001. o zajedničkom uređenju tržišta u sektoru šećera (SL L 178, str. 1.) treba tumačiti na način da proizvođaču šećera ne dodjeljuje pravo da mu se naknade pristojbe na proizvodnju plaćene za količine šećera unutar kvota A i B koje su još bile uskladištene 30. lipnja 2006., s obzirom na to da režim pristojbi na proizvodnju nije bio nastavljen nakon tog datuma Uredbom Vijeća (EZ) br. 318/2006 od 20. veljače 2006. o zajedničkom uređenju tržišta u sektoru šećera.

               2.

               Nije otkriven nijedan element koji bi utjecao na valjanost Uredbe Vijeća (EU) br. 1360/2013 od 2. prosinca 2013. o utvrđivanju pristojbi na proizvodnju u sektoru šećera za tržišne godine 2001./2002., 2002./2003., 2003./2004., 2004./2005. i 2005./2006., koeficijenta potrebnog za izračun dodatnih pristojbi za tržišne godine 2001./2002. i 2004./2005. i iznosa koji proizvođači šećera trebaju platiti prodavateljima šećerne repe u pogledu razlike između maksimalne pristojbe i pristojbe koju treba naplatiti za tržišne godine 2002./2003., 2003./2004. i 2005./2006.

      (1)  SL C 146, 4. 5. 2015.


title: Predmet C-511/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. studenoga 2014. uputio Tribunale civile di Bologna (Italija) – Pebros Servizi srl protiv Aston Martin Lagonda Limited

text:
               2.2.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 34/10

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. studenoga 2014. uputio Tribunale civile di Bologna (Italija) – Pebros Servizi srl protiv Aston Martin Lagonda Limited
   (Predmet C-511/14)
   (2015/C 034/10)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunale civile di Bologna

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Pebros Servizi srl

      Tuženik: Aston Martin Lagonda Limited

      Prethodno pitanje

   U slučaju presude zbog izostanka (nenazočnosti) kada je osoba koja je izostala/nije nazočna osuđena, pri čemu nije postojalo nikakvo izričito priznanje od strane te osobe,
   treba li se nacionalnim pravom odrediti da se takvo ponašanje u postupku smatra neosporavanjem u smislu Uredbe (EZ) br. 805/2004 od 21. travnja 2004. (1), objavljene u Službenom listu Europske unije od 30. travnja 2004., eventualno, prema nacionalnom pravu, negirajući narav nesporne tražbine,
   ili
   podrazumijeva li presuda zbog izostanka/nenazočnosti prema europskom pravu, po samoj svojoj naravi, neosporavanje s posljedičnom primjenom spomenute Uredbe (EZ) br. 805/2004 neovisno o ocjeni nacionalnog suda?

      (1)  Uredba (EZ) br. 805/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o uvođenju europskog naloga za izvršenje za nesporne tražbine (SL L 143, str. 15.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 172.).


title: Predmet T-26/14 P: Žalba koju je 8. siječnja 2014. podnio Peter Schönberger protiv presude Službeničkog suda od 5. studenoga 2013. u predmetu — F-14/12, Schönberger/Revizorski sud

text:
               29.3.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 93/26

         Žalba koju je 8. siječnja 2014. podnio Peter Schönberger protiv presude Službeničkog suda od 5. studenoga 2013. u predmetu — F-14/12, Schönberger/Revizorski sud
   (Predmet T-26/14 P)
   2014/C 93/45
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Žalitelj: Peter Schönberger (Luxembourg, Luksemburg) (zastupnik: Oliver Mader, Rechtsanwalt)

      Druga stranka u postupku: Revizorski sud Europske Unije

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               ukine presudu Službeničkog suda od 5. studenoga 2013. u predmetu F-14/12 (Schönberger/Revizorski sud);

               —

               prihvati zahtjev tužitelja u prvom stupnju;

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog žalbi žalitelj ističe sedam žalbenih razloga.

               1.

               Prvi žalbeni razlog: prema mišljenju žalitelja, Službenički sud propustio je odlučiti o prvom tužbenom razlogu, prema kojem su u ocjenjivačkom razdoblju za 2011. za promaknuće bila otvorena samo tri mjesta, čime je za deset mjesta promašen petogodišnji prosjek predviđen u Pravilniku za razdoblje od 2007. do 2011.

               2.

               Drugi žalbeni razlog: žalitelj ističe da pobijana presuda iskrivljuje položaj stranaka time što spornim petogodišnjim razdobljem proglašava ocjenjivačko razdoblje od 2010. do 2014.

               3.

               Treći žalbeni razlog: žalitelj ovdje izlaže da su povrijeđena njegova prava na obranu jer mu nije pružena prilika da se očituje o petogodišnjem razdoblju koje je Službenički sud odredio kao relevantno

               4.

               Četvrti žalbeni razlog: žalitelj ističe nedostatak u obrazloženju, s obzirom na to da se u pobijanoj presudi ne obrazlaže zašto se referentnim razdobljem treba smatrati petogodišnje razdoblje od 2010. do 2014.

               5.

               Peti žalbeni razlog: žalitelj tvrdi da je tumačenje Pravilnika koje je dao Službenički sud suprotno jasno izraženoj volji zakonodavca da novo petogodišnje razdoblje započne u 2014.

               6.

               Šesti žalbeni razlog: žalitelj ovdje navodi da je Službenički sud povrijedio načelo legitimnih očekivanja time što je svoju presudu temeljio na tumačenju Pravilnika koje je tuženik izričito odbio.

               7.

               Sedmi žalbeni razlog: žalitelj ističe da je načelo jednakog postupanja primijenjeno pogrešno i protivno ustaljenoj sudskoj praksi


title: Predmet C-649/15 P: Žalba koju je 3. prosinca 2015. podnijela TV2/Danmark A/S protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 24. rujna 2015. u predmetu T-674/11, TV2/Danmark A/S protiv Europske komisije

text:
               8.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 48/23

         Žalba koju je 3. prosinca 2015. podnijela TV2/Danmark A/S protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 24. rujna 2015. u predmetu T-674/11, TV2/Danmark A/S protiv Europske komisije
   (Predmet C-649/15 P)
   (2016/C 048/29)
   Jezik postupka: danski

      Stranke

      Žalitelj: TV2/Danmark A/S (zastupnik: O. Koktvedgaard, odvjetnik)

      Druge stranke u postupku: Europska komisija, Kraljevina Danska, Viasat Broadcasting UK Ltd

      Zahtjevi

               1.

               Ukinuti pobijanu presudu u dijelu u kojem je presuđeno u korist Komisije u pogledu glavnog tužbenog zahtjeva TV2, presuditi u predmetu i poništiti osporavanu odluku u djelu u kojem utvrđeno da ispitane mjere predstavljaju državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a. Podredno, vratiti predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje.

               2.

               Ukinuti pobijanu presudu u dijelu u kojem je presuđeno u korist Komisije u pogledu drugog dijela podrednog zahtjeva TV2, odlučiti u predmetu i poništiti osporavanu odluku u dijelu u kojem je utvrđeno da prihodi od pretplate koji su, u razdoblju od 1997. – 2002. preneseni na TV2, a zatim regijama, predstavljaju državnu potporu u korist TV2. Podredno, vratiti taj dio predmeta Općem sudu na ponovno odlučivanje.

               3.

               Ukinuti pobijanu presudu u dijelu u kojem nalaže TV2 da snosi vlastiti troškove i tri četvrtine Komisijinih troškova; naložiti Komisiji da snosi troškove TV2 pred Općim sudom i Sudom. Ako se predmet vrati Općem sudu, trebalo bi donijeti odgovarajuću odluku o troškovima dijela predmeta koji se vraća Općem sudu.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

               1.

               TV2 ističe da je pobijani dio presude kojim se odbija prvi tužbeni zahtjev TV2 i stoga i glavni zahtjev TV2 protivan konceptu državne potpore kako je utvrđen člankom 107. stavkom 1. UFEU-a, i stoga uzrokuje u toj presudi grešku koja se tiče prava. TV2 iznosi dva argumenta u potporu toj tvrdnji:

                           —

                           Odbijanje u pobijanoj presudi da se prihvati da su provjere koje je izvršio Rigsrevisionen (Nacionalni revizorski ured) bile dovoljne da se ispuni četvrti Altmark uvjet, temelji se na strogoj, doslovnoj primjeni zahtjeva tog uvjeta usporedbe cijena. To je pravno pogrešno.

                           —

                           Protivno onome što je naveo Opći sud u pobijanoj presudi, posebna priroda obveza javne usluge TV2 i retroaktivna primjena Altmark uvjeta dovodi do situacije gdje bi bila potrebna teleološka primjena tog uvjeta: vidjeti načelo u presudi Općeg suda od 12. veljače 2008., BUPA, T-289/03, ECLI:EU:T:2008:29, itd.

                           —

                           Kontrole Rigsrevisionen radi provjere je li TV2 dobro vođen posao osigurale su da temeljna namjera četvrtog Altmark uvjeta bude ispunjena i, stoga, u posebnim okolnostima predmeta koji uključuje TV2 i s obzirom na teleološku primjenu tog uvjeta, dovoljno je da se utvrdi da je četvrti Altmark uvjet ispunjen.

               2.

               TV2 dalje navodi da pobijani dio presude koji se odnosi na meritum i odbija drugi dio podrednog zahtjeva TV2 sadrži pogrešku koja se tiče prava jer je protivan temeljnim postupovnim načelima. TV2 iznosi sljedeće argumente u potporu tom navodu:

                           —

                           U svojoj protutužbi Komisija je navela da se slaže s TV2 o tome da prihodi od pretplate koje je TV2 prenio regijama tijekom 1997- – 2002. nisu predstavljali državnu potporu u korist TV2. Opći sud je tako odlučio ultra petita jer je odlučivao o drugom dijelu podrednog zahtjeva TV2 i odbio ga. Pobijana presuda stoga sadrži pogrešku koja se tiče prava.

                           —

                           Opći sud je dalje presudio o meritumu na temelju vlastitog slijeda argumenata. Razmatranja Općeg suda kako su izložena u točkama 165.-174. pobijane presude nisu ni u kojem trenutku osporili ni TV2 ni Komisija; niti se oni mogu naći u osporavanoj odluci. Opći sud je stoga prekoračio ovlasti svojeg sudskog nadzora.

                           —

                           Istovremeno, Opći sud je povrijedio načelo prava na pošteno suđenje: vidjeti članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima na kojem temelji svoju odluku o tužbenim zahtjevima i argumentima o kojima stranke u postupku nisu raspravile.

               3.

               Konačno, TV2 iznosi da pobijani dio presude koji se odnosi na meritum i odbija drugi dio podrednog zahtjeva TV2 (točke 165.-174.) sadrži pogrešku koja se tiče prava jer se temelji na očito pogrešnom tumačenju danskog prava te je protivan pojmu državne potpore kako je utemeljen člankom 107. stavkom 1. UFEU-a. TV2 iznosi sljedeće temeljne argumente u potporu tom navodu:

                           —

                           Opći sud smatra i daje odlučujuću težinu činjenici da je TV2, kao dio ispunjavanja svojih obveza distribucije regionalnih programa, primio regionalne programe iz regija, u zamjenu za koje je prijenos prihoda od pretplate bilo plaćanje za te programe. To se ne može zaključiti iz spisa pred Općim sudom te je očito protivno danskom pravu. Pravni test koji se može izvesti iz točaka 166., 167. i 171. pobijane presude je sadržajno ispunjen.

                           —

                           U točkama 166., 167. i prvoj rečenici točke 173. pobijane presude, Opći sud upućuje na hipotetski scenarij kao dio svoje ocjene o pravnoj pomoći. Taj scenarij je nezamisliv u praksi i irelevantan za ocjenu o državnoj potpori. Odlučujući faktor u slučaju TV2 je, u stvari, da TV2 nije ostvario nikakvu gospodarsku korist iz prenesenih prihoda od pretplate. Kao stvar javnog prava, TV2 bio je obvezan prenijeti prihode od pretplate regijama te je u praksi ispunio tu obvezu. Odluka Općeg suda je stoga protivna pojmu državne potpore kako je utvrđen člankom 107. stavkom 1. UFEU-a.


title: Predmet T-652/14 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 5. prosinca 2014. – AF Steelcase protiv OHIM-a ( „Privremena pravna zaštita — Javna nabava — Isporuka i ugradnja namještaja — Odbijanje ponuditeljeve ponude — Zahtjev za suspenziju izvršenja — Nepostojanje fumus boni juris” )

text:
               16.2.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 56/24

         Rješenje predsjednika Općeg suda od 5. prosinca 2014. – AF Steelcase protiv OHIM-a
   (Predmet T-652/14 R)
   ((„Privremena pravna zaštita - Javna nabava - Isporuka i ugradnja namještaja - Odbijanje ponuditeljeve ponude - Zahtjev za suspenziju izvršenja - Nepostojanje fumus boni juris”))
   (2015/C 056/34)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: AF Steelcase, SA (Madrid, Španjolska) (zastupnik: S. Rodríguez Bajón, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) (zastupnici: N. Bambara i M. Paolacci, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za privremenu pravnu zaštitu kojim se, u biti, traži suspenzija izvršenja odluke Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) od 8. srpnja 2014. kojom je odbijena tužiteljeva ponuda koju je podnio u okviru postupka javne nabave za isporuku i ugradnju namještaja i opreme u zgradama OHIM-a.

      Izreka

               1.

               Zahtjev za privremenu pravnu zaštitu se odbija.

               2.

               O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet C-670/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. prosinca 2016. uputio Verwaltungsgericht Minden (Njemačka) – Tsegezab Mengesteab protiv Savezne Republike Njemačke

text:
               3.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 104/28

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. prosinca 2016. uputio Verwaltungsgericht Minden (Njemačka) – Tsegezab Mengesteab protiv Savezne Republike Njemačke
   (Predmet C-670/16)
   (2017/C 104/42)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Verwaltungsgericht Minden

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Tsegezab Mengesteab

      Tuženik: Savezna Republika Njemačka

      Prethodna pitanja

               1.

               Može li tražitelj azila zahtijevati prijenos odgovornosti na državu članicu moliteljicu zbog proteka roka za podnošenje zahtjeva za ponovni prihvat (članak 21. stavak 1. treći podstavak Uredbe br. 604/2013 (1))?

               2.

               Ako je odgovor na prvo pitanje potvrdan: može li tražitelj azila zahtijevati prijenos odgovornosti čak i ako ga je zamoljena država članica i dalje spremna prihvatiti?

               3.

               Ako je odgovor na drugo pitanje niječan: može li se zaključiti iz eksplicitnog ili implicitnog pristanka zamoljene države članice (čanak 22. stavak 7. Uredbe br. 604/2013) da ga je ona i dalje spremna prihvatiti?

               4.

               Može li dvomjesečni rok iz drugog podstavka članka 21. stavka 1. Uredbe br. 604/2013 proteći nakon isteka tromjesečnog roka iz prvog podstavka članka 21. stavka 1. Uredbe br. 604/2013 ako država članica moliteljica dopusti da prođe više od jednog mjeseca od početka tromjesečnog roka prije nego podnese zahtjev podatkovnoj bazi Eurodac?

               5.

               Smatra li se zahtjev za međunarodnu zaštitu u smislu članka 20. stavka 2. Uredbe br. 604/2013 podnesenim već kada je prvi puta izdana potvrda o prijavi kao tražitelja azila ili tek onda kada je upisan formalan zahtjev za azil? Osobito:

                           a)

                           je li potvrda o prijavi kao tražitelja azila obrazac ili izvješće u smislu članka 20. stavka 2. Uredbe br. 604/2013?

                           b)

                           je li nadležno tijelo u smislu članka 20. stavka 2. Uredbe br. 604/2013 tijelo nadležno za primanje obrasca ili pripremu izviješća ili tijelo nadležno za odlučivanje o zahtjevu za azil?

                           c)

                           smatra li se da je nadležno tijelo primilo izviješće kada su mu priopćeni bitni elementi obrasca ili izviješća ili je potrebno u tu svrhu da mu budu dostavljeni izvornik ili kopija izviješća?

               6.

               Je li posljedica zakašnjenja između prvog zahtjeva za azil ili prvog izdavanja potvrde o prijavi kao tražitelja azila i podnošenja zahtjeva za ponovni prihvat prijenos odgovornosti na državu članicu moliteljicu analognom primjenom članka 21. stavka 1. trećeg podstavka Uredbe br. 604/2013 ili obveza za državu članicu moliteljicu da preuzme odgovornost u skladu s prvim podstavkom članka 17. stavka 1. Uredbe br. 604/2013?

               7.

               Ako je odgovor na 6. pitanje u pogledu jedne od dviju mogućnosti potvrdan: od kojeg trenutka se može smatrati da postoji nerazmjerno kašnjenje kod podnošenja zahtjeva za ponovni prihvat?

               8.

               Je li zahtjevom za ponovni prihvat u kojem je država članica moliteljica navela samo datum ulaska na njezino državno područje i datum podnošenja formalnog zahtjeva za azil, ali ne i datum prvog zahtjeva za azil ili datum prvog izdavanja potvrde o prijavi kao tražitelja azila poštovan rok iz prvog podstavka članka 21. stavka 1. Uredbe br. 604/2013 ili je takav zahtjev „bez učinka”?

      (1)  Uredba (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva (SL L 180, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 108.)


title: Predmet C-281/13 P: Žalba od 22. svibnja 2013. koju je podnio Lord Inglewood i dr. protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) donesene 13. ožujka 2013. u spojenim predmetima T-229/11 i T-276/11, Inglewood i dr. protiv Parlamenta

text:
               3.8.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 226/2

         Žalba od 22. svibnja 2013. koju je podnio Lord Inglewood i dr. protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) donesene 13. ožujka 2013. u spojenim predmetima T-229/11 i T-276/11, Inglewood i dr. protiv Parlamenta
   (Predmet C-281/13 P)
   (2013/C 226/06)

   Predmetni postupak pokrenut je prije 1. srpnja 2013., datuma pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji


title: Predmet C-79/13: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. veljače 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Arbeidshof te Brussel – Belgija) – Federaal agentschap voor de opvang van asielzoekers protiv Selver Saciri, Danijela Dordevic, Danjel Saciri kojeg zastupaju Selver Saciri i Danijela Dordevic, Sanela Saciri koju zastupaju Selver Saciri i Danijela Dordevic, Denis Saciri kojeg zastupaju Selver Saciri i Danijela Dordevic, Openbaar Centrum voor Maatschappelijk Welzijn van Diest (Direktiva 2003/9/EZ — Minimalni standardi za prihvat tražitelja azila — Članak 13. stavak 1. — Rok za dodjeljivanje materijalnih uvjeta za prihvat — Članak 13. stavak 2. — Mjere koje se odnose na materijalne uvjete za prihvat — Jamstva — Članak 13. stavak 5. — Određivanje i dodjeljivanje minimalnih uvjeta prihvata tražiteljima azila — Iznos dodijeljene pomoći — Članak 14. — Modaliteti materijalnih uvjeta prihvata — Popunjenost tijela za prihvat — Upućivanje na nacionalne sustave socijalne zaštite — Osiguranje materijalnih uvjeta prihvata u obliku novčane pomoći)

text:
               14.4.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/14

         Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. veljače 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Arbeidshof te Brussel – Belgija) – Federaal agentschap voor de opvang van asielzoekers protiv Selver Saciri, Danijela Dordevic, Danjel Saciri kojeg zastupaju Selver Saciri i Danijela Dordevic, Sanela Saciri koju zastupaju Selver Saciri i Danijela Dordevic, Denis Saciri kojeg zastupaju Selver Saciri i Danijela Dordevic, Openbaar Centrum voor Maatschappelijk Welzijn van Diest
   (Predmet C-79/13) (1)

   ((Direktiva 2003/9/EZ - Minimalni standardi za prihvat tražitelja azila - Članak 13. stavak 1. - Rok za dodjeljivanje materijalnih uvjeta za prihvat - Članak 13. stavak 2. - Mjere koje se odnose na materijalne uvjete za prihvat - Jamstva - Članak 13. stavak 5. - Određivanje i dodjeljivanje minimalnih uvjeta prihvata tražiteljima azila - Iznos dodijeljene pomoći - Članak 14. - Modaliteti materijalnih uvjeta prihvata - Popunjenost tijela za prihvat - Upućivanje na nacionalne sustave socijalne zaštite - Osiguranje materijalnih uvjeta prihvata u obliku novčane pomoći))
   2014/C 112/16
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Arbeidshof te Brussel

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Federaal agentschap voor de opvang van asielzoekers

      Tuženici: Selver Saciri, Danijela Dordevic, Danjel Saciri kojeg zastupaju Selver Saciri i Danijela Dordevic, Sanela Saciri koju zastupaju Selver Saciri i Danijela Dordevic, Denis Saciri koju zastupaju Selver Saciri i Danijela Dordevic, Openbaar Centrum voor Maatschappelijk Welzijn van DiestPredmet
   Zahtjev za prethodnu odluku – Arbeidshof te Brussel – Tumačenje članka 13. stavaka 1. i 2., i članka 14. stavaka 1., 3., 5. i 8., Direktive 2003/9/EZ Vijeća od 27. siječnja 2003., o uvođenju minimalnih standarda za prihvat podnositelja zahtjeva za azil (SL L 31, str. 18.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 29.) – Dodjeljivanje novčanje pomoći – Obveze država članica – Popunjenost nacionalnih tijela za smještaj namijenjenih tražiteljima azila

      Izreka

               1.

               Članak 13. stavak 5. Direktive 2003/9/EZ Vijeća od 27. siječnja 2003. o uvođenju minimalnih standarda za prihvat podnositelja prava na azil mora biti tumačen na način da, kada država članica odabere dodijeliti materijalne uvjete prihvata u obliku novčane pomoći ili vaučera, ta pomoć mora biti osigurana od trenutka podnošenja zahtjeva za azil, u skladu s odredbama članka 13. stavka 1. te direktive, te mora odgovarati minimalnim standardima iz odredaba članka 13. stavka 2. navedene direktive. Država članica mora voditi računa o tome da ukupan iznos novčane pomoći koji pokriva materijalne uvjete prihvata bude dostatan da jamči razinu dostojanstvenog življenja, primjerenog očuvanju zdravlja, te osiguranje egzistencije tražitelja azila, omogućavajući mu osobito nalaženje smještaja, a vodeći računa, prema potrebi, o zaštiti interesa osoba koje imaju posebne potrebe, prema odredbama članka 17. iste direktive. Materijalni uvjeti prihvata iz članka 14. stavaka 1., 3., 5. i 8. Direktive 2003/9 ne obvezuju države članice kada su odabrale primijeniti ove uvjete isključivo u obliku novčane pomoći. Međutim, iznos te pomoći mora biti dostatan da omogući maloljetnoj djeci stanovanje s roditeljima, čime je očuvana cjelovitost obitelji tražitelja azila.

               2.

               Direktivu 2003/9 treba tumačiti na način da se ne protivi tome da, u slučaju popunjenosti tijela za smještaj namijenjenih tražiteljima azila, države članice mogu te tražitelje azila uputiti odgovarajućoj organizaciji općeg javnog sustava za pomoć, pod uvjetom da im taj sustav osigura poštovanje minimalnih standarda predviđenih tom direktivom.

      (1)  SL C 114, 20.4.2013.


title: Predmet T-287/14 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 4. rujna 2014. – Schaeffler Technologies protiv Komisije (Privremena pravna zaštita — Državne potpore — Nacionalno poticanje proizvodnje električne energije iz obnovljivih izvora energije — Odluka Komisije o pokretanju službenog istražnog postupka u području državnih potpora — Zahtjev za suspenziju izvršenja — Fumus boni juris)

text:
               1.12.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 431/24

         Rješenje predsjednika Općeg suda od 4. rujna 2014. – Schaeffler Technologies protiv Komisije
   (Predmet T-287/14 R)
   ((Privremena pravna zaštita - Državne potpore - Nacionalno poticanje proizvodnje električne energije iz obnovljivih izvora energije - Odluka Komisije o pokretanju službenog istražnog postupka u području državnih potpora - Zahtjev za suspenziju izvršenja - Fumus boni juris))
   (2014/C 431/41)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Schaeffler Technologies GmbH & Co. KG (Herzogenaurach, Njemačka) (zastupnici: T. Volz i B. Wißmann, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: T. Maxian Rusche i R. Sauer, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za suspenziju pravnih učinaka Odluke kojom je Komisija pokrenula službeni istražni postupak u području državnih potpora u pogledu njemačkog zakona o obnovljivim izvorima energije.

      Izreka

               1.

               Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

               2.

               O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet T-664/15: Tužba podnesena 13. studenoga 2015. – Borg protiv Parlament

text:
               8.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 48/77

         Tužba podnesena 13. studenoga 2015. – Borg protiv Parlament
   (Predmet T-664/15)
   (2016/C 048/85)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Jacob Borg (St. Julian’s, Malta) (zastupnik: N. Pirc Musar, odvjetnik)

      Tuženik: Europski parlament

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku A(2015)8486 C Europskog parlamenta od 15. rujna 2015. o odbijanju ponovnog zahtjeva tužitelja za pristup određenim dokumentima u vezi s informacijama o putnim troškovima, dnevnicama, naknadama za opće izdatke i troškovima za osoblje zastupnika Europskog parlamenta;

               —

               naloži Parlamentu snošenje troškova tužitelja u skladu s člancima 134. i 140. Poslovnika Općeg suda, uključujući troškove intervenijenata.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog temelji se na povredi članka 4. stavka 1. točke (b) Uredbe 1049/2001 (1) u vezi s člankom 8. točkom (b) Uredbe 45/2001 (2), s obzirom na to da zatraženi osobni podaci nisu zaštićeni na temelju zakonodavstva Zajednice.

               2.

               Drugi tužbeni razlog temelji se na povredi članka 4. stavka 1. točke (b) Uredbe 1049/2001 u vezi s člankom 8. točkom (b) Uredbe 45/2001, s obzirom na to da je pristup zatraženim informacijama odbijen iako su uvjeti za njihovo otkrivanje ispunjeni.

               3.

               Treći tužbeni razlog temelji se na povredi opće obveze ispitivanja svakog pojedinačnog dokumenta, koja proizlazi iz članaka 2. i 4. Uredbe 1049/2001 povezanih s člankom 6. stavkom 3. Uredbe 1049/2001.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog temelji se na povredi članka 4. stavka 6. Uredbe 1049/2001, jer odbijanje djelomičnog pristupa nije opravdano.

               5.

               Peti tužbeni razlog temelji se na povredi obveze obrazlaganja kako je to propisano člankom 7. stavkom 1. i člankom 8. stavkom 1. Uredbe 1049/2001, jer se Parlament nije osvrnuo na sve tužiteljeve argumente.

      (1)  Uredba (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.).

      (2)  Uredba (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom kretanju takvih podataka (SL L 8, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 34., str. 6.).


title: Predmet T-261/15: Presuda Općeg suda od 19. travnja 2016. – Spirig Pharma protiv EUIPO-a (Daylong) („Žig Europske unije — Prijava figurativnog žiga Europske unije Daylong — Apsolutni razlog za odbijanje — Opisni karakter — Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009”)

text:
               30.5.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/28

         Presuda Općeg suda od 19. travnja 2016. – Spirig Pharma protiv EUIPO-a (Daylong)
   (Predmet T-261/15) (1)

   ((„Žig Europske unije - Prijava figurativnog žiga Europske unije Daylong - Apsolutni razlog za odbijanje - Opisni karakter - Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   (2016/C 191/36)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Spirig Pharma AG (Egerkingen, Švicarska) (zastupnici: T. de Haan i P. Péters, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: V. Melgar i J. Crespo Carrillo, agenti)

      Predmet

   Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 24. ožujka 2015. (predmet R 2455/2014-4) o prijavi za registraciju figurativnog znaka Daylong kao žiga Europske unije.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Spirig Pharma AG nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 245, 27. 7. 2015.


title: Predmet T-567/14: Presuda Općeg suda od 29. lipnja 2016. – Group protiv EUIPO-a – Iliev (GROUP Company TOURISM & TRAVEL) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Europske unije GROUP Company TOURISM & TRAVEL — Raniji neregistrirani nacionalni figurativni žigovi GROUP Company TOURISM & TRAVEL — Relativni razlog za odbijanje — Primjena nacionalnog prava — Članak 8. stavak 4. Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Dokazi koji utvrđuju sadržaj nacionalnog prava — Pravilo 19. stavak 2. točka (d) Uredbe (EZ) br. 2868/95 — Neuzimanje u obzir dokaza podnesenih pred žalbenim vijećem — Diskrecijska ovlast žalbenog vijeća — Članak 76. stavak 2. Uredbe br. 207/2009”)

text:
               22.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/29

         Presuda Općeg suda od 29. lipnja 2016. – Group protiv EUIPO-a – Iliev (GROUP Company TOURISM & TRAVEL)
   (Predmet T-567/14) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije GROUP Company TOURISM & TRAVEL - Raniji neregistrirani nacionalni figurativni žigovi GROUP Company TOURISM & TRAVEL - Relativni razlog za odbijanje - Primjena nacionalnog prava - Članak 8. stavak 4. Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Dokazi koji utvrđuju sadržaj nacionalnog prava - Pravilo 19. stavak 2. točka (d) Uredbe (EZ) br. 2868/95 - Neuzimanje u obzir dokaza podnesenih pred žalbenim vijećem - Diskrecijska ovlast žalbenog vijeća - Članak 76. stavak 2. Uredbe br. 207/2009”))
   (2016/C 305/39)
   Jezik postupka: bugarski

      Stranke

      Tužitelj: Group OOD (Sofija, Bugarska) (zastupnici: D. Dragiev i A. Andreev, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: A. Folliard-Monguiral, P. Ivanov i D. Botis, agenti)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Kosta Iliev (Sofija) (zastupnik: S. Ganeva, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 2. lipnja 2014. (predmet R 1587/2013-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društva Group i K. Ilieva.

      Izreka

               1.

               Poništava se odluka četvrtog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 2. lipnja 2014. (predmet R 1587/2013-4).

               2.

               EUIPO i K. Iliev snosit će vlastite troškove kao i troškove Groupa OOD.

      (1)  SL C 372, 20. 10. 2014.


title: Predmet F-149/15: Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 19. srpnja 2016. – HG protiv Komisije (Javna služba — Dužnosnici — Dužnosnici koji rade u trećoj zemlji — Smještaj koji uprava stavi na raspolaganje — Obveza boravka u tom smještaju — Stegovni postupak — Stegovna sankcija — Članak 9. stavak 1. točka (c) Priloga IX. Pravilniku o osoblju — Odgoda napredovanja u viši stupanj — Naknada štete — Članak 22. Pravilnika o osoblju)

text:
               3.10.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/41

      Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 19. srpnja 2016. – HG protiv Komisije
      (Predmet F-149/15) (1)

      ((Javna služba - Dužnosnici - Dužnosnici koji rade u trećoj zemlji - Smještaj koji uprava stavi na raspolaganje - Obveza boravka u tom smještaju - Stegovni postupak - Stegovna sankcija - Članak 9. stavak 1. točka (c) Priloga IX. Pravilniku o osoblju - Odgoda napredovanja u viši stupanj - Naknada štete - Članak 22. Pravilnika o osoblju))
      (2016/C 364/50)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: HG (zastupnik: L. Levi, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: C. Berardis-Kayser i G. Berscheid, agenti, A. Dal Ferro, odvjetnik)

         Predmet

      Zahtjev za poništenje odluke kojom se tužitelju određuje sankcija odgode napredovanja u viši stupanj te mu se nalaže naknada štete koja je navodno nanesena Europskoj uniji, i zahtjev za naknadu navodno pretrpljene nematerijalne štete i štete nanesene ugledu.

         Izreka presude

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  HG snosi vlastite troškove te mu se nalaže snošenje troškova Europske komisije.

         (1)  SL C 68, 22. 2. 2016., str. 46.


title: Predmet C-121/16: Rješenje Suda (osmo vijeće) od 21. lipnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale civile e penale di Cagliari – Italija) – Salumificio Murru SpA protiv Autotrasporti di Marongiu Remigio (Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 99. Poslovnika Suda — Članak 101. UFEU-a — Prijevoz u cestovnom prometu — Cijena usluga prijevoza robe u cestovnom prometu za račun trećih koja ne smije biti niža od minimalnih troškova poslovanja — Tržišno natjecanje — Utvrđivanje troškova od strane Ministarstva infrastrukture i prijevoza)

text:
               5.9.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 326/5

         Rješenje Suda (osmo vijeće) od 21. lipnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale civile e penale di Cagliari – Italija) – Salumificio Murru SpA protiv Autotrasporti di Marongiu Remigio
   (Predmet C-121/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Članak 101. UFEU-a - Prijevoz u cestovnom prometu - Cijena usluga prijevoza robe u cestovnom prometu za račun trećih koja ne smije biti niža od minimalnih troškova poslovanja - Tržišno natjecanje - Utvrđivanje troškova od strane Ministarstva infrastrukture i prijevoza))
   (2016/C 326/07)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunale civile e penale di Cagliari

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Salumificio Murru SpA

      Tuženik: Autotrasporti di Marongiu Remigio

      Izreka

   Članak 101. UFEU-a, u vezi s člankom 4. stavkom 3. UEU-a, valja tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis poput onoga u glavnom postupku, na temelju kojeg cijena usluga prijevoza robe u cestovnom prometu za račun trećih ne smije biti niža od minimalnih troškova poslovanja koje je utvrdilo nacionalno upravno tijelo.

      (1)  SL C 200, 6. 6. 2016.


title: Predmet C-479/14: Presuda Suda (prvo vijeće) od 8. lipnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Düsseldorf – Njemačka) – Sabine Hünnebeck protiv Finanzamta Krefelda (Zahtjev za prethodnu odluku — Slobodno kretanje kapitala — Članci 63. i 65. UFEU-a — Porez na darovanja — Darovanje nekretnine koja se nalazi na državnom području — Nacionalni propisi kojima se predviđa viša porezna olakšica za rezidente nego za nerezidente — Postojanje sustava izbora koji omogućuje svakoj osobi s boravištem u nekoj državi članici Europske unije da koristi višu olakšicu)

text:
               16.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 296/8

         Presuda Suda (prvo vijeće) od 8. lipnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Düsseldorf – Njemačka) – Sabine Hünnebeck protiv Finanzamta Krefelda
   (Predmet C-479/14) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Slobodno kretanje kapitala - Članci 63. i 65. UFEU-a - Porez na darovanja - Darovanje nekretnine koja se nalazi na državnom području - Nacionalni propisi kojima se predviđa viša porezna olakšica za rezidente nego za nerezidente - Postojanje sustava izbora koji omogućuje svakoj osobi s boravištem u nekoj državi članici Europske unije da koristi višu olakšicu))
   (2016/C 296/11)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Finanzgericht Düsseldorf

      Stranke glavnog postupkaa

      Tužitelj: Sabine Hünnebeck

      Tuženik: Finanzamt Krefeld

      Izreka

   Članke 63. i 65. UFEU-a treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis kojim se, za darovanja između nerezidenata, kada ne postoji posebni zahtjev stjecatelja, propisuje način izračuna poreza primjenom niže porezne olakšice. Tim se člancima, u svakom slučaju, protivi nacionalni propis kojim je propisan, na zahtjev takvog stjecatelja, način izračuna poreza primjenom više olakšice koja prevladava kod darovanja u kojima je najmanje jedna stranka rezident, s time da taj izbor stjecatelja nerezidenta, za potrebe izračuna poreza koji valja platiti s osnova predmetnog darovanja, pretpostavlja zbrajanje svih darova koje je taj obdarenik primio od iste osobe u razdoblju od deset godina koje je prethodilo tom darovanju i deset godina nakon tog darovanja.

      (1)  SL C 34, 2. 2. 2015.


title: Predmet F-116/15: Tužba podnesena 17. kolovoza 2015. – ZZ protiv OHIM-a

text:
               5.10.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/37

         Tužba podnesena 17. kolovoza 2015. – ZZ protiv OHIM-a
   (Predmet F-116/15)
   (2015/C 328/35)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: ZZ (zastupnik: H. Tettenborn, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)

      Predmet i opis spora

   Poništenje odluke o premještaju tužitelja iz odjela za međunarodnu suradnju i pravne poslove u odjel za osnovnu djelatnost.

      Tužbeni zahtjev tužitelja

   Tužitelj od Službeničkog suda zahtijeva da

               —

               poništi odluku OHIM-a od 2. listopada 2014. prema kojoj se tužitelj premješta iz odjela za međunarodnu suradnju i pravne poslove u odjel za osnovnu djelatnost.

               —

               Uredu za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) naloži snošenje troškova.


title: Predmet C-33/14 P: Žalba koju su 24. siječnja 2014. podnijeli Mory SA, u stečaju, Mory Team, u stečaju, Superga Invest protiv rješenja Općeg suda (sedmo vijeće) od 11. studenoga 2013. u predmetu T-545/12, Mory i dr. protiv Komisije

text:
               7.4.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 102/17

         Žalba koju su 24. siječnja 2014. podnijeli Mory SA, u stečaju, Mory Team, u stečaju, Superga Invest protiv rješenja Općeg suda (sedmo vijeće) od 11. studenoga 2013. u predmetu T-545/12, Mory i dr. protiv Komisije
   (Predmet C-33/14 P)
   2014/C 102/23
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Žalitelji: Mory SA, u stečaju, Mory Team, u stečaju, Superga Invest (zastupnici: B. Vatier i F. Loubières, odvjetnici)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija

      Zahtjev

               —

               Ukinuti rješenje sedmog vijeća Općeg suda;

               —

               Vratiti predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje pod uvjetima koji osiguravaju nepristranost pri izvođenju dokaza;

               —

               Odrediti da će se snošenje troškova odlučiti u skladu s prvotnom tužbom.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog svojoj žalbi, žalitelji ističu dva žalbena razloga.
   Na prvom mjestu, Opći sud je pogriješio u tumačenju članka 263. UFEU-a ne priznavši žaliteljima pravni interes. Oni međutim smatraju da je dopuštenost tužbe uvjetovana činjenicom da tužitelji koji nisu adresati određene odluke pokažu da se ona izravno i osobno na njih odnosi. Prema njihovom mišljenju, radi se o jedinom uvjetu koji je Ugovor postavio za ocjenu dopuštenosti tužbe. Osim toga, Ugovor ne spominje pravni interes kao samostalni uvjet za tužbu.
   Žalitelji tvrde da imaju pravni interes iz sljedećih razloga. Kao prvo, činjenica da je Mory SA bio zainteresirana stranka u postupcima koji su doveli do odluka Sernam 1, Sernam 2 i Sernam 3 i da je osobno sudjelovao u tim postupcima dodjeljuju mu pravni interes protiv odluke koja se odnosi na načine primjene zadnje od tih odluka. Kao drugo, činjenica da su žalitelji stranke u dva postupka koji su u tijeku pred francuskim sudovima također dozvoljava da se utvrdi njihov pravni interes. Kao treće, pravni interes društva Superga Invest izravno proizlazi iz pravnog interesa društava Mory SA i Mory Team čije je ono glavni dioničar, kao i iz njegovog sudjelovanja u ranije navedenim postupcima. Konačno, pravni interes žalitelja proizlazi iz činjenice da su bili lišeni svojeg postupovnog prava na pokretanje formalnog postupka ispitivanja iako su poštom obavijestili Komisiju da je društvo Geodis preuzelo imovinu društva Sernam.
   Na drugom mjestu, žalitelji prigovaraju Općem sudu da nije utvrdio da se na njih „izravno i osobno odnosi” odluka u smislu članka 263. UFEU-a. Pogrešno je da Opći sud nije ispitao razloge nedopuštenosti koje je iznijela Komisija i koji se odnose na nepostojanje osobnog utjecaja na žalitelje. Žalitelji smatraju da je nesumnjivo postojanje osobnog utjecaja na njih, u skladu sa sudskom praksom Općeg suda.