title: Presuda Suda (prvo vijeće) od 8. svibnja 2019.#Europsko zajedničko poduzeće za ITER i razvoj energije fuzije protiv Yosua Galoche.#Žalba – Javna služba – Dužnosnici – Natječaj – Poništavajuća presuda – Opseg poništenja – Odvagivanje postojećih interesa – Poništenje popisa uspješnih kandidata – Poništenje odluka o zapošljavanju uspješnih kandidata koji se nalaze na tim popisima.#Predmet C-243/18 P.

text:
         PRESUDA SUDA (prvo vijeće)
      8. svibnja 2019. (
            *1
         )
      „Žalba – Javna služba – Dužnosnici – Natječaj – Poništavajuća presuda – Opseg poništenja – Odvagivanje postojećih interesa – Poništenje popisa uspješnih kandidata – Poništenje odluka o zapošljavanju uspješnih kandidata koji se nalaze na tim popisima”
      U predmetu C‑243/18 P,
      povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 3. travnja 2018.,

         Europsko zajedničko poduzeće za ITER i razvoj energije fuzije, koje zastupaju G. Poszler i R. Hanak, u svojstvu agenata
      žalitelj,
      a druga stranka postupka je:

         Yosu Galocha, sa stalnom adresom u Madridu (Španjolska), kojeg zastupa A. Asmaryan Degtyareva, abogada,
      tužitelj u prvom stupnju,
      SUD (prvo vijeće),
      u sastavu: J.-C. Bonichot, predsjednik vijeća, C. Toader, A. Rosas (izvjestitelj), L. Bay Larsen i M. Safjan, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Bobek,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 29. siječnja 2019.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Svojom žalbom Europsko zajedničko poduzeće za ITER i razvoj energije fuzije (u daljnjem tekstu: Fusion for Energy) zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 25. siječnja 2018., Galocha/Zajedničko poduzeće Fusion for Energy (T‑561/16, u daljnjem tekstu: pobijana presuda,EU:T:2018:29), kojom je Opći sud, među ostalim, poništio popise uspješnih kandidata postupka odabira F4E/CA/ST/FGIV/2015/001 i odluke poduzeća Fusion for Energy o zapošljavanju uspješnih kandidata koji se nalaze na tim popisima.

         Okolnosti spora i odluke pobijane pred Općim sudom

               2

               Fusion for Energy, „zajedničko poduzeće” u smislu članka 45. Ugovora o Euroatomu, osnovan je Odlukom Vijeća 2007/198/Euratom od 27. ožujka 2007. (SL 2007., L 90, str. 58.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 11., str. 77.). Na temelju članka 4. priloga toj odluci, naslovljenog „Pravna osobnost”, to poduzeće ima pravnu osobnost i posjeduje na državnim područjima svih država članica najširu pravnu sposobnost koja se dodjeljuje pravnim osobama u skladu s odnosnim nacionalnim propisima.

               3

               Yosu Galocha bio je zaposlen u lokalnom uredu poduzeća Fusion for Energy u Barceloni (Španjolska) od 23. travnja 2014. kao privremeni službenik i od 5. svibnja 2015. kao vanjski ugovorni suradnik. U veljači 2016. istekao je ugovor između poduzeća Fusion for Energy i poduzeća za koje je tužitelj radio i od tog datuma on više nije zaposlen u lokalnom uredu poduzeća Fusion for Energy.

               4

               Fusion for Energy objavio je na svojoj internetskoj stranici 5. veljače 2015. obavijest o slobodnom radnom mjestu F4E/CA/ST/FGIV/2015/001 radi ustanovljenja dvaju popisa uspješnih kandidata za zapošljavanje pomoćnog osoblja za kontrolu troškova, jednog s četvero uspješnih kandidata za ured u Barceloni i drugog s također četvero uspješnih kandidata za ured u Cadaracheu (Francuska).

               5

               Uspješni kandidati trebali su biti zaposleni u svojstvu ugovornog osoblja na temelju članka 3.a Uvjeta zaposlenja ostalih službenika Europske unije (u daljnjem tekstu: Uvjeti zaposlenja) na rok od najviše tri godine bez mogućnosti produljenja. U točki 3. predmetne obavijesti o slobodnom radnom mjestu, kad je riječ o dodatnim obavijestima koje se odnose na postupak odabira ugovornog osoblja, upućivalo se na Uputu kandidatima koja je objavljena na internetskoj stranici poduzeća Fusion for Energy kao i na Uvjete zaposlenja.

               6

               Točka 5. te upute koja je bila dostupna tijekom postupka odabira bila je naslovljena „Pregled postupka odabira”.

               7

               Njome se, među ostalim, predviđalo osnivanje odbora za odabir.

               8

               Točkom 5. odjeljka 1. navedene upute, naslovljenog „Ocjenjivanje prijava”, u trećem podstavku predviđalo se da će prihvatljivi kandidati koji imaju najbolje profile biti pozvani na usmena i pisana testiranja. Petim podstavkom te točke 5. pojašnjavalo se da će podrobnije informacije o datumu, vremenu i adresi mjesta gdje će se odviti to usmeno i pisano testiranje biti navedene u pozivima koji se upućuju prihvatljivim kandidatima. Konačno, iz šestog podstavka navedene točke 5. proizlazi da su, s obzirom na broj kandidata, potonji mogli biti pozvani na usmeno i pisano testiranje istog dana ili tijekom nekoliko idućih dana.

               9

               U točki 5. odjeljka 2. Upute kandidatima, naslovljenog „Odabir”, nalazili su se, redom, naslovi „Usmeno testiranje”, „Pisano testiranje” i „Postupovni aspekti testiranja”.

               10

               Pod navedenim naslovom posvećenim usmenom testiranju bilo je navedeno da se to testiranje provodi u svrhu pomoći članovima odbora za odabir da ocijene opće predstavljanje i motivaciju kandidata, njihovu sposobnost za izvršavanje složenih zadataka opisanih u poglavlju „Odgovornosti” iz obavijesti o slobodnom radnom mjestu, njihova specijalistička znanja u predmetnom području, njihov kapacitet za izražavanje na radnim jezicima poduzeća Fusion for Energy i njihov kapacitet za prilagodbu u multikulturnom okruženju.

               11

               Pod naslovom „Pisano testiranje” navedenom točkom 5. bilo je predviđeno da se tijekom tog testiranja u obzir uzimaju specifične sposobnosti svojstvene slobodnom radnom mjestu za koje je pokrenut postupak odabira, kvaliteta pisanog izražavanja kandidata i njegovo predstavljanje, kao i njegove opće i jezične sposobnosti u mjeri u kojoj su potrebne za izvršavanje njegovih zadataka.

               12

               Pod naslovom „Postupovni aspekti testiranja” u drugom podstavku navedeno je da se ocjenjivanje kandidata provodi samo kada je svaki od njih sudjelovao u dvama testiranjima, usmenom i pisanom, i da se to ocjenjivanje provodi na temelju rezultata postignutih u okviru tih dvaju testiranja. U petom podstavku ponavlja se, među ostalim, i da je zabranjen svaki kontakt s članovima odbora za odabir.

               13

               Y. Galocha podnio je 26. veljače 2015. prijavu za postupak odabira pokrenut na temelju obavijesti o slobodnom radnom mjestu.

               14

               Odjel za ljudske resurse poduzeća Fusion for Energy elektroničkom poštom od 17. travnja 2015. pozvao je Y. Galochu na razgovor. U dopisu u prilogu toj elektroničkoj pošti on je obaviješten o tome da će razgovor trajati otprilike 45 minuta i da će se uglavnom odvijati na engleskom jeziku, u svrhu pomoći članovima odbora za odabir da ocijene njegovo opće predstavljanje i motivaciju, njegovu sposobnost za izvršavanje složenih zadataka opisanih u poglavlju „Odgovornosti” iz obavijesti o slobodnom radnom mjestu, njegova specijalistička znanja u predmetnom području, njegov kapacitet za izražavanje na radnim jezicima poduzeća Fusion for Energy i njegov kapacitet za prilagodbu u multikulturnom okruženju. U tom dopisu uopće nije bilo navedeno pisano testiranje.

               15

               Tužitelj je 11. svibnja 2015. sudjelovao u usmenom dijelu predmetnog postupka odabira.

               16

               Ni njemu ni ostalim kandidatima nije bio upućen nikakav poziv za pisano testiranje.

               17

               Dopisom od 4. lipnja 2015. voditelj odjela za ljudske resurse poduzeća Fusion for Energy obavijestio je Y. Galochu u ime odbora za odabir da je, s obzirom na usmena i pisana testiranja na kojima je sudjelovao, odbor za odabir odlučio ne uvrstiti njegovo ime na popise uspješnih kandidata.

               18

               Istoga dana, Y. Galocha podnio je zahtjev za preispitivanje te odluke odboru za odabir u kojem je, ističući da nije bilo organizirano nikakvo pismeno testiranje, zahtijevao poništenje rezultata ispitivanja provedenog samo na temelju usmenog testiranja i ponovno organiziranje pisanog testiranja prije nego što odbor za odabir donese konačnu odluku.

               19

               Također istoga dana, Y. Galocha podnio je žalbu na temelju članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik) koji se primjenjuje na ugovorno osoblje na temelju članka 117. Uvjeta zaposlenja tijelu ovlaštenom za sklapanje ugovora o radu (u daljnjem tekstu: OOSUR), odnosno direktoru poduzeća Fusion for Energy. Njegova žalba zasnivala se na istom argumentu i istim zahtjevima za poništenje i ponovno organiziranje koje je podnio navedenom odboru za odabir.

               20

               Elektroničkom poštom od 3. srpnja 2015. odbor za odabir odbio je Y. Galochin zahtjev za preispitivanje.

               21

               Svaki od popisa uspješnih kandidata ustanovljenih na temelju rezultata predmetnog postupka odabira sadržavao je imena četvero uspješnih kandidata. Y. Galocha nije bio među njima.

               22

               Poduzeće Fusion for Energy uputilo je jednom od kandidata s tog popisa 25. lipnja 2015. ponudu za zapošljavanje. On je zaposlen 1. kolovoza 2015. u Cadaracheu. Poduzeće Fusion for Energy uputilo je drugom od kandidata s tog popisa 10. srpnja 2015. ponudu za zapošljavanje. On je zaposlen 1. studenoga 2015. u Cadaracheu.

         Prvostupanjski postupak

               23

               Tužbom koju je tajništvo Službeničkog suda Europske unije zaprimilo 18. kolovoza 2015. Y. Galocha zahtijevao je od Službeničkog suda da:

                        –

                        poništi postupak odabira za radna mjesta službenika za podršku u području kontrole troškova, koji je organizirao Fusion for Energy, označen pod brojem F4E/CA/ST/FGIV/2015/001;

                        –

                        poništi popise uspješnih kandidata ustanovljene nakon predmetnog postupka odabira;

                        –

                        poništi imenovanje kandidata odabranih za upražnjena radna mjesta i stupanje u službu kandidata koje je predložilo Povjerenstvo za odabir, a odabrao direktor poduzeća Fusion for Energy;

                        –

                        utvrdi potrebu provedbe novog postupka odabira kandidata za radna mjesta službenika za podršku u području kontrole troškova;

                        –

                        utvrdi primjerenost pisanog ispitivanja u okviru novog postupka odabira službenika za podršku u području kontrole troškova i utvrdi potrebu njegove trenutačne provedbe u svrhu odabira kandidata;

                        –

                        proglasi protupravnom mogućnost da Fusion for Energy u okviru postupka odabira ne provede pisano testiranje, kao što je to sada predviđeno u ažuriranoj verziji Upute kandidatima, i da poništi tu mogućnost;

                        –

                        naloži poduzimanje svih drugih mjera koje ocijeni prikladnima kako bi se postupak odabira ponovio u skladu s predmetnim pravilima navedenima u obavijesti o slobodnim radnim mjestima te u Uputi kandidatima koja se spominje u toj obavijesti, uz obveznu provedbu usmenog i pisanog testiranja,

                        –

                        naloži poduzeću Fusion for Energy snošenje troškova.

               24

               Sukladno članku 51. stavku 2. Poslovnika Službeničkog suda od 21. svibnja 2014. (SL 2014., L 206, str. 1.), obavijest je objavljena u Službenom listu Europske unije od 5. listopada 2015. (SL 2015., C 328, str. 37.), u kojoj se navodi datum podnošenja tužbe, tuženikov naziv, predmet i opis spora i tužbeni zahtjev.

               25

               Zahtjevom za privremenu pravnu zaštitu koji je također postavljen 18. kolovoza 2015. Y. Galocha zatražio je od predsjednika Službeničkog suda da naloži suspenziju primjene odluka poduzeća Fusion for Energy kojima je on imenovao službenike za kontrolu troškova i, podredno, suspenziju izvršavanja dužnosti navedenih službenika ako su ih već preuzeli.

               26

               Dana 20. kolovoza 2015. postupak u glavnom predmetu suspendiran je primjenom članka 91. stavka 4. druge rečenice Pravilnika, u očekivanju odgovora na žalbu koju je podnio Y. Galocha. Ona je odbijena 30. rujna 2015.

               27

               U svojem zahtjevu za privremenu pravnu zaštitu Y. Galocha istaknuo je među ostalim da u slučaju poništenja osporavanih imenovanja članovi privremenog osoblja koji su imenovani imaju prednost prilikom novog postupka odabira koji će se organizirati zbog teoretskog znanja i prakse koje su od svojega imenovanja stekli prilikom obavljanja svojih funkcija. Prema mišljenju Y. Galoche, osim toga postoji i „eventualni rizik” da će Fusion for Energy zadržati preferencijalni tretman prilikom novog postupka odabira za članove predmetnog privremenog osoblja jer bi za njega bilo povoljno da zaposli kandidata koji je već stekao iskustvo na radnom mjestu koje treba popuniti.

               28

               Zahtjev za privremenu pravnu zaštitu odbačen je rješenjem od 1. listopada 2015., Galocha/Zajedničko poduzeće Fusion for Energy (F‑117/15 R, EU:F:2015:114), pri čemu se o troškovima nije odlučivalo. U tom rješenju predsjednik Službeničkog suda utvrdio je da je „na prvi pogled” tužbeni razlog Y. Galoche, koji se temeljio na povredi predmetne obavijesti o slobodnom radnom mjestu i Upute kandidatima osnovan i da je stoga postojao fumus boni iuris. U točki 30. tog rješenja navedeni predsjednik istaknuo je da se „nezakonitost utvrđena prima facie ne odnosi samo na položaj [Y. Galoche], nego se odnosi na postupak odabira u cijelosti”.

               29

               U navedenom rješenju, predsjednik Općeg suda odlučio je kako slijedi:

                        „29

                        U skladu s ustaljenom sudskom praksom, odluke donesene nakon natječaja organiziranog radi određivanja kandidata za zapošljavanje ne mogu nanijeti nepopravljivu štetu kandidatu koji je stavljen u nepovoljniji položaj nezakonitošću koja je počinjena tijekom natječaja jer su, u slučaju kada je u okviru takvog natječaja testiranje ocijenjeno nezakonitim, prava kandidata primjereno zaštićena ako povjerenstvo i [Tijelo za imenovanje (TZI)] ponovno razmotre svoje odluke i nastoje postići rješenje koje je za njega pravično, a da pritom nije potrebno dovesti u pitanje cijeli rezultat natječaja ili poništiti imenovanja koja su izvršena nakon natječaja (rješenje od 1. veljače 2007., Bligny/Komisija, F‑142/06 R, EU:F:2007:20, t. 24. i navedena sudska praksa).

                        30

                        Međutim, sudska praksa navedena u prethodnoj točki odnosi se na posljedice javnih natječaja, a ne na posljedice ograničenijih testiranja za odabir poput onih u kojima je sudjelovao [Y. Galocha]. Osim toga, iako je u tužbi u glavnom postupku on zatražio poništenje popisa uspješnih kandidata i donesenih imenovanja, iz činjenica predmeta proizlazi da je sporni postupak odabira doveo samo do uspostave dvaju popisa uspješnih kandidata koji ukupno sadržavaju osam uspješnih kandidata i imenovanja dvoje od njih, te da je drugo imenovanje bilo u tijeku u trenutku podnošenja ovog zahtjeva. Usto, nezakonitost utvrđena prima facie ne odnosi se samo na položaj [Y. Galoche], nego negativno utječe na postupak odabira u cijelosti. Slijedom toga, sudska praksa [proizašla iz rješenja od 1. veljače 2007., Bligny/Komisija (F‑142/06 R, EU:F:2007:20)], a koja se temelji na načelu proporcionalnosti, ne može se primijeniti u ovom slučaju i dovesti do odbijanja zahtjeva za suspenziju primjene zbog nepostojanja hitnosti.

                        31

                        S obzirom na prethodno navedeno, tijela koja su dužna ponoviti ili ponovno pokrenuti postupak odabira nakon presuda o poništenju imenovanja donesenih nakon završetka tog postupka ne mogu pri ocjeni kvalifikacija i zasluga kandidata voditi računa o iskustvu koje su oni stekli u obavljanju poslova povezanih s njihovim poništenim imenovanjem. Naime, u tom bi se slučaju smatralo da staž i iskustvo koje su stekli imenovani kandidati čije je imenovanje kasnije poništeno nisu nikada postojali. Suprotno tomu, u slučaju nastavka postupka odabira, zadaća je tih tijela da pri svojoj ocjeni zasluga kandidata osiguraju da dotičnim osobama ne priznaju neopravdanu prednost. Što se tiče ‚eventualnog rizika’ da OOSUR zadrži preferencijalni tretman u korist članova privremenog osoblja imenovanih nakon spornog postupka odabira, riječ je o pukoj tvrdnji i ne može se pretpostaviti da će OOSUR postupiti nezakonito uzimajući u obzir iskustvo koje su stekli nositelji poništenih imenovanja.”

               30

               Službenički sud ukinuo je 1. listopada 2015. suspenziju postupka u glavnom predmetu.

               31

               Na temelju članka 3. Uredbe (EU, Euratom) 2016/1192 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. srpnja 2016. o prijenosu na Opći sud nadležnosti za odlučivanje u prvom stupnju o sporovima između Europske unije i njezinih službenika (SL 2016., L 200, str. 137.), ovaj je predmet prenesen na Opći sud u stanju u kojem se nalazio 31. kolovoza 2016.

               32

               U svojem odgovoru na tužbu, Fusion for Energy naveo je da su samo dva kandidata dobila ugovor, da je jedan stupio u službu 1. kolovoza 2015. a drugi 1. studenoga 2015. Povrh toga naveo je da je nakon zahtjeva za određivanje privremenih mjera odlučio prestati koristiti popise uspješnih kandidata u iščekivanju odluke u predmetu o kojem je riječ. U odgovoru na zahtjev Općeg suda, Fusion for Energy pojasnio je da postoji samo jedan popis uspješnih kandidata podijeljen u dva dijela, jedan koji se odnosi na kandidate za Barcelonu i drugi koji se odnosi na one za Cadarache te da su isti uspješni kandidati bili upisani na oba dijela.

               33

               Rasprava je održana 14. rujna 2017.

         Pobijana presuda

               34

               Opći je sud smatrao da, provodeći ocjenu Y. Galoche i drugih prihvatljivih kandidata a da pritom nije organizirao pisano testiranje, odbor za odabir nije poštovao modalitete predviđene u predmetnoj obavijesti o slobodnom radnom mjestu, iako ih je trebao poštovati, tako da je postupak odabira o kojem je riječ bio zahvaćen nepravilnošću.

               35

               Slijedom toga, poništio je odluku odbora za odabir da ne uvrsti ime Y. Galoche na popise uspješnih kandidata postupka odabira F4E/CA/ST/FGIV/2015/001.

               36

               Što se tiče dijelova tužbenog zahtjeva kojima je Y. Galocha zahtijevao poništenje popisa uspješnih kandidata utvrđenih nakon postupka odabira i poništenja odluka o zapošljavanju uspješnih kandidata koji su se nalazili na tim popisima, Opći je sud u točki 65. pobijane presude podsjetio da u načelu treba ponovno uspostaviti pravni položaj u kojem se Y. Galocha nalazio prije nezakonitosti koju je počinio odbor za odabir.

               37

               U točki 66. pobijane presude podsjetio je na to da se, kada ponovna uspostava ne znači samo poništenje akta koji se odnosi na tužitelja i nanosi mu štetu, nego i poništenje kasnijih akata koji se odnose na treće osobe i djeluju u njihovu korist, poništenje tih kasnijih akata proglašava samo ako nije pretjerano, osobito uzimajući u obzir počinjenu nezakonitost, interese trećih osoba i interes službe (presuda od 31. ožujka 2004., Girardot/Komisija, T‑10/02, EU:T:2004:94, t. 85.).

               38

               Što se tiče interesa trećih osoba, Opći je sud također podsjetio, u točki 67. pobijane presude, da u pogledu načela proporcionalnosti i načela zaštite legitimnih očekivanja treba voditi računa o njihovim legitimnim očekivanjima, koja osobito mogu biti povezana s uvrštavanjem njihovih imena na popise uspješnih kandidata i njihovim imenovanjem na slobodno radno mjesto (presuda od 31. ožujka 2004., Girardot/Komisija, T‑10/02, EU:T:2004:94, t. 86.) ili, ovisno o slučaju, s odlukom da im se ponudi zapošljavanje.

               39

               U točkama 68. i 69. pobijane presude, Opći sud ocijenio je situaciju o kojoj je riječ kako slijedi:

                        „68.

                        Međutim, u ovom slučaju kandidati čija se imena nalaze na popisima uspješnih kandidata, uključujući one koji su od poduzeća Fusion for Energy primili ponude za zapošljavanje, ne mogu se pozivati na legitimno očekivanje. Naime, predmetna obavijest o slobodnom radnom mjestu predviđala je provedbu pisanog testiranja. Međutim, popisi uspješnih kandidata su ustanovljeni i ponude za zapošljavanje su odaslane a da kandidati nisu bili podvrgnuti takvom testiranju.

                        69

                        Nadalje, u pogledu naravi nepravilnosti, ne može se smatrati da bi poništenje popisa uspješnih kandidata i odluka o zapošljavanju kandidata koji se nalaze na tim popisima bilo pretjerano s obzirom na interes službe. Naime, s jedne strane, nepravilnost je utjecala na ocjenu svih kandidata i stoga se ne može otkloniti mjerama koje se odnose samo na [Y. Galochu]. S druge strane, ovaj postupak odabira ima samo jednu vrlo ograničenu dimenziju.”

               40

               Posljedično, Opći sud prihvatio je zahtjeve Y. Galoche i poništio popise uspješnih kandidata postupka odabira F4E/CA/ST/FGIV/2015/001 i odluke poduzeća Fusion for Energy da zaposli uspješne kandidate koji su se nalazili na tim popisima uspješnih kandidata. U preostalom dijelu odbio je tužbu i naložio Fusion for Energy snošenje troškova.

         Žalbeni zahtjev

               41

               Svojom žalbom Fusion for Energy zahtijeva od Suda da:

                        –

                        ukine pobijanu presudu u dijelu u kojem je njome Opći sud poništio popis uspješnih kandidata postupka odabira F4E/CA/ST/FGIV/2015/001 i odluke poduzeća Fusion for Energy o zapošljavanju kandidata čija se imena nalaze na tim popisima uspješnih kandidata;

                        –

                        naloži Y. Galochi snošenje troškova žalbenog postupka i troškove prvostupanjskog postupka u dijelu u kojem se konačnom presudom Suda proglasi ukidanje.

               42

               Y. Galocha, tužitelj u prvostupanjskom postupku, nije podnio odgovor na žalbu.

         O žalbi

               43

               U potporu svojoj žalbi Fusion for Energy ističe jedan žalbeni razlog, koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti. Prema njegovu mišljenju, Opći sud pogrešno je proglasio poništenje popisa uspješnih kandidata proizašle iz dotičnog postupka odabira i odluka o zapošljavanju osoba koje se nalaze na tom popisu uspješnih kandidata.

            Prvi dio tužbenog razloga

         Žaliteljeva argumentacija

               44

               Prvim dijelom svojega jedinog žalbenog razloga, Fusion for Energy ističe da Opći sud nije poštovao načelo proporcionalnosti utvrđeno sudskom praksom prema kojoj u slučaju natječaja za odabir dužnosnika poništenje svih rezultata predstavlja u načelu prekomjernu sankciju počinjene nezakonitosti i to neovisno o prirodi nepravilnosti i težini njezinih posljedica na rezultate natječaja. Nasuprot tomu, samo u području promaknuća sud Europske unije provodi ispitivanje svakog pojedinačnog slučaja.

               45

               Fusion for Energy tvrdi da se takvo načelo trebalo primijeniti u ovom slučaju, uzimajući u obzir sličnost između odabira dužnosnika i drugih članova osoblja. Naime, tim postupcima slijedi se isti cilj jer oni čine početak odnosa između institucija Unije i kandidata, za razliku od odluke o promaknuću kojom se ne mijenja odnos između dužnosnika i njegove institucije.

         Ocjena Suda

               46

               Kao što je na to podsjetio Sud, kada sud Unije odlučuje o posljedicama koje proizlaze iz poništenja mjere o postupcima odabira osoblja Unije, mora nastojati pomiriti interese kandidata dovedenih u nepovoljan položaj nepravilnošću počinjenom tijekom tog postupka i interese drugih kandidata, tako da treba uzeti u obzir ne samo potrebu za ponovnu uspostavu prava oštećenih kandidata, nego i legitimnih očekivanja već odabranih kandidata (vidjeti u tom smislu presude od 6. srpnja 1993., Komisija/Albani i dr., C‑242/90 P, EU:C:1993:284, t. 14., i od 26. ožujka 2019., Španjolska/Parlament, C‑377/16, EU:C:2019:249, t. 83.).

               47

               Kako bi to učinio, taj sud mora uzeti u obzir prirodu nepravilnosti o kojoj je riječ i njezinim učincima te različite moguće mjere kako bi se pomirili nužnost uspostave prava oštećenog kandidata, položaj trećih osoba i interes službe. Kao što je to opravdano istaknuo predsjednik Službeničkog suda tijekom postupka privremene pravne zaštite u ovom sporu (rješenje od 1. listopada 2015., Galocha/Zajedničko poduzeće Fusion for Energy, F‑117/15 R, EU:F:2015:114, t. 30.), broj osoba na koje je negativno utjecala nepravilnost postupka odabira i broj uspješnih kandidata su elementi koji mogu biti relevantni za tu ocjenu.

               48

               Iz te sudske prakse proizlazi da posljedice koje proizlaze iz poništenja mjere koja se odnosi na postupke odabira osoblja Unije moraju biti uklonjene vodeći računa o posebnim okolnostima u svakoj posebnoj situaciji. Iz toga slijedi da ne postoji pravno pravilo prema kojem rezultati natječaja nikad ne bi mogli biti poništeni jer takvo poništenje nužno znači prekomjernu posljedicu počinjene nepravilnosti.

               49

               Taj zaključak potkrijepljen je novijom sudskom praksom Suda, osobito predmetom u kojem je donesena presuda od 26. ožujka 2019., Španjolska/Parlament, (C‑377/16, EU:C:2019:249, t. 86.), kojom Sud nije poništio samo poziv na iskaz interesa za radna mjesta vozača zbog diskriminatornih uvjeta postavljenih u pogledu jezičnih znanja kandidata nego i bazu podataka koja sadržava imena kandidata koji se mogu zaposliti jer bi se moglo smatrati da je ona zahvaćena istim diskriminatornim uvjetima.

               50

               Uzimajući u obzir prethodno navedeno, treba utvrditi da poništenje svih rezultata natječaja od strane Općeg suda u okolnostima ovog slučaja nije zahvaćeno pogreškom koja se tiče prava.

               51

               Slijedom toga, prvi dio jedinog žalbenog razloga koji je istaknuo Fusion for Energy treba odbiti kao neosnovan.

            Drugi dio tužbenog razloga

         Žaliteljeva argumentacija

               52

               Drugim dijelom svojeg jedinog žalbenog razloga, Fusion for Energy ističe da je Opći sud počinio pogrešku u vezi s kvalifikacijom prirode nezakonitosti koju je počinio prilikom ocjene posljedica te nezakonitosti. Naglašava da se prema svim sudionicima postupka odabira postupalo jednako, da pogreška nije imala utjecaja na kriterije odabira i da je imao pravo organizirati postupak odabira bez pisanog testiranja. Stoga nije riječ o bitnoj nezakonitosti, poput one iz presude od 27. studenoga 2012., Italija/Komisija (C‑566/10 P, EU:C:2012:752), kojom se opravdava poništenje kasnijih akata koji se odnose na treće osobe.

               53

               Fusion for Energy kritizira stajalište koje je Opći sud usvojio u točki 69. pobijane presude jer je Opći sud smatrao da poništenje kasnijih odluka nije bilo pretjerana mjera s obzirom na to da je nepravilnost negativno utjecala na ocjenu svih kandidata. Ističe da ta nepravilnost možda nije utjecala na određene kandidate ili da je imala i negativne i pozitivne učinke. Okolnosti stoga nisu usporedive s onima natječaja koji je poništen zbog povrede jezičnih pravila kojim su se određeni kandidati stavili u povoljniji položaj u odnosu na druge.

         Ocjena Suda

               54

               U tom pogledu, treba podsjetiti da se nezakonitost postupka odabira koja se stavlja na teret Fusion for Energy ne sastoji od diskriminacije kandidata u tom postupku nego, kao što to proizlazi iz točke 46. pobijane presude, činjenice da odbor za odabir nije poštovao modalitete predviđene u predmetnoj obavijesti o slobodnom radnom mjestu koje je bio dužan poštovati.

               55

               Usto, Fusion for Energy nije dokazao da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada je na argument prema kojemu je Fusion for Energy imao pravo organizirati postupak odabira bez pisanog testiranja, odgovorio, u točki 53. pobijane presude, da je obavijest o slobodnom radnom mjestu pravni okvir u pogledu kojeg treba provesti usporedbu zasluga kandidata a ne obavijest koju je ono htjelo ili moglo objaviti.

               56

               Osim toga, kao što proizlazi iz točke 14. ove presude, Y. Galocha pozvan je elektroničkom poštom od 17. travnja 2015. na intervju u svrhu pomoći članovima odbora za odabir da ocijene njegovo opće predstavljanje i motivaciju, njegovu sposobnost za izvršavanje složenih zadataka opisanih u poglavlju „Odgovornosti” iz obavijesti o slobodnom radnom mjestu, njegova specijalistička znanja u predmetnom području, njegov kapacitet za izražavanje na radnim jezicima poduzeća Fusion for Energy i njegov kapacitet za prilagodbu u multikulturnom okruženju. Ti kriteriji odgovaraju kriterijima usmenog testiranja opisanima u Uputi kandidatima navedenima u točki 10. ove presude.

               57

               Međutim, kao što je navedeno u točki 11. ove presude, u Uputi kandidatima bilo je predviđeno da se tijekom pisanog testiranja u obzir uzimaju specifične sposobnosti svojstvene slobodnom radnom mjestu za koje je pokrenut postupak odabira, kvaliteta pisanog izražavanja kandidata i njegova predstavljanja, kao i njegove opće i jezične sposobnosti u mjeri u kojoj su potrebne za izvršavanje njegovih zadataka.

               58

               Iz prethodno navedenoga proizlazi da svako testiranje ima različite ciljeve tako da su, s obzirom na to da se nije provelo pisano testiranje, kandidati ocijenjeni samo na temelju dijela elemenata koje je trebalo uzeti u obzir prema toj uputi.

               59

               Slijedom toga, kritika koju je Fusion for Energy izrazio u vezi s točkom 69. pobijane presude ne može dovesti u pitanje zaključak prema kojem je počinjena nepravilnost negativno utjecala na ocjenu svih kandidata. Naime, nepostojanje učinaka ili postojanje negativnih ili pozitivnih učinaka koji proizlaze iz organizacije pisanog testiranja mogli su za posljedicu imati razlike u odabiru ili redoslijed kandidata upisanih na popisima uspješnih kandidata.

               60

               Iz toga proizlazi da drugi dio jedinog žalbenog razloga valja odbiti kao neosnovan.

            O trećem dijelu jedinog žalbenog razloga

         Žaliteljeva argumentacija

               61

               Trećim dijelom svojeg jedinog žalbenog razloga, Fusion for Energy ističe da Opći sud nije pravilno izvršio odvagivanje interesa Y. Galoche, zaposlenih kandidata ili kandidata koji se nalaze na popisima uspješnih kandidata te interesa službe. Što se tiče Y. Galoche, pobijana presuda nema nikakav pozitivan učinak u odnosu na njega jer nije zahtijevao naknadu štete i Opći sud nije prihvatio zahtjev za organizaciju novog postupka odabira. Nasuprot tomu, trećim osobama nastali su negativni učinci pobijane presude. Naime, ugovori sklopljeni s nekima od njih morali su se raskinuti, a drugi kandidati izgubili su svoje mjesto na popisima uspješnih kandidata.

               62

               Fusion for Energy Općem sudu prigovara da je u točki 68. pobijane presude smatrao da uspješni kandidati čija se imena nalaze na popisima uspješnih kandidata, u što ulaze oni koji su dobili ponude za zapošljavanje od poduzeća Fusion for Energy, ne mogu isticati legitimna očekivanja jer se obaviješću o slobodnom radnom mjestu predviđalo da će se održati pisano testiranje i da se testiranje takve vrste nije održalo prije nego što su poslane ponude za zapošljavanje.

               63

               Takav argument, koji se temelji na činjenici da su kandidati trebali znati za počinjenu nezakonitost jer nisu sudjelovali u pisanom testiranju, bio bi protivan sudskoj praksi prema kojoj se odluke u korist trećih osoba nisu poništavale u okolnostima u kojima je pogreška koju je počinila uprava bila puno teža od one koju je počinio Fusion for Energy. Potonji se u tom pogledu pozvao na presude od 5. lipnja 1980., Oberthür/Komisija (24/79, EU:C:1980:145) i od 27. studenoga 2012., Italija/Komisija, (C‑566/10 P, EU:C:2012:752). Fusion for Energy ističe da je u ovom slučaju povrijedio vlastita pravila odnosno Upute za kandidate a ne pravila višeg ranga u hijerarhiji normi koje su kandidatima bolje poznata i koji bi stoga mogli znati za postojanje nezakonitosti.

               64

               Što se tiče interesa službe, Fusion for Energy ističe da činjenica obveze raskida ugovora člana ugovornog osoblja koji se morao preseliti u drugu državu članicu, očito ugrožava društveno ozračje dotične institucije.

         Ocjena Suda

               65

               Kao što u biti proizlazi iz sudske prakse navedene u točkama 46. i 47. ove presude, kada ponovna uspostava ranije situacije znači poništenje kasnijih akata, ali se odnosi na treće osobe, poništenje tih kasnijih akata proglašava se samo ako nije pretjerano, osobito uzimajući u obzir prirodu počinjene nezakonitosti i interese trećih osoba. Naime, načela proporcionalnosti i zaštite legitimnih očekivanja nalažu pomirenje interesa žrtve nezakonitosti za ponovnu uspostavu njezinih prava i interesa trećih osoba čiji je pravni položaj kod njih mogao stvoriti legitimna očekivanja.

               66

               U ovom slučaju, Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava kada je u točki 68. pobijane presude utvrdio da uspješni kandidati čija se imena nalaze na popisima uspješnih kandidata, u koje ulaze oni koji su primili ponude za zapošljavanje od poduzeća Fusion for Energy, ne mogu isticati legitimna očekivanja jer se obaviješću o slobodnom radnom mjestu predviđalo da će se održati pisano testiranje iako su popisi uspješnih kandidata uspostavljeni i ponude za zapošljavanje poslane, a da ti kandidati nisu bili podvrgnuti takvom testiranju.

               67

               Povrh toga, treba podsjetiti da je Y. Galocha podnio tužbu za poništenje, čiji su predmet i zahtjevi bili objavljeni u Službenom listu Europske unije od 5. listopada 2015. (SL 2015., C 328, str. 37.) i zahtjev za privremenu pravnu zaštitu povodom kojeg je predsjednik Službeničkog suda donio rješenje od 1. listopada 2015., Galocha/Zajedničko poduzeće Fusion for Energy (F‑117/15 R, EU:F:2015:114), odnosno prije stupanja u službu jednog od uspješnih kandidata, u kojem je predsjednik tog suda naveo da je tužbeni razlog koji je naveo Y. Galocha, a koji se temelji na nepoštovanju obavijesti o slobodnom radnom mjestu o kojoj je riječ i Upute kandidatima, „na prvi pogled” bio osnovan.

               68

               Što se tiče interesa službe, Opći sud uzeo ga je u obzir kada je u točki 69. pobijane presude smatrao da se poništenje popisa uspješnih kandidata i odluka o zapošljavanju uspješnih kandidata koji se nalaze na tim popisima ne može smatrati prekomjernom posljedicom poništenja postupka odabira jer je nepravilnost o kojoj je riječ negativno utjecala na ocjenu svih kandidata i da se stoga ne može otkloniti mjerama koje se odnose samo na Y. Galochu. Osim toga, Opći sud vodio je računa o jako ograničenoj dimenziji postupka odabira, što podrazumijeva da bi se nastavak postupka odabira ili novi postupak mogli lako provesti.

               69

               Što se tiče razmatranja poduzeća Fusion for Energy u vezi s nepostojanjem pozitivnog učinka pobijane presude u korist Y. Galoche, s obzirom na to da on nije zahtijevao naknadu štete i da se njegov tužbeni zahtjev odnosi samo na organizaciju novog postupka odabira, valja istaknuti da Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava kada je u točki 74. te presude podsjetio na to da u okviru tužbe podnesene na temelju članka 270. UFEU‑a i članka 91. Pravilnika sud Unije nije nadležan za davanje naloga upravi (vidjeti u tom smislu presudu od 9. kolovoza 1994., Parlament/Meskens, C‑412/92 P, EU:C:1994:308, t. 71.). Ipak, iako Opći sud nije mogao prihvatiti zahtjev za organizaciju novog postupka odabira, taj aspekt ne može sam po sebi oduzeti Y. Galochi svaki interes da se proglasi poništenje dotičnog postupka odabira.

               70

               U tom pogledu valja podsjetiti da se, što se tiče dodjele naknade štete, prema ustaljenoj sudskoj praksi člankom 91. stavkom 1. drugom rečenicom Pravilnika Općem sudu u sporovima financijske naravi dodjeljuje puna nadležnost u okviru koje ima ovlast, ako je to potrebno, naložiti tuženiku po službenoj dužnosti isplatu naknade za štetu koja je nastala njegovom krivnjom, i u takvom slučaju, da ocijeni, vodeći računa o svim okolnostima predmeta, ex aequo i bono štetu koja je nastala (vidjeti osobito, među ostalim, presude od 5. lipnja 1980., Oberthür/Komisija, 24/79, EU:C:1980:145, t. 14.; od 21. veljače 2008., Komisija/Girardot, C‑348/06 P, EU:C:2008:107, t. 58., i od 20. svibnja 2010., Gogos/Komisija, C‑583/08 P, EU:C:2010:287, t. 44.).

               71

               Međutim, iz zahtjeva koje je podnio Y. Galocha proizlazi da je želio poništenje rezultata postupka odabira kako bi mogao sudjelovati u postupku koji bi se ponovno pokrenuo ili nastavio, a ne naknadu štete. Usto, Opći je sud, poništavajući, s jedne strane, odluku da ne uvrsti ime Y. Galoche na popise uspješnih kandidata i, s druge strane, te popise uspješnih kandidata i odluke o zapošljavanju uspješnih kandidata koji se nalaze na tim popisima, implicitno smatrao da u ovom slučaju treba ponovno uspostaviti pravni položaj u kojem se Y. Galocha nalazio prije počinjene nezakonitosti, a ne dodijeliti mu naknadu štete.

               72

               Naposljetku, što se tiče dvaju kandidata koji se nalaze na popisima uspješnih kandidata, treba istaknuti da, ako bi žalitelj ponovno pokrenuo ili nastavio postupak odabira kojim bi se poštovala obavijest o slobodnom radnom mjestu, oni bi u njemu mogli sudjelovati. U vezi s kandidatima koje je žalitelj zaposlio, treba istaknuti da, iako žalba nema suspenzivni učinak, sukladno članku 60. prvom podstavku Statuta Suda Europske unije, žalitelj nije zahtijevao suspenziju izvršenja odluke Općeg suda. Usto, kao što je utvrđeno u točki 68. ove presude, uspješni kandidati ne mogu isticati legitimna očekivanja, koja su osobito relevantna prilikom ocjene interesa trećih osoba. U svakom slučaju, prva dva ugovora koja su stupila na snagu, prvi 1. kolovoza 2015. i drugi 1. studenoga 2015., bili su na određeno vrijeme od tri godine bez mogućnosti produljenja. Iz toga slijedi da je žalbeni razlog, koji se temelji na zaštiti dvaju uspješnih kandidata koji su zaposleni, postao bespredmetan.

               73

               Iz svih prethodnih elemenata proizlazi da Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava kada je odredio interese koje treba uzeti u obzir, odvagnuo ih i zaključio da odluka o poništenju popisa uspješnih kandidata i odlukâ poduzeća Fusion for Energy da zaposli uspješne kandidate koji su se nalazili na tim popisima uspješnih kandidata nije bila prekomjerna posljedica poništenja postupka odabira te je odlučio prihvatiti drugi i treći tužbeni zahtjev Y. Galoche.

               74

               Iz toga proizlazi da treći dio žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.

               75

               Budući da jedini žalbeni razlog nije osnovan, žalbu valja odbiti.

         Troškovi

               76

               Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika Suda, kad žalba nije osnovana, Sud odlučuje o troškovima. U skladu s člankom 138. stavkom 1. tog poslovnika, koji se primjenjuje na postupak povodom žalbe na temelju njegova članka 184. stavka 1., stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.

               77

               Budući da Y. Galocha nije podnio odgovor na žalbu, Fusion for Energy snosit će vlastite troškove.

               Slijedom navedenoga, Sud (prvo vijeće) proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Žalba se odbija.

                           2.

                           Europsko zajedničko poduzeće za ITER i razvoj energije fuzije snosit će vlastite troškove.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: španjolski


title: Presuda Suda (prvo vijeće) od 8. svibnja 2019.#A-PACK CZ s.r.o. protiv Odvolací finanční ředitelství.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud.#Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Članci 90. i 273. – Dužnikovo potpuno ili djelomično neplaćanje iznosa dugovanog poreznom obvezniku s osnove transakcije koja podliježe PDV‑u – Oporezivi iznos – Smanjenje – Načela fiskalne neutralnosti i proporcionalnosti.#Predmet C-127/18.

text:
         PRESUDA SUDA (prvo vijeće)
      8. svibnja 2019. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Članci 90. i 273. – Dužnikovo potpuno ili djelomično neplaćanje iznosa dugovanog poreznom obvezniku s osnove transakcije koja podliježe PDV‑u – Oporezivi iznos – Smanjenje – Načela fiskalne neutralnosti i proporcionalnosti”
      U predmetu C‑127/18,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Nejvyšší správní soud (Vrhovni upravni sud, Češka Republika), odlukom od 18. siječnja 2018., koju je Sud zaprimio 16. veljače 2018., u postupku

         A–PACK CZ s. r. o.

      protiv

         Odvolací finanční ředitelství,

      SUD (prvo vijeće),
      u sastavu: J.-C. Bonichot (izvjestitelj), predsjednik vijeća, C. Toader, A. Rosas, L. Bay Larsen i M. Safjan, suci,
      nezavisni odvjetnik: E. Tanchev,
      tajnik: M. Aleksejev, načelnik odjela,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 9. siječnja 2019.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               –

               za A‑PACK CZ s. r. o., R. Cholenský i F. Hejl, advokáti,

               –

               za Odvolací finanční ředitelství, T. Rozehnal, u svojstvu agenta,

               –

               za češku vladu, M. Smolek, J. Vláčil i O. Serdula, u svojstvu agenata,

               –

               za poljsku vladu, B. Majczyna i A. Kramarczyk – Szaładzińska, u svojstvu agenata,

               –

               za Europsku komisiju, M. Salyková, J. Jokubauskaitė i R. Lyal, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje načela fiskalne neutralnosti i proporcionalnosti, kao i članka 90. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između društva A‑PACK CZ s. r. o. i Odvolací finanční ředitelství (Uprava za financije nadležna za žalbe, Češka Republika) u vezi s odbijanjem te Uprave da tom društvu odobri ispravak iznosa plaćenog pretporeza koji se odnosi na tražbine koje nisu naplaćene i koje se smatraju nenaplativima zbog insolventnosti dužnika.

         Pravni okvir

            Pravo Unije

               3

               Članak 73. Direktive 2006/112 propisuje:
               „U pogledu isporuke robe ili usluga, osim onih iz članaka od 74. do 77., oporezivi iznos uključuje sve što čini naknadu koju je dobio ili će dobiti dobavljač u zamjenu za isporuku od kupca ili neke treće strane, uključujući potpore izravno povezane s cijenom isporuke.”

               4

               U skladu s člankom 90. te direktive:
               „1.   U slučaju otkaza, odbijanja ili potpunog ili djelomičnog neplaćanja, ili smanjenja cijene nakon isporuke, oporezivi iznos smanjuje se za odgovarajući iznos u skladu s uvjetima koje utvrđuju države članice.
               2.   U slučaju potpunog ili djelomičnog neplaćanja, države članice mogu odstupiti od stavka 1.”

               5

               Člankom 273. navedene direktive određeno je:
               „Države članice mogu propisati i druge obveze koje smatraju potrebnima da bi osigurale pravilnu naplatu PDV‑a, te da bi spriječile utaju, uz poštivanje jednakog postupanja s domaćim transakcijama i transakcijama koje obavljaju porezni obveznici između država članica, te pod uvjetom da te obveze u trgovini između država članica ne uzrokuju formalnosti povezane s prelaskom preko granice.
               Mogućnost predviđena prvim stavkom ne može se upotrebljavati za određivanje dodatnih obveza izdavanja računa, koje su veće od onih propisanih u poglavlju 3.”

            Češko pravo

               6

               Pravo ispravljanja iznosa poreza u slučaju postojanja tražbina prema dužnicima protiv kojih je otvoren postupak u slučaju insolventnosti uvedeno je u Zakon br. 235/2004 o porezu na dodanu vrijednost Zakonom br. 47/2011 (u daljnjem tekstu: Zakon o PDV‑u), čije obrazloženje navodi:
               „Riječ je o uvođenju nove mogućnosti ispravka iznosa pretporeza u slučaju postojanja tražbina prema dužnicima (kupcima) protiv kojih je pokrenut postupak zbog insolventnosti, i to zbog nepovoljnog razvoja gospodarske situacije. Ovaj prijedlog je odgovor na trenutačnu gospodarsku situaciju i predstavlja mjeru borbe protiv krize u cilju pružanja pomoći poduzećima čiji je dotok novca smanjen zbog nenaplativih tražbina prema insolventnim poduzećima.
               Zbog posljedica svjetske financijske krize sve je više poduzeća protiv kojih je otvoren stečajni postupak i koja više nisu u stanju ispunjavati obveze prema svojim vjerovnicima (dobavljačima). Brojni dobavljači (vjerovnici) više nisu u stanju u potpunosti naplatiti svoje tražbine od kupaca (dužnika). Ova okolnost ima nepovoljan utjecaj na gospodarski položaj do tada ‚zdravih’ poduzeća.
               Na temelju te odredbe vjerovnik (dobavljač) će imati pravo na ispravak iznosa pretporeza ako mu kupac (dužnik) nije platio za isporučena dobra ili za pruženu uslugu te ako je stečajni sudac protiv kupca pokrenuo postupak u slučaju insolventnosti. […]
               Ovaj prijedlog je u potpunosti u skladu s člancima 90. i 185. [Direktive 2006/112]. Sličan propis je na snazi u najmanje 12 država članica Europske unije. Ovaj pravni režim postoji, u različitim oblicima, u sljedećima državama članicama: Belgija, Luksemburg, Danska, Njemačka, Francuska, Portugal, Irska, Austrija, Italija, Grčka, Latvija i Velika Britanija.”

               7

               Članak 44. stavak 3. Zakona o PDV‑u o ispravku iznosa poreza s obzirom na tražbine prema dužnicima protiv kojih je pokrenut postupak u slučaju insolventnosti propisuje sljedeće:
               „Vjerovnik može zatražiti ispravak iznosa pretporeza najranije u tijeku poreznog razdoblja tijekom kojeg su ispunjeni uvjeti određeni stavkom 1. On ne može napraviti ispravak […] ako je dužnik prestao biti porezni obveznik.”

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               8

               A‑PACK CZ je češko poduzeće koje je obveznik PDV‑a nad čijim je jednim klijentom, društvom Delpharmea Nutraceuticals, a. s., 27. svibnja 2009. pokrenut postupak u slučaju insolventnosti.

               9

               U svojoj poreznoj prijavi za četvrto tromjesečje poreznog razdoblja 2011., A‑PACK CZ je zatražio povrat iznosa od 539822 čeških kruna (CZK) (oko 21000 eura) na temelju, među ostalim, ispravka iznosa PDV‑a zbog nenaplaćenih tražbina tog društva za isporuke dobara i pružanje usluga u razdoblju od 30. listopada 2008. do 2. veljače 2009.

               10

               Odlukom od 17. travnja 2012. Finanční úřad pro Prahu 9 (Financijski ured br. 9 za grad Prag, Češka Republika) ograničio je iznos koji potražuje A–PACK CZ na 41211 CZK (oko 1600 eura) zbog toga što se člankom 44. stavkom 3. Zakona o PDV‑u ne dopušta ispravak iznosa poreza ako dužnik više nije porezni obveznik, što je Delpharmea Nutraceuticals prestao biti 3. studenoga 2011.

               11

               A‑PACK CZ je protiv te odluke podnio upravnu žalbu Upravi za financije nadležnoj za žalbe, koja ju je odbila.

               12

               A‑PACK CZ je Městský soudu v Praze (Gradski sud u Pragu, Češka Republika) podnio zahtjev za poništenje te odluke o odbijanju, koji je taj sud odbio.

               13

               U tim je okolnostima A‑PACK CZ podnio kasacijsku žalbu Nejvyšší správní soud (Vrhovni upravni sud, Češka Republika) protiv te posljednje odluke o odbijanju. A‑PACK CZ tvrdi da je uvjet koji se odnosi na dužnikov status poreznog obveznika, predviđen člankom 44. stavkom 3. Zakona o PDV‑u, ne samo protivan članku 90. Direktive 2006/112, nego predstavlja i zabranjenu državnu potporu.

               14

               Sud koji je uputio zahtjev smatra da se argumenti društva A‑PACK CZ koji se odnose na postojanje zabranjene državne potpore ne mogu prihvatiti. Nasuprot tomu, sudu koji je uputio zahtjev se uvjet koji se odnosi na zadržavanje dužnikova statusa poreznog obveznika, propisan člankom 44. stavkom 3. Zakona o PDV‑u, čini protivnim članku 90. Direktive 2006/112 jer može onemogućiti ispravljanje oporezivog iznosa koji se odnosi na vjerovnika poreznog obveznika, pri čemu to nije opravdano neizvjesnošću o konačnosti neplaćanja.

               15

               U tim je okolnostima Nejvyšší správní soud (Vrhovni upravni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Može li se članak 90. stavak 2. [Direktive 2006/112] tumačiti, imajući u vidu načelo fiskalne neutralnosti i načelo proporcionalnosti, na način da dopušta državama članicama da odstupanjem postave uvjete koji u određenim slučajevima isključuju smanjenje oporezivog iznosa u slučaju potpunog ili djelomičnog neplaćanja cijene?

                        2.

                        Ako je odgovor na prvo pitanje potvrdan, je li nacionalno zakonodavstvo suprotno svrsi članka 90. [Direktive Vijeća 2006/112] ako ne dopušta obveznicima poreza na dodanu vrijednost da naprave ispravak iznosa poreza kada je nastala obveza obračuna poreza na oporezivu isporuku drugom poreznom obvezniku koji ju je djelomično platio ili je uopće nije platio i koji je posljedično prestao biti obveznik poreza na dodanu vrijednost?”

         O prethodnim pitanjima

               16

               Ovim dvama pitanjima, koja treba razmotriti zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 90. Direktive 2006/112, tumačen s obzirom na načela fiskalne neutralnosti i proporcionalnosti, tumačiti na način da mu se protivi nacionalno zakonodavstvo, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koje predviđa da porezni obveznik ne može ispraviti iznos oporeziv PDV‑om u slučaju da njegov dužnik u potpunosti ili djelomično ne plati iznos dugovan s osnove transakcije koja podliježe tom porezu ako navedeni dužnik više nije obveznik PDV‑a.

               17

               Na temelju ustaljene sudske prakse Suda, članak 90. stavak 1. Direktive 2006/112, koji se odnosi na slučaj otkaza, odbijanja odnosno potpunog ili djelomičnog neplaćanja ili smanjenja cijene nakon što je transakcija izvršena, obvezuje države članice na smanjenje oporezivog iznosa i, posljedično, iznosa PDV‑a koji porezni obveznik mora platiti u svakom slučaju kada, nakon zaključenja transakcije, nije primio dio ili potpuni iznos protučinidbe. Ta odredba izraz je temeljnog načela Direktive 2006/112, prema kojem je oporezivi iznos određen iznosom stvarno primljene protučinidbe, odakle logično slijedi da porezna uprava ne može na ime PDV‑a primiti veći iznos od iznosa koji je primio porezni obveznik (vidjeti osobito presudu od 6. prosinca 2018., Tratave, C‑672/17, EU:C:2018:989, t. 29. i navedenu sudsku praksu).

               18

               Točno je da se člankom 90. stavkom 2. navedene direktive omogućuje državama članicama da odstupe od tog pravila u slučaju potpunog ili djelomičnog neplaćanja cijene transakcije.

               19

               Međutim, kao što je to Sud već presudio, ta mogućnost odstupanja u slučaju potpunog ili djelomičnog neplaćanja temelji se na ideji da neplaćanje protučinidbe u određenim okolnostima i zbog postojeće pravne situacije u dotičnoj državi članici može biti teško provjeriti ili ono može biti samo privremeno (vidjeti u tom smislu presude od 3. srpnja 1997., Goldsmiths, C‑330/95, EU:C:1997:339, t. 18.; od 23. studenoga 2017., Di Maura, C‑246/16, EU:C:2017:887, t. 17.; i od 22. veljače 2018., T‑2, C‑396/16, EU:C:2018:109, t. 37.).

               20

               Iz toga slijedi da primjena takve mogućnosti odstupanja mora biti opravdana kako mjere koje su poduzele države članice za njezinu provedbu ne bi poremetile cilj poreznog usklađivanja koji se nastoji postići Direktivom 2006/112 (vidjeti u tom smislu presude od 3. srpnja 1997., Goldsmiths, C‑330/95, EU:C:1997:339, t. 18.; od 23. studenoga 2017., Di Maura, C‑246/16, EU:C:2017:887, t. 18; i od 22. veljače 2018., T‑2, C‑396/16, EU:C:2018:109, t. 38.) i kako se ne bi državama članicama dopustilo da jednostavno isključe smanjenje iznosa oporezivog PDV‑om u slučaju neplaćanja (vidjeti u tom smislu presudu od 23. studenoga 2017., Di Maura, C‑246/16, EU:C:2017:887, t. 20. i 21.).

               21

               Taj je zaključak potvrđen teleološkim tumačenjem članka 90. stavka 2. Direktive 2006/112. Naime, iako je važno da se države članice mogu boriti protiv neizvjesnosti o konačnosti neplaćanja računa, takva se mogućnost odstupanja ne može proširiti izvan te neizvjesnosti, a osobito ne na pitanje može li se propustiti provođenje smanjenja oporezivog iznosa u slučaju neplaćanja (presude od 23. studenoga 2017., Di Maura, C‑246/16, EU:C:2017:887, t. 22. i od 22. veljače 2018., T‑2, C‑396/16, EU:C:2018:109, t. 40.).

               22

               Usto, priznati državama članicama mogućnost isključenja svakog smanjenja iznosa oporezivog PDV‑om bilo bi protivno načelu neutralnosti PDV‑a, iz kojeg osobito proizlazi da poduzetnika, u svojstvu osobe koja ubire porez za račun države, treba u cijelosti osloboditi od konačnog opterećenja teretom poreza koji je dužan platiti ili koji je platio u okviru svojih poslovnih djelatnosti koje i sâme podliježu PDV‑u (vidjeti u tom smislu presudu od 23. studenoga 2017., Di Maura, C‑246/16, EU:C:2017:887, t. 23.).

               23

               U ovom slučaju zahtjev koji predviđa nacionalno zakonodavstvo o kojem je riječ u glavnom postupku, a koji ispravak iznosa oporezivog PDV‑om čini ovisnim o okolnosti da dužnik nije prestao biti porezni obveznik PDV‑a, ne može biti opravdan nužnošću uzimanja u obzir neizvjesnosti o konačnosti predmetnog neplaćanja.

               24

               Naime, kao što to, uostalom, u osnovi tvrdi i Europska komisija u svojem pisanom očitovanju, okolnost da je dužnik prestao biti porezni obveznik u okviru postupka u slučaju insolventnosti predstavlja, upravo suprotno, dokaz koji potkrjepljuje konačnost neplaćanja.

               25

               Što se tiče pitanja može li se, kao što to tvrdi češka vlada u svojem pisanom očitovanju, pozivajući se, među ostalim, na točku 33. presude od 26. siječnja 2012., Kraft Foods Polska (C‑588/10, EU:C:2012:40), takav zahtjev ipak smatrati sukladnim članku 90. stavku 2. Direktive 2006/112, zbog toga što služi osiguranju pravilnog prikupljanja PDV‑a, sprečavanju utaje i uklanjanju rizika od gubitaka poreznih prihoda, valja istaknuti da ispunjavanje takvih ciljeva ne može ići protiv svrhe i strukture te odredbe i opravdati odstupanje od članka 90. stavka 1. te direktive iz razloga koji se ne odnose na neizvjesnost o konačnosti neplaćanja.

               26

               Isto tako, iako članak 273. Direktive 2006/112, na kojeg se također pozvala češka vlada u prilog svojem tumačenju, dopušta državama članicama da propišu obveze koje smatraju potrebnima kako bi osigurale pravilnu naplatu PDV‑a i spriječile utaju, iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da takve mjere načelno ne mogu odstupiti od poštovanja pravila koja se odnose na oporezivi iznos, osim u slučaju ograničenja koja su krajnje nužna za postizanje tog posebnog cilja, jer moraju u najmanjoj mogućoj mjeri zahvaćati ciljeve i načela Direktive 2006/112 te ih se stoga ne može koristiti na način koji bi doveo u pitanje neutralnost PDV‑a (vidjeti u tom smislu presudu od 6. prosinca 2018., Tratave, C‑672/17, EU:C:2018:989, t. 33. i navedenu sudsku praksu), koja predstavlja temeljno načelo zajedničkog sustava PDV‑a uspostavljenog zakonodavstvom Unije u tom području.

               27

               U ovom slučaju iz spisa koji je podnesen Sudu ne proizlazi da bi dopuštenje vjerovniku poreznom obvezniku, poput društva A‑PACK CZ, da smanji iznos oporeziv PDV‑om dok je suočen sa situacijom u kojoj njegov insolventni dužnik, koji je u međuvremenu prestao biti porezni obveznik, ne plaća dug, predstavljao poseban rizik za utaju ili izbjegavanje plaćanja poreza. Nadalje, činjenica isključenja svake mogućnosti smanjenja oporezivog iznosa u takvoj situaciji i prebacivanje na vjerovnika tereta iznosa PDV‑a koji on nije primio u okviru svojih gospodarskih aktivnosti u svakom slučaju prekoračuje strogo nužne granice za postizanje ciljeva predviđenih člankom 273. Direktive 2006/112.

               28

               Uzimajući u obzir sve prethodno navedeno, na postavljena pitanja valja odgovoriti da članak 90. Direktive 2006/112 treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalno zakonodavstvo, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koje predviđa da porezni obveznik ne može ispraviti iznos oporeziv PDV‑om u slučaju da njegov dužnik u potpunosti ili djelomično ne plati iznos dugovan s osnove transakcije koja podliježe tom porezu ako navedeni dužnik više nije obveznik PDV‑a.

         Troškovi

               29

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenog, Sud (prvo vijeće) odlučuje:

                     Članak 90. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalno zakonodavstvo, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koje predviđa da porezni obveznik ne može ispraviti iznos oporeziv porezom na dodanu vrijednost (PDV) u slučaju da njegov dužnik u potpunosti ili djelomično ne plati iznos dugovan s osnove transakcije koja podliježe tom porezu ako navedeni dužnik više nije obveznik PDV‑a.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: češki


title: Presuda Suda (prvo vijeće) od 8. svibnja 2019.#Staatssecretaris van Financiën protiv L.W. Geelen.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden.#Zahtjev za prethodnu odluku – Porez na dodanu vrijednost (PDV) – Šesta direktiva 77/388/EEZ – Članak 9. stavak 2. točke (c) i (e) – Direktiva 2006/112/EZ – Članak 52. točka (a) – Članak 56. stavak 1. točka (k) – Isporuka usluga – Mjesto oporezivih transakcija – Poveznica radi oporezivanja – Interaktivne erotske izvedbe koje se snimaju i emitiraju uživo putem interneta – Zabavne aktivnosti – Pojam – Mjesto gdje se usluge fizički izvršavaju.#Predmet C-568/17.

text:
         PRESUDA SUDA (prvo vijeće)
      8. svibnja 2019. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku – Porez na dodanu vrijednost (PDV) – Šesta direktiva 77/388/EEZ – Članak 9. stavak 2. točke (c) i (e) – Direktiva 2006/112/EZ – Članak 52. točka (a) – Članak 56. stavak 1. točka (k) – Isporuka usluga – Mjesto oporezivih transakcija – Poveznica radi oporezivanja – Interaktivne erotske izvedbe koje se snimaju i emitiraju uživo putem interneta – Zabavne aktivnosti – Pojam – Mjesto gdje se usluge fizički izvršavaju”
      U predmetu C‑568/17,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske), odlukom od 22. rujna 2017., koju je Sud zaprimio 27. rujna 2017., u postupku

         Staatssecretaris van Financiën

      protiv

         L. W. Geelen,

      SUD (prvo vijeće),
      u sastavu: R. Silva de Lapuerta, potpredsjednica Suda, u svojstvu predsjednice prvog vijeća, J.-C. Bonichot, A. Arabadjiev, E. Regan (izvjestitelj) i C. G. Fernlund, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Szpunar,
      tajnik: M. Ferreira, glavna administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 19. rujna 2018.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               –

               za nizozemsku vladu, C. S. Schillemans, M. Bulterman i J. M. Hoogveld, u svojstvu agenata,

               –

               za francusku vladu, D. Colas, E. de Moustier i A. Alidière, u svojstvu agenata,

               –

               za Europsku komisiju, R. Troosters i R. Lyal, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 12. veljače 2019.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 9. stavka 2. točke (c) prve alineje i točke (e) dvanaeste alineje Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na poreze na promet – zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost: jedinstvena osnovica za razrezivanje (SL 1977., L 145., str. 1.), kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2002/38/EZ od 7. svibnja 2002. (SL 2002., L 128., str. 41.; u daljnjem tekstu: Šesta direktiva), članka 52. točke (a) i članka 56. stavka 1. točke (k) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.; u daljnjem tekstu: Direktiva o PDV‑u), kao i članka 11. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1777/2005 od 17. listopada 2005. o određivanju provedbenih mjera za Direktivu 77/388 (SL 2005., L 288, str. 1.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između Staatssecretaris van Financiën (državni tajnik za financije, Nizozemska) i L. W. Geelena o plaćanju poreza na dodanu vrijednost (PDV) na isporuku interaktivnih erotskih izvedbi koje se snimaju i emitiraju uživo putem interneta.

         Pravni okvir

            Pravo Unije

         Šesta direktiva

               3

               U skladu sa sedmom uvodnom izjavom Šeste direktive:
               „Budući da je utvrđivanje mjesta oporezivih transakcija rezultiralo sukobom nadležnosti među državama članicama, posebno u vezi s isporukom robe s montažom i pružanjem usluga; iako bi u načelu mjesto pružanja usluga trebalo biti mjesto gdje pružatelj usluga ima sjedište svojeg poslovanja, međutim, valja utvrditi to mjesto u zemlji kupca, posebice za određene isporuke usluga između poreznih obveznika gdje je trošak usluga uključen u cijenu robe”.

               4

               U glavi VI. te direktive, naslovljenoj „Mjesto oporezivih transakcija”, njezin članak 9. naslovljen „Pružanje usluga”, glasio je kako slijedi:
               „1.   Mjestom pružanja usluga smatra se mjesto gdje dobavljač ima sjedište poslovne aktivnosti ili stalnu poslovnu jedinicu iz koje se obavlja isporuka usluga, ili, u odsustvu takvog mjesta poslovanja ili stalne poslovne jedinice, mjesto njegova stalnog prebivališta ili mjesto njegova uobičajenog boravišta.
               2.   Međutim:
               […]

                        c)

                        mjestom isporuke usluga koje se odnose na:

                                 –

                                 kulturne, umjetničke, sportske, znanstvene, obrazovne, zabavne ili slične aktivnosti, uključujući aktivnosti organizatora takvih aktivnosti i, prema potrebi, pomoćne usluge,

                           […]
                        smatra se mjesto gdje se te usluge fizički izvršavaju;

                  […]

                        e)

                        mjesto isporuke sljedećih usluga kupcima s poslovnim nastanom izvan Zajednice ili poreznim obveznicima s poslovnim nastanom u Zajednici, ali ne u istoj zemlji u kojoj je i pružatelj usluga, je mjesto gdje kupac ima sjedište poslovne aktivnosti ili stalnu poslovnu jedinicu za koju se isporuka izvršava ili, u odsustvu takvog mjesta, mjesto njegova stalnog prebivališta ili mjesto njegova uobičajenog boravišta:
                        […]

                                 –

                                 elektronički isporučene usluge, među ostalim, one iz Priloga L;

                           […]”

         Uredba br. 1777/2005

               5

               Članak 11. stavak 1. Uredbe br. 1777/2005 glasio je:
               „Usluge isporučene elektroničkim putem u smislu članka 9. stavka 2. točke (e) dvanaeste alineje i Priloga L [Šeste direktive] obuhvaćaju usluge koje su isporučene putem interneta ili putem elektroničke mreže, a čija priroda omogućava da se u velikoj mjeri obavljaju automatizirano i s minimalnim čovjekovim sudjelovanjem, te u odsutnosti informacijske tehnologije ne bi mogle opstati.”

         Direktiva o PDV‑u

               6

               Šesta direktiva stavljena je 1. siječnja 2007. izvan snage i zamijenjena Direktivom o PDV‑u.

               7

               Članak 43. Direktive o PDV‑u, koji se nalazi u odjeljku 1. te direktive naslovljenom „Općenito pravilo”, koji potpada pod poglavlje 3. naslovljeno „Mjesto isporuke usluga” u okviru glave V. koja se odnosi na mjesto oporezivih transakcija, glasi kako slijedi:
               „Mjestom isporuke usluga smatra se mjesto gdje dobavljač ima sjedište poslovne aktivnosti ili stalnu poslovnu jedinicu iz koje se obavlja isporuka usluga, ili, u odsustvu takvog mjesta poslovanja ili stalne poslovne jedinice, mjesto njegova stalnog prebivališta ili mjesto njegova uobičajenog boravišta.”

               8

               Članak 52. točka (a) te direktive, koji se nalazi u odjeljku 2. navedenog poglavlja 3. naslovljen je „Posebne odredbe” i propisuje:
               „Mjesto isporuke sljedećih usluga je mjesto gdje se usluge fizički izvršavaju:

                        a)

                        kulturne, umjetničke, sportske, znanstvene, obrazovne, zabavne ili slične aktivnosti, uključujući aktivnosti organizatora takvih aktivnosti i, prema potrebi, pomoćne usluge.”

               9

               U tom odjeljku 2. nalazi se članak 56. stavak 1. navedene direktive koji propisuje:
               „Mjesto isporuke sljedećih usluga kupcima s poslovnim nastanom izvan Zajednice ili poreznim obveznicima s poslovnim nastanom u Zajednici ali ne u istoj zemlji u kojoj je i dobavljač, je mjesto gdje kupac ima sjedište poslovne aktivnosti ili stalnu poslovnu jedinicu za koju se isporuka izvršava ili, u odsustvu takvog mjesta, mjesto njegova stalnog prebivališta ili mjesto njegova uobičajenog boravišta;
               […]

                        k)

                        elektronički isporučene usluge, poput onih iz Priloga II.”

            Nizozemsko pravo

               10

               Člankom 6. stavkom 1., stavkom 2. točkom (c) prvom alinejom i točkom (d) desetom alinejom Wet op de omzetbelasting 1968 (Zakon o porezu na promet iz 1968.) u verziji koja se primjenjuje na razdoblje od 1. siječnja 2006. do 31. prosinca 2009., prenesen je u nizozemsko pravo članak 9. stavak 1., stavak 2. točka (c) prva alineja i točka (e) dvanaesta alineja Šeste direktive, kao i članak 43., članak 52. točka (a) i članak 56. stavak 1. točka (k) Direktive o PDV‑u.

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               11

               L. W. Geelen, registriran u Nizozemskoj kao obveznik PDV‑a, isporučuje naplatne usluge koje se sastoje od nuđenja interaktivnih erotskih izvedbi koje se snimaju uživo i emitiraju putem interneta. Tijekom trajanja tih izvedbi modeli koji se snimaju nalaze se na Filipinima i rade za L. W. Geelena. Potonji im pruža opremu i softver potreban za emitiranje navedenih izvedbi putem interneta. Za pristup izvedbama o kojima je riječ u glavnom postupku klijenti L. W. Geelena moraju otvoriti korisnički račun kod jednog od pružatelja internetskih usluga. Ti pružatelji usluga klijentima naplaćuju naknadu, a dio te naknade isplaćuju L. W. Geelenu. Navedene izvedbe su interaktivne, što znači da svaki klijent može komunicirati s modelima i davati im upute. Istu izvedbu uživo može pratiti više klijenata istodobno.

               12

               L. W. Geelen nije podnosio prijave PDV‑a za isporuku tih usluga i nizozemska porezna uprava izdala mu je rješenje za plaćanje poreza za razdoblje od 1. lipnja 2006. do 31. prosinca 2009. smatrajući da te usluge podliježu PDV‑u u Nizozemskoj.

               13

               Rechtbank Zeeland‑West‑Brabant (Sud za Zeeland‑Zapadni Brabant, Nizozemska) odbio je tužbu koju je protiv tog rješenja za plaćanje poreza podnio L. W. Geelen.

               14

               Presudom od 30. srpnja 2015. Gerechtshof’s -Hertogenbosch (Žalbeni sud u Bois‑le‑Ducu, Nizozemska) poništio je navedeno rješenje s obrazloženjem da je predmetna isporuka usluga u biti zabavna aktivnost za koju valja smatrati da je fizički izvršavaju modeli na Filipinima.

               15

               Državni tajnik za financije podnio je žalbu u kasacijskom postupku protiv te presude Hoge Raadu der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske), ističući da je mjesto isporuke usluga ono u kojem se klijenti nalaze u trenutku kada im je usluga isporučena, a to je mjesto u ovom slučaju Nizozemska.

               16

               Sud koji je uputio zahtjev smatra da ispitivanje ove žalbe zahtijeva, kao prvo, ispitivanje predstavlja li isporuka usluga o kojima je riječ „zabavnu aktivnost” u smislu članka 9. stavka 2. točke (c) prve alineje Šeste direktive i članka 52. točke (a) Direktive o PDV‑u. Točno je da predmetne izvedbe imaju jasan cilj – zabavu klijenata, i da su različiti troškovi isporuke tih usluga uključeni u cijenu plaćenu za pristup tim izvedbama. Doista, zakonodavac Unije upravo je usvojio poseban sustav predviđen tim odredbama za tu vrstu isporuke složenih usluga. Međutim, može se zaključiti iz presuda od 9. ožujka 2006.Gillan Beach (C‑114/05, EU:C:2006:169) i od 27. listopada 2011.Inter‑Mark Group (C‑530/09, EU:C:2011:697) da se predmetna aktivnost mora izvršavati tijekom određenog razdoblja na jednom mjestu na kojem se dobavljač i potrošači usluga fizički susreću. Međutim, postavlja se pitanje nameće li se i dalje taj zahtjev s obzirom na to da je razvitak interneta omogućio isporuku usluga koje nisu ograničene određenim fizičkim mjestom.

               17

               Nadalje, u slučaju da isporuka usluga o kojima je riječ u glavnom postupku predstavlja „zabavnu aktivnost” u smislu navedenih odredaba, taj sud smatra da je nužno utvrditi mjesto gdje se te usluge „fizički izvršavaju” u smislu tih odredaba. Prema tom sudu, ako to mjesto može biti mjesto gdje se nalaze modeli, moglo bi se također smatrati da ono može biti i mjesto u kojem klijent konzumira zabavnu aktivnost, tj. ono mjesto u kojem je pristupio izvedbi. U predmetu u glavnom postupku svi klijenti nalaze se u Nizozemskoj. Međutim, budući da se ti klijenti teoretski mogu nalaziti na bilo kojem mjestu postavlja se pitanje nudi li poveznica s mjestom iz kojega klijenti pristupaju internetu praktično primjenjivo pravilo i razumno rješenje s poreznog stajališta.

               18

               Nadalje, taj sud se pita može li se također uzeti u obzir poseban sustav koji se primjenjuje na elektronički isporučene usluge predviđen člankom 9. stavkom 2. točkom (e) dvanaestom alinejom Šeste direktive i člankom 56. stavkom 1. točke (k) Direktive o PDV‑u. U tom pogledu, može se zaključiti iz članka 11. stavka 1. Uredbe br. 1777/2005 da samo transakcije koje zahtijevaju minimalno čovjekovo sudjelovanje i koje se ne mogu izvršiti bez informacijskih tehnologija ulaze u tu kategoriju usluga. Iz toga slijedi da isporuka usluga o kojima je riječ u glavnom postupku ne predstavlja uslugu koja je elektronički isporučena, s obzirom na to da izvedbe, zbog njihova emitiranja uživo i interaktivnosti, zahtijevaju ljudsku intervenciju i uporabu interneta.

               19

               Naposljetku, u slučaju da su te isporuke usluga obuhvaćene dvama prethodno navedenim sustavima, valja utvrditi koji od njih se treba primijeniti kada oni dovode do primjene poveznica koje određuju različita mjesta oporezivanja. Prema sudu koji je uputio zahtjev, iako se čini da iz presude od 6. ožujka 1997.Linthorst, Pouwels en Scheres (C‑167/95, EU:C:1997:105) proizlazi da je odlučujući redoslijed nabrajanja iz članka 9. stavka 2. Šeste direktive, to se ne može sa sigurnošću zaključiti, s obzirom na to da isporuka usluga o kojima je riječ u predmetu povodom kojeg se donosi ova presuda ne ulazi ni u jedan od slučajeva navedenih u toj odredbi.

               20

               U tim je okolnostima Hoge Raad der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                                 a)

                                 Treba li članak 9. stavak 2. točku (c) prvu alineju Šeste direktive […] i članak 52. točku (a) […] Direktive [o PDV‑u] tumačiti na način da u njega ulazi i stavljanje na raspolaganje interaktivnih erotskih izvedbi koje se snimaju i emitiraju uživo putem interneta uz naknadu?

                                 b)

                                 U slučaju potvrdnog odgovora [na pitanje 1.a], treba li dio rečenice „mjesto gdje se usluge fizički izvršavaju” u članku 9. stavku 2. točki (c) Šeste direktive, odnosno na početku članka 52. Direktive [o PDV‑u] tumačiti na način da je mjerodavno mjesto gdje modeli nastupaju pred web‑kamerom ili na način da je mjerodavno mjesto gdje [klijenti] gledaju slike, ili u obzir dolazi i neko drugo mjesto?

                        2.

                        Treba li članak 9. stavak 2. točku (e) dvanaestu alineju Šeste direktive i članak 56. stavak 1. točku (k) Direktive [o PDV‑u] u vezi s člankom 11. Uredbe [br. 1777/2005] tumačiti na način da se stavljanje na raspolaganje interaktivnih erotskih izvedbi koje se snimaju i emitiraju uživo putem interneta uz naknadu može smatrati „elektronički isporučenom uslugom”?

                        3.

                        U slučaju potvrdnog odgovora [na pitanje 1.a] i na [drugo pitanje] i u slučaju da određivanje mjesta isporuke usluge na temelju relevantnih odredbi direktive dovodi do različitih zaključaka, kako treba odrediti mjesto isporuke usluge?”

         Prethodna pitanja

            Prvo pitanje

               21

               Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 9. stavak 2. točku (c), prvu alineju Šeste direktive i članak 52. točku (a) Direktive o PDV‑u tumačiti na način da isporuka usluga, poput onih u glavnom postupku, koje se sastoje od nuđenja interaktivnih erotskih izvedbi koje se snimaju i emitiraju uživo putem interneta, predstavlja „zabavnu aktivnost” u smislu tih odredaba, i u slučaju potvrdnog odgovora, koje mjesto treba smatrati mjestom u kojem je takva usluga „fizički izvršena” u smislu tih odredaba.

               22

               Budući da se to pitanje postavilo u okviru rješenja za plaćanje poreza za razdoblje od 1. lipnja 2006. do 31. prosinca 2009., u sporu poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, primjenjivat će se ratione temporis i odredbe Šeste direktive, kao i odredbe Direktive o PDV‑u.

               23

               Valja podsjetiti da članak 9. Šeste direktive sadržava pravila kojima se određuje mjesto poveznice u svrhu oporezivanja isporuke usluga. Dok stavak 1. tog članka propisuje opće pravilo za to pitanje, stavak 2. navedenog članka navodi niz posebnih poveznica. Cilj je tih odredaba, s jedne strane, izbjeći sukob nadležnosti koji može dovesti do dvostrukog oporezivanja, i s druge strane, do neoporezivanja prihoda (presuda od 26. rujna 1996., Dudda, C‑327/94, EU:C:1996:355, t. 20.; od 9. ožujka 2006., Gillan Beach, C‑114/05, EU:C:2006:169, t. 14.; od. 6. studenoga 2008., Kollektivavtalsstiftelsen TRR Trygghetsrådet, C‑291/07, EU:C:2008:609, t. 24., i od 3. rujna 2009., RCI Europe, C‑37/08, EU:C:2009:507, t. 20.).

               24

               Kao što to proizlazi iz ustaljene sudske prakse, stavak 2. članka 9. Šeste direktive nije subordiniran stavku 1. tog članka. U svakoj pojedinoj situaciji valja se upitati ulazi li ona u jedan od slučajeva navedenih u članku 9. stavku 2. te direktive. U slučaju niječnog odgovora, navedena situacija bit će obuhvaćena člankom 9. stavkom 1. te direktive (presude od 12. svibnja 2005., RAL (Channel Islands) i dr., C‑452/03, EU:C:2005:289, t. 24.; i od 9. ožujka 2006., Gillan Beach, C‑114/05, EU:C:2006:169, t. 15., kao i od 6. studenoga 2008., Kollektivavtalsstiftelsen TRR Trygghetsrådet, C‑291/07, EU:C:2008:609, t. 25.).

               25

               Iz toga slijedi da se odredbe članka 9. stavka 2. Šeste direktive trebaju tumačiti usko, a ne na način da predstavljaju iznimku od općeg pravila (presuda od 27. listopada 2005., Levob Verzekeringen i OV Bank, C‑41/04, EU:C:2005:649, t. 34).

               26

               Članak 9. stavak 2. točka (c) prva alineja Šeste direktive određuje mjesto isporuke usluga koje imaju za cilj, među ostalim, „zabavne ili slične aktivnosti”, uključujući, prema potrebi, pružanje pomoćnih usluga, u mjestu gdje se usluge fizički izvršavaju. Naime, prema mišljenju zakonodavca Unije, ako dobavljač svoje usluge isporučuje u onoj državi u kojoj se te usluge fizički izvršavaju, i ako organizator aktivnosti u istoj državi naplaćuje porez na dodanu vrijednost koji treba snositi krajnji potrošač, porez na dodanu vrijednost – čija su osnovica za razrezivanje sve te usluge čiji troškovi ulaze u cijenu koju za cijelu uslugu plaća konačni potrošač – treba se platiti toj državi, bez obzira na mjesto u kojoj dobavljač ima sjedište poslovne aktivnosti (vidjeti u tom smislu presude od 26. rujna 1996., Dudda, C‑327/94, EU:C:1996:355, t. 24., i od 9. ožujka 2006., Gillan Beach, C‑114/05, EU:C:2006:169, t. 18. i 22.).

               27

               Stavak 1. članka 9. Šeste direktive i stavak 2. točka (c) prva alineja tog članka 9. odgovaraju članku 43. i članku 52. točki (a) Direktive o PDV‑u.

               28

               Budući da je tekst potonjih odredaba u biti identičan tekstu odgovarajućih odredaba Šeste direktive one se moraju tumačiti na isti način (vidjeti analogijom presudu od 6. studenoga 2008., Kollektivavtalsstiftelsen TRR Trygghetsrådet, C‑291/07, EU:C:2008:609, t. 23.).

               29

               Na prvo pitanje suda koji je uputio zahtjev valja odgovoriti uzimajući u obzir ta načela.

               30

               Kao prvo, u pogledu prirode usluga, valja istaknuti da proizlazi iz samog teksta članka 9. stavka 2. točke (c) Šeste direktive, kao što je Sud već presudio, da glavni cilj isporuke usluga kako bi bile obuhvaćene područjem primjene te odredbe mora biti, među ostalim, zabava (vidjeti u tom smislu presude od 26. rujna 1996., Dudda, C‑327/94, EU:C:1996:355, t. 26., i od 12. svibnja 2005., RAL (Channel Islands) i dr., C‑452/03, EU:C:2005:289, t. 31.).

               31

               U tom pogledu Sud je pojasnio da se ne zahtijeva nikakva posebna umjetnička razina i da člankom 9. stavkom 2. točkom (c) Šeste direktive nisu obuhvaćene samo usluge kojima su cilj, među ostalim, zabavne aktivnosti, nego također i one kojima su cilj slične aktivnost (presude od 26. rujna 1996., Dudda, C‑327/94, EU:C:1996:355, t. 25.; od 12. svibnja 2005., RAL (Channel Islands) i dr., C‑452/03, EU:C:2005:289, t. 32., i od 9. ožujka 2006., Gillan Beach, C‑114/05, EU:C:2006:169, t. 19.).

               32

               U ovom predmetu, iz elemenata navedenih u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je isporuka usluga o kojima je riječ u glavnom postupku složene prirode s obzirom na to da se ona sastoji od više aktivnosti. Naime, s jedne strane, modeli koji se nalaze na Filipinima sudjeluju u erotskim izvedbama. S druge strane, L. W. Geelen iz Nizozemske, gdje ima sjedište svojih poslovnih aktivnosti, organizira interaktivne izvedbe dostupne uživo putem interneta s tim modelima u glavnoj ulozi, čiji je cilj omogućiti klijentima ne samo gledanje tih izvedbi, nego također i interakciju s modelima na način da oni mogu utjecati na tijek tih izvedbi i usmjeravati ih prema svojim željama.

               33

               U tom je pogledu nesporno da modeli izvršavaju izvedbe u okviru radnog odnosa s organizatorom tih izvedbi. Nadalje, budući da taj organizator prima plaćanja koja se zahtijevaju za pristup tim interaktivnim izvedbama putem posrednika – pružatelja internetskih usluga kod kojega klijenti moraju otvoriti račun, jasno je da je organizator također uspostavio tehnički, organizacijski i ugovorni okvir putem kojega se omogućava pristup navedenim izvedbama koje su ograničene samo na klijente koji ih plaćaju. Konkretno, iz elemenata kojima Sud raspolaže proizlazi da navedeni organizator u tu svrhu modelima pruža softver potreban za emitiranje putem interneta.

               34

               Iz toga proizlazi da interaktivne izvedbe o kojima je riječ u glavnom postupku nisu usporedive s klasičnim kulturnim događanjima kao što je koncert, sajam ili izložba, s obzirom na to da se usluga koju nudi L. W. Geelen ne sastoji od omogućavanja pristupa isporukom usluga izvršenih na jednom određenom mjestu tijekom određenog razdoblja, nego od organizacije i omogućavanja istovremenog stvaranja i emitiranja određene kategorije izvedbi kojima se može pristupiti u bilo kojem trenutku i na bilo kojem mjestu u okviru interaktivnih izvedbi kojima se može pristupiti putem interneta.

               35

               Stoga, kako bi se utvrdila priroda isporuke usluga o kojima je riječ u glavnom postupku valja ocijeniti predmetnu uslugu koju pruža L. W. Geelen.

               36

               U ovom slučaju, nesporno je da je cilj te usluge pružiti izvor zabave njezinim potrošačima.

               37

               Iz toga proizlazi da se takva usluga, kao što to tvrde nizozemska i francuska vlada, kao i Europska komisija, treba smatrati „zabavnom aktivnošću” iz članka 9. stavka 2. točke (c) prve alineje Šeste direktive.

               38

               U tom je pogledu irelevantna činjenica da se takva isporuka zabavnih usluga ne odvija u fizičkoj prisutnosti potrošača i da oni ne uživaju tu uslugu s jedinstvenog mjesta.

               39

               Doduše, Sud je već presudio da je različitim kategorijama isporuke usluga iz članka 9. stavka 2. točke (c) Šeste direktive zajedničko, među ostalim, da se u pravilu isporučuju za jednokratne događaje i da je mjesto gdje se te usluge fizički izvršavaju načelno jednostavno utvrditi jer se navedeni događaji održavaju na nekom određenom mjestu (vidjeti u tom smislu presude od 9. ožujka 2006.Gillan Beach, C‑114/05, EU:C:2006:169, t. 24. i 25., i presudu od 27. listopada 2011., Inter‑Mark Group, C‑530/09, EU:C:2011:697, t. 23.).

               40

               Međutim, ako je to opće pravilo, ništa u tekstu članka 9. stavka 2. točke (c) Šeste direktive ne upućuje na to da je primjena te odredbe nužno ograničena samo na usluge koje se isporučuju prilikom takvih događaja.

               41

               Naprotiv, kao što to proizlazi iz točke 30. ove presude, isporuka usluga obuhvaćena je područjem primjene navedene odredbe već zbog same činjenice da je njezin glavni cilj posebice zabava, i prema tome, zbog same njezine prirode.

               42

               Stoga, u nedostatku izričitog pojašnjenja u članku 9. stavku 2. točki (c) Šeste direktive u odnosu na lako ili precizno određivanje mjesta gdje se zabavna aktivnost fizički izvršava, valja smatrati da ni činjenica da se isporuka usluga ne izvršava u fizičkoj prisutnosti njezinih potrošača, ni činjenica da ti potonji ne uživaju navedene usluge s jedinstvenog mjesta, nisu prepreke za primjenu te odredbe.

               43

               Kao drugo, u tim okolnostima valja utvrditi koje se mjesto treba smatrati mjestom gdje je isporuka usluga, poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, „fizički izvršena”, u smislu članka 9. stavka 2. točke (c) Šeste direktive.

               44

               Prema Komisijinu mišljenju, mjesto fizičkog izvršenja interaktivnih erotskih izvedbi koje se snimaju i emitiraju uživo putem interneta, poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, nužno je mjesto gdje modeli fizički izvršavaju izvedbu. Nasuprot tomu, uzimajući u obzir razvoj tehnologije, nizozemska i francuska vlada smatraju da je to mjesto ono u kojem klijent ima mogućnost pristupiti takvoj izvedbi. Potonje tumačenje u skladu je s logikom na kojoj se temelje pravila o PDV‑u koja se odnose na mjesto isporuke usluga, prema kojoj se oporezivanje, u mjeri u kojoj je to moguće, izvršava u mjestu u kojem potrošači koriste te usluge.

               45

               Točno je da se modeli koji sudjeluju u izvedbama, i koji su predmet interaktivnih erotskih izvedbi koje se snimaju i emitiraju uživo putem interneta u glavnom postupku, fizički nalaze na Filipinima.

               46

               Međutim, kao što je istaknuto u točkama 32. do 34. ove presude, isporuka usluga o kojima je riječ u glavnom postupku, koje se sastoje od organiziranja i nuđenja interaktivnih erotskih izvedbi, složena je usluga koju ne izvršavaju modeli nego L. W. Geelen, organizator tih izvedbi.

               47

               Međutim, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 50. svojeg mišljenja, s obzirom na to da su potrebne aktivnosti za isporuku tih složenih usluga koncentrirane u mjestu s kojeg taj pružatelj usluga, s jedne strane, organizira interaktivne izvedbe kojima je cilj erotska izvedba modela, i s druge strane, omogućava klijentima gledanje tih izvedbi na bilo kojem mjestu po njihovu izboru putem interneta, kao i interaktivnu komunikaciju s modelima, treba se smatrati da se takva složena isporuka usluga „fizički izvršava”, u smislu članka 9. stavka 2. točke (c) Šeste direktive, u mjestu iz kojeg ih navedeni dobavljač usluga isporučuje, tj. u predmetu u glavnom postupku, mjestu njegova sjedišta poslovne aktivnosti u Nizozemskoj.

               48

               Ako je točno da to mjesto poveznice odgovara, u ovom slučaju, onomu predviđenom u članku 9. stavku 1. te direktive, valja podsjetiti da, kao što je to istaknuto u točki 25. ove presude, članak 9. stavak 2. navedene Šeste direktive ne treba tumačiti na način da predviđa iznimku od općeg pravila.

               49

               Prema tome, iako posljednja od tih odredaba, kao što to proizlazi iz sedme uvodne izjave Šeste direktive, i kao što su istaknule sve zainteresirane strane koje su podnijele očitovanja u okviru ovog postupka, prema potrebi, osigurava da se predmetne usluge podvrgavaju sustavu PDV‑a u državi članici na čijem teritoriju potrošači koriste te usluge (vidjeti u tom smislu presudu od 12. svibnja 2005., RAL (Channel Islands) i dr., C‑452/03, EU:C:2005:289, t. 33.), ipak ništa ne isključuje činjenicu da mjesto fizičkog izvršenja usluga u predmetu u glavnom postupku može biti, uzimajući u obzir okolnosti konkretnog slučaja, država članica u kojoj je sjedište dobavljača usluge.

               50

               Ovakvo tumačenje nameće se tim više u okolnostima predmeta u glavnom postupku jer pruža korisnu poveznicu koja dovodi do razumnog poreznog rješenja (vidjeti u tom smislu presudu od 4. srpnja 1985., Berkholz, 168/84, EU:C:1985:299, t. 17. i 18.).

               51

               Naime, takvo tumačenje slaže se s ciljem koji članak 9. Šeste direktive nastoji ostvariti, a koji je, kao što je istaknuto u točki 23. ove presude, izbjegavanje rizika dvostrukog oporezivanja i neoporezivanja primjenom kolizijskog pravila i olakšavanje provedbe kolizijskog pravila navedenog u članku 9. stavku 2. točki (c) Šeste direktive omogućavanjem jednostavnog provođenja pravila za naplatu poreza u mjestu isporuke usluga (vidjeti analogijom, presudu od 6. studenoga 2008., Kollektivavtalsstiftelsen TRR Trygghetsrådet, C‑291/07, EU:C:2008:609, t. 30. i 31.).

               52

               Nadalje, uzimajući u obzir okolnost navedenu u točki 17. ove presude, koju ističe sud koji je uputio zahtjev, prema kojoj se svi klijenti L. W. Geelena nalaze u Nizozemskoj, u ovom slučaju jasno je da navedeno tumačenje osigurava, usto, da se predmetne usluge podvrgnu sustavu PDV‑a u državi članici na čijem području potrošači uživaju te usluge.

               53

               S obzirom na prethodna razmatranja, na prvo pitanje valja odgovoriti da članak 9. stavak 2. točku (c) prvu alineju Šeste direktive i članak 52. točku (a) Direktive o PDV‑u treba tumačiti na način da isporuka složenih usluga, poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, koje se sastoje od nuđenja interaktivnih erotskih izvedbi koje se snimaju i emitiraju uživo putem interneta, predstavlja „zabavne aktivnosti” u smislu tih odredaba, koje se trebaju smatrati „fizički izvršenima”, u smislu tih odredaba, u mjestu u kojem dobavljač ima sjedište poslovne aktivnosti ili stalnu poslovnu jedinicu iz koje se obavlja isporuka usluga, ili u odsustvu takvih mjesta, u mjestu njegova stalnog prebivališta ili uobičajenog boravišta.

            Drugo pitanje

               54

               Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 9. stavak 2. točku (e) dvanaestu alineju Šeste direktive i članak 56. stavak 1. točku (k) Direktive o PDV‑u, u vezi s člankom 11. Uredbe br. 1777/2005 tumačiti na način da isporuka usluga, poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, koje se sastoje od nuđenja interaktivnih erotskih izvedbi koje se snimaju i emitiraju uživo putem interneta treba smatrati „elektronički isporučenim uslugama” u smislu tih odredaba.

               55

               Valja istaknuti da članak 9. stavak 2. točka (e) dvanaesta alineja Šeste direktive određuje mjesto elektronički isporučenih usluga za usluge navedene u Prilogu L te direktive i članku 11. Uredbe br. 1777/2005 kada se te usluge pružaju kupcima s poslovnim nastanom izvan Europske unije ili poreznim obveznicima s poslovnim nastanom u Uniji, ali ne u istoj zemlji u kojoj je i dobavljač.

               56

               Taj članak 9. stavak 2. točka (e) dvanaesta alineja odgovara članku 56. stavku 1. točki (k) Direktive o PDV‑u. Tekst tih odredaba u biti je identičan, te se u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 28. ove presude one trebaju tumačiti na jednak način.

               57

               Međutim, iz elemenata sadržanih u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje, koji su navedeni u točki 17. ove presude, proizlazi da je isporuka usluga o kojima je riječ u glavnom postupku izvršena klijentima koji se isključivo nalaze u Nizozemskoj.

               58

               U tim okolnostima, a da nije potrebno utvrditi treba li se usluga poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku smatrati „elektronički isporučenom uslugom” iz Priloga L Šeste direktive i članka 11. Uredbe br. 1777/2005, valja utvrditi da se članak 9. stavak 2. točka (e) dvanaesta alineja te direktive ne primjenjuje u predmetu poput onog u glavnom postupku.

               59

               Slijedom navedenog, na drugo pitanje valja odgovoriti da članak 9. stavak 2. točka (e) dvanaesta alineja Šeste direktive i članak 56. stavak 1. točka (k) Direktive o PDV‑u, u vezi s člankom 11. Uredbe br. 1777/2005, treba tumačiti na način da isporuka usluga, poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, koje se sastoje od nuđenja interaktivnih erotskih izvedbi koje se snimaju i emitiraju uživo putem interneta, ako se takve usluge isporučuju potrošačima koji se nalaze u državi članici dobavljača tih usluga, nije obuhvaćena područjem primjene tih odredaba.

            Treće pitanje

               60

               Uzimajući u obzir odgovor dan na drugo pitanje, nije potrebno odgovoriti na treće pitanje.

         Troškovi

               61

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenog, Sud (prvo vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Članak 9. stavak 2. točku (c) prvu alineju Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na poreze na promet – zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost: jedinstvena osnovica za razrezivanje, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2002/38/EZ od 7. svibnja 2002., i članak 52. točku (a) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da isporuka složenih usluga, poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, koje se sastoje od nuđenja interaktivnih erotskih izvedbi koje se snimaju i emitiraju uživo putem interneta, predstavlja „zabavne aktivnosti” u smislu tih odredaba, koje se trebaju smatrati „fizički izvršenima”, u smislu tih odredaba, u mjestu u kojem dobavljač ima sjedište poslovne aktivnosti ili stalnu poslovnu jedinicu iz koje se obavlja isporuka usluga, ili u odsustvu takvih mjesta, u mjestu njegova stalnog prebivališta ili uobičajenog boravišta.

                           2.

                           Članak 9. stavak 2. točku (e) dvanaestu alineju Direktive 77/388, kako je izmijenjena Direktivom 2002/38, i članak 56. stavak 1. točku (k) Direktive 2006/112, u vezi s člankom 11. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1777/2005 od 17. listopada 2005. o određivanju provedbenih mjera za Direktivu 77/388 o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, treba tumačiti na način da isporuka usluga, poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, koje se sastoje od nuđenja interaktivnih erotskih izvedbi koje se snimaju i emitiraju uživo putem interneta, ako se takve usluge isporučuju potrošačima koji se nalaze u državi članici dobavljača tih usluga, nije obuhvaćena područjem primjene tih odredaba.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: nizozemski