title: Predmet C-618/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. listopada 2017. uputio tribunal d'instance de Limoges (Francuska) – BNP Paribas Personal Finance SA, pravni sljednik društva Solfea protiv Rogera Duclouxa, Josée Ducloux, rođene Lecay

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/25

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. listopada 2017. uputio tribunal d'instance de Limoges (Francuska) – BNP Paribas Personal Finance SA, pravni sljednik društva Solfea protiv Rogera Duclouxa, Josée Ducloux, rođene Lecay
   (Predmet C-618/17)
   (2018/C 022/37)
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal d'Instance de Limoges

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: BNP Paribas Personal Finance SA, pravni sljednik društva Solfea

      Tuženici: Roger Ducloux, Josée Ducloux, rođena Lecay

      Prethodno pitanje

   U slučaju efektivne kamatne stope od 5,97377 % za potrošački kredit, dozvoljava li pravilo koje proizlazi iz Direktive 98/7/EZ od 16. veljače 1998. (1) i Direktive 2008/48/EZ od 23. travnja 2008. (2) prema kojem se u francuskoj verziji određuje da se „[r]ezultat izračuna izražava točnošću od najmanje jednog decimalnog mjesta; ako je broj koji se nalazi na sljedećem decimalnom mjestu veći ili jednak 5, broj na prethodnom decimalnom mjestu uvećava se za jedan”, da se navedena efektivna kamatna stopa od 5,95 % smatra točnom?

      (1)  Direktiva 98/7/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 1998. o izmjeni Direktive 87/102/EEZ za usklađivanje zakona i drugih propisa država članica koji se odnose na kreditiranje potrošača (SL 1998., L 101, str. 17.)

      (2)  Direktiva 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ (SL 2008., L 133, str. 66.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 13., str. 58.)


title: Predmet T-895/16: Presuda Općeg suda od 30. studenoga 2017. – Toontrack Music protiv EUIPO-a (SUPERIOR DRUMMER) („Žig Europske unije — Prijava verbalnog žiga Europske unije SUPERIOR DRUMMER — Apsolutni razlog za odbijanje — Opisni karakter — Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 207/ 2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/39

         Presuda Općeg suda od 30. studenoga 2017. – Toontrack Music protiv EUIPO-a (SUPERIOR DRUMMER)
   (Predmet T-895/16) (1)

   ((„Žig Europske unije - Prijava verbalnog žiga Europske unije SUPERIOR DRUMMER - Apsolutni razlog za odbijanje - Opisni karakter - Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 207/ 2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EU) 2017/1001)”))
   (2018/C 022/53)
   Jezik postupka: švedski

      Stranke

      Tužitelj: Toontrack Music AB (Umeå, Švedska) (zastupnik: L.-E. Ström, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: S. Palmero Cabezas, agent)

      Predmet

   Tužba protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 3. listopada 2016. (predmet R 2438/2015-5) koja se odnosi na registraciju verbalnog znaka SUPERIOR DRUMMER kao žiga Europske unije.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Toontrack Music AB se nalaže snošenje troškova.

      (1)  SL C 46, 13. 2. 2017.


title: Predmet C-424/17 P: Žalba koju je 14. srpnja 2017. podnio Vilislav Andrejev Kalejčev protiv rješenja Općeg suda (prvo vijeće) od 22. lipnja 2017. u predmetu T-58/17, Kalejčev protiv Europskog suda za ljudska prava

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/16

         Žalba koju je 14. srpnja 2017. podnio Vilislav Andrejev Kalejčev protiv rješenja Općeg suda (prvo vijeće) od 22. lipnja 2017. u predmetu T-58/17, Kalejčev protiv Europskog suda za ljudska prava
   (Predmet C-424/17 P)
   (2018/C 022/20)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: Vilislav Andrejev Kalejčev (zastupnik: K. Mladenova, адвокат)

      Druga stranka u postupku: Europski sud za ljudska prava
   Žalba je rješenjem Suda (deseto vijeće) od 22. studenoga 2017. proglašena nedopuštenom.


title: Predmet T-909/16.: Presuda Općeg suda od 28. studenoga 2017. – Laboratorios Ern protiv EUIPO-a – Sharma (NRIM Life Sciences) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Europske unije NRIM Life Sciences — Raniji nacionalni verbalni žig RYM — Relativni razlog za odbijanje — Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/2001)”)

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/39

         Presuda Općeg suda od 28. studenoga 2017. – Laboratorios Ern protiv EUIPO-a – Sharma (NRIM Life Sciences)
   (Predmet T-909/16.) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije NRIM Life Sciences - Raniji nacionalni verbalni žig RYM - Relativni razlog za odbijanje - Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/2001)”))
   (2018/C 022/54)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Laboratorios Ern, SA (Barcelona, Španjolska) (zastupnik: S. Correa Rodríguez, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: S. Bonne, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Anil K. Sharma (Hillingdon, Ujedinjena Kraljevina)

      Predmet

   Tužba protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 26. rujna 2016. (predmet R 2376/2015–5) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društva Laboratorios Ern i A.K. Sharme.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Laboratorios Ern, SA, se nalaže snošenje troškova.

      (1)  SL C 53, 20. 2. 2017.


title: Predmet C-619/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. studenoga 2017. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Ministerio de Defensa protiv Ane de Diego Porras

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/26

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. studenoga 2017. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Ministerio de Defensa protiv Ane de Diego Porras
   (Predmet C-619/17)
   (2018/C 022/38)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Supremo

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Ministerio de Defensa

      Druga stranka u postupku: Ana de Diego Porras

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 4. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, koji se nalazi u Prilogu Direktivi 1999/70 (1), tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis koji ne propisuje nikakvu naknadu štete zbog prestanka ugovora o radu na određeno vrijeme za privremeno obavljanje poslova kako bi se zamijenilo privremeno nenazočnog radnika koji ima pravo zadržavanja radnog mjesta, ako do takvog prestanka dolazi zbog vraćanja zamijenjenog radnika na radno mjesto, ali takvu naknadu s druge strane propisuje kada do prestanka ugovora o radu dolazi zbog drugih zakonom određenih razloga?

               2.

               Ako je odgovor na prvo pitanje niječan, ulazi li u područje primjene članka 5. Okvirnog sporazuma mjera kao što je ona koju propisuje španjolski zakonodavac, kojom se naknada određuje na iznos u vrijednosti plaće za 12 dana rada po svakoj godini rada, a koja se radniku isplaćuje po isteku njegova ugovora o radu za privremeno obavljanje poslova čak i kad je pravni temelj privremenog zaposlenja samo jedan ugovor?

               3.

               Ako je odgovor na drugo pitanje potvrdan, protivi li se članku 5. Okvirnog sporazuma zakonska odredba koja radnicima koji su sklopili ugovore na određeno vrijeme priznaje pravo na naknadu štete u iznosu vrijednosti plaće za 12 dana rada po svakoj godini rada zbog prestanka ugovora o radu, ali tu naknadu ne priznaje radnicima koji su sklopili ugovore na određeno vrijeme radi privremenog obavljanja poslova kako bi se zamijenilo privremeno nenazočnog radnika koji ima pravo zadržavanja radnog mjesta?

      (1)  Direktiva Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP (SL 1999., L 175, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 228.)


title: Predmet T-50/17: Presuda Općeg suda od 30. studenoga 2017. – Mackevision Medien Design protiv EUIPO-a (TO CREATE REALITY) („Žig Europske unije — Prijava verbalnog žiga Europske unije TO CREATE REALITY — Žig koji se sastoji od reklamnog slogana — Apsolutni razlog za odbijanje — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/40

         Presuda Općeg suda od 30. studenoga 2017. – Mackevision Medien Design protiv EUIPO-a (TO CREATE REALITY)
   (Predmet T-50/17) (1)

   ((„Žig Europske unije - Prijava verbalnog žiga Europske unije TO CREATE REALITY - Žig koji se sastoji od reklamnog slogana - Apsolutni razlog za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”))
   (2018/C 022/55)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Mackevision Medien Design GmbH Stuttgart (Stuttgart, Njemačka) (zastupnici: E. Stolz, U. Stelzenmüller i J. Weiser, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: A. Graul i S. Hanne, agenti)

      Predmet

   Tužba protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 20. prosinca 2016. (predmet R 995/2016–5) koja se odnosi na prijavu za registraciju verbalnog znaka TO CREATE REALITY kao žiga Europske unije.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Mackevision Medien Design GmbH Stuttgart se nalaže snošenje troškova.

      (1)  SL C 104, 3. 4. 2017.


title: Predmet C-620/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. studenoga 2017. uputio Székesfehérvári Törvényszék (Mađarska) – Hochtief Solutions AG Magyarországi Fióktelepe protiv Fővárosi Törvényszék

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/26

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. studenoga 2017. uputio Székesfehérvári Törvényszék (Mađarska) – Hochtief Solutions AG Magyarországi Fióktelepe protiv Fővárosi Törvényszék
   (Predmet C-620/17)
   (2018/C 022/39)
   Jezik postupka: mađarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Székesfehérvári Törvényszék

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Hochtief Solutions AG Magyarországi Fióktelepe

      Tuženik: Fővárosi Törvényszék

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li temeljna načela i pravila prava Unije (konkretno članak 4. stavak 3. UEU-a i obvezu ujednačenog tumačenja) tumačiti, kao što ih je protumačio Sud Europske unije osobito u presudi donesenoj u predmetu Köbler, na način da se odluka o odgovornosti suda države članice koji u zadnjem stupnju odlučuje presudom kojom se povrjeđuje pravo Unije može temeljiti isključivo na nacionalnom pravu ili na kriterijima utvrđenima nacionalnim pravom? U slučaju niječnog odgovora, treba li pri odlučivanju o odgovornosti „države” temeljna načela i pravila prava Unije, osobito tri kriterija koje je odredio Sud Europske unije u predmetu Köbler, tumačiti na način da se ispunjenje uvjeta za odgovornost države članice za povredu prava Unije koju su počinili sudovi navedene države treba ocijeniti na temelju nacionalnog prava?

               2.

               Treba li temeljna pravila i temeljna načela prava Unije (konkretno članak 4. stavak 3. UEU-a i obvezu učinkovite pravne zaštite), osobito presude Suda Europske unije u području odgovornosti države članice, koje su donesene, među ostalim, u predmetima Francovich, Brasserie du pêcheur i Köbler, tumačiti na način da pravomoćnost presuda kojima se povrjeđuje pravo Unije i koje su donijeli sudovi države članice koji odlučuju u zadnjem stupnju isključuje utvrđivanje odgovornosti države članice za štetu?

               3.

               S obzirom na Direktivu 89/665/EEZ koja je izmijenjena Direktivom 2007/66/EZ (1) te Direktivu 92/13/EEZ, jesu li za potrebe prava Unije relevantni postupak pravne zaštite koji se odnosi na sklapanje ugovora o javnoj nabavi u pogledu ugovora o javnoj nabavi čija vrijednost prelazi pragove Zajednice i sudski nadzor upravne odluke donesene u tom postupku? U slučaju potvrdnog odgovora, jesu li relevantni pravo Unije i sudska praksa Suda Europske unije (među ostalima presude donesene u predmetima Kühne & Heitz, Kapferer, a osobito Impresa Pizzarotti) u pogledu potrebe prihvaćanja revizije kao izvanrednog pravnog lijeka koji proizlazi iz nacionalnog prava povezanog sa sudskim nadzorom upravne odluke donesene u navedenom postupku pravne zaštite koji se odnosi na sklapanje ugovora o javnoj nabavi?

               4.

               Treba li direktive o postupku pravne zaštite koji se odnosi na sklapanje ugovora o javnoj nabavi (to jest Direktivu 89/665/EEZ, koja je u međuvremenu izmijenjena Direktivom 2007/66/EZ, i Direktivu 92/13/EEZ) tumačiti na način da su s njima usklađeni nacionalni propisi u skladu s kojima nacionalni sudovi koji odlučuju u glavnom postupku mogu ne uzeti u obzir činjenicu koju treba ispitati u skladu s presudom Suda Europske unije, koja je donesena u prethodnom postupku u okviru postupka pravne zaštite koji se odnosi na sklapanje ugovora o javnoj nabavi, a koju ne uzimaju u obzir ni nacionalni sudovi koji odlučuju u postupku pokrenutom na temelju zahtjeva za reviziju podnesenog protiv odluke donesene u glavnom postupku?

               5.

               Treba li Direktivu Vijeća 89/665/EEZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima, konkretno njezin članak 1. stavke 1. i 3., i Direktivu Vijeća 92/13/EEZ od 25. veljače 1992. o usklađivanju zakona i drugih propisa o primjeni pravila Zajednice u postupcima nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnoga gospodarstva, energetskom, prometnom i telekomunikacijskom sektoru, konkretno njezine članke 1. i 2., osobito s obzirom na presude donesene u predmetima Willy Kempter, Pannon GSM i VB Pénzügyi Lízing, kao i Kühne & Heitz, Kapferer i Impresa Pizzarotti, tumačiti na način da su s tim direktivama i obvezom učinkovite pravne zaštite te s načelima ekvivalentnosti i djelotvornosti usklađeni nacionalni propisi, ili njihova primjena, prema kojima, unatoč tomu što sud koji odlučuje o predmetu odbije relevantno tumačenje pravila prava Unije koje je Sud Europske unije dao u svojoj presudi u prethodnom postupku prije donošenja drugostupanjske presude, zato što je prvonavedena donesena kasnije, i unatoč tomu što sud koji nakon toga odlučuje o reviziji reviziju smatra nedopuštenom?

               6.

               Ako na temelju nacionalnog prava treba dopustiti reviziju radi ponovne uspostave ustavnosti na temelju nove odluke Ustavnog suda, ne bi li u skladu s načelom ekvivalentnosti i načelom utvrđenim u presudi Transportes Urbanos trebalo dopustiti reviziju, u slučaju da se u glavnom postupku nije mogla uzeti u obzir presuda Suda Europske unije zbog odredaba nacionalnog prava koje se odnose na postupovne rokove?

               7.

               Treba li Direktivu Vijeća 89/665/EEZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima, konkretno njezin članak 1. stavke 1. i 3., i Direktivu Vijeća 92/13/EEZ od 25. veljače 1992. o usklađivanju zakona i drugih propisa o primjeni pravila Zajednice u postupcima nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnoga gospodarstva, energetskom, prometnom i telekomunikacijskom sektoru, konkretno njezine članke 1. i 2., s obzirom na presudu Suda Europske unije C-2/06, Willy Kempter, u skladu s kojom se pojedinac ne mora obvezno pozvati na sudsku praksu Suda, tumačiti na način da se postupci pravne zaštite koji se odnose na sklapanje ugovora o javnoj nabavi, uređeni navedenim direktivama, mogu pokretati samo na temelju zahtjeva za pravnu zaštitu u kojem je sadržan izričit opis navedene povrede koja se odnosi na sklapanje ugovora o javnoj nabavi te konkretno pravilo koje se odnosi na sklapanje javnih ugovora do čije je povrede došlo, to jest konkretni članak i stavak, drugim riječima, da se u postupku pravne zaštite koji se odnosi na sklapanje ugovora o javnoj nabavi mogu ispitati samo povrede koje je podnositelj zahtjeva za pravnu zaštitu naveo pozivajući se na odredbu, to jest na konkretan članak i stavak, koja se odnosi na sklapanje ugovora o javnoj nabavi do čije je povrede došlo, dok je u bilo kojem drugom upravnom i građanskom postupku dostatno da pojedinac iznese činjenice i dokaze kojima to potkrepljuje te da nadležno tijelo ili nadležni sud odluči o zahtjevu za pravnu zaštitu u skladu s njegovim sadržajem?

               8.

               Treba li zahtjev za dostatno okarakteriziranu povredu, utvrđen u presudama Köbler i Traghetti, tumačiti na način da takve povrede nema kada sud koji odlučuje u zadnjem stupnju, otvoreno kršeći ustaljenu, posve detaljno citiranu sudsku praksu Suda Europske unije – koja se, povrh toga, oslanja na razna pravna mišljenja – odbije zahtjev pojedinca za upućivanje prethodnog pitanja u pogledu nužnosti prihvaćanja revizije kao dopuštene, pri čemu sud to odbijanje temelji na apsurdnom obrazloženju da u propisima Unije, u ovom slučaju, konkretno Direktivi 89/665/EEZ i Direktivi 92/13/EEZ, nema pravila kojima se uređuje revizija, premda je u tom pogledu također posve detaljno citirana relevantna sudska praksa Suda Europske unije koja je sadržana i u presudi Impresa Pizzarotti u kojoj je odlučeno da je upravo u pogledu postupka sklapanja ugovora o javnoj nabavi nužno provesti reviziju? Uzimajući u obzir presudu Suda Europske unije C-283/81, CILFIT, koliko detaljno mora biti obrazloženje nacionalnog suda koji unatoč obvezujuće utvrđenom pravnom tumačenju Suda Europske unije ne dopusti reviziju?

               9.

               Treba li načela učinkovitosti pravne zaštite i ekvivalentnosti iz članka 19. UEU-a i članka 4. stavka 3. UEU-a, načela slobode poslovnog nastana i pružanja usluga iz članka 49. UFEU-a te Direktivu Vijeća 93/37/EEZ od 14. lipnja 1993. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, kao i direktive 89/665/EEZ, 92/13/EEZ i 2007/66/EZ, tumačiti na način da [im se ne protivi] da nadležna tijela i sudovi, očito protivno primjenjivom pravu Unije, tužitelju sustavno odbijaju njegove zahtjeve za pravnu zaštitu zbog toga što mu je bilo onemogućeno sudjelovanje u postupku javne nabave, za koje je potrebno sastaviti, ovisno o slučaju, višebrojne dokumente, što zahtijeva znatan utrošak vremena i novca, ili sudjelovanje na raspravama, te to što se relevantnim propisima tužitelju uskraćuje mogućnost da od suda zatraži naknadu štete pretrpljene zbog nezakonitih mjera, iako je točno da u teoriji postoji mogućnost proglašavanja odgovornosti za štetu nastalu izvršavanjem sudačkih dužnosti?

               10.

               Treba li načela utvrđena u presudama Köbler, Traghetti i Saint Giorgio tumačiti na način da se ne može nadoknaditi šteta koja je nastala zato što sud države članice koji odlučuje u zadnjem stupnju, povrjeđujući ustaljenu sudsku praksu Suda, nije dopustio reviziju koju je pojedinac pravodobno zatražio i u okviru koje je mogao zatražiti naknadu nastalih troškova?

      (1)  Direktiva 2007/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2007. o izmjeni direktiva Vijeća 89/665/EEZ i 92/13/EEZ u vezi s poboljšanjem učinkovitosti postupaka pravne zaštite koji se odnose na sklapanje ugovora o javnoj nabavi (SL 2007., L 335, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 198.).


title: Predmet T-670/16: Rješenje Općeg suda od 22. studenoga 2017. – Digital Rights Ireland protiv Komisije („Tužba za poništenje — Područje slobode, pravde i sigurnosti — Zaštita pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka — Prijenos osobnih podataka u Sjedinjene Američke Države — Neprofitno društvo irskog prava — Nepostojanje zaštite osobnih podataka za pravne osobe — Voditelj obrade — Tužba u ime članova i podupiratelja — Tužba u javnom interesu — Nedopuštenost”)

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/40

         Rješenje Općeg suda od 22. studenoga 2017. – Digital Rights Ireland protiv Komisije
   (Predmet T-670/16) (1)

   ((„Tužba za poništenje - Područje slobode, pravde i sigurnosti - Zaštita pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka - Prijenos osobnih podataka u Sjedinjene Američke Države - Neprofitno društvo irskog prava - Nepostojanje zaštite osobnih podataka za pravne osobe - Voditelj obrade - Tužba u ime članova i podupiratelja - Tužba u javnom interesu - Nedopuštenost”))
   (2018/C 022/56)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Digital Rights Ireland Ltd (Bennettsbridge, Irska) (zastupnik: E. McGarr, solicitor)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: H. Kranenborg i D. Nardi, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Provedbene odluke Komisije (EU) 2016/1250 od 12. srpnja 2016., o primjerenosti zaštite u okviru europsko-američkog sustava zaštite privatnosti u skladu s Direktivom 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2016., L 207, str. 1.).

      Izreka

               1.

               Tužba je nedopuštena.

               2.

               Obustavlja se postupak povodom zahtjeva za intervenciju Češke Republike, Savezne Republike Njemačke, Irske, Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske, Sjedinjenih Američkih Država, Kraljevine Nizozemske, Francuske Republike, Business Software Alliancea (BSA), Microsoft Corporationa, Quadrature du Net, French Data Networka, Fédération des Fournisseurs d’Accès à Internet Associatifs i Union fédérale des consommateurs – Que choisir.

               3.

               Društvu Digital Rights Ireland Ltd nalaže se snošenje troškova, osim onih vezanih uz zahtjeve za intervenciju.

               4.

               Češka Republika, Savezna Republika Njemačka, Irska, Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske, Sjedinjene Američke Države, Kraljevina Nizozemska, Francuska Republika, BSA, Microsoft Corporation, Quadrature du Net, French Data Network, Fédération des Fournisseurs d’Accès à Internet Associatifs i UFC – Que choisir snosit će vlastite troškove vezane uz zahtjeve za intervenciju.

      (1)  SL C 410, 7. 11. 2016.


title: Predmet C-455/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. srpnja 2017. uputio Amtsgericht Hannover (Njemačka) – Benedikt Brisch protiv TUIfly GmbH

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/16

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. srpnja 2017. uputio Amtsgericht Hannover (Njemačka) – Benedikt Brisch protiv TUIfly GmbH
   (Predmet C-455/17)
   (2018/C 022/21)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Amtsgericht Hannover

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Benedikt Brisch

      Tuženik: TUIfly GmbH
   Predmet je rješenjem od 21. rujna 2017. brisan iz upisnika Suda.


title: Predmet T-762/17: Tužba podnesena 21. studenoga 2017. – Grammer protiv EUIPO-a (Prikaz geometrijskog tijela)

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/55

         Tužba podnesena 21. studenoga 2017. – Grammer protiv EUIPO-a (Prikaz geometrijskog tijela)
   (Predmet T-762/17)
   (2018/C 022/73)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Grammer AG (Amberg, Njemačka) (zastupnici: J. Bühling i D. Graetsch, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije (prikaz geometrijskog tijela) – prijava za registraciju br. 15 389 621

      Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 6. rujna 2017. u predmetu R 2250/2016-4

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-456/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. srpnja 2017. uputio Oberlandesgericht Köln (Njemačka) – Gabriela Verena Glanzmann i dr. protiv Deutsche Lufthansa AG

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/16

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. srpnja 2017. uputio Oberlandesgericht Köln (Njemačka) – Gabriela Verena Glanzmann i dr. protiv Deutsche Lufthansa AG
   (Predmet C-456/17)
   (2018/C 022/22)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Oberlandesgericht Köln

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Gabriela Verena Glanzmann, Sara Glanzmann, Loris Glanzmann

      Tuženik: Deutsche Lufthansa AG
   Predmet je rješenjem od 6. listopada 2017. brisan iz upisnika Suda.


title: Predmet C-621/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. studenoga 2017. uputila Kúria (Mađarska) – Gyula Kiss protiv CIB Bank Zrt. i drugi

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/29

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. studenoga 2017. uputila Kúria (Mađarska) – Gyula Kiss protiv CIB Bank Zrt. i drugi
   (Predmet C-621/17)
   (2018/C 022/40)
   Jezik postupka: mađarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Kúria

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Gyula Kiss

      Tuženik: CIB Bank Zrt., Emil Kiss, Gyuláné Kiss

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li se zahtjev jasnog i razumljivog sastavljanja iz članka 4. stavka 2. i članka 5. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (u daljnjem tekstu: Direktiva (1)) tumačiti na način da, u okviru ugovora o zajmu sklopljenog s potrošačima, taj zahtjev ispunjava ugovorna odredba o kojoj se nisu vodili pojedinačni pregovori, a koja točno utvrđuje iznos troškova, provizija i drugih naknada (u daljnjem tekstu, zajednički: troškovi) na teret potrošača, njihovu metodu izračuna i trenutak kada ih je potrebno platiti, ali koja, međutim, ne navodi za koje se konkretne usluge plaćaju ti troškovi; ili se pak treba tumačiti na način da je i u ugovoru potrebno navesti koje su to određene usluge? U potonjem slučaju, je li dovoljno da se sadržaj pružene usluge može izvesti iz naziva troška?

               2.

               Treba li članak 3. stavak 1. Direktive tumačiti na način da ugovorna odredba koja je u predmetnom slučaju upotrijebljena u području troškova, pri čemu, na temelju ugovora, nije moguće nedvojbeno utvrditi koje se konkretne usluge pružaju u zamjenu za te troškove, uzrokuje na štetu potrošača, u suprotnosti sa zahtjevom dobre vjere, znatniju neravnotežu u pravima i obvezama stranaka, proizašlih iz ugovora?

      (1)  SL 1993., L 95, str.. 29. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: Predmet T-423/17 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 23. studenoga 2017. – Nexans France i Nexans protiv Komisije („Privremena pravna zaštita — Tržišno natjecanje — Električni kabeli — Odbijanje zahtjeva za povjerljivo postupanje s određenim informacijama iz odluke kojom je utvrđena povreda članka 101. UFEU-a — Zahtjev za određivanje privremenih mjera — Nepostojanje hitnosti”)

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/41

         Rješenje predsjednika Općeg suda od 23. studenoga 2017. – Nexans France i Nexans protiv Komisije
   (Predmet T-423/17 R)
   ((„Privremena pravna zaštita - Tržišno natjecanje - Električni kabeli - Odbijanje zahtjeva za povjerljivo postupanje s određenim informacijama iz odluke kojom je utvrđena povreda članka 101. UFEU-a - Zahtjev za određivanje privremenih mjera - Nepostojanje hitnosti”))
   (2018/C 022/57)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Nexans France (Courbevoie, Francuska) i Nexans (Courbevoie) (zastupnici: G. Forwood, A. Rogers, A. Oh te M. Powell, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: H. van Vliet, G. Meessen i I. Zaloguin, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a radi, s jedne strane, suspenzije primjene Odluke Komisije C(2017) 3051 final od 2. svibnja 2017. o zahtjevu za povjerljivo postupanje (predmet COMP/AT.39610 – električni kabeli), u dijelu u kojem se taj zahtjev odbija u pogledu elemenata koji proizlaze iz zapljene provedene kod tužitelja i drugog gospodarskog subjekta i, s druge strane, radi nalaganja Komisiji da ne objavi verziju svoje odluke C(2014) 2139 final od 2. travnja 2014. (predmet COMP/AT.39610 – električni kabeli) koja sadržava te elemente.

      Izreka

               1.

               Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

               2.

               Ukida se rješenje od 12. srpnja 2017. Nexans France i Nexans/Komisija (T-423/17 R).

               3.

               O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet C-470/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. kolovoza 2017. uputio Handelsgericht Wien (Austrija) – Teresa Coria Garcia i dr. protiv Austrian Airlines AG

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/17

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. kolovoza 2017. uputio Handelsgericht Wien (Austrija) – Teresa Coria Garcia i dr. protiv Austrian Airlines AG
   (Predmet C-470/17)
   (2018/C 022/23)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Handelsgericht Wien

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Teresa Coria Garcia, Marina Velasco Coria, Miriam Coria Garcia

      Tuženik: Austrian Airlines AG
   Predmet je rješenjem Suda od 25. listopada 2017. brisan iz upisnika Suda.


title: Predmet C-623/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. listopada 2017. uputio Investigatory Powers Tribunal – London (Ujedinjena Kraljevina) – Privacy International protiv Secretary of State for Foreign and Commonwealth Affairs i drugi

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/29

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. listopada 2017. uputio Investigatory Powers Tribunal – London (Ujedinjena Kraljevina) – Privacy International protiv Secretary of State for Foreign and Commonwealth Affairs i drugi
   (Predmet C-623/17)
   (2018/C 022/41)
   Jezik postupka: engleski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Investigatory Powers Tribunal – London

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Privacy International

      Tuženici: Secretary of State for Foreign and Commonwealth Affairs, Secretary of State for the Home Department, Government Communications Headquarters, Security Service Srl, Secret Intelligence Service

      Prethodna pitanja

   U okolnostima u kojima:

               a)

               su sposobnosti SIA-a (1) da koriste BCD-e (2) koji im se dostavljaju, bitne za zaštitu nacionalne sigurnosti Ujedinjene Kraljevine, uključujući područja borbe protiv terorizma, protuobavještajnih aktivnosti i suzbijanja širenja nuklearnog oružja;

               b)

               temeljno obilježje SIA-ine uporabe BCD-a jest otkrivanje prethodno nepoznatih prijetnji za nacionalnu sigurnost uporabom neciljanih masovnih tehnika koje se temelje na objedinjavanju BCD-a na jednom mjestu. Glavna korist jest brzo utvrđivanje i praćenje mete, kao i pružanje osnove za akciju u situaciji neposredne prijetnje;

               c)

               pružatelj elektroničke komunikacijske mreže nije naknadno obvezan zadržati BCD-e (dulje od razdoblja koje zahtijeva njegovo uobičajeno poslovanje), a koje zatim zadržava samo država (SIA);

               d)

               je nacionalni sud utvrdio (ovisno o određenim pitanjima o kojima još nije odlučeno) da su zaštitne mjere u vezi sa SIA-inom uporabom BCD-a dosljedne zahtjevima EKLJP-a (3); te

               e)

               je nacionalni sud utvrdio da bi nalaganje zahtjeva navedenih u točkama 119.-125. presude velikog vijeća u spojenim predmetima C-203/15 i C-698/15, Tele2 Sverige AB/Post-och telestyrelsen i Secretary of State for the Home Department/Watson i drugi (u daljnjem tekstu: zahtjevi Watson), ako je primjenjivo, onemogućilo SIA-ine mjere poduzete radi zaštite nacionalne sigurnosti i stoga dovelo u opasnost nacionalnu sigurnost Ujedinjene Kraljevine;

               1.

               Uzimajući u obzir članak 4. UEU-a i članak 1. stavak 3. Direktive 2002/58/EZ (4) (Direktiva o privatnosti i elektroničkim komunikacijama), obuhvaća li opseg prava Unije i Direktive o privatnosti i elektroničkim komunikacijama zahtjev propisan smjernicom Secretary of Statea kojim se pružatelju elektroničke komunikacijske mreže nalaže da Security and Intelligence Agenciesima (SIA) pruža masovne komunikacijske podatke?

               2.

               Ako je odgovor na prvo pitanje potvrdan, primjenjuju li se na takvu smjernicu Secretary of Statea neki od zahtjeva Watson odnosno i neki drugi zahtjevi uz one koji su propisani EKLJP-om? Ako je tome tako, na koji se način i u kojoj mjeri ti zahtjevi primjenjuju, uzimajući u obzir bitnu SIA-inu potrebu da za zaštitu nacionalne sigurnosti koristi masovno prikupljanje i tehnike automatske obrade, te u kojoj mjeri propisivanje takvih zahtjeva može kritično onemogućiti takve sposobnosti, ako su one u drugim pogledima usklađene s EKLJP-om?

      (1)  Security and Intelligence Agencies (sigurnosne i obavještajne agencije)

      (2)  Bulk Communications Data (masovni komunikacijski podaci)

      (3)  Europska konvencija za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda

      (4)  Direktiva 2002/58/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. srpnja 2002. o obradi osobnih podataka i zaštiti privatnosti u području elektroničkih komunikacija (Direktiva o privatnosti i elektroničkim komunikacijama) (SL 2002., L 201, str. 37.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 52., str. 111.)


title: Predmet T-765/17: Tužba podnesena 23. studenoga 2017. – Kiku protiv CPVO-a – Sächsisches Landesamt für Umwelt, Landwirtschaft und Geologie (Pinova)

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/56

         Tužba podnesena 23. studenoga 2017. – Kiku protiv CPVO-a – Sächsisches Landesamt für Umwelt, Landwirtschaft und Geologie (Pinova)
   (Predmet T-765/17)
   (2018/C 022/75)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Kiku GmbH (Girlan, Italija) (zastupnici: G. Würtenberger i R. Kunze, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Zajednice za biljnu raznolikost (CPVO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Sächsisches Landesamt für Umwelt, Landwirtschaft und Geologie (Dresden, Njemačka)

      Podaci o postupku pred CPVO-om

      Nositelj spornog oplemenjivačkog prava na biljnu sortu: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetno sporno oplemenjivačko pravo na biljnu sortu: oplemenjivačko pravo na sortu jabuka „PINOVA” – certifikat br. EU 1298

      Postupak pred CPVO-om: postupak proglašavanja oplemenjivačkog prava na biljnu sortu Zajednice ništavim

      Pobijana odluka: odluka žalbenog vijeća CPVO-a od 16. kolovoza 2017. u predmetu A005/2016

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži CPVO-u snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 20. stavka 1. točke (a) u vezi s člankom 10. i člankom 116. stavkom 1. Uredbe br. 2100/94


title: Predmet C-472/15 P: Presuda Suda (deveto vijeće) od 23. studenoga 2017. – Servizi assicurativi del commercio estero SpA (SACE), Sace BT SpA protiv Europske komisije, Talijanske Republike (Žalba — Državne potpore — Osiguranje izvoznih kredita — Reosiguranje koje je javni poduzetnik dodijelio svojem društvu kćeri — Kapital uložen za pokriće troškova društva kćeri — Pojam državnih potpora — Pripisivanje odgovornosti državi — Kriterij privatnog ulagača)

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/2

         Presuda Suda (deveto vijeće) od 23. studenoga 2017. – Servizi assicurativi del commercio estero SpA (SACE), Sace BT SpA protiv Europske komisije, Talijanske Republike
   (Predmet C-472/15 P) (1)

   ((Žalba - Državne potpore - Osiguranje izvoznih kredita - Reosiguranje koje je javni poduzetnik dodijelio svojem društvu kćeri - Kapital uložen za pokriće troškova društva kćeri - Pojam državnih potpora - Pripisivanje odgovornosti državi - Kriterij privatnog ulagača))
   (2018/C 022/02)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Žalitelji: Servizi assicurativi del commercio estero SpA (SACE), Sace BT SpA (zastupnici: M. Siragusa i G. Rizza, odvjetnici)

      Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: L. Flynn, G. Conte i D. Grespan, agenti), Talijanska Republika (zastupnici: G. Palmieri, agent, uz asistenciju S. Fiorentina, avvocato dello Stato)

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               Društvima Servizi assicurativi del commercio estero SpA (SACE) i Sace BT SpA nalaže se snošenje, osim njihovih vlastitih troškova, i troškova Europske komisije u vezi sa žalbenim postupkom.

               3.

               Talijanska Republika snosi vlastite troškove.

      (1)  SL C 381, 16. 11. 2015.


title: Predmet T-526/17: Tužba podnesena 7. kolovoza 2017. – Ruiz Jayo i drugi protiv SRB-a

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/42

         Tužba podnesena 7. kolovoza 2017. – Ruiz Jayo i drugi protiv SRB-a
   (Predmet T-526/17)
   (2018/C 022/58)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelji: María Concepción Ruiz Jayo (Madrid, Španjolska) i drugih 3499 tužitelja (zastupnici: S. Rodríguez Bajón, F. Cremades García i M. Ruiz Núñez, odvjetnici)

      Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               proglasi ovu tužbu dopuštenom i osnovanom;

               —

               u skladu s člankom 277. UFEU-a, utvrdi neprimjenjivost Uredbe (EU) br. 806/2014 ili, podredno, članka 21., članka 22. stavka 2. točke (a) i članka 24., kao i članaka 18. i 23. navedene Uredbe (EU) br. 806/2014;

               —

               poništi SRB-ovu pobijanu odluku;

               —

               naloži SRB-u da tužiteljima nadoknadi štetu koja im je prouzročena primjenom pravila protivnih pravu Unije;

               —

               podredno, naloži SRB-u da tužiteljima plati dioničarsku odnosno vjerovničku naknadu, uzimajući pritom da je vrednovanje društva Banco Popular koje su ponudili tužitelji konačna vrijednost propisana Uredbom 806/2014, te da utvrdi bi li dioničari i vjerovnici imali bolji tretman da je tijelo u sanaciji bilo pokrenulo redovan stečajni postupak;

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Tužba je podnesena protiv odluke Jedinstvenog sanacijskog odbora (SRB/EES/2017/08) od 7. lipnja 2017. kojom se odobrava sanacija društva Banco Popular Español, S.A.
   Tužbeni razlozi i glavni argumenti slični su onima istaknutima u predmetima T-478/17, Mutualidad de la Abogacía i Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos/Jedinstveni sanacijski odbor, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno i SFL/Jedinstveni sanacijski odbor, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde/Komisija i Jedinstveni sanacijski odbor, T-483/17, García Suárez i drugi/Komisija i Jedinstveni sanacijski odbor, T-484/17, Fidesban i drugi/Jedinstveni sanacijski odbor, T-497/17, Sánchez del Valle i Calatrava Real State 2015/Komisija i Jedinstveni sanacijski odbor, i T-498/17, Pablo Álvarez de Linera Granda/Komisija i Jedinstveni sanacijski odbor.


title: Spojeni predmeti C-596/15 P i C-597/15 P: Presuda Suda (treće vijeće) od 23. studenoga 2017. – Bionorica SE (C-596/15 P), Diapharm GmbH & Co. KG (C-597/15 P) protiv Europske komisije (Žalba — Javno zdravlje — Zaštita potrošača — Uredba (EZ) br. 1924/2006 — Zdravstvene tvrdnje koje se navode na hrani — Članak 13. stavak 3. — Popis dopuštenih zdravstvenih tvrdnji koje se navode na hrani — Botaničke tvari — Suspendirane zdravstvene tvrdnje — Tužba zbog propusta — Članak 265. UFEU-a — Izraz stajališta Europske komisije — Pravni interes — Aktivna procesna legitimacija)

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/3

         Presuda Suda (treće vijeće) od 23. studenoga 2017. – Bionorica SE (C-596/15 P), Diapharm GmbH & Co. KG (C-597/15 P) protiv Europske komisije
   (Spojeni predmeti C-596/15 P i C-597/15 P) (1)

   ((Žalba - Javno zdravlje - Zaštita potrošača - Uredba (EZ) br. 1924/2006 - Zdravstvene tvrdnje koje se navode na hrani - Članak 13. stavak 3. - Popis dopuštenih zdravstvenih tvrdnji koje se navode na hrani - Botaničke tvari - Suspendirane zdravstvene tvrdnje - Tužba zbog propusta - Članak 265. UFEU-a - Izraz stajališta Europske komisije - Pravni interes - Aktivna procesna legitimacija))
   (2018/C 022/03)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Žalitelji: Bionorica SE (C-596/15 P), Diapharm GmbH & Co. KG (C-597/15 P) (zastupnici: M. Weidner, T. Guttau i N. Hußmann, odvjetnici)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: S. Grünheid i M. Wilderspin, agenti)

      Izreka

               1.

               Ukida se rješenje Općeg suda Europske unije od 16. rujna 2015., Bionorica/Komisija (T-619/14, neobjavljeno, EU:T:2015:723).

               2.

               Tužba zbog propusta koju je podnijelo društvo Bionorica SE u predmetu T-619/14 odbacuje se kao nedopuštena.

               3.

               Odbija se žalba u predmetu C-597/15 P.

               4.

               Društvo Bionorica SE i Europska komisija snose vlastite troškove koji su im nastali u prvom stupnju u predmetu T-619/14 i prilikom žalbe u predmetu C-596/15 P.

               5.

               Društvu Diapharm GmbH & Co. KG nalaže se snošenje troškova povezanih sa žalbom u predmetu C-597/15 P.

      (1)  SL C 16 od 18. 1. 2016.


title: Predmet T-693/17: Tužba podnesena 5. listopada 2017. – García Gómez i drugi protiv SRB-a

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/42

         Tužba podnesena 5. listopada 2017. – García Gómez i drugi protiv SRB-a
   (Predmet T-693/17)
   (2018/C 022/59)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelji: Abel García Gómez (Torrevieja, Španjolska) i drugih 2 199 tužitelja (zastupnici: J. Cremades García, S. Rodríguez Bajón i M. F. Ruiz Núñez, odvjetnici)

      Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               proglasi ovu tužbu dopuštenom i osnovanom;

               —

               u skladu s člankom 277. UFEU-a, utvrdi neprimjenjivost Uredbe (EU) br. 806/2014 ili, podredno, članka 21., članka 22. stavka 2. točke (a) i članka 24., kao i članaka 18. i 23. navedene Uredbe (EU) br. 806/2014;

               —

               poništi SRB-ovu pobijanu odluku;

               —

               naloži SRB-u da tužiteljima nadoknadi štetu koja im je prouzročena primjenom pravila protivnih pravu Unije;

               —

               podredno, naloži SRB-u da tužiteljima plati dioničarsku odnosno vjerovničku naknadu, uzimajući pritom da je vrednovanje društva Banco Popular koje su ponudili tužitelji konačna vrijednost propisana Uredbom 806/2014, te da utvrdi bi li dioničari i vjerovnici imali bolji tretman da je tijelo u sanaciji bilo pokrenulo redovan stečajni postupak;

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Tužba je podnesena protiv odluke Jedinstvenog sanacijskog odbora (SRB/EES/2017/08) od 7. lipnja 2017. kojom se odobrava sanacija društva Banco Popular Español, S.A.
   Tužbeni razlozi i glavni argumenti slični su onima istaknutima u predmetima T-478/17, Mutualidad de la Abogacía i Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos/Jedinstveni sanacijski odbor, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno i SFL/Jedinstveni sanacijski odbor, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde/Komisija i Jedinstveni sanacijski odbor, T-483/17, García Suárez i drugi/Komisija i Jedinstveni sanacijski odbor, T-484/17, Fidesban i drugi/Jedinstveni sanacijski odbor, T-497/17, Sánchez del Valle i Calatrava Real State 2015/Komisija i Jedinstveni sanacijski odbor, i T-498/17, Pablo Álvarez de Linera Granda/Komisija i Jedinstveni sanacijski odbor.


title: Predmet T-766/17: Tužba podnesena 23. studenoga 2017. – Eglo Leuchten protiv EUIPO-a – Di-Ka (dizajn svjetiljke)

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/57

         Tužba podnesena 23. studenoga 2017. – Eglo Leuchten protiv EUIPO-a – Di-Ka (dizajn svjetiljke)
   (Predmet T-766/17)
   (2018/C 022/76)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Eglo Leuchten GmbH (Pill, Austrija) (zastupnik: H. Lauf, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Di-Ka Vertriebs GmbH & Co. KG (Arnsberg, Njemačka)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog dizajna: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni dizajn: dizajn Europske unije br.2435768-0033

      Pobijana odluka: odluka trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 26. rujna 2017. u predmetu R 738/2016-3

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 6. stavka 1. točke (b) i članka 6. stavka 2. Uredbe br. 6/2002.


title: Predmet C-549/17 P: Žalba koju je 19. rujna 2017. podnijela Ukrajina protiv rješenja Općeg suda (šesto vijeće) od 19. srpnja 2017. u predmetu T-346/14 DEP, Janukovič protiv Vijeća

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/17

         Žalba koju je 19. rujna 2017. podnijela Ukrajina protiv rješenja Općeg suda (šesto vijeće) od 19. srpnja 2017. u predmetu T-346/14 DEP, Janukovič protiv Vijeća
   (Predmet C-549/17 P)
   (2018/C 022/24)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: Ukrajina (zastupnik: M. Kostytska, odvjetnica)

      Druge stranke u postupku: Viktor Fedorovič Janukovič, Vijeće Europske unije, Republika Poljska, Europska komisija
   Žalba je rješenjem Suda (deseto vijeće) od 23. studenoga 2017. proglašena nedopuštenom.


title: Predmet T-767/17: Tužba podnesena 23. studenoga 2017. – Eglo Leuchten protiv EUIPO-a – Briloner Leuchten (Zidna svjetiljka)

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/58

         Tužba podnesena 23. studenoga 2017. – Eglo Leuchten protiv EUIPO-a – Briloner Leuchten (Zidna svjetiljka)
   (Predmet T-767/17)
   (2018/C 022/77)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Eglo Leuchten GmbH (Pill, Austrija) (zastupnik: H. Lauf, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Briloner Leuchten GmbH (Brilon, Njemačka)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog dizajna: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni dizajn: dizajn Europske unije br. 2435768-0036

      Pobijana odluka: odluka trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 26. rujna 2017. u predmetu R 746/2016-3

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 6. stavka 1. točke (b) i članka 6. stavka 2. Uredbe br. 6/2002.


title: Predmet C-550/17 P: Žalba koju je 19. rujna 2017. podnijela Ukrajina protiv rješenja Općeg suda (šesto vijeće) od 19. srpnja 2017. u predmetu T-347/14 DEP, Janukovič protiv Vijeća

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/17

         Žalba koju je 19. rujna 2017. podnijela Ukrajina protiv rješenja Općeg suda (šesto vijeće) od 19. srpnja 2017. u predmetu T-347/14 DEP, Janukovič protiv Vijeća
   (Predmet C-550/17 P)
   (2018/C 022/25)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: Ukrajina (zastupnik: M. Kostytska, odvjetnica)

      Druge stranke u postupku: Olga Stanislavivna Janukovič, u svojstvu nasljednice Viktora Viktoroviča Janukoviča, Vijeće Europske unije, Europska komisija
   Žalba je rješenjem Suda (deseto vijeće) od 23. studenoga 2017. proglašena nedopuštenom.


title: Predmet T-719/17: Tužba podnesena 23. listopada 2017. – DuPont de Nemours i drugi protiv Komisije

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/43

         Tužba podnesena 23. listopada 2017. – DuPont de Nemours i drugi protiv Komisije
   (Predmet T-719/17)
   (2018/C 022/60)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: DuPont de Nemours (Njemačka) GmbH (Neu-Isenburg, Njemačka) i 12 drugih tužitelja (zastupnici: D. Waelbroeck, I. Antypas i A. Accarain, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               poništi Uredbu Komisije (EU) 2017/1496 od 23. kolovoza 2017. o neproduljenju odobrenja aktivne tvari flupirsulfuron-metil (FPS) i o povlačenju odobrenja za stavljanje u promet sredstava za zaštitu bilja koja sadržavaju tu tvar (1);

               —

               tužitelju naloži plaćanje svih troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu šest tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog: povreda Uredbe o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja (1107/2009) (2), Uredbe o produljenju (1141/2010) (3), Uredbe o razvrstavanju, označivanju i pakiranju tvari i smjesa (1272/ 2008) (4) i Direktive o pokusima na životinjama (2010/63) (5):

                           —

                           tužitelji tvrde da je prilikom donošenja osporene uredbe povrijeđena Uredba o produljenju (1141/2010) i Smjernice o produljenju (SANC0/10387/2010 rev. 8), s obzirom na to da je EFSA ponovno procijenila profil opasnosti FPS-a, bez obzira na to što se stanje znanstvenih spoznaja i primjenjiv pravni okvir nisu izmijenili;

                           —

                           tužitelji tvrde da je prilikom donošenja osporene uredbe povrijeđena Uredba o razvrstavanju, označivanju i pakiranju tvari i smjesa (1272/2008) i Komisijine smjernice o podzemnim vodama i metabolitima (SANC0/221/2000 rev.10), s obzirom na to da se EFSA oslonila na vlastiti prijedlog klasifikacije opasnosti FPS-a kako bi pretpostavila da su tri metabolita u podzemnim vodama toksična;

                           —

                           tužitelji tvrde da su prilikom donošenja osporene uredbe povrijeđena pravila Unije o pokusima na životinjama sadržana u Uredbi o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja (1107/2009) i Direktivi o pokusima na životinjama (2010/63), s obzirom na to da je EFSA utvrdila da nedostaju podaci za dodatne studije genotoksičnosti, a da pritom nije pravilno razmotrila sve relevantne dokaze, i bez obzira na to što potreba da se provedu bilo kakvi dodatni pokusi nije dokazana.

               2.

               Drugi tužbeni razlog: oslanjanje na nove i nepotvrđene smjernice što predstavlja povredu načela pravne sigurnosti, prava obrane i različitih odredaba prava Unije:

                           —

                           Tužitelji tvrde da je prilikom donošenja osporene uredbe povrijeđeno načelo pravne sigurnosti, prava obrane podnositelja zahtjeva za produljenje i različite odredbe prava Unije, s obzirom na to da je EFSA provela procjenu genotoksičnosti za dva metabolita FPS-a na temelju novog i nepotvrđenog znanstvenog mišljenja koje se trenutačno preispituje, koji je EFSA-u naveo na to da utvrdi postojanje umjetnog nedostatka podataka u spisu koji se odnosi na produljenje, na koju procjenu se oni nakon toga nisu mogli očitovati.

               3.

               Treći tužbeni razlog: neprovođenje potpune procjene rizika što predstavlja povredu prava obrane i različitih odredaba prava Unije:

                           —

                           Tužitelji tvrde da su prilikom donošenja osporene uredbe povrijeđena prava obrane podnositelja zahtjeva za produljenje i različite odredbe prava Unije jer se Komisija oslonila isključivo na zaključke do kojih je EFSA došla kako bi donijela odluku o zabrani FPS-a, a da u obzir nije uzela sve raspoložive znanstvene informacije koje dokazuju da je FPS siguran, i osobito dodatne studije, koje je spontano proveo podnositelj zahtjeva za produljenje kako bi riješio problem nedostatka podataka i probleme koje je EFSA utvrdila, kao i procjenu države članice izvjestiteljice te komentare drugih država članica iznesene tijekom ispitivanja zahtjeva za produljenje.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog: povreda načela proporcionalnosti:

                           —

                           Tužitelji tvrde da je osporena uredba očito neproporcionalna općem sigurnosnom profilu FPS-a i da je Komisija navodne probleme koji se tiču osporene uredbe mogla riješiti uz pomoć manje ograničavajućih mjera koje ne sadržavaju zabranu korištenja FPS-a, npr. korištenjem postupka podnošenja potvrđujućih podataka predviđenog člankom 6. točkom (f) Uredbe o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja (1107/2009) ili mjerama smanjenja rizika o kojima su države članice Europske unije donijele odluku na nacionalnoj razini.

               5.

               Peti tužbeni razlog: Povreda načela nediskriminacije:

                           —

                           Tužitelji tvrde da je Komisija povrijedila načelo nediskriminacije jer su se navodni problemi koji se tiču osporene uredbe u skladu s prijašnjom Komisijinom praksom odlučivanja redovito rješavali manje ograničavajućim mjerama. Međutim, Komisija se do sada nikada nije oslonila na takve probleme kako bi opravdala potpunu zabranu uporabe te tvari.

               6.

               Šesti tužbeni razlog: povreda načela dobre uprave i DuPont-ovih legitimnih očekivanja:

                           —

                           Tužitelji tvrde da Komisija nije pravilno provela postupak ispitivanja FPS-a, zbog čega je DuPont morao uložiti značajne resurse u pripremu znanstvenih spisa za koje se u konačnici uspostavilo da su potpuno beskorisni jer je Komisija u pogledu određenih problema neočekivano promijenila svoje stajalište. Usto, tužitelji tvrde da osporena uredba dovodi u pitanje ostvarenje ciljeva politike tržišnog natjecanja na kojima se temelji prestanak uporabe FPS-a, koji je sama Komisija naložila Dow/DuPont-u kako bi spriječila stvaranje vladajućeg položaja na tržištu herbicida za žitarice EGP-a. Komisija je tim pogrešnim provođenjem postupka ispitivanja FPS-a povrijedila svoju dužnost pažnje, načela dobre uprave i DuPont-ovih legitimnih očekivanja.

      (1)  Provedbena uredba Komisije (EU) 2017/1496 od 23. kolovoza 2017. o neproduljenju odobrenja aktivne tvari DPX KE 459 (flupirsulfuron-metil) u skladu s Uredbom (EZ) br. 1107/2009 Europskog parlamenta i Vijeća o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja i o izmjeni Priloga Provedbenoj uredbi Komisije (EU) br. 540/2011 (SL 2017., L 218, str. 7.)

      (2)  Uredba (EZ) br. 1107/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja i stavljanju izvan snage direktiva Vijeća 79/117/EEZ i 91/414/EEZ (SL 2009., L 309, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 61., str. 52.)

      (3)  Uredba Komisije (EU) br. 1141/2010 od 7. prosinca 2010. o utvrđivanju postupka za produljenje uvrštenja druge grupe aktivnih tvari u Prilog I. Direktivi Vijeća 91/414/EEZ i utvrđivanju popisa tih tvari (SL 2010., L 322, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 66., str. 108.)

      (4)  Uredba (EZ) br. 1272/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o razvrstavanju, označivanju i pakiranju tvari i smjesa, o izmjeni i stavljanju izvan snage Direktive 67/548/EEZ i Direktive 1999/45/EZ i o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1907/2006 (SL 2008., L 353, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 20., str. 3.)

      (5)  Direktiva 2010/63/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 22. rujna 2010. o zaštiti životinja koje se koriste u znanstvene svrhe (SL 2010., L 276, str. 33.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 28., str. 82.)


title: Predmet T-769/17: Tužba podnesena 20. studenoga 2017. – roelliroelli confectionery schweiz protiv EUIPO-a – Tanner (ALPRAUSCH)

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/58

         Tužba podnesena 20. studenoga 2017. – roelliroelli confectionery schweiz protiv EUIPO-a – Tanner (ALPRAUSCH)
   (Predmet T-769/17)
   (2018/C 022/78)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: roelliroelli confectionery schweiz GmbH (St. Gallen, Švicarska) (zastupnici: S. Overhage i R. Böhm, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: André Tanner (Schindellegi, Švicarska)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Podnositelj prijave: tužitelj

      Predmetni sporni žig: međunarodna registracija verbalnog žiga u kojoj je naznačena Europska unija „ALPRAUSCH” br. 1 218 671

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 1. kolovoza 2017. u predmetu R 1596/2016-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-678/17: Tužba podnesena 5. prosinca 2017. – Europska komisija protiv Irske

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/31

         Tužba podnesena 5. prosinca 2017. – Europska komisija protiv Irske
   (Predmet C-678/17)
   (2018/C 022/43)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnik: P.J. Loewenthal, A. Bouchagiar, agenti)

      Tuženik: Irska

      Tužbeni zahtjev

               —

               utvrditi da je Irska, time što u propisanom roku nije poduzela sve mjere potrebne da od društva Apple Sales International i Apple Operations Europe ostvari povrat državne potpore koja je proglašena nezakonitom i nespojivom s unutarnjim tržištem na temelju članka 1. Odluke Komisije (EU) 2017/1283 od 30. kolovoza 2016. o državnoj potpori SA.38373 (2014/C)(ex 2014/NN)(ex 2014/CP) koju je provela Irska za društvo Apple […] (1), povrijedila svoje obveze na temelju članaka 2. i 3. navedene odluke kao i na temelju članka 108. stavka 2. UFEU-a;

               —

               naložiti Irskoj snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Na temelju odluke Europske komisije od 30. kolovoza 2016. u predmetu SA.38373, Irska je u roku četiri mjeseca trebala ostvariti povrat nezakonite državne potpore nespojive s unutarnjim tržištem, dodijeljene društvu Apple Sales International (u daljnjem tekstu: ASI) i Apple Operations Europe (u daljnjem tekstu: AOE). Potpora je posljedica dvaju poreznih mišljenja koja je Irska donijela 29. siječnja 1991. i 23. svibnja 2007. u korist društava ASI i AOE, a koja su omogućila tim društvima da utvrde svoju godišnju obvezu poreza na dobit u Irskoj do 2014.
   Irska nije ostvarila povrat državne potpore u roku četiri mjeseca nakon obavijesti o Komisijinoj odluci, što je bila dužna učiniti. Osim toga, Irska još uvijek nije poduzela sve mjere potrebne za provedbu Komisijine odluke.

      (1)  SL 2017, L 187, str. 1.


title: Predmet T-727/17: Tužba podnesena 26. listopada 2017. – PP i dr. protiv ESVD-a

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/45

         Tužba podnesena 26. listopada 2017. – PP i dr. protiv ESVD-a
   (Predmet T-727/17)
   (2018/C 022/61)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelji: PP, PQ i UQ (zastupnik: N. de Montigny, odvjetnik)

      Tuženik: Europska služba za vanjsko djelovanje

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               utvrdi i presudi,

                           —

                           obračunske liste tužiteljâ od 3. veljače, 6. veljače i 20. ožujka 2017. koje im je elektroničkom poštom proslijedila služba za ljudske resurse ESVD-a kao i, po potrebi, obračune plaća putem kojih je dodijeljeno plaćanje naknade za obrazovanje za njihovu djecu;

                           —

                           i napokon, po potrebi, odluku Tijela za imenovanje u obliku elektroničke pošte od 15. prosinca 2016. kojom su obaviješteni:

                                       —

                                       da je zahtjev za naknadu troškova školovanja kojima se prekoračuje ograničenje za naknadu za obrazovanje tipa B za školsku godinu 2016/2017 prihvaćen,

                                       —

                                       da svaki iznos kojim se prekoračuje ograničenje ni u kojem slučaju ne može premašiti 9 704,16 eura;

               —

               da se tuženiku nalaže snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu dva tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na prigovoru nezakonitosti u mjeri u kojoj se, odlukom koju je donio tuženik, o ograničenju iznosa naknade troškova školovanja iznad ograničenja određenog Pravilnikom, koju se pobija u ovom slučaju, kao i bilješkom od 15. travnja 2016. na kojoj se temelji te Smjernicama, krši Pravilnik o osoblju za dužnosnike Europske unije i njegov Prilog X.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na nezakonitosti pojedinačne odluke zbog sljedećih prigovora:

                           —

                           povrede načela predostrožnosti, legitimnih očekivanja, pravne sigurnosti i povrede načela dobre uprave, kao i njihovih stečenih prava;

                           —

                           povrede prava na obitelj i prava na obrazovanje;

                           —

                           povrede načela jednakog postupanja i nediskriminacije;

                           —

                           nepostojanja odvagivanja interesa i poštovanja načela proporcionalnosti usvojene mjere.


title: Predmet C-551/17 P: Žalba koju je 19. rujna 2017. podnijela Ukrajina protiv rješenja Općeg suda (šesto vijeće) od 19. srpnja 2017. u predmetu T-348/14 DEP, Janukovič protiv Vijeća

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/18

         Žalba koju je 19. rujna 2017. podnijela Ukrajina protiv rješenja Općeg suda (šesto vijeće) od 19. srpnja 2017. u predmetu T-348/14 DEP, Janukovič protiv Vijeća
   (Predmet C-551/17 P)
   (2018/C 022/26)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: Ukrajina (zastupnik: M. Kostytska, odvjetnica)

      Druge stranke u postupku: Oleksandr Viktorovič Janukovič, Vijeće Europske unije, Europska komisija
   Žalba je rješenjem Suda (deseto vijeće) od 23. studenoga 2017. proglašena nedopuštenom.


title: Predmet C-658/15: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 16. studenoga 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Nizozemska) – Robeco Hollands Bezit NV i dr. protiv Stichting Autoriteit Financiële Markten (AFM) (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 2004/39/EZ — Tržišta financijskih instrumenata — Članak 4. stavak 1. točka 14. — Pojam „uređeno tržište” — Područje primjene — Sustav u kojem sudjeluju, s jedne strane, brokeri koji predstavljaju ulagače i, s druge strane, agenti otvorenih investicijskih fondova koji su obvezni provoditi naloge koji se odnose na njihove fondove)

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/3

         Presuda Suda (četvrto vijeće) od 16. studenoga 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Nizozemska) – Robeco Hollands Bezit NV i dr. protiv Stichting Autoriteit Financiële Markten (AFM)
   (Predmet C-658/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2004/39/EZ - Tržišta financijskih instrumenata - Članak 4. stavak 1. točka 14. - Pojam „uređeno tržište” - Područje primjene - Sustav u kojem sudjeluju, s jedne strane, brokeri koji predstavljaju ulagače i, s druge strane, agenti otvorenih investicijskih fondova koji su obvezni provoditi naloge koji se odnose na njihove fondove))
   (2018/C 022/04)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Robeco Hollands Bezit NV, Robeco Duurzaam Aandelen NV, Robeco Safe Mix NV, Robeco Solid Mix NV, Robeco Balanced Mix NV, Robeco Growth Mix NV, Robeco Life Cycle Funds NV, Robeco Afrika Fonds NV, Robeco Global Stars Equities, Robeco All Strategy Euro Bonds, Robeco High Yield Bonds, Robeco Property Equities

      Tuženik: Stichting Autoriteit Financiële Markten (AFM)

      Izreka

   Članak 4. stavak 1. točku 14. Direktive 2004/39/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o tržištima financijskih instrumenata te o izmjeni direktiva Vijeća 85/611/EEZ i 93/6/EEZ i Direktive 2000/12/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 93/22/EEZ treba tumačiti na način da je sustav trgovanja u okviru kojeg veći broj agenata fondova i brokera predstavlja, redom, otvorene investicijske fondove i ulagače, pri čemu je jedini cilj tog sustava pružanje podrške tim investicijskim fondovima u njihovoj obvezi izvršavanja naloga za kupnju i prodaju udjela koje su im izdali navedeni ulagači, obuhvaćen pojmom „uređeno tržište” u smislu te odredbe.

      (1)  SL C 98, 14. 3. 2016.


title: Predmet C-577/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. listopada 2017. uputio Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/18

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. listopada 2017. uputio Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl
   (Predmet C-577/17)
   (2018/C 022/27)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Verwaltungsgerichtshof

      Stranke glavnog postupka

      Podnositelj revizije: Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

      Intervenijenti: Clinton Osas Alake, poznat i pod imenom Klenti Solim, Cynthia Nomamidobo, mldb. Prince Nomamidobo

      Prethodna pitanja

               1.

               Može li zamoljena, i prema kriterijima iz Poglavlja III. Uredbe Dublin III (1), odgovorna država članica valjano prihvatiti zahtjev za ponovni prihvat prema članku 23. stavku 1. Uredbe Dublin III., iako je rok za odgovor određen člankom 25. stavkom 1. Uredbe Dublin III već protekao, a zamoljena država članica već pravodobno odbila zahtjev za ponovni prihvat te je na zahtjev za ponovno razmatranje prema članku 5. stavku 2. Provedbene uredbe (2) pravodobno dala negativan odgovor?
               U slučaju da na prvo pitanje treba dati negativan odgovor:
               Mora li, zbog toga što je odgovorna država članica pravodobno odbila zahtjev za ponovni prihvat prema kriterijima iz poglavlja III. Uredbe Dublin III, država članica moliteljica u kojoj je podnesen novi zahtjev taj zahtjev razmotriti, kako bi osigurala da će u skladu s člankom 3. stavkom 1. Uredbe Dublin III neka država članica razmotriti zahtjev?

      (1)  Uredba (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o uvođenju kriterija i mehanizama za utvrđivanje države članice odgovorne za razmatranje molbe za međunarodnu zaštitu koju je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva (SL 2013., L 180, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 108. i ispravak SL 2017., L 49., str. 50.).

      (2)  Uredba Komisije (EZ) br. 1560/2003 od 2. rujna 2003. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe Vijeća (EZ) br. 343/2003 o uvođenju kriterija i mehanizama za utvrđivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za azil koji državljanin treće zemlje podnosi u jednoj od država članica (SL 2009., L 222, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 10., str. 17.).


title: Predmet C-671/15: Presuda Suda (veliko vijeće) od 14. studenoga 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation – Francuska) – Président de l’Autorité de la concurrence protiv Association des producteurs vendeurs d’endives (APVE) i dr. (Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednička poljoprivredna politika — Članak 42. UFEU-a — Uredba (EZ) br. 2200/96 — Uredba (EZ) br. 1182/2007 — Uredba (EZ) br. 1234/2007 — Protutržišna djelovanja — Članak 101. UFEU-a — Uredba br. 26 — Uredba (EZ) br. 1184/2006 — Organizacije proizvođača — Udruženja organizacija proizvođača — Zadaci tih organizacija i udruženja — Praksa određivanja najnižih prodajnih cijena — Praksa usklađivanja u pogledu količina koje se stavljaju na tržište — Praksa razmjene strateških informacija — Francusko tržište endivije)

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/4

         Presuda Suda (veliko vijeće) od 14. studenoga 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation – Francuska) – Président de l’Autorité de la concurrence protiv Association des producteurs vendeurs d’endives (APVE) i dr.
   (Predmet C-671/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednička poljoprivredna politika - Članak 42. UFEU-a - Uredba (EZ) br. 2200/96 - Uredba (EZ) br. 1182/2007 - Uredba (EZ) br. 1234/2007 - Protutržišna djelovanja - Članak 101. UFEU-a - Uredba br. 26 - Uredba (EZ) br. 1184/2006 - Organizacije proizvođača - Udruženja organizacija proizvođača - Zadaci tih organizacija i udruženja - Praksa određivanja najnižih prodajnih cijena - Praksa usklađivanja u pogledu količina koje se stavljaju na tržište - Praksa razmjene strateških informacija - Francusko tržište endivije))
   (2018/C 022/05)
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Cour de cassation

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Président de l’Autorité de la concurrence

      Tuženici: Association des producteurs vendeurs d’endives (APVE), Comité économique régional agricole fruits et légumes de Bretagne (Cerafel), Fraileg SARL, Prim’Santerre SARL, Union des endiviers, ranije Fédération nationale des producteurs d’endives (FNPE), Soleil du Nord SARL, Comité économique fruits et légumes du Nord de la France (Celfnord), Association des producteurs d’endives de France (APEF), Section nationale de l’endive (SNE), Fédération du commerce de l’endive (FCE), France endives société coopérative agricole, Cambrésis Artois-Picardie endives (CAP’Endives) société coopérative agricole, Marché de Phalempin société coopérative agricole, Primacoop société coopérative agricole, Coopérative agricole du marais audomarois (Sipema), Valois-Fruits union de sociétés coopératives agricoles, Groupe Perle du Nord SAS, Ministre de l’Économie, de l’Industrie et du Numérique

      Izreka

   Članak 101. UFEU-a u vezi s člankom 2. Uredbe Vijeća br. 26 od 4. travnja 1962. o primjeni određenih pravila tržišnog natjecanja na proizvodnju i trgovinu poljoprivrednim proizvodima, članak 11. stavak 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 2200/96 od 28. listopada 1996. o zajedničkoj organizaciji tržišta u sektoru voća i povrća, članak 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1184/2006 od 24. srpnja 2006. o primjeni pravila tržišnog natjecanja na proizvodnju i trgovinu poljoprivrednim proizvodima, kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 1234/2007 od 22. listopada 2007., članak 3. stavak 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1182/2007 od 26. rujna 2007. o uvođenju posebnih pravila za sektor voća i povrća, izmjeni direktiva 2001/112/EZ i 2001/113/EZ i uredbi (EEZ) br. 827/68, (EZ) br. 2200/96, (EZ) br. 2201/96, (EZ) br. 2826/2000, (EZ) br. 1782/2003 i (EZ) br. 318/2006 te stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 2202/96 te članak 122. stavak 1., članak 175. i članak 176. Uredbe br. 1234/2007, kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 491/2009 od 25. svibnja 2009., treba tumačiti na način:

               —

               da se prakse zajedničkog određivanja najnižih prodajnih cijena, usuglašavanja količina koje se plasiraju na tržište i razmjena strateških informacija, poput onih iz glavnog postupka, ne mogu izuzeti iz zabrane sporazuma iz članka 101. stavka 1. UFEU-a ako su dogovorene između različitih organizacija proizvođača ili udruženja organizacija proizvođača te sa subjektima koje država članica ne priznaje za potrebe postizanja cilja koji je zakonodavac Europske unije definirao u okviru zajedničke organizacije konkretnog tržišta, kao što su strukovne organizacije koje nemaju status organizacija proizvođača, udruženja organizacija proizvođača ili sektorskih organizacija u smislu propisa Europske unije, i

               —

               da se prakse usuglašavanja u pogledu cijena ili količina koje se plasiraju na tržište ili razmjena strateških informacija, poput onih iz glavnog postupka, mogu izuzeti iz zabrane sporazuma iz članka 101. stavka 1. UFEU-a ako su dogovorene između članova iste organizacije proizvođača ili istog udruženja organizacija proizvođača koje priznaje država članica te ako su krajnje nužne za postizanje cilja odnosno ciljeva koji su konkretnoj organizaciji proizvođača ili udruženju organizacija proizvođača povjereni sukladno propisima Europske unije.

      (1)  SL C 90, 7. 3. 2016.


title: Predmet T-772/17: Tužba podnesena 27. studenoga 2017. – Café del Mar i drugi protiv EUIPO-a – Guiral Broto (Café del Mar)

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/59

         Tužba podnesena 27. studenoga 2017. – Café del Mar i drugi protiv EUIPO-a – Guiral Broto (Café del Mar)
   (Predmet T-772/17)
   (2018/C 022/79)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Café del Mar SC (Sant Antoni de Portmany, Španjolska), José Les Viamonte (Sant Antoni de Portmany) i Carlos Andrea González (Sant Antoni de Portmany) (zastupnici: F. Miazzetto i J. L. Gracia Albero, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Ramón Guiral Broto (Marbella, Španjolska)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije s verbalnim elementima „Café del Mar” – žig Europske unije br. 2 090 520

      Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 4. rujna 2017. u predmetu R 1540/2015-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               proglasi ništavim figurativni žig Europske unije s verbalnim elementima „Café del Mar” br. 2 090 520;

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova ovog postupka, a nositelju žiga čije se poništenje traži snošenje troškova postupaka pred odjelom za prigovore i žalbenim vijećem EUIPO-a.

      Tužbeni razlog

               —

               Povreda članka 52. stavka 1. točke (b) i članka 53. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 2017/1001.


title: Predmet T-728/17: Tužba podnesena 24. listopada 2017. – Marinvest i Porting protiv Komisije

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/46

         Tužba podnesena 24. listopada 2017. – Marinvest i Porting protiv Komisije
   (Predmet T-728/17)
   (2018/C 022/62)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelji: Marinvest d.o.o. (Izola-Isola, Slovenija) i Porting d.o.o. (Izola-Isola) (zastupnici: G. Cecovini Amigoni i L. Daniele, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               poništi odluku Europske komisije od 27. srpnja 2017., C (2017) 5049 final (State Aid SA.45220 (2016/FC) – Slovenia – Alleged aid in favor of Komunala Izola d.o.o.), dostavljenu društvima Marinvest i Porting 16. kolovoza 2017.;

               —

               naloži Komisiji snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Ova je tužba usmjerena protiv odluke Europske komisije od 27. srpnja 2017., C (2017) 5049 final (Državna potpora SA.45220 (2016/FC) – Slovenija – Navodna potpora u korist društva Komunala Izola d.o.o.), dostavljene društvima Marinvest i Porting 16. kolovoza 2017.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava na kontradiktorni postupak koja proizlazi iz činjenice da su se u pobijanoj odluci koristili potpuno novi elementi, koje Komisija nije navela u dopisu kojim se poziva na podnošenje primjedbi, na povredi temeljnog prava na dobru upravu iz članka 41. Povelje, na povredi općeg načela kontradiktornog postupka i na povredi članka 24. stavka 2. Uredbe 2015/1589

                           —

                           Odstupajući od originalnog teksta članka 20. stavka 2. Uredbe 659/1999, člankom 24. stavkom 2. Uredbe 2015/1589 priznaje se zainteresiranim strankama (podnositeljima pritužbe) pravo na podnošenje primjedbi, već u fazi prethodnog istražnog postupka. Članak 24. stavak 2. predstavlja konkretnu primjenu temeljnog prava na dobru upravu iz članka 41. Povelje i općeg načela kontradiktornog postupka.

                           —

                           U predmetnom slučaju, prava društava Marinvest i Porting zajamčena člankom 24. stavkom 2. grubo su prekršena. Točno je da je Komisija pozvala podnositelje pritužbe da dostave svoje primjedbe, i to dopisom od 14. veljače 2017. i da su društva Marinvest i Porting iznijela svoja stajališta o prethodnoj ocjeni sadržanoj u tom dopisu. Međutim, Komisija je nakon toga temeljila pobijanu konačnu odluku na elementima koje u dopisu od 14. veljače 2017. nisu bili uopće spomenuti i glede kojih se podnositelji pritužbe nisu mogli očitovati.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava na kontradiktorni postupak koja proizlazi iz odbijanja pristupu spisu i da ih se sasluša prije donošenja konačne odluke, na povredi temeljnog prava na dobru upravu iz članka 41. Povelje, na povredi općeg načela kontradiktornog postupka, na povredi članka 24. stavka 2. Uredbe 2015/1589 i na nepotpunom obrazloženju u konkretnom slučaju

                           —

                           Podnositelji pritužbe su zatražili pristup dokumentaciji koju su Komisiji dostavila slovenska tijela kao i da se dogovori sastanak sa Komisijinim službama kako bi dobili sva potrebna pojašnjenja, posebno u odnosu na učinak prijavljenih mjera na tržišno natjecanje i na trgovinu među državama članicama. Komisija je donijela pobijanu odluku a da pritom nije prethodno dostavila zatražene dokumente niti je održan sastanak s podnositeljima pritužbe. Time je povrijedila članak 24. stavak 2. Uredbe 2015/1589, protumačen u skladu s člankom 41. Povelje i općim načelom kontradiktornog postupka.

                           —

                           Pravo podnositelja pritužbe na podnošenje primjedbi na Komisijinu prethodnu ocjenu u smislu članka 24. stavka 2. nužno pretpostavlja pravo pristupu spisu i pravo tražiti susret s Komisijom. Ti elementi zapravo predstavljaju međusobno usko povezane dijelove istog temeljnog prava. U predmetnom slučaju, nepoštovanje tih prava nije bilo obrazloženo.

               3.

               Treći tužbeni zahtjev, koji se temelji na pogrešnom tumačenju pojma državne potpore u odnosu na uvjet negativnog utjecaja na prekograničnu trgovinu, na povredi članka 107. stavka 1. UFEU-a, na povredi Obavijesti Komisije o pojmu državne potpore, na povredi općeg načela legitimnih očekivanja i na nepotpunom obrazloženju u konkretnom slučaju

                           —

                           U skladu s sudskom praksom Suda Europske unije i u skladu s Obavijesti Komisije o državnim potporama, relativno mala veličina poduzetnika korisnika potpore ne isključuje a priori mogućnost da trgovina među državama članicama bude pogođena. Javna subvencija poduzetniku koji pruža usluge samo na lokalnoj ili regionalnoj razini, ali ne i izvan matične države, svejedno može utjecati na trgovinu među državama članicama ako takve usluge mogu pružati poduzetnici iz drugih država članica (također na temelju prava poslovnog nastana) i ta mogućnost nije samo hipotetska.

                           —

                           Komisija je u potpunosti zanemarila da su društva Marinvest i Porting u stopostotnom vlasništvu društva sa sjedištem u Italiji, društva Altan Prefabbricati. Potonje je izvršilo značajna ulaganja u izgradnju Marine u Izoli, kojom sada upravlja, u skladu s pravom poslovnog nastana u smislu članka 49. UFEU-a, preko svojih društava kćeri.

               4.

               Četvrti tužbeni zahtjev, koji se temelji na pogrešnom tumačenju pojma državne potpore u odnosu na uvjet narušavanja tržišnog natjecanja i na prekogranične trgovine, na pogrešnom utvrđenju i iskrivljavanju činjenica i na nepotpunom obrazloženju u konkretnom slučaju

                           —

                           U pobijanoj odluci Komisija je isključila postojanje narušavanja trgovine među državama članicama, time što se sadržajno usredotočila na to da usluge koje nudi Marina Komunale Izola nisu podesne za privlačenje potencijalnih korisnika usluga koje nude tužitelji.

                           —

                           Komisija je pogrešno utvrdila činjenice. Pored turističke luke društava Marinvest i Porting nalazi se drugi objekt kojim upravlja poduzetnik korisnik potpora (Komunala Izola) koji pruža slične usluge, s ponudom koja može doseći 505 vezova za plovila, i koji se reklamira i na talijanskom jeziku preko internetske stranice svim potencijalno zainteresiranim osobama.


title: Predmet T-101/15 i T-102/15: Presuda Općeg suda od 30. studenoga 2017. – Red Bull protiv EUIPO-a – Optimum Mark (Combinaison des couleurs bleue et argent) („Žig Europske unije — Postupak za proglašavanje žiga ništavim — Žig Europske unije koji se sastoji od kombinacije plave i srebrne boje — Apsolutni razlog za odbijanje — Dovoljno jasan i precizan grafički prikaz — Potreba za sustavnim rasporedom u kojemu su boje uključene na unaprijed određen i jednoobrazan način — Legitimna očekivanja — Članak 4. i članak 7. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji su postali članak 4. i članak 7. stavak 1. točka (a) Uredbe (EU) br. 2017/1001)”)

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/33

         Presuda Općeg suda od 30. studenoga 2017. – Red Bull protiv EUIPO-a – Optimum Mark (Combinaison des couleurs bleue et argent)
   (Predmet T-101/15 i T-102/15) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak za proglašavanje žiga ništavim - Žig Europske unije koji se sastoji od kombinacije plave i srebrne boje - Apsolutni razlog za odbijanje - Dovoljno jasan i precizan grafički prikaz - Potreba za sustavnim rasporedom u kojemu su boje uključene na unaprijed određen i jednoobrazan način - Legitimna očekivanja - Članak 4. i članak 7. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji su postali članak 4. i članak 7. stavak 1. točka (a) Uredbe (EU) br. 2017/1001)”))
   (2018/C 022/44)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Red Bull GmbH (Fuschl am See, Austrija) (zastupnik: A. Renck, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Partie intervenante au soutien de la partie requérante: Marques (Leicester, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: R. Mallinson i F. Delord, zatim R. Mallinson, solicitors)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Optimum Mark sp. z o.o. (Varšava, Poljska) (zastupnici: R. Skubisz, M. Mazurek, J. Dudzik i E. Jaroszyńska-Kozłowska, odvjetnici)

      Predmet

   Dvije tužbe podnesene protiv dviju odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 2. prosinca 2014. (predmet R 2037/2013-1 i predmet R 2036/2013-1), koje se odnose na dva postupka za proglašavanje žiga ništavim između društava Optimum Mark i Red Bull.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Red Bull GmbH nalaže se snošenje troškova, uključujući i troškova Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) i Optimum Mark sp. z o.o.

               3.

               Udruženje Marques snosi vlastite troškove.

      (1)  SL C 138, 27. 4. 2015.


title: Predmet C-589/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. listopada 2017. uputio Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Španjolska) – Prenatal S.A. protiv Tribunal Económico Administrativo Regional de Cataluña (T.E.A.R.C.)

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/19

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. listopada 2017. uputio Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Španjolska) – Prenatal S.A. protiv Tribunal Económico Administrativo Regional de Cataluña (T.E.A.R.C.)
   (Predmet C-589/17)
   (2018/C 022/28)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Superior de Justicia de Cataluña

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Prenatal S.A.

      Tuženik: Tribunal Económico Administrativo Regional de Cataluña (T.E.A.R.C.)

      Prethodna pitanja

               1.

               Protivi li se pravu Unije, konkretno članku 220. stavku 2. točki (b) i članku 239. Carinskog zakonika Zajednice Odluka Komisije C(2008) 6317 final od 3. studenoga 2008. kojom se utvrđuje da valja naknadno knjižiti uvozne carine i da nije opravdano otpustiti tu carinu u posebnom slučaju koji se odnosi na uvoz tekstilnih proizvoda za koje je izdana potvrda o jamajačkom podrijetlu (Predmet REM 03/07)?

               2.

               Kada se od Komisije zahtijeva otpust i kada ona dostavi odluku da slučaj sadržava činjenične i pravne elemente usporedive onima u prethodnom slučaju koji je ona već riješila ili kada dostavi odluku da postoji usporediv slučaj koji se pred njom već vodi, treba li neku od tih odluka smatrati pravnim aktom obvezujućim za tijela države članice u kojoj dolazi do otpusta i da je stoga osoba koja zahtijeva otpust može pobijati (čl. 239. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice (1)] ili neknjiženje (članak 220. stavak 2. točka (b) navedenog Carinskog zakonika Zajednice)?

               3.

               Ako se ta odluka ne smatra pravno obvezujućom Komisijinom odlukom, trebaju li onda nacionalna tijela ocijeniti postoje li u tom slučaju usporedivi činjenični i pravni elementi?

               4.

               U slučaju potvrdnog odgovora, ako se takva analiza izvrši te se zaključi da takvi elementi ne postoje, treba li primijeniti članak 905. stavak 1. Uredbe Komisije (EEZ) br. 2454/93 od 2. srpnja 1993. o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 o Carinskom zakoniku Zajednice (2) i treba li stoga Komisija donijeti odluku koja je pravno obvezujuća za takva nacionalna tijela?

      (1)
         SL 1992., L 302, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 110.)

      (2)
         SL 1993., L 253, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 1., str. 3.)


title: Predmet T-731/17: Tužba podnesena 30. listopada 2017. – Escribà Serra i drugi protiv SRB-a

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/48

         Tužba podnesena 30. listopada 2017. – Escribà Serra i drugi protiv SRB-a
   (Predmet T-731/17)
   (2018/C 022/63)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelji: Juan Escribà Serra (Girona, Španjolska) i drugih 8 tužitelja (zastupnici: R. Vallina Hoset i A. Lois Perreau de Pinninck, odvjetnici)

      Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               utvrdi izvanugovornu odgovornost Jedinstvenog sanacijskog odbora i naloži mu naknadu štete nastale tužiteljima zbog njegovih postupanja i propusta kojima je uzrokovan potpuni gubitak ulaganja u podredne obveznice društva Banco Popular Español, S.A.;

               —

               naloži Odboru da tužiteljima plati 1 726 504 eura na ime iznosa naknade pretrpljene štete (u daljnjem tekstu: potraživani iznos), koja je razdijeljena na sljedeći način:

                           —

                           Ramón Romaguera Amat: 1 071 602,94 eura;

                           —

                           Cerámica Puigdemont: 260 437,16 eura;

                           —

                           Maria Dolors Guell Parnau: 52 524,35 eura;

                           —

                           Enrique Escribà Nadal: 70 838,57 eura;

                           —

                           Joan Escribà Serra i Maria Dolors Nadal Casaponsa: 151 796,93 eura;

                           —

                           Laia Escribà Nadal i Maria Dolors Nadal Casaponsa: 25 299,49 eura;

                           —

                           José Sabater Comas i Ma Inmaculada Urgellés Bosch: 94 004,56 eura;

               —

               uveća potraživani iznos za kompenzacijske kamate, od 7. lipnja 2017. do donošenja presude kojom se rješava ovaj postupak;

               —

               uveća potraživani iznos za odgovarajuće zatezne kamate, od donošenja ove presude do potpunog plaćanja potraživanog iznosa, po kamatnoj stopi ESB-a za glavne operacije refinanciranja, uvećanoj za dva postotna boda;

               —

               naloži Jedinstvenom sanacijskom odboru snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Tužbeni razlozi i glavni argumenti slični su onima istaknutima u predmetu T-659/17, Vallina Fonseca/Jedinstveni sanacijski odbor.


title: Predmet C-691/15 P: Presuda Suda (šesto vijeće) od 22. studenoga 2017. – Europska komisija protiv Bilbaína de Alquitranes, SA i dr. (Žalba — Okoliš — Uredba (EZ) br. 1272/2008 — Razvrstavanje, označivanje i pakiranje određenih tvari i smjesa — Uredba (EU) br.°944/2013 — Razvrstavanje visokotemperaturne smole ugljenog katrana — Kategorije akutne toksičnosti u vodenom okolišu (H400) i kronične toksičnosti u vodenom okolišu (H410) — Obveza dužne pažnje — Očita pogreška u ocjeni)

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/5

         Presuda Suda (šesto vijeće) od 22. studenoga 2017. – Europska komisija protiv Bilbaína de Alquitranes, SA i dr.
   (Predmet C-691/15 P) (1)

   ((Žalba - Okoliš - Uredba (EZ) br. 1272/2008 - Razvrstavanje, označivanje i pakiranje određenih tvari i smjesa - Uredba (EU) br.o944/2013 - Razvrstavanje visokotemperaturne smole ugljenog katrana - Kategorije akutne toksičnosti u vodenom okolišu (H400) i kronične toksičnosti u vodenom okolišu (H410) - Obveza dužne pažnje - Očita pogreška u ocjeni))
   (2018/C 022/06)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: K. Talabér-Ritz i P.J. Loewenthal, agenti)

      Druge stranke u postupku: Bilbaína de Alquitranes, SA, Deza, a.s., Industrial Química del Nalón, SA, Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, Koppers Netherlands BV, Rütgers basic aromatics GmbH, Rütgers Belgium NV, Rütgers Poland Sp. z o.o., Bawtry Carbon International Ltd, Grupo Ferroatlántica, SA, SGL Carbon GmbH, SGL Carbon GmbH, SGL Carbon, SGL Carbon, SA, SGL Carbon Polska S.A., ThyssenKrupp Steel Europe AG, Tokai erftcarbon GmbH (zastupnici: K. Van Maldegem, C. Mereu i M. Grunchard, odvjetnici i P. Sellar, advocate); Europska agencija za kemikalije (zastupnici: N. Herbatschek, W. Broere i M. Heikkilä, agenti), GrafTech Iberica, SL (zastupnici: C. Mereu, K. Van Maldegem, i M. Grunchard, odvjetnici i P. Sellar, advocate)

      Intervenijenti u potporu žalitelju: Kraljevina Danska (zastupnici: C. Thorning i M. N. Lyshøj, agenti), Savezna Republika Njemačka (zastupnici: T. Henze, J. Möller i R. Kanitz, agenti), Kraljevina Nizozemska (zastupnici: M. Bulterman, C. S. Schillemans i J. Langer, agenti)

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               Europskoj komisiji nalaže se snošenje, osim vlastitih troškova, i troškova društava Bilbaína de Alquitranes, SA, Deza, a.s., Industrial Química del Nalón SA, Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, Koppers Netherlands BV, Rütgers basic aromatics GmbH, Rütgers Belgium NV, Rütgers Poland Sp. z o.o., Bawtry Carbon International Ltd, Grupo Ferroatlántica, SA, SGL Carbon GmbH (Njemačka), SGL Carbon GmbH (Austrija), SGL Carbon, SGL Carbon SA, SGL Carbon Polska S. A., ThyssenKrupp Steel Europe AG i Tokai erftcarbon GmbH, uključujući one koji se odnose na postupak privremene pravne zaštite u kojem je doneseno rješenje potpredsjednika Suda od 7. srpnja 2016., Komisija/Bilbaína de Alquitranes i dr. (C-691/15 P-R, neobjavljeno, EU:C:2016:597).

               3.

               Kraljevina Danska, Savezna Republika Njemačka i Kraljevina Nizozemska snosit će vlastite troškove.

               4.

               Društvo GrafTech Iberica SL i Europska agencija za kemikalije snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 106, 21. 3. 2016.


title: Predmet T-31/16: Presuda Općeg suda od 28. studenoga 2017. – adp Gauselmann protiv EUIPO-a (Juwel) („Žig Europske unije — Prijava verbalnog žiga Europske unije Juwel — Apsolutni razlog za odbijanje — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               22.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/33

         Presuda Općeg suda od 28. studenoga 2017. – adp Gauselmann protiv EUIPO-a (Juwel)
   (Predmet T-31/16) (1)

   ((„Žig Europske unije - Prijava verbalnog žiga Europske unije Juwel - Apsolutni razlog za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”))
   (2018/C 022/45)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: adp Gauselmann GmbH (Espelkamp, Njemačka) (zastupnik: P. Koch Moreno, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: A. Schifko i A. Söder, agenti)

      Predmet

   Tužba protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 16. studenoga 2015. (predmet R 2571/2014-1) koja se odnosi na prijavu registracije verbalnog znaka Juwel kao žiga Europske unije.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu adp Gauselmann GmbH se nalaže snošenje troškova.

      (1)  SL C 106, 21. 3. 2016.