title: Presuda Općeg suda (treće vijeće) od 27. ožujka 2014. # Intesa Sanpaolo SpA protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora - Prijava za registraciju žiga Zajednice EQUITER - Raniji verbalni žig Zajednice EQUINET - Relativni razlog za odbijanje - Stvarna uporaba ranijeg žiga - Članak 42. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Obveza obrazlaganja. # Predmet T-47/12.

text:
         PRESUDA OPĆEG SUDA (treće vijeće)
      27. ožujka 2014. (
            *1
         )
      „Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Zajednice EQUITER — Raniji verbalni žig Zajednice EQUINET — Relativni razlog za odbijanje — Stvarna uporaba ranijeg žiga — Članak 42. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Obveza obrazlaganja“
      U predmetu T‑47/12,

         Intesa Sanpaolo SpA, sa sjedištem u Torinu (Italija), koju zastupaju P. Pozzi, G. Ghisletti i F. Braga, odvjetnici,
      tužitelj,
      protiv

         Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM), koji zastupa P. Bullock, u svojstvu agenta,
      tuženik,
      druga strana u postupku pred žalbenim vijećem OHIM‑a bila je:

         equinet Bank AG, sa sjedištem u Frankfurtu na Majni (Njemačka),
      povodom tužbe podnesene protiv odluke prvog žalbenog vijeća OHIM‑a od 6. listopada 2011. (predmet R 2101/2010‑1), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između equinet Banka AG i Intese Sanpaolo SpA,
      OPĆI SUD (treće vijeće),
      u sastavu: S. Papasavvas, predsjednik, N. J. Forwood (izvjestitelj) i E. Bieliūnas, suci,
      tajnik: J. Weychert, administratorica,
      uzimajući u obzir tužbu predanu tajništvu Općeg suda 27. siječnja 2012.,
      uzimajući u obzir odgovor na tužbu podnesen tajništvu Općeg suda 8. svibnja 2012.,
      uzimajući u obzir repliku podnesenu tajništvu Općeg suda 27. kolovoza 2012.,
      nakon rasprave održane 20. studenoga 2013.,
      donosi sljedeću

         Presudu

         Činjenična osnova spora

               1

               Tužitelj Intesa Sanpaolo SpA je, na temelju Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 od 20. prosinca 1993. o žigu Zajednice (SL 1994, L 11, str. 1.), kako je izmijenjena [zamijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (SL L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.)], podnijela Uredu za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) 28. veljače 2008. zahtjev za registraciju žiga Zajednice.

               2

               Žig za koji je zatražena registracija jest sljedeći figurativni znak:

               3

               Proizvodi i usluge za koje je zatražena registracija pripadaju razredima 9., 16., 35., 36., 38., 41. i 42. u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga za registraciju žigova od 15. lipnja 1957., kako je izmijenjen i dopunjen, te odgovaraju sljedećem opisu za svaki od tih razreda:

                        —

                        razred 9.: „znanstveni, nautički, geodetski, fotografski, kinematografski i optički aparati i instrumenti kao i aparati i instrumenti za vaganje, mjerenje, signalizaciju, kontrolu (inspekciju), za pomoć (spašavanje) i za obuku; aparati i instrumenti za vođenje, distribuiranje, transformiranje, akumuliranje, podešavanje ili upravljanje električne struje; uređaji za snimanje, prijenos i reprodukciju zvuka ili slike; supstrati za snimanje [magnetski], magnetne podloge za snimanje, akustičke ploče; automati i mehanizmi za uređaje koji se pokreću uz prethodno ubacivanje kovanica; registarske blagajne, računari, oprema za obradu podataka i računala; vatrogasni aparati“;

                        —

                        razred 16.: „papir, karton i proizvodi od tih materijala koji nisu obuhvaćeni drugim razredima; tiskarski proizvodi; proizvodi za uvezivanje knjiga; fotografije; pribor za pisanje; ljepila (ljepljive tvari za papirnate proizvode ili za kućanstvo; slikarski pribor; kistovi; pisaći strojevi i uredski pribor (osim namještaja); oprema za nastavu i obuku (osim aparata); plastični materijali za ambalažu (koji nisu obuhvaćeni drugim razredima); slova [tiskarska slova]; klišei“;

                        —

                        razred 35.: „oglašavanje i reklamiranje; vođenje komercijalnih poslova; komercijalna administracija; uredski poslovi“;

                        —

                        razred 36.: „osiguranje; financijski poslovi; monetarni poslovi; upravljanje nekretninama“;

                        —

                        razred 38.: „telekomunikacije“;

                        —

                        razred 41.: „obuka; stručno osposobljavanje; razonoda; sportske i kulturne djelatnosti“;

                        —

                        razred 42.: „znanstvene i tehnološke usluge kao i pripadajuće usluge istraživanja i koncepcije; usluge industrijskih analiza i istraživanja; koncepcija i razvoj računala i računalnih programa“;

               4

               Prijava žiga Zajednice bila je objavljena u Glasniku žigova Zajednice 30/2008 od 28. srpnja 2008.

               5

               Dana 27. listopada 2008. equinet Bank AG podnio je, sukladno članku 42. Uredbe br. 40/94 (koji je postao članak 41. Uredbe br. 207/2009), prigovor na traženu registraciju žiga za proizvode i usluge gore navedene u točki 3.

               6

               Prigovor se temeljio ponajprije na ranijem verbalnom žigu Zajednice EQUINET, za koji je bila podnesena prijava 10. travnja 2000. i koji je bio registriran 19. ožujka 2003. za usluge iz razredâ 35., 36. i 38., a koje odgovaraju sljedećem opisu za svaki od tih razreda:

                        —

                        razred 35.: „oglašavanje i reklamiranje; vođenje komercijalnih poslova; komercijalna administracija; uredski poslovi; organiziranje trgovačkih sajmova i izložaba u komercijalne svrhe; agencije za privremeno zapošljavanje; izrada statističkih podataka; vođenje knjiga; usluge prodaja na dražbi; anketna istraživanja u poslovne svrhe; marketing; istraživanje tržišta i marketinško istraživanje; uređenje izloga; poslovno i organizacijsko savjetovanje; stručne poslovne konzultacije; savjetovanje o osoblju; iznajmljivanje uredskih strojeva i opreme; posredovanje i zaključenje komercijalnih transakcija za druge; posredovanje u sporazumima u svezi prodaje i kupnje robe; distribucija proizvoda u reklamne svrhe; kopiranje dokumenata; oglašavanje; oglašavanje ili radijsko i televizijsko oglašavanje; filmsko oglašavanje; osim usluga pružanja internetske veze“;

                        —

                        razred 36.: „osiguranje i financije; financiranje trgovine i faktoring; usluge kreditnih kartica, zajam na temelju zaloga, agencije za utjerivanje potraživanja, financijski poslovi ili izdavanje putnih čekova, posredovanje u vrijednosnim papirima, mijenjanje novca, ulaganje sredstava, kreditno savjetovanje, posredovanje u kreditiranju, usluge savjetovanja u vezi dužništva, pohrana vrijednosti u sefovima, upravljanje zemljištem i nekretninama, posredovanje u trgovini nekretninama, kreditni zakup (lizing), procjena vrijednosti nekretnina, posredovanje u osiguranju, upravljanje imovinom, osiguranje, iznajmljivanje stanova“;

                        —

                        razred 38.: „komunikacije i telekomunikacije; emitiranje radijskih i televizijskih programa, usluge teleksa, telefonske usluge i mobilna telefonija (upravljanje telefonskom mrežom), radiokomunikacijske usluge (prijenos poruka), novinske agencije, satelitski prijenos zvukova i slika, iznajmljivanje modema, telefona i druge telekomunikacijske opreme“.

               7

               U prilog prigovoru navedeni su razlozi iz članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 40/94 [koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009].

               8

               Prigovor se temeljio na svim uslugama obuhvaćenima ranijim žigom i bio je usmjeren protiv dijela proizvoda i usluga za koje je zatražena registracija, to jest onih obuhvaćenih razredima 9., 35., 36. i 38. Dopisom od 11. svibnja 2009. tužitelj je zahtijevao da podnositelj prigovora pruži dokaze o stvarnoj uporabi ranijeg žiga navedenoga u prigovoru, u skladu s člankom 42. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009.

               9

               Dana 10. rujna 2010. Odjel za prigovore odbio je prigovor s obrazloženjem da iako dokazi koje je podnio podnositelj prigovora ispunjavaju uvjete koji se odnose na mjesto, razdoblje i opseg uporabe ranijeg žiga, oni ne ispunjavaju zahtjev koji se odnosi na narav uporabe spomenutog žiga.

               10

               Dana 26. listopada 2010. podnositelj prigovora je na temelju članaka 58. do 64. Uredbe br. 207/2009 podnio žalbu OHIM‑u protiv odluke Odjela za prigovore.

               11

               Odlukom od 6. listopada 2011. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka), Prvo žalbeno vijeće OHIM‑a prihvatilo je žalbu, poništilo odluku Odjela za prigovore i vratilo mu predmet na ponovno odlučivanje.

               12

               U bitnome, žalbeno je vijeće utvrdilo da je podnositelj prigovora podnio revidirana financijska izvješća za godine 2005. i 2007., prema kojima je grupa equinet, sastavljena od equinet Banka AG kao društva majke i od nekoliko društava kćeri koja se nalaze u Europskoj uniji i čiji je naziv sadržavao izraz „equinet“, ostvarila značajne prihode u području financijskih usluga. Predmetna financijska izvješća je osim toga potvrdila nekolicina relevantnih računa izdanih kupcima te grupe. Žalbeno je vijeće također primijetilo da je raniji žig korišten u obliku koji ne mijenja njegov razlikovni karakter. Osim toga, podnositelj prigovora je dokazao uporabu ranijeg žiga kao nazivâ trgovačkih društava grupe equinet na takav način da je uspostavljena veza između spomenutih imena i isporučenih usluga. U tom kontekstu, izvaci s internetskih stranica podnositelja prigovora kao i novinska izvješća koje je predočio prikazuju raniju uporabu žiga za financijske usluge. Na taj je način podnositelj prigovora dokazao stvarnu uporabu ranijeg žiga za financijske usluge, usluge ocjenjivanja i istraživanja, usluge odnosâ s javnošću i usluge poslovnog savjetovanja.

         Tužbeni zahtjevi stranaka

               13

               Tužitelj zahtijeva od Općeg suda da:

                        —

                        poništi pobijanu odluku;

                        —

                        naloži OHIM‑u snošenje troškova.

               14

               OHIM zahtijeva od Općeg suda da:

                        —

                        odbije tužbu;

                        —

                        naloži tužitelju snošenje troškova.

         O pravu

               15

               U prilog svojoj tužbi tužitelj ističe jedan tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 42. stavaka 2. i 3. Uredbe br. 207/2009, čitanih u svezi s člankom 15. stavkom 1. točkom (a) te uredbe.

               16

               Prema mišljenju tužitelja ocjena žalbenog vijeća sadrži pogreške koje se tiču mjesta, trajanja, važnosti i naravi uporabe ranijeg žiga, veze između njegove uporabe i usluga za koje je registriran i, naposljetku, veze između ranijeg žiga kakav je bio registriran i upotrebljavanog žiga.

               17

               U tom smislu, na početku valja podsjetiti na to da, u skladu s člankom 42. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009, „ako podnositelj prijave to zatraži, nositelj ranijeg žiga Zajednice koji je podnio obavijest o prigovoru mora dokazati da je tijekom petogodišnjeg razdoblja koje je prethodilo datumu objave prijave žiga Zajednice raniji žig Zajednice bio u stvarnoj uporabi u Zajednici u odnosu na proizvode ili usluge za koje je registriran i koje on navodi kao opravdanje za svoj prigovor ili da postoje opravdani razlozi za neuporabu, pod uvjetom da je raniji žig Zajednice na taj datum bio registriran najmanje pet godina. Ako nema dokaza o tomu, prigovor se odbacuje. Ako je raniji žig Zajednice rabljen u odnosu na samo jedan dio proizvoda ili usluga za koje je registriran, za potrebe ispitivanja prigovora smatra se da je registriran samo za taj dio proizvoda ili usluga“.

               18

               Iz te odredbe proizlazi da se dokaz koji podnositelj prigovora mora pružiti kada podnositelj prijave za registraciju žiga Zajednice podnese zahtjev u tom smislu tiče uporabe ranijeg žiga navedene za proizvode ili usluge za koje je bio registriran i na kojima se temelji prigovor.

               19

               Doista, s jedne strane, stvarna uporaba ranijeg žiga je stoga pitanje koje, nakon što ga je postavio podnositelj prijave za registraciju žiga, mora biti razriješeno prije donošenja odluke o samom prigovoru [presuda Općeg suda od 22. ožujka 2007., Saint‑Gobain Pam/OHIM – Propamsa (PAM PLUVIAL), T-364/05, Zb., str. II-757., t. 37.].

               20

               S druge strane, postupak povodom prigovora koji se temelji na članku 8. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 207/2009 za cilj ima OHIM‑u omogućiti ocjenu postojanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu koja, u slučaju sličnosti suprotstavljenih žigova, uključuje ispitivanje sličnosti između proizvoda i usluga označenih tim žigovima. U tom kontekstu, ako je raniji žig Zajednice rabljen u odnosu na samo jedan dio proizvoda ili usluga za koje je registriran, za potrebe ispitivanja prigovora smatra se da je registriran samo za taj dio proizvoda ili usluga, u skladu s člankom 42. stavkom 2. posljednjom rečenicom Uredbe br. 207/2009. U istom kontekstu, u slučaju da je dokaz o uporabi pružen samo za jedan dio proizvoda ili usluga obuhvaćenih kategorijom za koju je raniji žig registriran i na kojoj se temelji prigovor, žalbeno vijeće također treba utvrditi uključuje li ta kategorija nezavisne potkategorije koje bi mogle obuhvaćati proizvode i usluge za koje je uporaba dokazana, tako da se mora smatrati da je spomenuti dokaz pružen samo za tu potkategoriju proizvoda i usluga ili, s druge strane, da takve potkategorije nisu moguće [vidjeti, u tom smislu, presudu Općeg suda od 17. listopada 2006., Armour Pharmaceutical/OHIM – Teva Pharmaceutical Industries (GALZIN), T-483/04, Zb., str. II-4109., t. 26. i 27.].

               21

               Slijedom toga, zadaća donošenja ocjene je li se žig naveden u prigovoru stvarno rabio u smislu članka 42. stavka 2. Uredbe br. 207/2009 sastoji se od dviju neodvojivih sastavnica. Cilj prve jest utvrditi je li se žig o kojem je riječ stvarno rabio u Uniji čak i u obliku koji se razlikuje po značajkama koje ne mijenjaju razlikovni karakter tog žiga u obliku u kojem je bio registriran. Cilj druge jest utvrditi koji su proizvodi ili usluge za koje je raniji žig registriran i na kojima se temelji prigovor, a za koje je dokazana stvarna uporaba.

               22

               U ovom slučaju, iako je tužitelj u točkama 14. i 17. tužbe naveo da se stvarna uporaba, u smislu članka 42. stavka 2. Uredbe br. 207/2009 mora dokazati u pogledu usluga za koje je raniji žig bio registriran, on nije formalno istaknuo tužbeni razlog koji se temelji na nedostatku obrazloženja. Ipak, nedostatak obrazloženja ili nedovoljno obrazloženje bitna je povreda postupka u smislu članka 263. UFEU‑a i predstavlja tužbeni razlog koji se tiče javnog poretka koji može, čak i mora, istaknuti sudac Unije po službenoj dužnosti (presuda Suda od 2. prosinca 2009., Komisija/Irska i dr., C-89/08 P, Zb., str. I-11245., t. 34.).

               23

               Budući da su stranke na raspravi izjasnile o tome je li pobijana odluka dovoljno obrazložena kad je riječ o podudarnosti između, s jedne strane, usluga za koje je žalbeno vijeće utvrdilo da je stvarna uporaba ranijeg žiga dokazana i, s druge strane, onih za koje je spomenuti žig registriran i na kojima se prigovor temelji, taj tužbeni razlog treba istaknuti po službenoj dužnosti. Doista, ako se u pobijanoj odluci ne navode razlozi u pogledu dviju sastavnica koje obuhvaća zadaća žalbenog vijeća navedena u gornjoj točki 21., Opći sud ne može kontrolirati zakonitost zaključka žalbenog vijeća o stvarnoj uporabi ranijeg žiga navedenoj u prigovoru.

               24

               U tom smislu treba podsjetiti na to da obveza obrazlaganja, utvrđena u članku 75. prvoj rečenici Uredbe br. 207/2009, ima isti opseg kao ona ugrađena u članak 296. UFEU‑a i za cilj ima zainteresiranim osobama omogućiti da, s jedne strane, saznaju razloge za donesenu mjeru kako bi mogle zaštititi svoja prava te, s druge strane, sucu Unije omogućiti provođenje kontrole nad zakonitošću odluke. Pitanje ispunjava li obrazloženje te zahtjeve mora se ocijeniti ne samo u pogledu njegova teksta već i njegova konteksta i svih pravnih pravila koja uređuju pitanje o kojem je riječ [vidjeti, u tom smislu, presudu Općeg suda od 13. travnja 2011., Safariland/OHIM – DEF‑TEC Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR), T-262/09, Zb., str. II-1629., t. 90. i 91.].

               25

               U tom smislu, prema točki 19. pobijane odluke, podnositelj prigovora se, pred žalbenim vijećem, pozvao na stvarnu uporabu ranijeg žiga za financijske usluge, usluge ocjenjivanja i istraživanja, usluge odnosâ s javnošću i usluge poslovnog savjetovanja.

               26

               Na kraju njegove ocjene dokaza iznesenih u prilog stvarne uporabe žalbeno je vijeće zaključilo, u točki 45. pobijane odluke, da takva uporaba „ipak nije dokazana za sve relevantne proizvode i usluge, već isključivo za financijske usluge, usluge ocjenjivanja i istraživanja, usluge odnosâ s javnošću i usluge poslovnog savjetovanja“.

               27

               Međutim, financijske usluge, usluge ocjenjivanja i istraživanja, usluge odnosâ s javnošću i usluge poslovnog savjetovanja nisu među uslugama za koje je raniji žig registriran. Kako proizlazi iz gornjih točaka 20. i 21., kada žalbeno vijeće ispituje pitanje je li se raniji žig stvarno rabio u smislu članka 42. stavka 2. Uredbe br. 207/2009, ono mora precizno navesti koji su proizvodi i usluge za koje je raniji žig registriran i na kojima se temelji prigovor, a za koje je dokazana stvarna uporaba. Izostanak takve izjave dovodi do nedostatka obrazloženja odluke kojom se, s jedne strane, zaključuje da se prijašnji žig stvarno rabio u smislu članka 42. stavka 2. Uredbe br. 207/2009 i, s druge strane, obuhvaćaju proizvodi ili usluge različiti od onih za koje je žig registriran. Doista, podudarnost između proizvoda ili usluga za koje je žalbeno vijeće utvrdilo da je stvarna uporaba dokazana i svih ili dijela proizvoda ili usluga za koje je navedeni žig registriran zahtijeva se potonjom odredbom koja sadrži pravila koja uređuju predmetno područje radi omogućavanja naknadne ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu, kako je navedeno u gornjoj točki 20.

               28

               Upitan o tome u pisanom obliku u okviru mjera upravljanja postupkom OHIM je dopisom od 10. travnja 2013. odgovorio da nije mogao utvrditi postoji li podudarnost između usluga za koje se smatralo da je raniji žig stvarno rabljen i usluga za koje je taj žig bio registriran. Pobijana se odluka odnosi samo na usluge za koje je raniji žig bio rabljen, dok će pitanje podudaraju li se te usluge s onima za koje je taj žig registriran ispitati Odjel za prigovore, kojemu je predmet upućen.

               29

               Međutim, takvim se odgovorom ne uzima u obzir opseg članka 42. stavka 2. Uredbe br. 207/2009, koji stvarnu uporabu definira kao uporabu u odnosu na proizvode ili usluge za koje je žig registriran i na kojima se temelji prigovor, isključujući tako mogućnost obrazlaganja zaključka kojim se potvrđuje takva uporaba upućivanjem na druge proizvode i usluge. Osim toga, pristup OHIM‑a za posljedicu ima umnažanje postupaka za ispitivanje postojanja stvarne uporabe te je tako suprotan tekstu i smislu gore spomenute odredbe.

               30

               U OHIM‑ovom spisu se, osim toga, ne navodi podudarnost između, s jedne strane, financijskih usluga, usluga ocjenjivanja i istraživanja i uslugâ odnosa s javnošću i, s druge strane, usluga za koje je raniji žig bio registriran. Kako proizlazi iz stranice 159. OHIM‑ovog spisa, čini se da je žalbeno vijeće samo preuzelo terminologiju razlogâ u žalbenom postupku koji je pred njim pokrenut.

               31

               U tom kontekstu mora se ustvrditi da pobijana odluka nije dostatno obrazložena u dijelu u kojem je žalbeno vijeće zaključilo da je stvarna uporaba ranijeg žiga u smislu članka 42. stavka 2. Uredbe br. 207/2009 dokazana potvrđujući da se ta uporaba odnosi na financijske usluge, usluge ocjenjivanja i istraživanja i usluge odnosâ s javnošću, koje nisu među onima za koje je taj žig bio registriran (vidjeti gornju točku 27.).

               32

               Treba dodati da okolnost prema kojoj se određene usluge obuhvaćene razredom 36. navedene u gornjoj točki 6. mogu smatrati financijskim uslugama ne otklanja nedostatak obrazloženja pobijane odluke u pogledu te vrste usluga. U tom smislu, s jedne strane, žalbeno vijeće ni u kojem dijelu pobijane odluke ne navodi da pod izrazom „financijske usluge“ podrazumijeva sve usluge ili dio usluga obuhvaćenih razredom 36. za koje je raniji žig bio registriran. Dopis OHIM‑a od 10. travnja 2013. potvrđuje takvu ocjenu (vidjeti gornju točku 28.). S druge strane, takav manjak preciznosti onemogućuje kako primjenu članka 42. stavka 2. posljednje rečenice Uredbe br. 207/2009, prema kojoj „[a]ko je raniji žig Zajednice rabljen u odnosu na samo jedan dio proizvoda ili usluga za koje je registriran, za potrebe ispitivanja prigovora, smatra se da je registriran samo za taj dio proizvoda ili usluga“, tako, prema potrebi, i ispitivanje opisano u posljednjoj rečenici gornje točke 20. U tom je smislu OHIM na raspravi precizirao da se određene usluge obuhvaćene razredom 36. i navedene u gornjoj točki 6., kao što je upravljanje zemljištem i nekretninama, ne mogu smatrati financijskim uslugama, što isključuje mogućnost da se pobijana odluka shvati kao upućivanje na sve te usluge. Na taj način, s obzirom na to da je bilo nemoguće znati smatra li žalbeno vijeće pod „financijskim uslugama“ sve usluge ili dio usluga obuhvaćenih razredom 36. za koje je prijašnji žig bio registriran, nemoguće je utvrditi za koje se usluge raniji žig mora smatrati registriranim za potrebe prigovora, a što može onemogućiti kasniju ocjenu postojanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu.

               33

               Kad je riječ o uslugama stručnih poslovnih konzultacija iz razreda 35., navedenima u gornjoj točki 6., iako je žalbeno vijeće u točki 45. pobijane odluke zaključilo da u pogledu njih postoji stvarna uporaba ranijeg žiga, ono ne navodi predočene dokaze koji potvrđuju tu uporabu.

               34

               Posebice, kao što proizlazi iz točaka 29., 30., 40. i 42. pobijane odluke, žalbeno se vijeće oslonilo na dolje izložene dokaze.

               35

               U prvom redu riječ je o financijskim izvješćima i određenom broju računa nositelja ranijeg žiga. Prema točkama 29. i 31. pobijane odluke, tim se dokazima potvrđuje stvarna uporaba za financijske usluge.

               36

               Isto, nadalje, vrijedi i za izvatke s internetske stranice nositelja ranijeg žiga kao i za novinska izvješća, koji, prema žalbenom vijeću, dokazuju stvarnu uporabu tog žiga za financijske usluge (vidjeti točke 40. i 42. pobijane odluke).

               37

               Osim toga, s obzirom na to da se točke 33. do 39. pobijane odluke tiču oblika u kojem je raniji žig bio rabljen kao i pitanja može li se korištenje žiga kao naziva trgovačkog društva smatrati uporabom, treba ustvrditi da se u pobijanoj odluci ne navode razlozi na kojima se temelji njezin zaključak, a prema kojem je raniji žig stvarno rabljen za usluge stručnih poslovnih konzultacija.

               38

               Stoga treba ustvrditi da pobijana odluka sadrži manjkavo obrazloženje u dijelu u kojem se njome, s jedne strane, ne objašnjava za koje je usluge taj žig bio stvarno rabljen između onih za koje je raniji žig bio registriran i na kojima se temelji prigovor i, s druge strane, ne navodi razloge zbog kojih je žalbeno vijeće utvrdilo da je dokazana stvarna uporaba ranijeg žiga za usluge stručnih poslovnih konzultacija, obuhvaćene razredom 35.

               39

               U tim okolnostima, pobijanu odluku treba poništiti.

         Troškovi

               40

               U skladu s člankom 87. stavkom 2. Poslovnika Općeg suda, svakoj stranci koja ne uspije u postupku nalaže se snošenje troškova, ako je postavljen takav zahtjev. Budući da OHIM nije uspio u postupku, valja mu naložiti snošenje vlastitih troškova kao i onih tužitelja, sukladno njegovu zahtjevu.

               Slijedom navedenoga,
               OPĆI SUD (treće vijeće)
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Poništava se odluka prvog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) od 6. listopada 2011. (predmet R 2101/2010‑1).

                           2.

                           OHIM snosi vlastite troškove kao i one Intese Sanpaolo SpA.

                           Papasavvas

                           Forwood

                           Bieliūnas

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu, 27. ožujka 2014.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: engleski


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 8. lipnja 2017.#Groupe Léa Nature protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije SO’BiO ētic – Raniji verbalni žigovi Europske unije i raniji nacionalni verbalni žigovi SO…? – Relativni razlozi za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Narušavanje ugleda – Članak 8. stavak 5. Uredbe br. 207/2009.#Predmet T-341/13 RENV.


Presuda Službeničkog suda (treće vijeće) od 12. svibnja 2016.#Christian Guittet protiv Europske komisije.#Javna služba – Bivši dužnosnik – Socijalna sigurnost – Nesreća – Članak 73. Pravilnika o osoblju za dužnosnike – Okončanje postupka – Utvrđivanje stupnja djelomične trajne invalidnosti – Dodatna naknada na paušalni iznos isplaćen u slučaju djelomične trajne invalidnosti – Izvršenje presude o poništenju – Neizlječiv i potpun gubitak sluha.#Predmet F-92/15.


Presuda Općeg suda (četvrto vijeće) od 4. srpnja 2016.#Orange Business Belgium SA protiv Europske komisije.#Javna nabava usluga – Postupak javne nabave – Pružanje usluga ,Transeuropske telematičke službe između upravnih tijela – Nova generacija (TESTA‑ng)’ – Odbijanje ponuditeljeve ponude – Dodjela ugovora – Transparentnost – Jednako postupanje – Nediskriminacija – Obveza obrazlaganja.#Predmet T-349/13.


title: Presuda Općeg suda (treće vijeće) od 9. rujna 2014. (objavljena u ulomcima).#Hansestadt Lübeck protiv Europske komisije.#Državne potpore − Pristojbe zračnih luka − Zračna luka Lübeck – Odluka o otvaranju postupka propisanog u članku 108. stavku 2. UFEU‑a − Članak 107. stavak 1. UFEU-a − Očita pogreška u ocjeni − Članak 10. Uredbe (EZ) br. 659/1999.#Predmet T‑461/12.

text:
               Stranke
               Operativni dio

            Stranke
            U predmetu T‑461/12,
            Hansestadt Lübeck  (Njemačka), koji je preuzeo prava Flughafena Lübeck GmbH, koji zastupaju M. Núñez Müller, J. Dammann de Chapto i T. Becker, avocats ,
            tužitelj,
            protiv
            Europske komisije,  koju zastupaju T. Maxian Rusche i R. Sauer, u svojstvu agenata,
            tuženika,
            povodom zahtjeva za djelomično poništenje Odluke Komisije C (2012) 1012 final  od 22. veljače 2012. o državnim potporama SA.27585 i SA.31149 (2012/C) (ex NN/2012, ex CP 31/2009 i CP 162/2010) – Njemačka, u dijelu u kojem se ta odluka odnosi na Pravilnik o pristojbama zračne luke Lübeck (Njemačka), usvojen 2006.,
            OPĆI SUD (treće vijeće)
            u sastavu: S. Papasavvas (izvjestitelj), predsjednik, N. J. Forwood i E. Bieliūnas, suci,
            tajnik: K. Andová, administratorica,
            uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 12. ožujka 2014.,
            donosi sljedeću
            Presudu (1)
            [ izostavljeno ]
            Postupak i zahtjevi stranaka
            11. Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 19. listopada 2012. FL je pokrenuo ovaj postupak.
            12. U replici zabilježenoj u tajništvu Općeg suda 20. veljače 2013. grad Lübeck izjavio je da stupa na mjesto FL‑a radi vođenja postupka koji je prvotno pokrenuo ovaj potonji.
            13. U okviru mjera upravljanja postupkom predviđenih u članku 64. svojeg poslovnika, Opći sud pozvao je tužitelja da u pisanom obliku odgovori na pitanja, a tužitelj je postupio po tom zahtjevu u određenom roku. Komisija je u određenom roku iznijela svoja očitovanja na tužiteljeve odgovore.
            14. Uslijed promjene sastava vijeća Općeg suda, sudac izvjestitelj raspoređen je u treće vijeće kojemu je slijedom toga dodijeljen ovaj predmet.
            15. Na temelju izvještaja suca izvjestitelja, Opći sud (treće vijeće) odlučio je otvoriti usmeni dio postupka i okviru mjera upravljanja postupkom predviđenih u članku 64. Poslovnika postaviti strankama pitanja u pisanom obliku. One su odgovorile u određenom roku.
            16. Opći sud je na raspravi 12. ožujka 2014. saslušao izlaganja i odgovore stranaka na pitanja koja im je usmeno postavio.
            17. Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
            – poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem se njome pokreće službeni istražni postupak s obzirom na Pravilnik iz 2006.;
            – poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem se njome Savezna Republika Njemačka obvezuje da odgovori na nalog za dostavljanje podataka u vezi s Pravilnikom iz 2006.;
            – naloži Komisiji snošenje troškova.
            18. Komisija od Općeg suda zahtijeva da:
            – tužbu odbaci kao nedopuštenu;
            – podredno, tužbu odbije kao neosnovanu;
            – naloži tužitelju snošenje troškova.
            Pravo
            Prvi dio tužbenog zahtjeva
            [ izostavljeno ]
            Meritum
            39. U prilog prvom dijelu tužbenog zahtjeva tužitelj ističe pet tužbenih razloga koji se temelje, prvo, na povredi prava na obranu Savezne Republike Njemačke, drugo, na povredi obveze provođenja ispitnog postupka s pažnjom i na nepristran način, treće, na povredi članka 108. stavaka 2. i 3. UFEU‑a, članaka 4. i 6. te članka 13. stavka 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka [108. UFEU‑a] (SL L 83, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 16.), četvrto, na povredi članka 107. stavka 1. UFEU‑a i, peto, na povredi obveze obrazlaganja.
            40. Opći sud smatra primjerenim prvo ispitati četvrti tužbeni razlog u dijelu u kojem se temelji na povredi članka 107. stavka 1. UFEU‑a s obzirom na kriterij selektivnosti.
            41. U potporu navedenom dijelu tužbenog razloga tužitelj tvrdi da s obzirom na to da Pravilnik iz 2006. nije selektivan, Komisija nije smjela zaključiti da predstavlja državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a.
            42. U tom pogledu valja najprije podsjetiti da iz ustaljene sudske prakse proizlazi da kada u okviru tužbe podnesene protiv odluke o otvaranju službenog istražnog postupka tužitelj osporava ocjenu Komisije što se tiče kvalifikacije sporne mjere kao državne potpore, nadzor suca Europske unije ograničen je na provjeru je li Komisija počinila očite pogreške u ocjeni zaključivši da kod prvog ispitivanja dotične mjere nije mogla riješiti sva pitanja u vezi s tim (vidjeti u tom smislu presudu Suda od 21. srpnja 2011., Alcoa Trasformazioni/Komisija, C‑194/09 P, Zb., str. I‑6311., t. 61., rješenje predsjednika Općeg suda od 19. prosinca 2001., Government of Gibraltar/Komisija, T‑195/01 R i T‑207/01 R, Zb., str. II‑3915., t. 79. i presudu Općeg suda od 23. listopada 2002., Diputación Foral de Guipúzcoa i dr./Komisija, T‑269/99, T‑271/99 i T‑272/99, Zb., str. II‑4217., t. 49.).
            43. Zatim valja podsjetiti da prema ustaljenoj sudskoj praksi kako bi se nešto kvalificiralo državnom potporom svi sljedeći uvjeti moraju biti ispunjeni. Prvo, mora biti riječ o intervenciji države ili intervenciji putem državnih sredstava. Drugo, ta intervencija mora biti takva da može utjecati na trgovinu među državama članicama. Treće, ona mora davati prednost svojem korisniku. Četvrto, treba narušavati ili prijetiti da će narušiti tržišno natjecanje (vidjeti presudu Suda od 10. lipnja 2010., Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C‑140/09, Zb., str. I‑5243., t. 31. i navedenu sudsku praksu).
            44. Selektivni karakter državne mjere predstavlja jedno od obilježja pojma državne potpore u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a (vidjeti u tom smislu presude Suda od 1. prosinca 1998., Ecotrade, C‑200/97, Zb., str. I‑7907., t. 40., od 24. studenoga 2011., Italija/Komisija, C‑458/09 P, neobjavljenu u Zborniku, t. 56. i presudu Općeg suda od 29. rujna 2000., CETM/Komisija, T‑55/99, Zb., str. II‑3207., t. 39.). Naime, taj članak zabranjuje potpore kojima se određeni poduzetnici ili proizvodnja određene robe stavljaju u povoljniji položaj, to jest zabranjuje selektivne potpore. Stoga prednosti koje proizlaze iz opće mjere primjenjive bez razlike na sve gospodarske subjekte ne predstavljaju državne potpore u smislu tog članka (presuda Suda od 15. prosinca 2005., Italija/Komisija, C‑66/02, Zb., str. I‑10901., t. 99.).
            45. U svrhu ocjene selektivnosti mjere treba ispitati predstavlja li ta mjera u okviru određenog pravnog sustava prednost za određene poduzetnike u odnosu na druge poduzetnike koji se nađu u činjenično i pravno usporedivoj situaciji (vidjeti presudu Suda od 22. prosinca 2008., British Aggregates/Komisija, C‑487/06 P, Zb., str. I‑10515., t. 82. i navedenu sudsku praksu).
            46. Prema također ustaljenoj sudskoj praksi, pojam državne potpore ne odnosi se na državne mjere koje uvode razliku između poduzetnika i koje su time a priori  selektivne, kada ta razlika potječe iz prirode ili strukture sustava kojeg su one dio (vidjeti gore navedenu presudu British Aggregates/Komisija, t. 83. i navedenu sudsku praksu).
            47. U ovom slučaju valja primijetiti da je Komisija u točki 279. pobijane odluke ocijenila da su predmetne prednosti dodijeljene samo zračnim prijevoznicima koji koriste zračnu luku Lübeck i koje su stoga selektivne u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a.
            48. Tužitelj prigovara da zračni prijevoznici smješteni u drugim zračnim lukama nisu u činjenično i pravno sličnoj situaciji kao i zračni prijevoznici koji se nalaze u zračnoj luci Lübeck te da Komisija nije tvrdila da Pravilnik iz 2006. određenim korisnicima zračne luke Lübeck daje u odnosu na druge korisnike navedene zračne luke prednosti koje su na tržištu neuobičajene.
            49. Komisija odgovara da je Pravilnik iz 2006. godine selektivan jer se primjenjuje samo na zračne prijevoznike koji koriste zračnu luku Lübeck.
            50. U tom pogledu jasno je da je obrazloženje u točki 279. pobijane odluke, koje je navedeno u točki 47. supra  i opisano u točkama 265. do 267. navedene odluke, jedino koje je izneseno radi opravdanja selektivnog karaktera Pravilnika iz 2006. godine, tako da se nadzor nad zakonitošću navedene odluke mora provesti s obzirom samo na to obrazloženje.
            51. Zatim valja primijetiti da činjenica da se Pravilnik iz 2006. godine primjenjuje samo na zračne prijevoznike koji koriste zračnu luku Lübeck predstavlja sastavni dio njemačkog pravnog uređenja pristojbi zračnih luka i same naravi pravilnika kojim se određuju takve pristojbe. Naime, u skladu s člankom 43.a Luftverkehrs‑Zulassungs‑Ordnunga, svaki upravitelj zračne luke sastavlja popis pristojbi koje se primjenjuju na tu zračnu luku. U predmetnom se pravnom okviru Pravilnik iz 2006. godine stoga mogao odnositi samo na one pristojbe koje se primjenjuju na zračnu luku Lübeck. Prijevoznici, koji koriste druge njemačke zračne luke, podliježu u tim zračnim lukama pravilnicima o pristojbama koji se posebno primjenjuju na njih. Stoga se oni ne nalaze u situaciji koja je usporediva sa situacijom u kojoj se nalaze prijevoznici koji koriste zračnu luku Lübeck.
            52. Osim toga, iako iz sudske prakse proizlazi, a na što Komisija upućuje, da potpora može biti selektivna i kada se odnosi na cijeli gospodarski sektor (vidjeti presudu Suda od 15. prosinca 2005., Unicredito Italiano, C‑148/04, Zb., str. I‑11137., t. 45. i navedenu sudsku praksu), treba istaknuti, s jedne strane, da navedena sudska praksa nastala osobito u kontekstu nacionalnih mjera općeg značenja nije neposredno relevantna za ovaj slučaj. Naime, predmetna mjera ne tiče se „cijeloga gospodarskog sektora“ koji bi u ovom slučaju bio zrakoplovni sektor, nego samo poduzetnika koji koriste zračnu luku Lübeck.
            53. S druge strane treba istaknuti da u svrhu procjene eventualno selektivnoga karaktera tarifne tablice u odnosu na određene poduzetnike, a koju je sastavio javni subjekt radi korištenja posebne robe ili usluge u određenom sektoru, valja osobito uputiti na sve poduzetnike koji koriste ili mogu koristiti tu robu ili usluge te ispitati koriste li eventualnu prednost ili je mogu koristiti samo neki među njima. Situacija poduzetnika koji ne žele ili ne mogu koristiti predmetnu robu ili uslugu također nije neposredno relevantna za ocjenu postojanja prednosti. Drugim riječima, selektivni karakter mjere koja se sastoji od tarifne tablice koju je sastavilo javno tijelo za korištenje robe ili usluge stavljene na raspolaganje od strane tog tijela, može se ocijeniti samo s obzirom na postojeće ili moguće korisnike navedenog subjekta ili predmetne posebne robe ili usluge, a osobito ne s obzirom na klijente drugih poduzetnika iz sektora koji stavljaju na raspolaganje sličnu robu ili usluge. Štoviše, ako se mora zaključiti da svaka nediskriminatorna tarifna tablica koju primjenjuje javno tijelo u zamjenu za određenu robu ili uslugu ima selektivni karakter, to bi u biti dovelo do pretjeranog proširenja pojma potpora „stavljanjem određenih poduzetnika ili proizvodnje određene robe u povoljniji položaj“ iz članka 107. stavka 1. UFEU‑a. Također, ako se eventualnom prednošću, koju je javno tijelo dalo u okviru isporuke određenih dobara ili usluga, stavlja određene poduzetnike u povoljniji položaj, potrebno je da poduzetnici koji koriste ili žele koristiti tu robu ili uslugu ne uživaju ili ne mogu uživati navedenu prednost koju daje taj subjekt u tom konkretnom okviru.
            54. S jedne strane, iz navedenoga proizlazi da sama okolnost da se Pravilnik iz 2006. godine primjenjuje samo na zračne prijevoznike koji koriste zračnu luku Lübeck ne predstavlja relevantan kriterij za zaključak da taj pravilnik ima selektivni karakter.
            55. S druge strane, iz navedenoga proizlazi da s obzirom na činjenicu da se predmetna posebna usluga sastoji od korištenja zračne luke Lübeck uz plaćanje pristojbi predviđenih Pravilnikom iz 2006. godine i da nije sporno da se svi zračni prijevoznici mogu koristiti tarifnim odredbama navedenog pravilnika, Komisija je, s obzirom na obrazloženje pobijane odluke, pogrešno zaključila da je Pravilnik iz 2006. godine selektivan.
            [ izostavljeno ]
            59. U tim se okolnostima mora utvrditi da zaključak Komisije prema kojem prednosti uvedene Pravilnikom iz 2006. godine imaju selektivan karakter, s obzirom na obrazloženje izneseno u pobijanoj odluci, sadrži očitu pogrešku u ocjeni.
            60. Iz prethodno navedenoga proizlazi da treba prihvatiti četvrti tužbeni razlog istaknut u prilog prvom dijelu tužbenog zahtjeva i poništiti pobijanu odluku u dijelu u kojem se njome pokreće službeni istražni postupak u vezi s Pravilnikom iz 2006. bez potrebe za ispitivanjem drugih tužbenih razloga istaknutih u prilog navedenom dijelu tužbenog zahtjeva.
            [ izostavljeno ]
            (1) .
            (1)  – Navedene su samo one točke presude za koje Opći sud smatra da ih je korisno objaviti.

            Operativni dio
            Slijedom navedenoga,
            OPĆI SUD (treće vijeće)
            proglašava i presuđuje:
            1. Poništava se Odluka Komisije C (2012) 1012 final  od 22. veljače 2012. o državnim potporama SA.27585 i SA.31149 (2012/C) (ex NN/2012, ex CP 31/2009 i CP 162/2010) – Njemačka, u dijelu u kojem se ta odluka odnosi na Pravilnik o pristojbama zračne luke Lübeck, usvojen 2006.
            2. U preostalom dijelu tužba se odbija.
            3. Europska komisija snosit će vlastite troškove kao i polovicu troškova Hansestadta Lübeck.


Presuda Općeg suda (deveto vijeće) od 28. travnja 2014. # Longevity Health Products, Inc. protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Predmet T-473/11.


title: Presuda Suda (peto vijeće) od 9. studenoga 2016.#Davitas GmbH protiv Stadt Aschaffenburg.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bayerischer Verwaltungsgerichtshof.#Zahtjev za prethodnu odluku – Nova hrana i sastojci nove hrane – Uredba (EZ) br. 258/97 – Članak 1. stavak 2. točka (c) – Pojam hrane i sastojaka hrane s ‚novom primarnom molekularnom strukturom’.#Predmet C-448/14.

text:
         PRESUDA SUDA (peto vijeće)
      9. studenoga 2016. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Nova hrana i sastojci nove hrane — Uredba (EZ) br. 258/97 — Članak 1. stavak 2. točka (c) — Pojam hrane i sastojaka hrane s ‚novom primarnom molekularnom strukturom’“
      U predmetu C‑448/14,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Bavarski visoki upravni sud, Njemačka), odlukom od 15. rujna 2014., koju je Sud zaprimio 26. rujna 2014., u postupku

         Davitas GmbH

      protiv

         Stadt Aschaffenburg,

      uz sudjelovanje:

         Landesanwaltschaft Bayern,

      SUD (peto vijeće),
      u sastavu: J. L. da Cruz Vilaça, predsjednik vijeća, A. Tizzano (izvjestitelj), potpredsjednik Suda, A. Borg Barthet, E. Levits i F. Biltgen, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Szpunar,
      tajnik: K. Malacek, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 29. listopada 2015.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Davitas GmbH, par C. Sachs, Rechtsanwältin,

               —

               za la Stadt Aschaffenburg, par A. Schellenberg, Rechtsanwältin,

               —

               za Landesanwaltschaft Bayern, R. Käβ, u svojstvu agenta,

               —

               za vladu Helenske Republike, I. Chalkias, O. Tsirkinidou i A. Vasilopoulou, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, S. Grünheid i K. A. Herbout‑Borczak, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 21. siječnja 2016.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 1. stavka 2. točke (c) Uredbe (EZ) br. 258/97 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. siječnja 1997. o novoj hrani i sastojcima nove hrane (SL 1997., L 43, str. 1.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 596/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. lipnja 2009. (SL 2009., L 188, str. 14.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 32., str. 60.; u daljnjem tekstu: Uredba br. 258/97).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između Davitas GmbH i Stadt Aschaffenburg (Grad Aschaffenburg, Njemačka), u vezi s odlukom potonjeg o odbijanju stavljanja na tržište prehrambenog proizvoda pod nazivom „De Tox Forte” (u daljnjem tekstu: De Tox Forte).

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               U skladu s uvodnim izjavama 1. i 2. Uredbe br. 258/97:

                        „(1)

                        […] razlike između nacionalnih zakona koji se odnose na novu hranu ili sastojke hrane mogu ometati slobodno kretanje hrane [i] stvoriti uvjete nepoštenog tržišnog natjecanja, čime izravno utječu na funkcioniranje unutarnjeg tržišta;

                        (2)

                        […] kako bi se zaštitilo javno zdravlje, potrebno [je] osigurati da nova hrana i sastojci nove hrane podliježu jedinstvenoj procjeni sigurnosti prema postupku Zajednice prije nego što se stave na tržište unutar [Europske unije] […]”

               4

               Članak 1. navedene uredbe glasi:
               „1.   Ova Uredba se odnosi na stavljanje na tržište unutar [Unije] nove hrane ili novih sastojaka hrane.
               2.   Ova Uredba se primjenjuje na stavljanje na tržište unutar [Unije] hrane ili sastojaka hrane koji se do sada nisu u znatnijoj mjeri koristili za prehranu ljudi unutar [Unije] i koji su obuhvaćeni sljedećim kategorijama:

                        (c)

                        hrana i sastojci hrane s novom ili namjerno modificiranom primarnom molekularnom strukturom;

                        (d)

                        hrana i sastojci hrane koji se sastoje od mikroorganizama, gljivica ili algi ili su izolirani iz njih;

                        (e)

                        hrana i sastojci hrane koji se sastoje od biljaka ili su izolirani iz njih te sastojci hrane izolirani iz životinja, osim hrane i sastojaka hrane koji su dobiveni tradicionalnim načinima reprodukcije ili razmnožavanja te za koje je otprije poznato da se mogu sigurno konzumirati;

                        (f)

                        hrana i sastojci hrane na kojima je primijenjen proizvodni postupak koji se trenutačno ne koristi, ako taj postupak uzrokuje značajne promjene u sastavu ili strukturi hrane ili sastojaka hrane koje utječu na njihovu prehrambenu vrijednost, metabolizam ili razinu nepoželjnih tvari.”

                  […]”

         Njemačko pravo

               5

               Članak 39. stavak 2. Lebensmittel-, Bedarfsgegenstände- und Futtermittelgesetzbuch (Zakonik o hrani, proizvodima za učestalu potrošnju i hrani za životinje), u verziji objavljenoj 3. lipnja 2013. (BGBl. 2013 I, str. 1426.), kako je izmijenjen Zakonom od 7. kolovoza 2013. (BGBl. 2013 I, str. 3154.), određuje:
               „Nadležna tijela poduzimaju potrebne mjere kako bi se utvrdile ili uklonile ozbiljne sumnje u povredu, otklonile utvrđene povrede ili spriječile buduće povrede te u svrhu zaštite od opasnosti za zdravlje ili rizika od prijevare. Ona mogu, među ostalim,
               […]

                        3.

                        zabraniti ili ograničiti proizvodnju, manipulaciju ili stavljanje na tržište proizvoda […]”

               6

               U skladu s člankom 3. stavkom 1. Verordnung zur Durchführung gemeinschaftsrechtlicher Vorschriften über neuartige Lebensmittel und Lebensmittelzutaten (Uredba o provedbi pravnih odredaba Zajednice o novoj hrani i novim sastojcima hrane), u verziji objavljenoj 14. veljače 2000. (BGBl. 2000 I, str. 123.), kako je izmijenjena Komunikacijom od 27. svibnja 2008. (BGBl. 2008 I, str. 919.):
               „U skladu sa stavkom 2., osoba odgovorna za stavljanje na tržište ne može staviti na tržište hranu i sastojke hrane u smislu članka 1. stavka 2. Uredbe br. 258/97 ako ne postoji odobrenje izdano u skladu s postupcima iz članka 3. stavka 2. Uredbe br. 258/97.”

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               7

               Počevši od 1. kolovoza 2012. Davitas je stavio na tržište u Njemačkoj De Tox Forte, prehrambeni proizvod čiji je jedini sastojak klinoptilolit, mineralna tvar vulkanskog podrijetla.

               8

               U siječnju 2013. Stadt Aschaffenburg (Grad Aschaffenburg, Njemačka) zatražio je od Bayerisches Landesamt für Gesundheit und Lebensmittelsicherheit (Bavarski ured za zdravlje i prehrambenu sigurnost) da analizira uzorak tog proizvoda.

               9

               U svojem stručnom izvješću od 1. ožujka 2013. taj je ured utvrdio da klinoptilolit treba smatrati „sastojkom nove hrane” u smislu Uredbe br. 258/97 jer nije podnesen nijedan dokaz o korištenju tog sastojka u znatnijoj mjeri unutar Unije prije 15. svibnja 1997.

               10

               Na temelju tog stručnog izvješća grad Aschaffenburg je odlukom od 6. lipnja 2013. kvalificirao De Tox Forte kao „novu hranu”, u smislu navedene uredbe, jer se taj proizvod sastojao samo od klinoptilolita. Iz tog je razloga zabranio Davitasu njegovo stavljanje na tržište do davanja odobrenja za stavljanje na tržište u skladu s odredbama te uredbe.

               11

               Davitas je podnio tužbu za poništenje protiv te odluke pred Bayerisches Verwaltungsgericht Würzburg (Bavarski upravni sud u Würzburgu, Njemačka). U okviru te tužbe Davitas je priznao da se klinoptilolit do sada nije u znatnijoj mjeri koristio za prehranu ljudi unutar Unije prije 15. svibnja 1997. Tvrdio je međutim da se, u svakom slučaju, taj sastojak nije moglo smatrati „novim” s obzirom na to da ne ispunjava drugi uvjet iz članka 1. stavka 2. Uredbe br. 258/97 jer ne potpada ni u jednu od kategorija definiranih u tom stavku 2. točkama (c) do (f).

               12

               Posebice, glede kategorije obuhvaćene navedenim stavkom 2. točkom (c), Davitas je tvrdio da klinoptilolit nema „novu primarnu molekularnu strukturu” u smislu te odredbe jer je taj sastojak postojao u prirodi prije 15. svibnja 1997. s istom molekularnom strukturom poput one koja se koristi za pripravu De Tox Fortea.

               13

               Odlukom od 23. travnja 2014. Bayerisches Verwaltungsgericht Würzburg (Bavarski upravni sud u Würzburgu, Njemačka) odbio je Davitasovu tužbu s obrazloženjem da je, u svrhu primjene članka 1. stavka 2. točke (c) Uredbe br. 258/97, bilo nebitno to što je klinoptilolit postojao u prirodi prije 15. svibnja 1997. s molekularnom strukturom sličnom onoj koja se koristi za pripravu De Tox Fortea jer je bilo utvrđeno da se taj sastojak, dakle, ne koristi kao hrana.

               14

               Davitas je podnio žalbu protiv te presude pred Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Bavarski visoki upravni sud, Njemačka), koji gaji sumnju u tumačenje članka 1. stavka 2. točke (c) navedene uredbe.

               15

               U tim je okolnostima Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Bavarski visoki upravni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Je li [De Tox Forte] koji prodaje tužitelj hrana ili sastojak hrane s novom molekularnom strukturom u smislu članka 1. stavka 2. točke (c) Uredbe br. 258/97?

                        2.

                        Osobito, je li za potvrdan odgovor na ovo pitanje dovoljno da se taj proizvod sa sastojkom klinoptilotitom u svojoj određenoj primarnoj molekularnoj strukturi prije 15. svibnja 1997. još nije koristio kao hrana ili je usto potrebno da taj proizvod bude proizveden u proizvodnom postupku koji dovodi do nove ili namjerno modificirane molekularne strukture, da se dakle radi o tvari koja kao takva prije toga nije postojala u prirodi?”

         O prethodnim pitanjima

               16

               Svojim pitanjima, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev pita, u biti, treba li članak 1. stavak 2 točku (c) Uredbe br. 258/97 tumačiti na način da se izraz „nova primarna molekularna struktura” odnosi na hranu ili sastojke koji nisu bili predmet ljudske prehrane na području Unije prije 15. svibnja 1997. ili na one čija struktura nije kao takva postojala u prirodi prije tog datuma.

               17

               Kako bi se odgovorilo na to pitanje potrebno je podsjetiti, kao prvo, da je cilj navedene uredbe stavljanje na tržište novih proizvoda i novih sastojaka nove hrane (presuda od 9. lipnja 2005., HLH Warenvertrieb i Orthica, C‑211/03, C‑299/03 i C‑316/03 do C‑318/03, EU:C:2005:370, t. 81.).

               18

               Članak 1. stavak 2. te uredbe ima za cilj ograničiti područje njezine primjene, među ostalim definiranjem što treba smatrati novom hranom i sastojcima nove hrane (presude od 9. lipnja 2005., HLH Warenvertrieb i Orthica, C‑211/03, C‑299/03 i C‑316/03 do C‑318/03, EU:C:2005:370, t. 82., i od 15. siječnja 2009., M‑K Europa, C‑383/07, EU:C:2009:8, t. 15.).

               19

               Iz samog teksta te odredbe proizlazi da hrana ili prehrambeni proizvodi moraju ispunjavati dva kumulativna uvjeta kako bi ih se moglo smatrati „novima” u smislu Uredbe br. 258/97.

               20

               S jedne strane, potrebno je da se ti sastojci do sada „nisu u znatnijoj mjeri koristili” za prehranu ljudi unutar Unije prije 15. svibnja 1997., dana stupanja na snagu navedene uredbe (vidjeti, u tom smislu, presudu od 9. lipnja 2005., HLH Warenvertrieb i Orthica, C‑211/03, C‑299/03 i C‑316/03 do C‑318/03, EU:C:2005:370, t. 82. do 87.).

               21

               S druge strane, neophodno je da navedeni sastojci također potpadaju u jednu od kategorija izričito navedenih u članku 1. stavku 2. točkama (c) do (f) te uredbe.

               22

               S tim u svezi, valja navesti da kategorija definirana u članku 1. stavku 2. točki (c), koja je predmet postavljenih pitanja, sadržava, među ostalim, hranu i sastojke hrane „s novom primarnom molekularnom strukturom”.

               23

               Iz tih pojmova proizlazi da se kategorija definirana navedenom odredbom razlikuje od ostalih kategorija iz članka 1. stavka 2. Uredbe br. 258/97 po svojem općem pozivanju na značajke „primarne molekularne strukture” hrane ili sastojka hrane, s obzirom na to da se, s jedne strane, taj članak 1. stavak 2. točke (d) i (e) konkretno odnose na organske tvari s posebnom strukturom i da se, s druge strane, članak 1. stavak 2. točka (f) te uredbe odnosi na tvari na koje je primijenjen novi proizvodni postupak koji uzrokuje značajne promjene u njihovu sastavu ili strukturi.

               24

               Iz toga proizlazi da kategorija iz članka 1. stavka 2. točke (c) navedene uredbe može uključivati različite tvari, neovisno o njihovu sastavu ili proizvodnom postupku, jer imaju „novu primarnu molekularnu strukturu”.

               25

               Međutim, valja utvrditi da ti pojmovi nisu definirani Uredbom br. 258/97, koja ne sadržava dakle naznake pomoću kojih se može tvrditi uključuje li kategorija iz članka 1. stavka 2. točke (c) navedene uredbe hranu ili sastojke hrane koji nisu bili predmet ljudske prehrane na području Unije prije 15. svibnja 1997. ili ona obuhvaća samo hranu ili sastojke hrane čija je primarna molekularna struktura stvorena ex novo ili je izmijenjena u odnosu na onu koja je već postojala u prirodi prije tog datuma.

               26

               Kao što to proizlazi iz stalne sudske prakse, utvrđivanje značenja i dosega pojmova za koje pravo Unije ne daje nikakvu definiciju treba provesti u skladu s njihovim uobičajenim smislom u jeziku koji se u danom trenutku koristi, uzimajući u obzir kontekst u kojem se oni koriste i ciljeve postavljene propisom kojem pripadaju (presuda od 24. lipnja 2015., Hotel Sava Rogaška, C‑207/14, EU:C:2015:414, t. 25. i navedena sudska praksa).

               27

               U ovom slučaju, uobičajeni smisao izraza „nova primarna molekularna struktura” ne omogućava, sam po sebi, davanje njegova jednoznačnog tumačenja. Naime, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 30. svojeg mišljenja, taj se izraz može također odnositi, u svakodnevnom jeziku, na primarnu molekularnu strukturu koja se po novome koristi u prehrani ljudi, kao i na takvu strukturu koju je čovjek novo stvorio ili izmijenio.

               28

               Stoga je potrebno, radi tumačenja navedenog izraza, osloniti se kako na kontekst u kojem se koriste pojmovi iz članka 1. stavka 2. točke (c) Uredbe br. 258/97 tako i, u širem smislu, na svrhu te uredbe.

               29

               Glede, kao prvo, konteksta navedene odredbe, važno je utvrditi da je, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 39. svojeg mišljenja, navedena uredba instrument općeg karaktera jer obuhvaća svu novu hranu ili sve sastojke nove hrane, neovisno o njihovoj naravi, osim određenih područja uređenih sektorskim zakonodavstvom.

               30

               Tumačenje članka 1. stavka 2. točke (c) Uredbe br. 258/97, prema kojem se izraz „nova primarna molekularna struktura” odnosi na hranu ili sastojke koji nisu bili predmet ljudske prehrane na području Unije prije 15. svibnja 1997., jedino je kompatibilno s takvim kontekstom. Naime, drugačije tumačenje tog izraza lišilo bi tu uredbu njezina općeg karaktera jer bi takvo tumačenje dovelo do isključivanja iz područja njezine primjene svu hranu ili sve sastojke hrane, posebice one mineralnog podrijetla, koji su već postojali u prirodi u svojoj primarnoj molekularnoj strukturi prije 15. svibnja 1997., a koji se ne sastoje od organskih tvari iz članka 1. stavka 2. točaka (d) i (e) te uredbe ili ne podliježu novom proizvodnom postupku u smislu tog članka 1. stavka 2. točke (f) navedene uredbe.

               31

               Glede, kao drugo, ciljeva Uredbe br. 258/97, treba podsjetiti da ona ima dva cilja, a to su ne samo osiguranje funkcioniranja unutarnjeg tržišta nove hrane, nego i zaštita javnog zdravlja od rizika koje ona može uzrokovati (vidjeti, u tom smislu, presudu od 15. siječnja 2009., M‑K Europa, C‑383/07, EU:C:2009:8, t. 22. i navedenu sudsku praksu).

               32

               Stoga je svrha te uredbe uspostaviti unutar Unije zajedničke standarde u području nove hrane i sastojaka nove hrane koji se očituju posebice, kao što proizlazi iz uvodne izjave 2., u tome da ta nova hrana i sastojci nove hrane podliježu jedinstvenoj procjeni sigurnosti prema postupku Zajednice prije nego što se stave na tržište Unije (presuda od 15. siječnja 2009., M‑K Europa, C‑383/07, EU:C:2009:8, t. 23.).

               33

               Tumačenje članka 1. stavka 2. točke (c) navedene uredbe na način da izraz „nova primarna molekularna struktura” obuhvaća hranu ili sastojke hrane koji nisu bili predmet ljudske prehrane na području Unije prije 15. svibnja 1997., jedino je sukladno ostvarivanju takvih ciljeva. Naime, to tumačenje omogućava osiguranje djelotvorne zaštite javnog zdravlja od potencijalnih rizika koje predstavljaju nova hrana i sastojci nove hrane jer će se jedinstvena procjena sigurnosti zahtijevati svaki put kada se za korištenje u prehrani ljudi predviđa tvar koju ljudi nisu prethodno koristili kao hranu.

               34

               Suprotno tome, ako bi pojam hrane ili sastojaka hrane s „novom primarnom molekularnom strukturom” obuhvaćao samo tvari koje nisu postojale u prirodi s istom primarnom molekularnom strukturom prije 15. svibnja 1997., svaka tvar koja je na taj datum postojala, a nije se dotad koristila za prehranu ljudi i ne potpada ni u koju od posebnih kategorija iz članka 1. stavka 2. točaka (d) do (f) Uredbe br. 258/97, bila bi automatski izuzeta od procjene sigurnosti predviđene tom uredbom prije svojeg stavljanja na tržište Unije te ne bi bilo moguće ocijeniti moguću opasnost za zdravlje.

               35

               S obzirom na te elemente, Sud koji je uputio zahtjev mora u okviru glavnog postupka provjeriti jesu li nadležna nacionalna tijela pravilno primijenila članak 1. stavak 2. točku (c) navedene uredbe kvalificirajući De Tox Forte kao „novu hranu”.

               36

               S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljena pitanja valja odgovoriti da članak 1. stavak 2. točku (c) Uredbe br. 258/97 treba tumačiti na način da se izraz „nova primarna molekularna struktura” odnosi na hranu ili sastojke koji nisu bili predmet ljudske prehrane na području Unije prije 15. svibnja 1997.

         Troškovi

               37

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (peto vijeće) odlučuje:

                     Članak 1. stavak 2. točku (c) Uredbe (EZ) br. 258/97 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. siječnja 1997. o novoj hrani i sastojcima nove hrane, kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 596/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. lipnja 2009., treba tumačiti na način da se izraz „nova primarna molekularna struktura” odnosi na hranu ili sastojke koji nisu bili predmet ljudske prehrane na području Europske unije prije 15. svibnja 1997.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački


Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 14. srpnja 2016.#Alesa Srl protiv Europske komisije.#Javna nabava usluga – Postupak javne nabave – Pružanje usluga tehničke podrške kineskim tijelima za potrebe projekta ‚Održiva urbanizacija – Povezivanje eko‑gradova Europe i Kine (EC‑LINK)’ – Pregovarački postupak – Članak 266. stavak 1. Delegirane uredbe (EU) br. 1268/2012 – Transparentnost – Jednako postupanje – Izvanugovorna odgovornost.#Predmet T-99/14.