title: Presuda Suda (šesto vijeće) od 22. svibnja 2014.#Érsekcsanádi Mezőgazdasági Zrt protiv Bács‑Kiskun Megyei Kormányhivatal.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Szegedi Ítélőtábla.#Direktive 92/40/EEZ i 2005/94/EZ – Odluke 2006/105/EZ i 2006/115/EZ – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Članci 16., 17. i 47. – Mjere u vezi s kontrolom influence ptica – Naknada štete.#Predmet C‑56/13.

text:
         PRESUDA SUDA (šesto vijeće)
      22. svibnja 2014. (
            *1
         )
      „Direktive 92/40/EEZ i 2005/94/EZ — Odluke 2006/105/EZ i 2006/115/EZ — Povelja o temeljnim pravima Europske unije — Članci 16., 17. i 47. — Mjere u vezi s kontrolom influence ptica — Naknada štete“
      U predmetu C‑56/13,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Szegedi ítélőtábla (Mađarska), odlukom od 28. siječnja 2013., koju je Sud zaprimio 4. veljače 2013., u postupku

         Érsekcsanádi Mezőgazdasági Zrt

      protiv

         Bács‑Kiskun Megyei Kormányhivatala,

      SUD (šesto vijeće),
      u sastavu: A. Borg Barthet, predsjednik vijeća, E. Levits (izvjestitelj) i M. Berger, suci,
      nezavisni odvjetnik: Y. Bot,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Bács‑Kiskun Megyei Kormányhivatal, I. Olasz, i J. Kerényi, u svojstvu agenata,

               —

               za mađarsku vladu, M. Z. Fehér i K. Szíjjártó, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, V. Bottka, H. Krämer i B. Burggraaf, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez njegovog mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje Direktive Vijeća 92/40/EEZ od 19. svibnja 1992. o uvođenju mjera Zajednice za kontrolu influence ptica (SL L 167, str. 1.) [neslužbeni prijevod] i Direktive Vijeća 2005/94/EZ od 20. prosinca 2005. o mjerama Zajednice u vezi s kontrolom influence ptica i o stavljanju izvan snage Direktive 92/40/EEZ (SL L 10, str. 16.) (SL, poglavlje 3., svezak 14., str 270.), Odluke Komisije 2006/105/EZ od 15. veljače 2006. o određenim privremenim mjerama zaštite kada se sumnja na ili je potvrđeno postojanje visoko patogene influence ptica kod divljih ptica u Mađarskoj (SL L 46, str. 59.) [neslužbeni prijevod] i Odluke Komisije 2006/115/EZ od 17. veljače 2006. o određenim mjerama zaštite od visoko patogene influence ptica u Zajednici i o stavljanju izvan snage odluke 2006/86/EZ, 2006/90/EZ, 2006/91/EZ, 2006/94/EZ, 2006/104/EZ i 2006/105/EZ (SL L 48, str. 28.) [neslužbeni prijevod] kao i članaka 16., 17. i 47. Povelje o temeljnim pravima Europske Unije (u daljnjem tekstu: Povelja).

               2

               Ovaj zahtjev je postavljen u okviru spora između Érsekcsanádi Mezőgazdasági Zrt, poljoprivrednog gospodarstva za uzgoj, i Bács‑Kiskun Megyei Kormányhivatal (administrativne službe pokrajine Bács‑Kiskun) povodom odbijanja ovog posljednjeg subjekta da tužitelju u glavnom postupku, u okviru naknade štete prouzročene u izvršavanju administrativne ovlasti, dodijeli odštetu koja odgovara njegovoj izgubljenoj zaradi.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Prema članku 1. stavku 1. Direktive 92/40:
               „Ovom se direktivom određuju mjere Zajednice u vezi s kontrolom koje se trebaju primijeniti u slučaju zaraze influencom ptica na peradarskim gospodarstvima, bez utjecaja na odredbe Zajednice koje uređuju trgovinu unutar Zajednice.“ [neslužbeni prijevod]

               4

               Članak 1. stavak 1. Direktive 2005/59/EZ propisuje:
               „Ovom se Direktivom utvrđuju:

                        a)

                        određene preventivne mjere u vezi s nadzorom i ranim otkrivanjem influence ptica te povećanjem razine svijesti i spremnosti nadležnih tijela i poljoprivredne zajednice na opasnosti od te bolesti;

                        b)

                        minimalne mjere kontrole koje se primjenjuju u slučaju izbijanja influence ptica kod peradi ili ostalih ptica koje se drže u zatočeništvu te za rano otkrivanje mogućeg širenja virusa influence ptica na sisavce;

                        c)

                        ostale dodatne mjere za sprečavanje širenja virusa influence ptičjeg podrijetla na druge vrste.“

               5

               Člankom 67. stavkom 1. podstavkom 1. Direktive 2005/94 određeno je:
               „Države članice najkasnije 1. srpnja 2007. donose zakone i ostale propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.“

               6

               Članak 2. Odluke 2006/105, pod naslovom „Utvrđivanje zaraženih područja i ugroženih područja“ u svom stavku 1. propisuje:
               „Mađarska utvrđuje oko područja gdje je potvrđena prisutnost visoko patogene influence ptica uzrokovane virusom influence ptica A podtipom H5 i gdje se sumnja na neuraminidazu tipa N1 ili je ona potvrđena:

                        a)

                        zaraženo područje u krugu od najmanje tri kilometra i

                        b)

                        ugroženo područje u krugu od najmanje 10 kilometara uključujući i zaraženo područje.“ [neslužbeni prijevod]

               7

               Članak 3. stavak 1. točka (a) i (c) ove Odluke propisuje:
               „Mađarska osigurava da se u zaraženom području primjenjuju sljedeće zabrane:

                        a)

                        premještanje peradi i drugih ptica držanih u zatočeništvu sa gospodarstava na kojima se drže;

                  [...]

                        c)

                        prijevoz peradi i drugih ptica koje se drže u zatočeništvu unutar područja, osim prijevoza glavnim autocestama ili glavnim željezničkim prugama i prijevoza u klaonicu radi neodgodivog klanja;

                  [...]“ [neslužbeni prijevod]

               8

               Sukladno članku 6. stavku 1. navedene direktive:
               „Izuzimanjem članka 3. stavka 2. točke (a), Mađarska može odobriti prijevoz pilenki i purana za tov na gospodarstva pod službenom kontrolom koja se nalaze na zaraženom području ili ugroženom području.“ [neslužbeni prijevod]

               9

               Članak 11. Odluke 2006/105/EZ propisuje:
               „Mađarska odmah donosi i objavljuje mjere potrebne za usklađivanje s ovom Odlukom. Ona o tome odmah obavješćuje Komisiju.“ [neslužbeni prijevod]

               10

               Članak 2. Odluke 2006/115 naslovljen „Utvrđivanje zaraženih područja i ugroženih područja“ u svom stavku 1. propisuje:
               „Pogođena država članica utvrđuje oko područja gdje je potvrđena prisutnost visoko patogene influence ptica uzrokovane virusom influence ptica A podtipom H5 i gdje se sumnja na neuraminidazu tipa N1 ili je ona potvrđena:

                        a)

                        zaraženo područje u krugu od najmanje tri kilometra i

                        b)

                        ugroženo područje u krugu od najmanje 10 kilometara uključujući i zaraženo područje.“ [neslužbeni prijevod]

               11

               U skladu s tekstom članka 3. stavka 2. te odluke, u vezi s mjerama zaštite na navedenom zaraženom području:
               „Pogođena država članica osigurava da se u području praćenja primjenjuju sljedeće zabrane:

                        a)

                        premještanje peradi i drugih ptica držanih u zatočeništvu s gospodarstava na kojima se drže;

                  [...]

                        c)

                        prijevoz peradi i drugih ptica koje se drže u zatočeništvu unutar područja, osim prijevoza glavnim autocestama ili glavnim željezničkim prugama i prijevoza u klaonicu radi neodgodivog klanja;

                  [...]“ [neslužbeni prijevod]

               12

               Na temelju članka 6. stavka 1. navedene odluke:
               „Odstupajući od članka 3. stavka 2. točke (a) država članica o kojoj je riječ može odobriti prijevoz pilenki, purana za tov i druge peradi i uzgojenih divljih ptica na gospodarstva pod službenom kontrolom koja se nalaze na zaraženom ili ugroženom području.“[neslužbeni prijevod]

               13

               Prema članku 11. stavku 1. Odluke 2006/115:
               „Sve države članice odmah donose i objavljuju mjere potrebne za usklađivanje s ovom Odlukom. O tome odmah izvješćuju Komisiju.“ [neslužbeni prijevod]

         Mađarsko pravo

               14

               Zakon br. CLXXVI iz 2005. o životinjskom zdravlju (állategészségügyről szóló 2005. évi CLXXVI. törvény), u inačici koja je bila na snazi na dan kad su nastupile okolnosti u predmetu u glavnom postupku, sadrži odredbe u vezi s epidemiološkim mjerama.

               15

               Prema odredbi članka 7. stavka 4. citiranog zakona:
               „Veterinarsko tijelo može u određenim slučajevima, u svrhu prevencije ili utvrđivanja postojanja životinjske bolesti koja je predmet obavijesti, zaustavljanja širenja te bolesti ili smanjivanja štete koju ona izazove, ili u svrhu njezinog iskorjenjivanja, uzimajući u obzir prirodu i širenje bolesti, usvojiti posebne odredbe kojima se predviđaju sljedeće epidemiološke mjere:
               [...]

                        f)

                        uspostava zaraženog područja (ugroženog područja),

                  [...]

                        q)

                        nametanje određenim poduzećima (na primjer klaonicama, tvornicama za obradu nusproizvoda životinjskog porijekla), u svrhu osiguravanja učinkovitog provođenja epidemioloških mjera, obveze da pridonesu navedenome, u mjeri i trajanju koje je potrebno za sprječavanje opasnosti, i uz uvjet naknadne proporcionalne odštete u korist svakog pojedinog od njih.“

               16

               Članak 8. stavak 1. spomenutog zakona predviđa:
               „Može se odrediti više epidemioloških mjera istodobno. Odluke kojima se određuju mjere primjenjuju se odmah, bez obzira na žalbu.“

               17

               Osim toga, članak 10. istog zakona propisuje:
               „1.   Može se zatražiti odšteta od države članice kada je primijenila epidemiološku mjeru iz članka 7. stavka 4. točaka (i) do (q) – i uz iznimku onoga što je predviđeno u stavku 4.:
               [...]

                        c)

                        poduzećima iz članka 7. stavka 4. točke (q).

                  [...]
               3.   Iznos odštete jednak je tržišnoj vrijednosti životinje, materijala, sredstva ili objekta. U slučaju primjene članka 7. stavka 4. točke (p) ili točke (q), izračunat će se naknada štete (ne uključujući izgubljenu zaradu) koju je uzrokovala zapljena ili plaćanje kazne. Detaljna pravila o procjeni štete i plaćanju naknada predmet su posebnih odredbi. Odlukama kojima se nalažu mjere predviđa se način plaćanja naknada.
               [...]“

               18

               Na temelju članka 14. Pravilnika br. 44. Ministarstva poljoprivrede i ruralnog razvoja od 17. svibnja 2002. o zaštiti od influence ptica i bolesti iz Newcastlea, kakav je bio na snazi na dan kada su nastupile okolnosti iz predmeta iz glavnog postupka:
               „1.   Ako dijagnozu influence ptica ili bolesti iz Newcastlea potvrdi glavni veterinar okruga na jednom gospodarstvu ili drugoj proizvodnoj jedinici, nadležno tijelo nalaže oko zaraženog gospodarstva ili zaražene proizvodne jedinice uspostavu zaraženog područja u krugu od najmanje tri kilometra. Pri definiranju zaraženih područja uzimaju se u obzir lokalna gospodarstva s peradi, prostori klaonica, prirodna geografska ograničenja kao i mogućnosti nadzora.
               [...]“

               19

               Članak 339. stavak 1. Građanskog zakonika koji je uveden Zakonom br. IV iz 1959. (Polgári törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. Törvény) o naknadi štete propisuje:
               „Svatko tko drugome nezakonito prouzroči štetu obvezan ju je nadoknaditi. Ta osoba može se osloboditi odgovornosti ako dokaže da je postupala sa stupnjem pažnje koji se općenito zahtijeva u takvim situacijama.“

               20

               Članak 349. stavak 1. tog zakona određuje:
               „Odgovornost za štetu prouzročenu izvršavanjem administrativne ovlasti može se uspostaviti samo ako se štetu nije moglo izbjeći uporabom redovnih pravnih sredstava ili ako je žrtva upotrijebila vlastita redovna pravna svojstva za sprječavanje nastanka štete.“

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               21

               Tužitelj u glavnom postupku, poljoprivredno gospodarstvo za uzgoj koje se posebno bavi tovom purana, sklopilo je s poljoprivrednom zadrugom ugovor o najmu na određeno vrijeme, u trajanju od 6. veljače do 31. prosinca 2006., koji se odnosi na uzgajalište purana na periferiji Nagybaracske (Mađarska). Tužitelj u glavnom postupku se namjeravao koristiti unajmljenom nekretninom za tovljenje dvaju jata purana koja su prethodno uzgojena.

               22

               Dana 10. veljače 2006. na području Nagybaracske, oko 50 metara od unajmljene nekretnine, otkriven je labud zaražen tuberkulozom, koji je uginuo od infekcije virusom H5N1.

               23

               U tom pogledu, i u svrhu poduzimanja mjera u vezi s kontrolom protiv visoko patogene influence ptica, Komisija je 15. i 17. veljače 2006. usvojila odluke 2006/105 i 2006/115.

               24

               Administrativnim odlukama 945‑0/BACSK/2006 i 945‑1/BACSK/2006, donesenima 15. i 21. veljače 2006., i u skladu s postojećim nacionalnim pravnim okvirom, tuženik u glavnom postupku naložio je uspostavu zaraženog područja, koje se također protezalo na administrativnom području Csátalje i Nagybaracske te je također odredio druge mjere poput, osobito, zabrane prijevoza peradi u tom zaraženom području. Ta posljednja mjera ukinuta je 21. travnja 2006.

               25

               Obrazloženim mišljenjem 1011‑5/BACSK/2006, protiv kojeg nije dopuštena žalba, tuženik u glavnom postupku odbio je 23. veljače 2006. zahtjev, koji je podnio tužitelj u glavnom postupku, za davanje suglasnosti za smještanje purana u uzgajalište u Nagybaracski, zbog ograničenja primjenjivih na uspostavljeno zaraženo područje, također s obrazloženjem da su navedeni tužitelj i njegovi partneri raspolagali s više nekretnina u koje su, prema njegovom mišljenju, mogli smjestiti purane u skladu s kapacitetom svakoga od njih.

               26

               Dana 16. ožujka 2006. tužitelj u glavnom postupku je pred tuženikom u glavnom postupku postavio zahtjev za naknadu cjelokupne štete koju je pretrpio zbog uvođenja zaraženog područja i odbijanja svojeg zahtjeva u vezi sa smještanjem predmetnih purana na tom zaraženom području.

               27

               Donošenjem administrativnih odluka koje su podvrgnute sudskoj kontroli, tužitelju u glavnom postupku dosuđen je i isplaćen iznos od ukupno 3.509.879 mađarskih forinti (HUF) (oko 12.000 eura) na ime naknade štete, dok je njegov zahtjev odbijen u dijelu koji predstavlja izgubljenu zaradu.

               28

               U međuvremenu je tužitelj u glavnom postupku podnio tužbu protiv Bács‑Kiskun Megyei Kormányhivatal, navodeći da tuženik u glavnom postupku nije mogao zabraniti isporuku purana u unajmljenu nekretninu, i da je isti stoga bio obvezan odrediti naknadu štete koja obuhvaća izgubljenu zaradu koja nije bila dosuđena u okviru administrativnog postupka naknade štete.

               29

               Dana 13. svibnja 2012. Kecskeméti törvényszék (regionalni sud u Kecskemétu) odbio je zahtjev tužitelja u glavnom postupku s obrazloženjem da odluke koje je donio tuženik u glavnom postupku u okviru svoje diskrecijske ovlasti nisu bile nezakonite i da se, ni u kojem slučaju, nisu ispunili uvjeti za naknadu štete nanesene u izvršavanju administrativne ovlasti. Tužitelj u glavnom postupku uložio je žalbu protiv te odluke pred Szegedi ítélőtábla (regionalni sud u Szegedu).

               30

               U tim je okolnostima Szegedi ítélőtábla odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Je li odluka, donesena na temelju privremenih mjera zaštite od visoko patogene influence ptica kojom su mađarske vlasti naložile uspostavu zaraženog područja i u tom okviru posebno zabranile prijevoz peradi, bila u skladu s pravom Unije, osobito direktivama [92/40 i 2005/94] i Odlukom 2006/115[...]?
                        Je li odluka, donesena na temelju privremenih mjera zaštite od visoko patogene influence ptica kojom su mađarske vlasti u jednom dijelu izmijenile pravila koja se primjenjuju na zaraženom području i kojom se osobito zabranjuje, u tom okviru, prijevoz peradi na tom području, i, s druge strane, mjere koje su navedena tijela poduzela u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja, u obliku mišljenja (a ne odluke protiv koje je dopuštena žalba) i kojima su uskratile suglasnost za isporuku ili smještanje purana na nekretnini koja se nalazi na zaraženom području u samoj blizini izbijanja utvrđene zaraze, bila u skladu s pravom Unije, osobito direktivama [92/40 i 2005/94, kao i] Odlukom 2006/115[...]?

                        2.

                        Imaju li direktive [92/40 i 2005/94], kao normativni akti Unije, za cilj uvesti u Uniji zajedničko uređenje naknade štete izazvane pojedincima privremenim mjerama zaštite od visoko patogene influence ptica? Jesu li odredbe prava Unije iz direktiva [92/40 i 2005/94 kao i] odluka [2006/105 i 2006/115] priznale odgovarajuću ovlast uvođenja zajedničkog uređenja naknade štete prouzročene pojedincima privremenim mjerama zaštite od visoko patogene influence ptica?

                        3.

                        U slučaju da odgovor na drugo pitanje bude pozitivan, je li ograničenje prava na naknadu štete zakonito i u skladu s pravom Unije kada proizlazi iz nacionalnih privremenih mjera primijenjenih pri izvršavanju naprijed navedenih akata? Može li se pravno pravilo države članice koje ograničuje odštetu koju plaća država na iznos stvarno pretrpljene štete i troškova, a isključuje mogućnost dobivanja naknade za izgubljenu zaradu, smatrati nužnim i proporcionalnim ograničenjem prava na naknadu štete nanesene pojedincima?

                        4.

                        U slučaju da odgovor na drugo pitanje bude negativan, može li se tužitelj, ako je bio obuhvaćen nacionalnim privremenim mjerama određenima u svrhu izvršavanja prava Unije s ciljem borbe protiv visoko patogene influence ptica, i kad pravo države članice ograničava pravo traženja naknade na taj način uzrokovane štete i isključuje svaku mogućnost traženja naknade izgubljene zarade, koristiti pravom na naknadu izgubljene zarade pozivajući se izravno na povredu načela koja dodjeljuje Povelja [...] (slobodu poduzetništva [iz] članka 16., pravo vlasništva [iz] članka 17. i pravo na djelotvoran pravni lijek [iz] članka 47.)?

                        5.

                        Ako se pravo na naknadu cjelokupne štete može tražiti na nekom pravnom temelji iz prava Unije, može li se takvo pravo koristiti samo protiv predmetne države, ili se također može u okviru postupka za naknadu štete izazvane u okviru izvršavanja administrativne ovlasti koristiti protiv administrativnog tijela, uzimajući u obzir pojam države u širokom smislu? Ako se pravo može koristiti protiv administrativnog tijela, može li se pravom o odgovornosti za štetu predmetne države članice propisati ispunjavanje dodatnih uvjeta za osnovanost prava na dobivanje naknade štete?

                        6.

                        Pod pretpostavkom da pravo Unije nije za tužitelja predvidjelo mogućnost da dobije naknadu cjelokupne štete koja mu je nanesena pozivajući se izravno na pravo Unije, trebaju li se ista pravila, primjenom načela ekvivalentnosti postupaka, primijeniti na ispitivanje, s jedne strane, zahtjeva koji se mogu dosuditi na temelju prava Unije i, s druge strane, sličnih zahtjeva koji se mogu dosuditi na temelju internog mađarskog prava?

                        7.

                        Je li se moguće, u okviru spora o mjerama za primjenu prava Unije – s obzirom na to da je funkcioniranje unutarnjeg tržišta nužno pod utjecajem zakonodavnih i administrativnih mjera koje poduzimaju države članice u vezi s kontrolom protiv visoko patogene influence ptica koja se javlja kod divljih ptica u Uniji – i pod pretpostavkom da je činjenično stanje slično onome u predmetu u glavnom postupku, obratiti Komisiji da bi se dobilo njezino mišljenje u svojstvu amicus curiæ, osobito kad se dođe do spoznaje da je Komisija pokrenula postupak zbog povrede obveze protiv predmetne države članice koji se odnosi na relevantna pravna pitanja u okviru navedenog spora?

                        8.

                        Pod pretpostavkom da je Komisiju moguće ispitati bilo u svrhu dobivanja mišljenja u svojstvu amicus curiæ bilo u čisto informativne svrhe, je li navedena obvezna dati mišljenje u svojstvu amicus curiæ ili objašnjenja u dijelu koji se odnosi na informacije, dokumente i izjave pribavljene u okviru postupka zbog povrede obveze i u dijelu koji se odnosi na njezinu praksu u tom pogledu, osobito kad je riječ o informacijama koje nisu objavljene i koje su pribavljene u tijeku dijela postupka zbog povrede obveze prije postupka pred Sudom? Mogu li se takve informacije koristiti javno u okviru određenog spora pred nacionalnim sudom?

         O prethodnim pitanjima

         Uvodna očitovanja

               31

               Treba naglasiti da je, u vezi sa specifičnim okolnostima iz zahtjeva za prethodnu odluku, izbijanje zaraze influencom ptica u predmetu u glavnom postupku utvrđeno kod jedne divlje ptice. U predmetnom slučaju riječ je o labudu koji je pronađen uginuo nakon zaraze influencom ptica.

               32

               Međutim, kada se radi o direktivama 92/40 i 2005/94, iz članka 1. tih direktiva proizlazi da se njihovo područje primjene proteže isključivo na uspostavu preventivnih mjera i mjera u vezi s kontrolom u slučaju sumnje na postojanje ili stvarne zaraze influencom ptica na jednom gospodarstvu, kod peradi i drugih ptica koje se drže u zatočeništvu.

               33

               Stoga navedene direktive nisu primjenjive u predmetnom slučaju jer njihovo područje primjene ne podrazumijeva slučaj zaraze influencom ptica kod divlje ptice, čija izoliranost u prirodi zahtijeva manje restriktivne mjere.

               34

               Pitanja koja je postavio sud koji je uputio zahtjev treba stoga ispitati u okviru ovih okolnosti.

         Sedmo i osmo pitanje

               35

               Sedmim i osmim pitanjem, koje treba ispitati na prvom mjestu, sud koji je uputio zahtjev pita u kojoj mjeri nacionalni sudac može zatražiti od Komisije davanje objašnjenja u okviru spora koji se odnosi na mjere za primjenu prava Unije, osobito kad je Komisija započela postupak zbog povrede obveze koji se odnosi na prenošenje Direktive 2005/94, i na koji se način prikupljene informacije mogu koristiti.

               36

               U tom pogledu, prema ustaljenoj sudskoj praksi, Sud može odbiti donošenje odluke o prethodnom pitanju koje postavi nacionalni sud kad je očito da zatraženo tumačenje prava Unije nije ni u kakvoj vezi sa stvarnošću i predmetom spora u glavnom postupku, kad je pitanje hipotetske naravi i kada Sud ne raspolaže činjeničnim ili pravnim elementima nužnima da bi odgovorio na koristan način na pitanja koja su mu postavljena (vidjeti presudu PreussenElektra, C‑379/98, EU:C:2001:160, t. 39. i navedenu sudsku praksu).

               37

               Budući da u predmetnom slučaju Direktiva 2005/94 nije primjenjiva, tumačenje prava Unije zatraženo s ciljem da se utvrdi treba li Komisija ponuditi objašnjenja u vezi s tužbom zbog povrede obveze koju je podnijela protiv Mađarske zbog prenošenja navedene direktive nije od važnosti za odluku čije se donošenje traži od suda koji je uputio zahtjev.

               38

               Iz navedenog proizlazi da su sedmo i osmo pitanje suda koji je uputio zahtjev nedopušteni.

         Prvo pitanje

               39

               Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li odluke 2006/105 i 2006/115 tumačiti na način da su u suprotnosti, s jedne strane, s nacionalnim mjerama, poput administrativnih akata od 15. i 21. veljače 2006., kojima se nalaže uspostava zaraženog područja na administrativnom području Csátalje i Nagybaracske i kojima se zabranjuje prijevoz peradi na tom području i, s druge strane, s administrativnim mišljenjem, poput onoga od 23. veljače 2006., kojim se poduzetniku, poput tužitelja u glavnom postupku, odbija suglasnost za smještanje purana u njegovo uzgajalište u Nagybaracski.

               40

               Na prvom mjestu, članak 2. stavak 1. točka (a) i članak 3. stavak 2. točka (c) Odluke 2006/105 kao i identične odredbe Odluke 2006/115, s jedne strane, obvezuju predmetnu državu članicu da utvrdi unutar područja na kojemu je potvrđena prisutnost visoko patogene influence ptica kod divljih ptica zaraženo područje u krugu od najmanje tri kilometra i, s druge strane, zabranjuju prijevoz peradi i drugih ptica koje se drže u zatočeništvu preko tog područja, osim prijevoza glavnim autocestama ili glavnim željezničkim prugama i prijevoza u klaonicu radi neodgodivog klanja.

               41

               U predmetnom slučaju iz teksta navedenih odredbi proizlazi da su nacionalne mjere u predmetu u glavnom postupku, to jest uspostava zaraženog područja i zabrana prijevoza peradi unutar tog područja, koje su u obliku administrativnih akata mađarska tijela usvojila 15. i 21. veljače 2006., u skladu s tim odredbama, što nijedna stranka glavnog postupka nije osporila.

               42

               Na drugom mjestu, u mjeri u kojoj članak 3. stavak 2. točka (c) Odluke 2006/105 zabranjuje prijevoz peradi unutar zaraženog područja, dakle prijevoz koji ne obuhvaća nikakvu vrstu ukrcavanja ili iskrcavanja životinja, proizlazi da je također zabranjen a fortiori prijevoz peradi do uzgajališta koje je smješteno na tom području, kako je zamišljen u predmetnom slučaju. Nadalje, kako iznosi i Komisija, izuzeća iz članka 6. ove odluke primjenjuju se samo na prijevoze koji su izvršeni isključivo unutar zaraženog područja ili s polazištem u tom području. Ta izuzeća se ne primjenjuju na prijevoze izvršene izvan tog područja i koji imaju za odredište to područje, kao što je slučaj u glavnom postupku.

               43

               Iz navedenog slijedi da je odbijanje mađarskih tijela, obrazloženim mišljenjem od 23. veljače 2006., da daju suglasnost za prijevoz peradi s odredištem na zaraženom području u skladu s člankom 3. stavkom 2. točkom (c) odluka 2006/105 i 2006/115. Izbor oblika u kojem se administrativno mišljenje daje nema nikakva utjecaja na ovu odluku jer ovim odlukama nisu predviđeni konkretni načini za njihovu implementaciju.

               44

               Uzevši u obzir sva prethodna razmatranja, na prvo pitanje treba odgovoriti u smislu da direktive 2006/105 i 2006/115 treba tumačiti na način da nisu u suprotnosti, s jedne strane, s nacionalnim mjerama, poput administrativnih akata od 15. i 21. veljače 2006., kojima se nalaže uspostava zaraženog područja na administrativnom području Csátalje i Nagybaracske i kojima se zabranjuje prijevoz peradi na to područje i, s druge strane, s administrativnim mišljenjem, poput onoga od 23. veljače 2006., kojim se odbija poduzetniku, poput tužitelja u glavnom postupku, smještanje purana u njegovo uzgajalište u Nagybaracski.

         Deseto i četvrto pitanje

               45

               Svojim drugim i četvrtim pitanjem, koja treba ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li odluke 2006/105 i 2006/115, koje uvode mjere u vezi s kontrolom influence ptica, tumačiti na način da ne sadrže i ne upućuju na odredbe s ciljem uspostavljanja sustava naknade štete uzrokovane mjerama koje one predviđaju i, u slučaju negativnog odgovora, je li činjenica da nacionalno zakonodavstvo isključuje izgubljenu zaradu iz naknade šteta koje su uzrokovane nacionalnim mjerama zaštite, poput onih u glavnom postupku, donesenih u skladu s odlukama 2006/105 i 2006/115, nanosi štetu slobodi poduzetništva, pravu vlasništva i pravu na djelotvoran pravni lijek, koji su tim redom navedeni u člancima 16. i 17. i 47. Povelje.

               46

               Na prvom mjestu, valja ustvrditi, kako navode tužitelj u glavnom postupku, mađarska vlada i Komisija, da odluke 2006/105 i 2006/115 ne sadrže nikakve odredbe s ciljem uspostavljanja sustava naknade štete uzrokovane pojedincima primjenom mjera u vezi s kontrolom influence ptica predviđenom ovim odlukama.

               47

               Nadalje, s obzirom na to da navedene odluke predstavljaju izvršne akte donesene na temelju članka 9. stavaka 3. i 4. Direktive Vijeća 89/662/EEZ od 11. prosinca 1989. o veterinarskim pregledima u trgovini unutar Zajednice s ciljem uspostave unutarnjeg tržišta (SL L 395, str. 13.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 16., str. 3.) i članka 10. stavaka 3. i 4. Direktive Vijeća 90/425/EEZ od 26. lipnja 1990. o veterinarskim i zootehničkim pregledima koji se primjenjuju u trgovini određenim živim životinjama i proizvodima unutar Zajednice s ciljem uspostave unutarnjeg tržišta (SL L 224, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 13., str. 66.), ni iz teksta ni iz cilja ovih direktiva, koje su služile kao osnova za usvajanje Odluka 2006/105 i 2006/115, ne proizlazi nikakva nadležnost koja bi Komisija davala ovlast da uvede sustav naknade štete.

               48

               U svakom slučaju, treba podsjetiti da prema ustaljenoj sudskoj praksi zakonodavac Unije može ocijeniti, u granicama velike diskrecijske ovlasti kojom raspolaže u području poljoprivredne politike, da treba obeštetiti, u cijelosti ili djelomično, vlasnike gospodarstava na kojima se životinje uništavaju ili kolju. Međutim, Sud je zaključio da se iz navedene tvrdnje ne može izvesti zaključak, u pravu Unije, o općem načelu koje bi propisivalo obvezu naknade štete u svim okolnostima (vidjeti presudu Booker Aquaculture i Hydro Seafood, C‑20/00 i C‑64/00, EU:C:2003:397, t. 85.).

               49

               Ta je sudska praksa primjenjiva i u glavnom postupku, uzevši u obzir osobito činjenicu da su nacionalne mjere u predmetu uglavnom manjeg stupnja težine od mjera uništavanja i klanja u predmetu koji je doveo do gore navedene presude Booker Aquaculture et Hydro Seafood (EU:C:2003:397).

               50

               Slijedi da odluke 2006/105 i 2006/115, uvodeći mjere u vezi s kontrolom influence ptica, ne sadrže i ne upućuju na odredbe s ciljem uspostavljanja sustava naknade štete uzrokovane mjerama koje one predviđaju. Stoga ove odluke ne uvode obvezu naknade štete na teret država članica.

               51

               Na drugom mjestu, u mjeri u kojoj se sud koji je uputio zahtjev pita o kompatibilnosti sustava naknade štete uzrokovane usvajanjem mjera u glavnom postupku, poput onoga koji je uspostavio nacionalni zakonodavac, sa slobodom poduzetništva, pravom vlasništva i pravom na djelotvoran pravni lijek, kako su zajamčena Poveljom, treba odmah naglasiti da, prema nacionalnom zakonodavstvu u glavnom postupku, gospodarski subjekt koji je primoran surađivati u okviru epidemiološke mjere ima pravo na odštetu za štetu koja je nastala iz ove suradnje, osim izgubljene zarade.

               52

               Međutim, treba ustvrditi da, budući da obveza naknade štete nije utemeljena na pravu Unije, nacionalna mjera poput one u predmetu u glavnom postupku koja predviđa da država plaća odštetu koja odgovara šteti i stvarnim troškovima, isključujući izgubljenu zaradu, ne ulazi u područje primjene prava Unije, već isključivo ovisi o izboru nacionalnog zakonodavca.

               53

               U tom pogledu prikladno je podsjetiti da se postupak povodom zahtjeva za prethodnu odluku iz članka 267 UFEU‑a temelji, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, na jasnom razgraničenju funkcija između nacionalnih sudova i Suda, s tim da Sud može odlučivati isključivo o tumačenju ili valjanosti akata Unije iz ovog članka. U tom okviru Sud nije ovlašten ocjenjivati tumačenje odredbi nacionalnog prava ili odlučivati je li tumačenje koje je dao nacionalni sud ispravno (presuda Texdata Software, C‑418/11, EU:C:2013:588, t. 28. i navedena sudska praksa).

               54

               Osim toga, prema članku 51. stavku 1. Povelje, kojim se uređuje njezino područje primjene, odredbe Povelje su upućene državama članicama samo kada primjenjuju pravo Unije. Ova odredba potvrđuje ustaljenu sudsku praksu Suda, prema kojoj se temeljna prava koja se jamče u pravnom sustavu Unije primjenjuju na sve situacije uređene pravom Unije, ali ne i izvan njih. Kada pravna situacija ne spada u područje primjene prava Unije, Sud nije nadležan o njoj odlučivati, a odredbe Povelje na koje bi se eventualno pozivalo ne mogu same po sebi biti osnova za tu nadležnost (vidjeti u tom smislu presudu Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, t. 17., 19. i 22., kao i rješenje Sociedade Agrícola e Imobiliária da Quinta de S. Paio, C‑258/13, EU:C:2013:810, t. 18. i 20.).

               55

               Stoga nije u nadležnosti Suda ocjena zakonitosti nacionalnog propisa, poput one u glavnom postupku, koja ne predviđa naknadu cjelokupne štete, uključujući i izgubljenu zaradu, pretrpljene zbog usvajanja, u skladu s pravom Unije, nacionalne mjere zaštite od influence ptica, u vezi s pravom na učinkovitu pravnu zaštitu i prava vlasništva kao i slobode poduzetništva.

               56

               Naime, kako je navedeno u točkama 48. i 49. ove presude, u pravu Unije ne postoji opće načelo koje bi nametalo obvezu državama članicama da nadoknade štetu koja proizlazi iz takvih mjera.

               57

               S obzirom na sva prethodna razmatranja, na drugo i četvrto pitanje treba odgovoriti u smislu da, s jedne strane, odluke 2006/105 i 2006/115 koje uvode mjere u vezi s kontrolom influence ptica treba tumačiti na način da one ne sadrže i ne upućuju na odredbe s ciljem uspostavljanja sustava naknade štete uzrokovane mjerama koje one predviđaju i, s druge strane, da u nadležnost Suda ne spada ocjena zakonitosti nacionalnog propisa, poput onoga u glavnom postupku, koji ne predviđa naknadu cjelokupne štete, uključujući izgubljenu zaradu, šteta pretrpljenih zbog usvajanja, u skladu s pravom Unije, nacionalnih mjera zaštite od influence ptica, s obzirom na pravo na učinkovitu pravnu zaštitu i pravo vlasništva kao i slobode poduzetništva.

         Treće i peto pitanje

               58

               U skladu sa zahtjevom za prethodnu odluku, na treće i peto pitanje potrebno je odgovoriti samo u slučaju potvrdnog odgovora na drugo i četvrto pitanje.

               59

               Stoga, uzevši u obzir odgovore na drugo i četvrto pitanje, na treće i peto pitanje ne treba odgovoriti.

         Šesto pitanje

               60

               Šestim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li načelo ekvivalentnosti tumačiti na način da se, u slučaju kada pravo na naknadu štete koju je pretrpio poduzetnik poput tužitelja u glavnom postupku ne proizlazi iz prava Unije, može primijeniti ovo načelo da bi se omogućila primjena istih proceduralnih pravila za ispitivanje, s jedne strane, zahtjeva koji se mogu presuditi na temelju prava Unije i, s druge strane, sličnih zahtjeva koji se mogu presuditi na temelju mađarskog prava.

               61

               Što se tiče načela ekvivalentnosti, iz sudske prakse Suda proizlazi da poštivanje ovog načela podrazumijeva da se predmetno nacionalno pravilo istovjetno primjenjuje na tužbe koje se temelje na pravima koja stranke u postupku izvode iz prava Unije kao i na pravima koja se temelje na povredi prava države članice kojima su predmet i svrha slični. Na nacionalnom je sucu, koji izravno poznaje primjenjive postupovne mjere, da provjeri sličnost između tužbi o kojima je riječ u odnosu na njihov objekt, njihovu svrhu i njihove osnovne elemente (vidjeti presudu Agrokonsulting-04, C‑93/12, EU:C:2013:432, t. 39. i navedenu sudsku praksu).

               62

               Međutim, uzevši u obzir odgovor na drugo i četvrto pitanje, nijedna odredba prava Unije ne nameće obvezu državama članicama da uspostave sustav naknade štete uzrokovane nacionalnim mjerama zaštite poput onih u glavnom postupku. Naprotiv, mogućnost uspostavljanja takvog sustava isključivo je izbor nacionalnog zakonodavca.

               63

               Iz navedenog slijedi da se, s obzirom na to da načelo ekvivalentnosti predviđa istovjetnost u primjeni nacionalnog pravila u situacijama koje proizlaze, s jedne strane, iz primjene prava Unije i, s druge strane, iz internog prava, to načelo ne može primijeniti u situaciji koja ne spada u doseg prava Unije, poput situacije u glavnom postupku.

               64

               U svakom slučaju, iz zahtjeva za prethodnu odluku slijedi, u vezi s tužbom za naknadu štete koja je uzrokovana nacionalnim mjerama u glavnom postupku, da nijedan element ne upućuje na različitost u primjeni nacionalnih postupovnih pravila zajamčenih pravom Unije ni onih koja su predviđena nacionalnim pravom.

               65

               Uzevši u obzir sve naprijed navedeno, načelo ekvivalentnosti nije primjenjivo u situaciji poput one u glavnom postupku.

         Troškovi

               66

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (šesto vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Odluka 2006/105/EZ Komisije od 15. veljače 2006. o određenim privremenim mjerama zaštite kada se sumnja ili je potvrđeno postojanje visoko patogene influence ptica kod divljih ptica u Mađarskoj i Odluka 2006/115/EZ Komisije od 17. veljače 2006. o određenim mjerama zaštite od visoko patogene influence ptica u Zajednici i o stavljanju izvan snage odluka 2006/86/EZ, 2006/90/EZ, 2006/91/EZ, 2006/94/EZ, 2006/104/EZ i 2006/105/EZ trebaju se tumačiti na način da im nisu suprotne nacionalne mjere poput administrativnih akata od 15. i 21. veljače 2006. kojima se nalaže uspostava zaraženog područja na administrativnim područjima Csátalje i Nagybaracske (Mađarska) i kojima se zabranjuje prijevoz peradi na to područje i, s druge strane, administrativno mišljenje poput onoga od 23. veljače 2006. kojim se poduzetniku poput tužitelja u glavnom postupku odbija smještanje purana u njegovo uzgajalište u Nagybaracski.

                           2.

                           S jedne strane, odluke 2006/105 i 2006/115 treba tumačiti na način da ne sadrže i ne upućuju na odredbe s ciljem uspostavljanja sustava naknade štete uzrokovane mjerama koje te odluke predviđaju i, s druge strane, da u nadležnost Suda ne spada ocjena zakonitosti nacionalnog propisa, poput onoga u glavnom postupku, koji ne predviđa naknadu cjelokupne štete, uključujući izgubljenu zaradu, šteta pretrpljenih zbog usvajanja, u skladu s pravom Unije, nacionalnih mjera zaštite od influence ptica, s obzirom na pravo na učinkovitu pravnu zaštitu i pravo vlasništva kao i slobodu poduzetništva.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: mađarski.


Presuda Općeg suda (četvrto vijeće) od 15. prosinca 2009. # Media-Saturn-Holding GmbH protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Žig Zajednice. # Predmet T-476/08.


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 24. travnja 2008. # AOB Reuter & Co. protiv Hauptzollamt Hamburg-Jonas. # Zahtjev za prethodnu odluku: Finanzgericht Hamburg - Njemačka. # Poljoprivreda. # Predmet C-143/07.


title: Presuda Suda (deveto vijeće) od 10. rujna 2015.#Dimos Kropias Attikis protiv Ypourgos Perivallontos, Energeias kai Klimatikis Allagis.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Symvoulio tis Epikrateias.#Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 2001/42/EZ – Procjena učinaka određenih planova i programa na okoliš – Sustav zaštite planinskog masiva Himet – Postupak radi izmjene – Primjenjivost te direktive – Prostorni plan i program zaštite okoliša za šire područje Atene.#Predmet C-473/14.

text:
               Stranke
               Osnova
               Operativni dio

            Stranke
            U predmetu C‑473/14,
            povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Symvoulio tis Epikrateias (Grčka), odlukom od 19. rujna 2014., koju je Sud zaprimio 20. listopada 2014., u postupku
            Dimos Kropias Attikis
            protiv
            Ypourgos Perivallontos, Energeias kai Klimatikis Allagis,
            SUD (deveto vijeće),
            u sastavu: K. Jürimäe, predsjednik vijeća, M. Safjan i A. Prechal (izvjestitelj), suci,
            nezavisna odvjetnica: J. Kokott,
            – tajnik: A. Calot Escobar,
            – uzimajući u obzir pisani postupak,
            uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
            – za Dimos Kropias Attikis, A. Papakonstantinou, dikigoros ,
            – za vladu Helenske Republike, A. Alefanti, V. Pelekou i S. Lekkou, u svojstvu agenata,
            – za Europsku komisiju, G. Wilms i M. Patakia, u svojstvu agenata,
            odlučivši, nakon saslušanja nezavisne odvjetnice, da u predmetu odluči bez njezina mišljenja,
            – donosi sljedeću
            Presudu

            Osnova
            1. Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 3. Direktive 2001/42/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. lipnja 2001. o procjeni učinaka određenih planova i programa na okoliš (SL L 197, str. 30.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 13., str. 17.).
            2. Ovaj zahtjev podnesen je u okviru postupka koji je pokrenuo Dimos Kropias Attikis (općina Kropias u Atici) protiv Ypourgos Perivallontos, Energeias kai Klimatikis Allagis (ministra okoliša, energije i klimatskih promjena) radi poništenja predsjedničkog dekreta br. 187/2011 od 14. lipnja 2011. o određivanju mjera zaštite područja planinskog masiva Himet i metropolitanskih parkova Goudi i Ilisia (FEK D’ 187/16.06.2011, u daljnjem tekstu: sporni dekret).
            Pravni okvir
            Pravo Unije
            Direktiva 2001/42
            3. Uvodne izjave 10. i 19. Direktive 2001/42 određuju:
            „(10)	Svi planovi i programi koji su izrađeni za više sektora i kojima se određuje okvir za buduće odobravanje provedbe projekata navedenih u prilozima I. i II. Direktivi Vijeća 85/337/EEZ od 27. lipnja 1985. o procjeni učinaka određenih javnih i privatnih projekata na okoliš [(SL L 175, str. 40.), kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 97/11/EZ od 3. ožujka 1997. (SL L 73, str. 5.)], [...] u pravilu bi trebali biti podložni sustavnoj procjeni [utjecaja na okoliš]. Kada se njima određuje uporaba malih površina na lokalnoj razini, treba ih procjenjivati samo ako države članice utvrde da bi mogli imati značajne učinke na okoliš.
            [...]
            (19) Kada obveza provođenja procjena učinaka na okoliš proizlazi istodobno iz ove direktive i drugog zakonodavstva Zajednice, npr. Direktive Vijeća 79/409/EEZ od 2. travnja 1979. o očuvanju divljih ptica [SL L 103, str. 1., kako je kodificirana Direktivom 2009/147/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 30. studenoga 2009. (SL 2010., L 20, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 32., str. 128.], Direktive [Vijeća] 92/43/EEZ [od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore (SL L 206, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 2., str. 14.)] […], države članice mogu omogućiti koordinirane ili zajedničke postupke koji ispunjavaju zahtjeve odgovarajućeg zakonodavstva Zajednice, kako bi se izbjeglo udvostručivanje procjene.
            4. U skladu s njezinim člankom 1. cilj Direktive 2001/42 je osigurati visok stupanj zaštite okoliša i doprinijeti uključivanju pitanja okoliša u izradu i usvajanje planova i programa s ciljem poticanja održivog razvoja, osiguravajući, u skladu s tom direktivom, da se za određene planove i programe koji bi mogli imati značajne učinke na okoliš provede procjena utjecaja na okoliš.
            5. Članak 2. Direktive 2001/42 određuje:
            „Za potrebe ove direktive:
            (a) „planovi i programi” znači planovi i programi [...] kao i sve njihove promjene:
            – koji podliježu izradi i/ili usvajanju od strane tijela na nacionalnoj, regionalnoj ili lokalnoj razini ili koje je tijelo izradilo za usvajanje u zakonodavnom postupku Parlamenta ili Vlade, i
            – koji su propisani zakonodavnim, regulatornim ili administrativnim odredbama;
            (b) procjena [utjecaja na okoliš]” znači izrada izvješća o okolišu, obavljanje savjetovanja, uzimanje u obzir izvješća o okolišu i rezultata savjetovanja u donošenju odluka, te prikupljanje informacija o odluci u skladu s člancima 4. do 9.;
            [...]“
            6. U skladu s člankom 3. te direktive, naslovljenim „Područje primjene“:
            „1. Procjena [utjecaja na okoliš] u skladu s člancima 4. do 9. provodi se za planove i programe iz stavaka 2. do 4. koji bi mogli imati značajne učinke na okoliš.
            2. Podložno stavku 3., procjena [utjecaja na okoliš] provodi se za sve planove i programe:
            (a) koji su izrađeni za poljoprivredu, šumarstvo, ribarstvo, energetiku, industriju, prijevoz, gospodarenje otpadom, gospodarenje vodama, telekomunikacije, turizam, prostorno planiranje ili uporabu zemlje i koji određuju okvir za buduće odobravanje za provedbu projekata navedenih u prilozima I. i II. Direktivi 85/337/EEZ; ili
            (b) za koje je, s obzirom na moguć učinak na područja, utvrđeno da zahtijevaju procjenu prema članku 6. ili 7. Direktive 92/43/EEZ.
            [...]“
            7. Članak 11. Direktive 2001/42, naslovljen „Odnos s ostalim zakonodavstvom Zajednice“, u svojim stavcima 1. i 2. određuje:
            „1. Procjena [utjecaja na okoliš] koja se provodi na temelju ove direktive ne dovodi u pitanje zahtjeve iz Direktive 85/337/EEZ kao ni bilo koje druge zahtjeve prava Zajednice.
            2. Države članice mogu omogućiti koordinirane ili zajedničke postupke ispunjavanja zahtjeva relevantnog zakonodavstva Zajednice za planove i programe za koje obveza provođenja procjena učinaka na okoliš proizlazi istodobno iz ove direktive i ostalog zakonodavstva Zajednice kako bi, inter alia , izbjegle udvostručivanje procjene.“
            Direktiva 92/43
            8. Članak 6. stavak 3. Direktive 92/43 određuje:
            „Svaki plan ili projekt koji nije izravno povezan s upravljanjem područjem ili potreban za njegovo upravljanje, ali bi na njega mogao imati značajan utjecaj, bilo pojedinačno bilo u kombinaciji s ostalim planovima ili projektima, predmet je ocjene prihvatljivosti utjecaja koje bi mogao imati na ta područje, s obzirom na ciljeve očuvanja područja. U svjetlu zaključaka procjene utjecaja na područje i sukladno odredbama stavka 4., nadležna tijela državne vlasti odobravaju plan ili projekt tek nakon što se uvjere da on neće negativno utjecati na cjelovitost dotičnog područja te, ako je to potrebno, nakon dobivanja mišljenja od šire javnosti.“
            9. Članak 7. te direktive propisuje:
            „Obveze koje proizlaze iz članka 6. stavaka 2., 3. i 4. ove direktive zamjenjuju sve obveze koje proizlaze iz prve rečenice članka 4. stavka 4. Direktive 79/409/EEZ u vezi područja klasificiranih na temelju članka 4. stavka 1. ili slično priznatih prema njezinu članku 4. stavku 2. od datuma provedbe ove direktive ili datuma klasifikacije ili priznanja od strane države članice u skladu s Direktivom 79/409/EEZ, pod uvjetom da je potonji datum kasniji.“
            Grčko pravo
            Zajednička ministarska odluka 107017/2006
            10. Članak 1. zajedničke ministarske odluke od 28. kolovoza 2006. (FEK B’ 1225/05.09.2006) predviđa:
            „Cilj ove odluke je provedba odredaba Direktive [2001/42], kako bi se u okviru uravnoteženog razvoja osiguralo uključivanje pitanja okoliša prije usvajanja plana ili programa, tako da se utvrde mjere, uvjeti i postupci potrebni za procjenu učinaka koje oni mogu imati na okoliš, i na taj način promicanje održivog razvoja i visokog stupnja zaštite okoliša.“
            11. Članak 3. stavak 1. točka (b) spomenute ministarske odluke određuje:
            „1. Podložno stavku 2., strateška procjena utjecaja na okoliš planova ili programa provodi se prije donošenja ili upućivanja u zakonodavni postupak planova ili programâ na nacionalnoj, regionalnoj, prefekturalnoj ili lokalnoj razini koji bi mogli imati značajne učinke na okoliš, a osobito za:
            [...]
            (b) sve planove i programe provedene, u cijelosti ili djelomično, u područjima koje su dio nacionalne komponente europske ekološke mreže Natura 2000 [područja od značaja za Zajednicu (u daljnjem tekstu: PZZ) i posebna zaštićena područja (u daljnjem tekstu: PZP)] i one koji bi mogli imati značajan utjecaj na ta područja, osim za planove upravljanja i akcijske programa koji su izravno povezani ili potrebni za upravljanje i zaštitu spomenutih područja.
            Kako bi se ocijenilo mogu li planovi i programi iz prethodnog stavka [...] imati značajan utjecaj na područja koja su dio nacionalne komponente europske ekološke mreže Natura 2000 [PZZ i PZP] i treba li ih stoga podvrgnuti postupku strateške procjene utjecaja na okoliš, potrebno je provesti postupak ocjene o potrebi provedbe procjene utjecaja na okoliš iz članka 5. stavka 2.“
            12. Članak 5. stavak 1. Zajedničke ministarske odluke 107017/2006 glasi kako slijedi:
            „Postupak ocjene o potrebi provedbe procjene utjecaja na okoliš provodi se za svaki plan ili program iz članka 3. stavka 1. točke (b) i članka 3. stavka 2., kako bi se nadležnom tijelu iz stavka 3. omogućilo da na temelju kriterija iz tog članka odredi bi li predmetni plan ili program mogao imati značajne učinke na okoliš i treba li stoga u odnosu na njega provesti stratešku procjenu utjecaja na okoliš [...]“
            Propisi koji se odnose na prostorno planiranje šireg područja Atene
            13. Zakon br. 1515/1985 o prostornom planu i programu zaštite okoliša šireg područja Atene, čije su odredbe kodificirane predsjedničkim dekretom od 14. srpnja 1999. o općem urbanističkom zakoniku, utvrdio je prostorni plan uređenja šireg područja Atene (u daljnjem tekstu: PPU) i program zaštite okoliša.
            14. U skladu s člankom 1. stavkom 1. Zakona br. 1515/1985 PPU obuhvaća sve ciljeve, smjernice, programe i mjere predviđene tim zakonom kao potrebne elemente za prostorno i urbanističko planiranje Atene i šireg predgrađa u okviru petogodišnjih planova gospodarskog i socijalnog razvoja.
            15. U skladu s člankom 4. stavkom 3. spomenutog zakona predsjednički dekreti doneseni na temelju tog članka imaju za cilj dopuniti, razraditi, pojasniti i djelomično izmijeniti PPU i program zaštite okoliša, ali ne mogu izmijeniti njihove ciljeve i smjernice.
            Propisi o zaštiti planinskog masiva Himet
            16. Pravo Unije predviđa različite sustave zaštite planinskog masiva Himet. Cjeloviti sustav zaštite tog masiva prvi je put uspostavljen predsjedničkim dekretom od 31. kolovoza 1978., koji je predviđao dva područja zaštite (A i B) i određivao dopuštene vrste korištenja u svakom od njih.
            17. Osim toga, s obzirom na iznimnu biološku raznolikost područja planinskog masiva Himet, pogotovo s gledišta njegove flore i ptica koje žive na tom području, ono je bilo uvršteno na popis SIC‑ova u skladu s Direktivom 92/43, pod nazivom „Ymittos – Aisthitiko Dasos Kaisarianis – Limni Vouliagmenis“ (GR 3000006) i na popis ZPS‑ova u skladu s Direktivom 2009/147, pod nazivom „Oros Ymittos“ (broj GR 3000015). Spomenuti planinski masiv također je određen kao posebno područje očuvanja u smislu Direktive 92/43.
            18. Kako bi se poboljšala zaštita planinskog masiva Himet i uskladili raniji mjerodavni propisi s odredbama PPU‑a, tijelo za prostorni plan i zaštitu okoliša šireg područja Atene, koje je osnovano na temelju članka 5. Zakona br. 1515/1985, pokrenulo je postupak izmjene predsjedničkog dekreta od 31. kolovoza 1978.
            19. U okviru tog postupka provedena je studija na osnovi koje je izvršni odbor tijela za prostorni plan i zaštitu okoliša šireg područja Atene izradio projekt o kojem je zatim provedeno savjetovanje s općinama na koje se on odnosio, nekoliko ministarstava i javnošću. Projekt je finaliziran vodeći računa o obavljenom savjetovanju i doveo je do donošenja spornog dekreta.
            20. U skladu s člankom 1. tog dekreta:
            „Predmet ovog dekreta je učinkovita zaštita planinskog masiva Himet i njegovih okolnih površina upravljanjem i ekološkom zaštitom stanovištâ, flore i faune, promicanjem ekoloških aktivnosti važnih za atičku kotlinu, zaštitom krajobraza i nadzorom izgradn je.“
            21. Članak 3. spornog dekreta uspostavlja pet područja zaštite: područje A, čija površina je veća od one prijašnjeg područja A, koje je proglašeno „područjem apsolutne zaštite prirode i spomenika“, radi potpune zaštite staništa, flore i faune i ekološki prihvatljivog upravljanja posebnim prirodnim, geološkim i povijesnim značajkama planinskog masiva Himet; područje B, koje je kvalificirano „okolnim područjem zaštite“ i koje je područje poljoprivrede, poduke i rekreativnih aktivnosti na otvorenom, kulture i sporta; područje C, koje je područje zaštite arheoloških nalazišta; područje D, koje obuhvaća metropolitanske parkove Goudi i Ilissia i povezuje planinski i gradski ekosustav, te područje E, koje je namijenjeno posebnoj uporabi zemljišta i u kojem su među ostalim dopuštena groblja koja su u skladu s mjerodavnim zakonodavstvom na snazi.
            22. Članak 7. spornog dekreta, naslovljen „Prijelazne odredbe“ propisuje osobito da se kamenolomi moraju sanirati u roku od tri godine i da se određeni objekti, uključujući postojeće industrijske i obrtničke objekte, moraju premjestiti u roku od pet godina.
            23. Članak 8. spomenutog dekreta propisuje osobito da postojeće legalne građevine kao i objekti namijenjeni smještaju, podučavanju, bolnicama, sanatorijima, sirotištima, azilima, rekreativnim i sportskim aktivnostima, kulturnim priredbama, samostanima, telefonskim antenama, religijskim obredima i grobljima čija uporaba nije dozvoljena odredbama tog dekreta mogu ostati na mjestu na kojem se nalaze i mogu se popravljati, pri čemu ne postoji mogućnosti njihova proširenja.
            Glavni postupak i prethodna pitanja
            24. Symvoulio tis Epikrateias (Državno vijeće) ističe da uzimajući u obzir argumentaciju koju je iznio Dimos Kropias on mora utvrditi treba li sporni dekret poništiti jer se radi o planu ili programu iz Direktive 2001/42 koji je trebao biti podvrgnut postupku „prethodne procjene utjecaja na okoliš“ i/ili postupku „strateške procjene utjecaja na okoliš“ u smislu Zajedničke ministarske odluke 107017/2006 kojom se prenosi ta direktiva.
            25. Taj sud smatra da planovi i programi kojima se razrađuje ili provodi postojeći plan na višoj razini kojim se realizira planiranje na općoj razini, u predmetnom slučaju prostorni plan u obliku PPU‑a, koji je, nakon stupanja na snagu Zajedničke ministarske odluke 107017/2006, i sam podvrgnut spomenutom postupku strateške procjene utjecaja na okoliš, ne moraju biti predmet navedenih postupaka. Nije relevantno to što PPU nije bio predmet takve strateške procjene utjecaja na okoliš zato što u vrijeme njegova donošenja ta ministarska odluka još nije stupila na snagu.
            26. Sud koji je uputio zahtjev smatra da iz točke 42. presude Inter‑Environnement Bruxelles i dr. (C‑567/10, EU:C:2012:159) proizlazi da „procjena [utjecaja na okoliš]“ u smislu članka 3. Direktive 2001/42 nije potrebna ako taj akt spada u hijerarhiju akata prostornog planiranja, pod uvjetom da ti akti predviđaju dovoljno detaljna pravila o uporabi zemljišta koja su sama bila predmet procjene utjecaja na okoliš i da se razumno može smatrati da su interesi koji se štite Direktivom 2001/42 u tom okviru bili u dovoljnoj mjeri uzeti u obzir.
            27. Napominje da prema mišljenju većine članova tog suda PPU utvrđen Zakonom 1515/1985, koji u odnosu na sporni dekret predstavlja prethodno postojeći plan na višoj razini, predviđa pravila koja su dovoljno detaljna, uz posljedicu da „procjena [utjecaja na okoliš]“ u smislu Direktive 2001/42 nije bila potrebna prije donošenja spomenutog dekreta kojim se razrađuje i provodi taj prostorni plan.
            28. U prilog tom stajalištu govori osobito činjenica da članak 4. stavak 3. Zakona 1515/1985 predviđa da dekreti doneseni na temelju tog članka, poput spornog dekreta, mogu samo dopuniti, razraditi, pojasniti ili izmijeniti PPU i program zaštite okoliša, ali ne mogu izmijeniti njegove ciljeve i smjernice i ne mogu predvidjeti nove radove i aktivnosti koje nisu obuhvaćene planiranjem utvrđenim PPU‑om ili koje imaju i najmanji negativni utjecaj na okoliš. Sporni dekret postrožuje trenutne propise o zaštiti planinskog masiva Himet u pogledu uporabe zemljišta i nadzora usklađenosti te uporabe s PPU‑om.
            29. Sud koji je uputio zahtjev dodaje da prema manjinskom mišljenju njegovih članova sporni dekret nije mogao biti donesen bez „procjene [utjecaja na okoliš]“ u smislu članka 3. Direktive 2001/42. Naime, Zakon 1515/1985 uopće ne propisuje pravila o uporabi zemljišta, a time ni neko konkretno pravilo takve prirode, s obzirom na to da su u njemu sadržane samo općenite odredbe u kojima se navode ciljevi i smjernice.
            30. Prema tom manjinskom mišljenju, nedvojbeno je da plan poput onog predviđenog spornim dekretom, čak i ako se njime samo razrađuje PPU, mora biti podvrgnut procjeni utjecaja na okoliš na temelju samog izričaja članka 3. stavka 2. točke (a) Direktive 2001/42.
            31. Sud koji je uputio zahtjev smatra da se u slučaju da Sud, u skladu s mišljenjem većine njegovih članova, bude smatrao da plan uspostavljen spornim dekretom ne mora biti predmet „procjene [utjecaja na okoliš]“ u smislu Direktive 2001/42 s obzirom na to da razrađuje PPU koji je hijerarhijski viša norma, ipak postavlja, kao drugo, pitanje je li spomenuta procjena svejedno bila potrebna s obzirom na to da je PPU bio donesen bez da je takva procjena bila provedena.
            32. Sud koji je postavio zahtjev ističe da je prema većinskom mišljenju njegovih članova na to pitanje potrebno dati negativan odgovor prvenstveno zato što, s obzirom na datum njegova donošenja, Zakon 1515/1985 koji sadržava PPU ne ulazi u područje primjene ratione temporis  ni Direktive 2001/42 ni propisa kojima se ona prenosi u grčki pravni poredak.
            33. Međutim, manjina članova tog suda smatra da se to većinsko mišljenje ne može prihvatiti jer bi ono dovelo do nedopuštenog ograničenja korisnog učinka Direktive 2001/42 i protivno je točki 42. presude Inter‑Environnement Bruxelles i dr. (C‑567/10, EU:C:2012:159). Osim toga, prema tom manjinskom mišljenju pitanje retroaktivne primjene Direktive 2001/42 nije relevantno jer se u predmetnom slučaju ne postavlja pitanje je li prvotni plan bio podvrgnut „procjeni [utjecaja na okoliš]“ u smislu te direktive nego je samo riječ o tome mora li propis kojim se razrađuje taj plan biti predmet takve procjene s obzirom na njegove nove odredbe.
            34. Sud koji je postavio zahtjev smatra da se u slučaju da Sud odgovori negativno na to pitanje, javlja, kao treće, pitanje je li donošenje spornog dekreta u svakom slučaju bilo podvrgnuto procjeni [utjecaja na okoliš] na temelju članka 3. stavka 2. točke (b) Direktive 2001/42 s obzirom na to da područje A kako je određeno tim dekretom obuhvaća gotovo cijelo područje planinskog masiva Himet koji je zaštićen kao PZZ i PZP.
            35. Konkretnije, postavlja se pitanje je li s obzirom na odredbu članka 3. stavka 2. točke (b) Direktive 2001/42 u vezi s člankom 6. stavkom 3. Direktive 92/43 sporni dekret plan upravljanja koji je usko povezan i potreban za zaštitu predmetnog područja, u kojem slučaju nije bila potrebna procjena utjecaja na okoliš.
            36. Prema većinskom mišljenju članova suda koji je uputio zahtjev, na to pitanje treba odgovoriti negativno s obzirom na to da, iako sporni dekret ima za cilj zaštitu planinskog masiva Himet i propisuje pravila koja su povoljnija za okoliš, njima se ipak u svim područjima zadržavaju prethodno postojeće aktivnosti i uporabe zemljišta čiji učinci na okoliš nikada nisu procijenjeni i osim toga omogućava zadržavanje objekata kao što su radiotelevezijske antene, škole, domovi za starije i nemoćne osobe i groblja koji su prethodno legalno postojali.
            37. To stajalište međutim osporavaju određeni članovi suda koji je uputio zahtjev koji smatraju da je sporni dekret plan upravljanja koji je usko povezan i potreban za zaštitu područja u pitanju s obzirom na to da uvrštavanje planinskog masiva Himet u područje A podrazumijeva apsolutnu zaštitu u okviru koje se ne dopušta nikakva uporaba zemljišta uz iznimku zahvata koji su u skladu sa svrhom zaštite tog područja ili za koje se ocijeni da su potrebni u tu svrhu, poput radova povezanih s protupožarnom zaštitom, postavljanja hidranata, radova vezanih za upravljanje šumama, postavljanje izletničkih i biciklističkih staza kao i umjerenih zahvata održavanja na koritima potoka.
            38. Konačno, sud koji je uputio zahtjev smatra da ako Sud zaključi da u odnosu na područje A sporni dekret predstavlja plan upravljana koji je usko povezan i potreban za zaštitu planinskog masiva Himet, postavlja se pitanje je li moguće samo djelomično poništiti taj dekret, odnosno u dijelu u kojem se određeni dijelovi spomenutog masiva zaštićenog kao PZZ ili PZP uvrštavaju u područja B, D i E u smislu tog dekreta, u pogledu kojih je procjena utjecaja na okoliš bila potrebna, međutim nije bila provedena.
            39. Većina članova suda koji je uputio zahtjev smatra da je na to pitanje potrebno odgovoriti potvrdno.
            40. S tim se mišljenjem ne slaže manjina članova tog suda koji smatraju da se u svrhu donošenja propisa o tome koje su uporabe zemljišta ili aktivnosti dopuštene na velikom području za koje se smatra da čini cjelinu, poput planinskog masiva Himet, podaci moraju razmatrati cjelovito, a procjena utjecaja na okoliš ne smije biti djelomična.
            41. U tim okolnostima Symvoulio tis Epikrateias odlučio je prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
            „1. Je li prostorni plan gradske metropolitanske aglomeracije, koji utvrđuje opće ciljeve, smjernice i programe za prostorno i urbanističko planiranje šire površine aglomeracije, osobito postavljajući kao opći cilj, među ostalima, zaštitu planinskih masiva koji je okružuju kao i ograničavanje gradskog širenja, akt u pogledu kojeg je nadležno upravno tijelo oslobođeno od obveze da [...] procjeni utjecaj na okoliš iz članka 3. [Direktive 2001/42], kako se tumači [u točki 42.] presude [...] Inter‑Environnement Bruxelles, C‑567/10, EU:C:2012:159 [...], podvrgne plan koji je naknadno utvrđen dekretom na temelju zakona koji sadržava gore navedeni prostorni plan te kojim se uspostavljaju područja zaštite za jedan od gore navedenih planinskih masiva i propisuju dopuštene uporabe i aktivnosti u cilju razrađivanja i provedbe ciljeva zaštite planinskih masiva i zaustavljanja gradskog širenja?
            2. U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, postavlja se pitanje je li, u slučaju kada zbog trenutka [njegova] donošenja [...] [taj prostorni plan] nije bio predmet procjene utjecaja na okoliš [u smislu] Direktive 2001/42 [...], takvu procjenu potrebno provesti ako se nakon stupanja na snagu te direktive donese akt [kojim se razrađuje gore navedeni plan]?
            3. U slučaju negativnog odgovora na 2. pitanje, postavlja se pitanje može li se dekret – koji sadržava odredbe o mjerama zaštite, aktivnostima i dopuštenoj uporabi na području koje je u nacionalnoj komponenti mreže NATURA kvalificirano kao PZZ, posebno područje očuvanja i PPZ, i premda se tim odredbama uvodi sustav apsolutne zaštite prirode u okviru kojeg se dopuštaju samo postavljanje protupožarnih uređaja, upravljanje šumama i izletničke staze, ali iz pripremnih akata za donošenje tih odredaba ne proizlazi da su u obzir bili uzeti ciljevi očuvanja tih područja, odnosno posebne značajke okoliša zbog kojih su uvrštena u mrežu [NATURA 2000], pri čemu se usto na temelju tih odredaba na predmetnom području zadržavaju uporabe koje više nisu dopuštene samo zato što su bile u skladu s prijašnjim sustavom zaštite – smatrati planom upravljanja u smislu članka 6. stavka 3. Direktive 92/43[...], prije čijeg donošenja, prema tom članku u vezi s člankom 3. stavkom 2. točkom (b) gore spomenute Direktive 2001/42/EZ, nije postojala obveza provedbe [...] procjene utjecaja na okoliš?
            4. U slučaju potvrdnog odgovora na treće pitanje, [...] je li, ako je donesen akt prostornog planiranja koji se odnosi na veliko i jedinstveno zemljopisno područje i za koji se načelno, u skladu s člankom 3. stavkom 2. točkom (b) Direktive 2001/42 u vezi s člankom 6. stavkom 3. Direktive 92/43, zahtijeva provedba [...] procjene utjecaja na okoliš, koja nije bila provedena, i ako se utvrdi da je [...] procjena utjecaja na okoliš bila potrebna samo za neke dijelove tog područja – na temelju propisa koji su u konačnici mjerodavni za dopuštenu uporabu i aktivnosti na tim dijelovima – ali za većinu njih nije bila obvezna, s obzirom na to da doneseni propis u dijelu koji se odnosi na spomenute dijelove područja predstavlja plan upravljanja za koji se u skladu s člankom 3. stavkom 2. točkom (b) Direktive 2001/42 u vezi s člankom 6. stavkom 3. Direktive 92/43 ne zahtijeva [...] procjena utjecaja na okoliš, moguće, s obzirom na Direktivu 2001/42, utvrđenje djelomične ništavosti tog općeg akta i posljedično njegovo poništavanje samo u odnosu na one dijelove područja za koja je u skladu s odredbama koje su u konačnici mjerodavne bila obvezna [...] procjena utjecaja na okoliš, pri čemu bi dodatna posljedica djelomičnog poništenja tog akta bila ta da je [...] procjena utjecaja na okoliš provedena samo za predmetni dio područja, a ne za čitavo područje?
            O prethodnim pitanjima
            Prva dva pitanja
            42. Svojim prvim dvama pitanjima, koja treba ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 2. točku (a) i članak 3. stavak 2. točku (a) Direktive 2001/42 tumačiti na način da se prilikom donošenja akta koji sadrži plan ili program koji se odnosi na prostorno planiranje i uporabu zemljišta, koji je obuhvaćen Direktivom 2001/42 i kojim se izmjenjuje prethodno postojeći plan ili program moguće osloboditi obveze provođenja procjene utjecaja na okoliš u skladu s člankom 3. te direktive na temelju toga što se tim aktom razrađuje i provodi prostorni plan utvrđen aktom više hijerarhijske razine koji sâm nije bio predmet takve procjene utjecaja na okoliš.
            43. U tom pogledu, iz članka 42. presude Inter‑Environnement Bruxelles i dr. (C‑567/10, EU:C:2012:159) načelno proizlazi da se ciljevi Direktive 2001/42 i potreba očuvanja njezina korisnog učinka ne protive tomu da se smatra da je akt kojim se u cijelosti ili djelomično stavlja izvan snage plan ili program iz te direktive isključen iz njezina područja primjene ako taj akt spada u hijerarhiju akata prostornog planiranja, pod uvjetom da ti akti predviđaju dovoljno detaljna pravila o uporabi zemljišta koja su sama bila predmet procjene utjecaja na okoliš i da se razumno može smatrati da su interesi koji se štite Direktivom 2001/42 u tom okviru bili u dovoljnoj mjeri uzeti u obzir.
            44. Međutim, za razliku od abrogativnih akata, Direktiva 2001/42, osobito njezin članak 2. točka (a), u svoje područje primjene izričito uključuje akte kojima se izmjenjuju planovi i programi, kao što je upravo sporni dekret, kao što je to uostalom istaknuo Sud u točki 36. presude Inter‑Environnement Bruxelles i dr. (C 567/10, EU:C:2012:159).
            45. Stoga, kada je riječ o aktu kojim se izmjenjuju planovi i programi iz glavnog predmeta, koji izričito ulazi u područje primjene Direktive 2001/42, ne može se tvrditi da je uzimajući u obzir ciljeve te direktive i potrebu očuvanja njezina korisnog učinka, taj akt unatoč tomu moguće isključiti iz njezina područja primjene.
            46. Osim toga, nesporno je da su planovi i programi sadržani u spornom dekretu načelno obuhvaćeni člankom 3. stavkom 2. točkom (a) Direktive 2001/42 s obzirom na to da se u biti odnose na prostorno planiranje i uporabu zemljišta.
            47. Osim toga, ako se ta odredba razmotri u vezi s člankom 3. stavkom 1. Direktive 2001/42 proizlazi da je treba tumačiti na način da obvezu provođenja procjene utjecaja na okoliš uvjetuje time da plan ili projekt može imati značajne učinke na okoliš ili, drugim riječima, da može na znatan način utjecati na predmetno područje. Ispitivanje koje se mora provesti da bi se provjerilo je li taj uvjet ispunjen nužno je ograničeno na pitanje može li se na temelju objektivnih elemenata isključiti da taj plan ili projekt ima značajne učinke na predmetno područje (vidjeti analogijom presudu Syllogos Ellinon Poleodomon kai chorotakton, C‑177/11, EU:C:2012:378).
            48. U svakom slučaju ograničenje područja primjene Direktive 2001/42 na koju se Sud poziva u točki 42. presude Inter‑Environnement Bruxelles i dr. (C‑567/10, EU:C:2012:159) odnosi se na situaciju koja se temeljno razlikuje od one o kojoj je riječ u glavnom postupku.
            49. Naime, to se ograničenje odnosi samo na abrogativne akte i ne može se proširiti na akte kojima se izmjenjuju planovi i programi poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku.
            50. Međutim, uzimajući u obzir cilj Direktive 2001/42 da se osigura visoki stupanj zaštite okoliša, odredbe kojima se određuje područje primjene te direktive i osobito one kojima se utvrđuju definicije njome obuhvaćenih akata moraju se tumačiti široko (presuda Inter‑Environnement Bruxelles i dr., C‑567/10, EU:C:2012:159, t. 37.). Svaka iznimka od tih odredaba ili njihovo ograničenje mora se stoga usko tumačiti.
            51. Osim toga, akti kojima se izmjenjuju planovi i programi nužno dovode do izmjene referentnog pravnog okvira i stoga mogu imati učinke na okoliš, u određenim slučajevima i značajne, koji još nisu bili predmet „procjene [utjecaja na okoliš]“ u smislu Direktive 2001/42 (vidjeti u tom smislu presudu Inter‑Environnement Bruxelles i dr., C‑567/10, EU:C:2012:159, t. 39.).
            52. Sama činjenica da izmjene na temelju spornog dekreta razrađuje i provodi prostorni plan sadržan u aktu koji je hijerarhijski na višoj normativnoj razini ne može biti osnova za to da se te akte ne podvrgne takvoj procjeni.
            53. Naime, takvo tumačenje ne bi bilo u skladu s ciljevima Direktive 2001/42 i ugrozilo bi njezin korisni učinak jer bi to značilo da je potencijalno široka kategorija akata kojima se izmjenjuju planovi i programi, koji mogu dovesti do značajnih učinaka na okoliš, isključena iz područja primjene te direktive iako su oni izričito obuhvaćeni izričajem članka 2. točke (a) i članka 3. stavka 2. točke (a) spomenute direktive.
            54. To tim više vrijedi u slučaju akta poput spornog dekreta, s obzirom na to da je nesporno da se njime provode znatne izmjene i da sâm prostorni plan o kojem je riječ u glavnom postupku, to jest PPU koji se odnosi na šire područje Atene, čak i ako bi se moglo smatrati da se njime predviđaju dovoljno detaljna pravila o uporabi zemljišta, u svakom slučaju nije bio predmet procjene utjecaja na okoliš u smislu Direktive 2001/42.
            55. Razlog ograničenja područja primjene Direktive 2001/42 na koji se Sud pozvao u točki 42. presude Inter‑Environnement Bruxelles i dr. (C‑567/10, EU:C:2012:159) jest taj da se izbjegne da isti plan bude podvrgnut više procjena utjecaja na okoliš koje obuhvaćaju sve zahtjeve iz te direktive.
            56. U tom pogledu okolnost da ta direktiva u trenutku donošenja prostornog plana još nije stupila na snagu nije relevantna jer se ona beziznimno primjenjuje na sve akte kojima se planovi i programi izmjenjuju donesene u vrijeme kada je direktiva bila na snazi.
            57. Osim toga, ono što je u glavnom predmetu još od većeg značaja jest činjenica da plan koji se izmjenjuje spornim dekretom, to jest onaj koji je utvrđen predsjedničkim dekretom od 31. kolovoza 1978., očito nije bio predmet procjene utjecaja na okoliš koji bi odgovarao onom koji se zahtijeva Direktivom 2001/42.
            58. Konačno, čak i ako se pretpostavi da su planovi i programi koji se izmjenjuju spornim dekretom već bili predmet procjene učinaka na okoliš na temelju Direktive 85/337 ili druge odredbe „prava Zajednice“ u smislu članka 11. stavka 1. Direktive 2001/42, što se iz spisa podnesenog Suda ne može utvrditi, sud koji je uputio zahtjev u svakom slučaju treba ispitati može li se za takvu procjenu smatrati da se temelji na koordiniranom ili zajedničkom postupku u smislu članka 11. stavka 2. te direktive i jesu li njome već obuhvaćeni svi zahtjevi iz Direktive 2001/42, u kojem slučaju više ne postoji obveza provođenja nove procjene u smislu te direktive (presuda Valčiukienė i dr., C‑295/10, EU:C:2011:608, t. 62.).
            59. S obzirom na sva prethodna ra zmatranja, na prva dva pitanja valja odgovoriti da članak 2. točku (a) i članak 3. stavak 2. točku (a) Direktive 2001/42 treba tumačiti na način da se prilikom donošenja akta koji sadržava plan ili program koji se odnosi na prostorno planiranje i uporabu zemljišta, koji je obuhvaćen Direktivom 2001/42 i kojim se izmjenjuje prethodno postojeći plan ili program nije moguće osloboditi obveze provođenja procjene utjecaja na okoliš u skladu s tom direktivom na temelju toga što se tim aktom razrađuje i provodi prostorni plan utvrđen aktom više hijerarhijske razine koji sâm nije bio predmet takve procjene utjecaja na okoliš.
            Treće i četvrto pitanje
            60. S obzirom na odgovore na prva dva pitanja, u pogledu pitanja propisuje li članak 3. stavak 2. točka (b) Direktive 2001/42 također procjenu utjecaja na okoliš za planove i programe iz spornog dekreta, valja istaknuti da su treće i četvrto pitanje postavljeni samo u slučaju da odgovor Suda bude da ti planovi i programi ne moraju biti predmet takve procjene na temelju članka 3. stavka 2. točke (a) te direktive.
            61. U tim okolnostima na treće i četvrto pitanje nije potrebno odgovoriti.
            Troškovi
            62. Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

            Operativni dio
            Slijedom navedenoga, Sud (deveto vijeće) odlučuje:
            Članak 2. točku (a) i članak 3. stavak 2. točku (a) Direktive 2001/42/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. lipnja 2001. o procjeni učinaka određenih planova i programa na okoliš treba tumačiti na način da se prilikom donošenja akta koji sadržava plan ili program koji se odnosi na prostorno planiranje i uporabu zemljišta, koji je obuhvaćen Direktivom 2001/42 i kojim se izmjenjuje prethodno postojeći plan ili program nije moguće osloboditi obveze provođenja procjene utjecaja na okoliš u skladu s tom direktivom na temelju toga što se tim aktom razrađuje i provodi prostorni plan utvrđen aktom više hijerarhijske razine koji sâm nije bio predmet takve procjene utjecaja na okoliš.