title: Predmet C-720/19: Presuda Suda (šesto vijeće) od 21. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Düsseldorf – Njemačka) – GR/Stadt Duisburg (Zahtjev za prethodnu odluku – Sporazum o pridruživanju EEZ-Turska – Odluka br. 1/80 – Članak 7. prvi stavak – Pravo boravka članova obitelji turskog radnika koji zakonito djeluje na tržištu rada države članice – Naturalizacija člana predmetne obitelji u državi članici domaćinu – Zadržavanje prava boravka – Stečena prava)

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/13

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 21. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Düsseldorf – Njemačka) – GR/Stadt Duisburg
      (Predmet C-720/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Sporazum o pridruživanju EEZ-Turska - Odluka br. 1/80 - Članak 7. prvi stavak - Pravo boravka članova obitelji turskog radnika koji zakonito djeluje na tržištu rada države članice - Naturalizacija člana predmetne obitelji u državi članici domaćinu - Zadržavanje prava boravka - Stečena prava)
      (2020/C 423/20)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: GR

         Tuženik: Stadt Duisburg

         Izreka

      Članak 7. prvi stavak Odluke Vijeća za pridruživanje br. 1/80 od 19. rujna 1980. o razvoju pridruživanja između Europske ekonomske zajednice i Turske treba tumačiti na način da član obitelji turskog radnika koji je stekao prava predviđena tom odredbom ne gubi ta prava kad stekne državljanstvo države članice domaćina uz gubitak svojeg dotadašnjeg državljanstva.

         (1)  SL C 19, 20. 1. 2020.


title: Predmet C-654/19: Rješenje Suda (osmo vijeće) od 1. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landesgericht Korneuburg – Austrija) – FP Passenger Service/Austrian Airlines AG (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Zračni prijevoz – Uredba (EZ) br. 261/2004 – Odšteta putnicima u zračnom prometu u slučaju dužeg kašnjenja leta – Pravo na odštetu u slučaju kašnjenja leta – Duljina kašnjenja leta – Vrijeme otvaranja vrata zrakoplova na odredištu – Stvarno vrijeme dolaska – Planirano vrijeme dolaska – Pitanje o kojem je Sud već odlučivao ili se odgovor na pitanje može jasno izvesti iz sudske prakse)

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/14

      Rješenje Suda (osmo vijeće) od 1. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landesgericht Korneuburg – Austrija) – FP Passenger Service/Austrian Airlines AG
      (Predmet C-654/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Zračni prijevoz - Uredba (EZ) br. 261/2004 - Odšteta putnicima u zračnom prometu u slučaju dužeg kašnjenja leta - Pravo na odštetu u slučaju kašnjenja leta - Duljina kašnjenja leta - Vrijeme otvaranja vrata zrakoplova na odredištu - Stvarno vrijeme dolaska - Planirano vrijeme dolaska - Pitanje o kojem je Sud već odlučivao ili se odgovor na pitanje može jasno izvesti iz sudske prakse)
      (2020/C 423/21)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesgericht Korneuburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: FP Passenger Service GmbH

         Tuženik: Austrian Airlines AG

         Izreka

      Uredbu (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91, s obzirom na presudu od 4. rujna 2014., Germanwings (C-452/13, EU:C:2014:2141), treba tumačiti na način da za potrebe utvrđivanja duljine kašnjenja koje su pretrpjeli putnici leta u njegovu dolasku, valja izračunati vrijeme koje je proteklo između planiranog vremena dolaska i stvarnog vremena dolaska, odnosno do trenutka u kojem se otvore barem jedna vrata zrakoplova, pri čemu se podrazumijeva da je putnicima u tom trenutku dopušteno napustiti zrakoplov.

         (1)  SL C 406, 2. 12. 2019.


title: Predmet C-334/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. srpnja 2020. uputio Veszprémi Törvényszék (Mađarska) – Amper Metal Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/14

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. srpnja 2020. uputio Veszprémi Törvényszék (Mađarska) – Amper Metal Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Predmet C-334/20)
      (2020/C 423/22)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Veszprémi Törvényszék

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Amper Metal Kft.

         Tuženik: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li, ili može li se, članak 168. točku (a) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1) (u daljnjem tekstu: Direktiva o PDV-u) tumačiti na način da se na temelju te odredbe, zbog izraza „koriste” koji je naveden u njoj, ne može odbiti pravo na odbitak PDV-a za transakciju obuhvaćenu područjem primjene Direktive o PDV-u jer, prema ocjeni porezne uprave, usluga koju je pružio izdavatelj računa u okviru transakcije provedene među neovisnim stranama nije „korisna” za oporezivu djelatnost primatelja računa s obzirom na to da:

                              —

                              vrijednost usluge (usluga oglašavanja) koju je pružila strana koja izdaje račun neproporcionalna je koristi (prometu/povećanju prometa) koju je s pomoću usluge ostvario primatelj usluge odnosno

                              —

                              navedena usluga (usluga oglašavanja) nije stvorila nikakav promet njezinu primatelju?

                  2.

                  Treba li, ili može li se, članak 168. točku (a) Direktive o PDV-u tumačiti na način da se na temelju te odredbe može odbiti pravo na odbitak PDV-a za transakciju obuhvaćenu područjem primjene Direktive o PDV-u jer je, prema ocjeni porezne uprave, vrijednost usluge koju je pružio izdavatelj računa u okviru transakcije provedene među neovisnim stranama neproporcionalna zbog toga što je usluga (usluga oglašavanja) skupa i njezina je cijena prevelika u odnosu na drugu ili druge usporedive usluge?

         (1)  SL 2006., L 347., str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: Predmet C-336/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. srpnja 2020. uputio Landgericht Ravensburg (Njemačka) – QY/Bank 11 für Privatkunden und Handel GmbH

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. srpnja 2020. uputio Landgericht Ravensburg (Njemačka) – QY/Bank 11 für Privatkunden und Handel GmbH
      (Predmet C-336/20)
      (2020/C 423/23)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Ravensburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: QY

         Tuženik: Bank 11 für Privatkunden und Handel GmbH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Pretpostavka zakonitosti u skladu s člankom 247. stavkom 6. podstavkom 2. trećom rečenicom i člankom 247. stavkom 12. podstavkom 1. trećom rečenicom Einführungsgesetza zum Bürgerlichen Gesetzbuche (Zakon o uvođenju Građanskog zakonika, u daljnjem tekstu: EGBGB)

                              (a)

                              Jesu li članak 247. stavak 6. podstavak 2. treća rečenica i članak 247. stavak 12. podstavak 1. treća rečenica EGBGB-a, ako se u njima ugovorne odredbe koje su protivne zahtjevima članka 10. stavka 2. točke (p) Direktive 2008/48/EZ (1) proglašavaju odredbama koje ispunjavaju zahtjeve članka 247. stavka 6. podstavka 2. prve i druge rečenice EGBGB-a te zahtjeve članka 247. stavka 12. podstavka 1. druge rečenice točke (2) podtočke (b) EGBGB-a, protivni članku 10. stavku 2. točki (p) i članku 14. stavku 1. Direktive 2008/48/EZ?
                              Ako je odgovor potvrdan:

                              (b)

                              Proizlazi li iz prava Unije, osobito iz članka 10. stavka 2. točke (p) i članka 14. stavka 1. Direktive 2008/48/EZ da članak 247. stavak 6. podstavak 2. treća rečenica i članak 247. stavak 12. podstavak 1. treća rečenica EGBGB-a nisu primjenjivi ako se u njima ugovorne odredbe koje su protivne zahtjevima članka 10. stavka 2. točke (p) Direktive 2008/48/EZ proglašavaju odredbama koje ispunjavaju zahtjeve članka 247. stavka 6. podstavka 2. prve i druge rečenice EGBGB-a te zahtjeve članka 247. stavka 12. podstavka 1. druge rečenice točke (2) podtočke (b) EGBGB-a?

                        Ako je odgovor na pitanje 1.(b) niječan:

                  2.

                  Obvezne informacije u skladu s člankom 10. stavkom 2. Direktive 2008/48/EZ

                              (a)

                              Treba li članak 10. stavak 2. točku (a) Direktive 2008/48/EZ tumačiti na način da uz vrstu kredita po potrebi treba navesti je li riječ o povezanom ugovoru o kreditu?
                              Ako je odgovor niječan:

                              (b)

                              Treba li članak 10. stavak 2. točku (l) Direktive 2008/48/EZ tumačiti na način da se prilikom sklapanja ugovora o kreditu važeća kamatna stopa koja se primjenjuje u slučaju zakašnjelih uplata mora priopćiti kao apsolutna vrijednost, a barem se kao apsolutna vrijednost mora navesti važeća referentna kamatna stopa (u ovom slučaju osnovna kamatna stopa u skladu s člankom 247. Bürgerliches Gesetzbucha (Građanski zakonik, u daljnjem tekstu: BGB)) na temelju koje se važeća kamatna stopa koja se primjenjuje u slučaju zakašnjelih uplata izvodi primjenom dodatka na osnovnu kamatu (u ovom slučaju od pet postotnih bodova u skladu s člankom 288. stavkom 1. drugom rečenicom BGB-a)?
                              Ako je odgovor niječan:

                              (c)

                              Treba li članak 10. stavak 2. točku (t) Direktive 2008/48/EZ tumačiti na način da u tekstu ugovora o kreditu treba navesti bitne formalne uvjete za pristup izvansudskoj pritužbi i mehanizmu obeštećenja?
                              Ako je odgovor na neko od navedenih pitanja 2. (a) do (c) potvrdan:

                              (d)

                              Treba li članak 14. stavak 1. drugu rečenicu točku (b) Direktive 2008/48/EZ tumačiti na način da rok za povlačenje iz ugovora počinje teći tek kada se informacije u skladu s člankom 10. stavkom 2. Direktive 2008/48/EZ navedu potpuno i sadržajno točno, a da pritom nije relevantno može li nedostatak ili netočnost neke informacije utjecati na potrošačevu mogućnost da odredi opseg svoje obveze?

                        Ako je odgovor na navedena pitanja 1. (a) i/ili na neko od pitanja 2. (a) do (c) potvrdan:

                  3.

                  Gubitak prava na povlačenje iz ugovora u skladu s člankom 14. stavkom 1. prvom rečenicom Direktive 2008/48/EZ:

                              (a)

                              Može li se izgubiti pravo na povlačenje iz ugovora koje proizlazi iz članka 14. stavka 1. prve rečenice Direktive 2008/48/EZ?
                              Ako je odgovor potvrdan:

                              (b)

                              Je li u pogledu gubitka prava riječ o vremenskom ograničenju prava na povlačenje iz ugovora, koje treba biti uređeno parlamentarnim zakonom?
                              Ako je odgovor niječan:

                              (c)

                              Znači li prigovor gubitka prava u subjektivnom pogledu da je potrošač znao da njegovo pravo na povlačenje iz ugovora i dalje postoji ili mu se to neznanje barem može pripisati kao teška nepažnja?
                              Ako je odgovor niječan:

                              (d)

                              Protivi li se poštenoj primjeni pravila koja se odnose na gubitak prava mogućnost da vjerovnik dužniku naknadno pruži informacije u skladu s člankom 14. stavkom 1. drugom rečenicom točkom (b) Direktive 2008/48/EZ i time pokrene rok za povlačenje iz ugovora?
                              Ako je odgovor niječan:

                              (e)

                              Je li to u skladu s utvrđenim načelima koja na temelju Grundgesetza (Temeljni zakon) obvezuju njemački sud i, u slučaju potvrdnog odgovora, kako njemački subjekt koji primjenjuje pravo treba riješiti sukob između obvezujućih zahtjeva međunarodnog prava i zahtjeva Suda?

                        Neovisno o odgovoru na navedena pitanja 1. do 3.:

                  4.

                  Ovlaštenje suca pojedinca za podnošenje zahtjeva u skladu s člankom 267. drugim stavkom UFEU-a
                  Je li članak 348.a stavak 2. točka 1. Zivilprozessordnunga (Zakon o građanskom postupku), u dijelu u kojem se ta odredba odnosi i na donošenje rješenja kojima se upućuje zahtjev za prethodnu odluku u skladu s člankom 267. drugim stavkom UFEU-a, protivan ovlaštenju nacionalnih sudova za podnošenje zahtjeva u skladu s člankom 267. drugim stavkom UFEU-a te ga stoga ne treba primjenjivati na donošenje rješenja kojima se upućuje zahtjev za prethodnu odluku?

         (1)  Direktiva 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ (SL 2008., L 133, str. 66.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 13., str. 58. i ispravak 2014., L 283, str. 66.)


title: Predmet C-352/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. srpnja 2020. uputila Kúria (Mađarska) – HOLD Alapkezelő Befektetési Alapkezelő Zrt./Magyar Nemzeti Bank

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/17

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. srpnja 2020. uputila Kúria (Mađarska) – HOLD Alapkezelő Befektetési Alapkezelő Zrt./Magyar Nemzeti Bank
      (Predmet C-352/20)
      (2020/C 423/24)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Kúria

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: HOLD Alapkezelő Befektetési Alapkezelő Zrt.

         Tuženik: Magyar Nemzeti Bank

         Prethodno pitanje

      Uređuju li se politikama nagrađivanja upraviteljâ investicijskih fondova dividende isplaćene rukovoditeljima

                  (a)

                  izravno jer su rukovoditelji imatelji povlaštenih dionica s pravom prvenstva na dividendu koje izdaje upravitelj investicijskih fondova, i

                  (b)

                  posredstvom dioničkih društava s jednim članom u vlasništvu rukovoditelja na temelju povlaštenih dionica s pravom prvenstva na dividendu koje izdaje upravitelj?


title: Predmet C-363/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. kolovoza 2020. uputio Fővárosi Törvényszék (Mađarska) — MARCAS MC Szolgáltató Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/17

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. kolovoza 2020. uputio Fővárosi Törvényszék (Mađarska) — MARCAS MC Szolgáltató Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Predmet C-363/20)
      (2020/C 423/25)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Törvényszék

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: MARCAS MC Szolgáltató Zrt.

         Tuženik: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li u skladu s pravom na pošteno suđenje, priznatim kao opće načelo prava u članku 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), i s općim načelima pravne sigurnosti, proporcionalnosti i zaštite legitimnih očekivanja praksa poreznog tijela države članice na temelju koje, u okviru nadzora nakon porezne prijave poreznog obveznika — a da pritom nije utvrđeno da je porezni obveznik povrijedio konkretnu računovodstvenu odredbu ili materijalno pravno pravilo koje se odnosi na porez koji je predmet nadzora i da nije izmijenjen iznos poreza koji se duguje u odnosu na ono što je navedeno u poreznoj prijavi u godinama na koje se odnosi gospodarska djelatnost — porezno tijelo bez obrazloženja utvrđuje da postoji porezna razlika na teret poreznog obveznika samo zato što on sastavljajući svoju poreznu prijavu nije uzeo u obzir, uz računovodstvena načela iz Zakona o računovodstvu države članice, dva porezna načela u skladu sa zahtjevima poreznog tijela, nego ju je sastavio, koristeći se svojom marginom prosudbe, na temelju drugih načela za koja je smatrao da se njima uređuje računovodstvo za njegovu gospodarsku djelatnost?

                  2.

                  Mogu li se članak 2. stavak 3. i članak 31. Direktive 78/660/EEZ (Četvrta direktiva) (1), s obzirom na pravo na pošteno suđenje priznato člankom 47. Povelje i opća načela pravne sigurnosti, proporcionalnosti i zaštite legitimnih očekivanja, koja su utvrđena kao opća načela prava Unije, tumačiti na način da ako, u slučaju gospodarske djelatnosti koja se odnosi na nekoliko financijskih godina, porezno tijelo računovodstvena načela koja je odabrao porezni obveznik zamijeni drugim računovodstvenim načelima i posljedično promijeni računovodstveni zapis koji utječe i na porezne prijave za godinu prije ili nakon predmetne godine, to tijelo mora proširiti svoj nadzor i na financijske godine na koje se odnosi gospodarska djelatnost i na koje stoga utječu njegovi zaključci koji se odnose na razdoblje koje je predmet nadzora? Treba li porezno tijelo prilikom nadzora nakon porezne prijave poreznog obveznika uzeti u obzir, u okviru financijske godine koja je predmet ispitivanja, stavke koje su izmijenjene na temelju dopunske prijave koja se odnosi na prethodnu godinu i koja je dovela do toga da je porezni obveznik preplatio porez jer ga je platio prije datuma dospijeća, ili je postupanje na temelju kojeg porezno tijelo utvrđuje da postoji porezni dug na teret poreznog obveznika, iako je on iznos preplatio, u skladu s istaknutim načelima i zabranom zlouporabe prava iz članka 54. Povelje?

                  3.

                  Je li proporcionalno sankcionirati odabir eventualno nepravilne računovodstvene metode na temelju utvrđenja da postoji porezna razlika kvalificirana kao dug, uzimajući usto u obzir da se nalaže plaćanje novčane kazne, iako samo u iznosu od 10 %, i zateznih kamata, ako je porez koji je predmet spora plaćen prije dospijeća te je tijekom postupka do njegova okončanja naveden kao preplata na tužiteljevu poreznom tekućem računu zbog čega nije došlo ni do kakvog gubitka prihoda za državni proračun i ne postoje naznake zlouporabe?

                  4.

                  Može li se načelo (zaštite) legitimnih očekivanja tumačiti na način da je njegova objektivna osnova, odnosno očekivanje poreznog obveznika u pogledu računovodstvene obrade, utemeljena ako je porezno tijelo prethodno izvršilo neki nadzor u sjedištu poreznog obveznika tijekom kojeg je ocijenilo, iako nije postojala posebna prijava ili se samo prešutno izvodi iz njegova postupanja, da je podnošenje i vođenje dokaznih isprava, knjiga i registara u skladu s propisanim, ili se porezni obveznik može pozvati na načelo legitimnih očekivanja samo ako porezno tijelo provede nadzor nakon poreznih prijava koje dovode do zaključenih razdoblja i proširi ga na sve vrste poreza te ako izričito donese pozitivno mišljenje o računovodstvenoj praksi poreznog obveznika? Djeluje li porezno tijelo u skladu s načelima pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja ako u kasnijim rješenjima pravne i porezne posljedice pripiše računovodstvenim nepravilnostima na način da, pozivajući se na formalnu prirodu ili nepotpunost prethodnog nadzora ili nedostatak izričitog pozitivnog mišljenja, ne priznaje da je tužitelj opravdano vjerovao da je njegova prethodna računovodstvena praksa pravilna?

         (1)  Četvrta direktiva Vijeća 78/660/EEZ od 25. srpnja 1978. na temelju članka 54. stavka 3. točke (g) Ugovora o godišnjim financijskim izvještajima za određene vrste trgovačkih društava (SL 1978., L 222, str. 11., str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 16.)


title: Predmet C-373/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. kolovoza 2020. uputio Wojewódzki Sąd Administracyjny w Szczecinie (Polska) – A.M./Dyrektor Z. Oddziału Regionalnego Agencji Restrukturyzacji i Modernizacji Rolnictwa

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. kolovoza 2020. uputio Wojewódzki Sąd Administracyjny w Szczecinie (Polska) – A.M./Dyrektor Z. Oddziału Regionalnego Agencji Restrukturyzacji i Modernizacji Rolnictwa
      (Predmet C-373/20)
      (2020/C 423/26)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Szczecinie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: A.M.

         Tuženik: Dyrektor Z. Oddziału Regionalnego Agencji Restrukturyzacji i Modernizacji Rolnictwa

         Prethodno pitanje

      Je li pravilno da nacionalna tijela tumače definiciju „trajnih pašnjaka” iz članka 2. točke (c) Uredbe Komisije (EZ) br. 1120/2009 od 29. listopada 2009. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu programa jedinstvenih plaćanja predviđenog u glavi III. Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore za poljoprivrednike u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike (1) na način da prirodno poplavljivanje i potapanje livada i pašnjaka koji se nalaze u posebno zaštićenom području prirode (područje Natura 2000; Iński Park Krajobrazowy (Pejzažni park Ińsko, Poljska)) dovodi do toga da se ta zemljišta uključuju u takozvanu „izmjenu nasada” i do prekida petogodišnjeg (ili duljeg) razdoblja neuključivanja u „izmjenu nasada” što u konačnici predstavlja i osnovu za uskraćivanje ili ograničavanje agrookolišnog plaćanja poljoprivredniku, kao i daljnjih financijskih posljedica povezanih s prekidom petogodišnjeg razdoblja provedbe agrookolišnog programa?

         (1)  SL 2009 L 316, str.1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 20., str. 167.


title: Predmet C-380/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. kolovoza 2020. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – BQ/Deutsche Lufthansa AG

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. kolovoza 2020. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – BQ/Deutsche Lufthansa AG
      (Predmet C-380/20)
      (2020/C 423/27)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: BQ

         Tuženik: Deutsche Lufthansa AG

         Prethodno pitanje

      Je li u slučaju štrajka vlastitih zaposlenika zračnog prijevoznika koji je rezultat poziva sindikata riječ o izvanrednoj okolnosti u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1)?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-381/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. kolovoza 2020. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – VR/Deutsche Lufthansa AG

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. kolovoza 2020. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – VR/Deutsche Lufthansa AG
      (Predmet C-381/20)
      (2020/C 423/28)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: VR

         Tuženik: Deutsche Lufthansa AG

         Prethodno pitanje

      Je li u slučaju štrajka vlastitih zaposlenika zračnog prijevoznika koji je rezultat poziva sindikata riječ o izvanrednoj okolnosti u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1)?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-382/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. kolovoza 2020. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – AL/Deutsche Lufthansa AG

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. kolovoza 2020. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – AL/Deutsche Lufthansa AG
      (Predmet C-382/20)
      (2020/C 423/29)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: AL

         Tuženik: Deutsche Lufthansa AG

         Prethodno pitanje

      Je li u slučaju štrajka vlastitih zaposlenika zračnog prijevoznika koji je rezultat poziva sindikata riječ o izvanrednoj okolnosti u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1)?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-383/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. kolovoza 2020. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – LK/Deutsche Lufthansa AG

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. kolovoza 2020. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – LK/Deutsche Lufthansa AG
      (Predmet C-383/20)
      (2020/C 423/30)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: LK

         Tuženik: Deutsche Lufthansa AG

         Prethodno pitanje

      Je li u slučaju štrajka vlastitih zaposlenika zračnog prijevoznika koji je rezultat poziva sindikata riječ o izvanrednoj okolnosti u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1)?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-384/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. kolovoza 2020. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – DP/Deutsche Lufthansa AG

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. kolovoza 2020. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – DP/Deutsche Lufthansa AG
      (Predmet C-384/20)
      (2020/C 423/31)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: DP

         Tuženik: Deutsche Lufthansa AG

         Prethodno pitanje

      Je li u slučaju štrajka vlastitih zaposlenika zračnog prijevoznika koji je rezultat poziva sindikata riječ o izvanrednoj okolnosti u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1)?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-389/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. kolovoza 2020. uputio Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n° 2 de Vigo (Španjolska) – CJ/Tesorería General de la Seguridad Social

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. kolovoza 2020. uputio Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Vigo (Španjolska) – CJ/Tesorería General de la Seguridad Social
      (Predmet C-389/20)
      (2020/C 423/33)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Vigo

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: CJ

         Tuženik: Tesorería General de la Seguridad Social

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 4. stavak 1. Direktive Vijeća 79/7/EEZ od 19. prosinca 1978. o postupnoj provedbi načela jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima socijalne sigurnosti (1), koji se odnosi na jednako postupanje koje zabranjuje svaku izravnu ili neizravnu diskriminaciju na temelju spola u pogledu obveze uplaćivanja doprinosa u sustav socijalne sigurnosti, te članak 5. točku (b) Direktive 2006/54/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. srpnja 2006. o provedbi načela jednakih mogućnosti i jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima zapošljavanja i rada (2), kojim se utvrđuje ista zabrana izravne ili neizravne diskriminacije na temelju spola u području primjene socijalnih sustava i uvjetâ za pristup njima, kao i u pogledu obveze uplaćivanja doprinosa i njihova izračuna, tumačiti na način da im se protivi nacionalno pravilo poput članka 251. točke (d) Leya General de la Seguridad Social (Opći zakon o socijalnoj sigurnosti; u daljnjem tekstu: LGSS) [,u skladu s kojim] „(d) Zaštita iz posebnog sustava za osobe koje pružaju usluge u kućanstvu ne uključuje zaštitu koja se odnosi na nezaposlenost.”?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prethodno pitanje, treba li smatrati da je navedena zakonska odredba primjer zabranjene diskriminacije, u skladu s odredbama članka 9. stavka 1. točaka (e) i/ili (k) Direktive 2006/54/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 5. srpnja 2006, s obzirom na to da se sporno pravilo, odnosno članak 251. točka (d) LGSS-a, gotovo isključivo odnosi na žene?

         (1)  SL 1979., L 6, str. 24. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 7.)

         (2)  SL 2006., L 204, str. 23. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 246. i ispravci SL 2017., L 162, str. 56. i SL 2019., L 191, str. 45.)


title: Predmet C-392/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. kolovoza 2020. uputio Sąd Rejonowy dla Warszawy-Mokotowa w Warszawie (Poljska) – Europejska Agencja Chemikaliów Miejskiemu Przedsiębiorstwu Energetyki Cieplnej

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. kolovoza 2020. uputio Sąd Rejonowy dla Warszawy-Mokotowa w Warszawie (Poljska) – Europejska Agencja Chemikaliów Miejskiemu Przedsiębiorstwu Energetyki Cieplnej
      (Predmet C-392/20)
      (2020/C 423/34)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Mokotowa w Warszawie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Europejska Agencja Chemikaliów

         Tuženik: Miejskie Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 299. UFEU-a tumačiti na način da ga se primjenjuje samo na odluke koje su izdali Vijeće, Komisija ili Europska središnja banka ili i na odluke Europske agencije za kemikalije koje se odnose na uvođenje dodatne administrativne naknade?

                  2.

                  Treba li odredbu članka 299. UFEU-a, u kojoj se navodi da se ne zahtijeva nikakva druga formalnost osim provjere vjerodostojnosti odluke prilikom prilaganja potvrde o izvršivosti, tumačiti na način da nacionalni sud prilikom odlučivanja o prilaganju potvrde o izvršivosti i primjene nacionalnih odredbi građanskog postupka nije ovlašten ispitati je li potraživanje utvrđeno izvršnom ispravom zastarjelo.


title: Predmet C-393/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. kolovoza 2020. uputio Sąd Rejonowy dla Krakowa-Śródmieścia w Krakowie (Poljska) – T.B., D. sp. z. o. o./G. I. A/S

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. kolovoza 2020. uputio Sąd Rejonowy dla Krakowa-Śródmieścia w Krakowie (Poljska) – T.B., D. sp. z. o. o./G. I. A/S
      (Predmet C-393/20)
      (2020/C 423/35)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Rejonowy dla Krakowa-Śródmieścia w Krakowie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: T.B., D. sp. z. o. o.

         Tuženik: G. I. A/S

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 13. stavak 2. u vezi s člankom 11. stavkom 1. točkom (b) Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (1) tumačiti na način da se on može primijeniti na osobu koja je u zamjenu za usluge pružene osobi koja je izravno oštećena u prometnoj nezgodi u vezi s nastalom štetom stekla potraživanje za isplatu naknade štete, ali ne obavlja profesionalnu djelatnost naplate tražbina s osnove naknade štete od osiguravateljâ i koja je pred sudom mjesta u kojem ima sjedište podnijela tužbu protiv osiguravatelja od građanskopravne odgovornosti počinitelja nezgode čije se sjedište nalazi na državnom području druge države članice?

                  2.

                  Treba li članak 7. točku 2. ili članak 12. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima tumačiti na način da se on može primijeniti na osobu koja je na temelju ugovora o ustupu stekla potraživanja od oštećene stranke u prometnoj nezgodi radi određivanja građanskopravne odgovornosti osiguravatelja osobe odgovorne za tu nezgodu, čije se sjedište nalazi u državi članici različitoj od one u kojoj se dogodila štetna radnja, pred sudom te potonje države članice?

         (1)  SL 2012 L 351, str. 1.-32.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289.


title: Predmet C-396/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. srpnja 2020. uputila Kúria (Mađarska) – CHEP Equipment Pooling NV/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. srpnja 2020. uputila Kúria (Mađarska) – CHEP Equipment Pooling NV/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Predmet C-396/20)
      (2020/C 423/36)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Kúria

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: CHEP Equipment Pooling NV

         Druga stranka u postupku: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 20. stavak 1. Direktive Vijeća 2008/9/EZ od 12. veljače 2008. o utvrđivanju detaljnih pravila za povrat poreza na dodanu vrijednost, predviđenih u Direktivi 2006/112/EZ, poreznim obveznicima koji nemaju poslovni nastan u državi članici povrata, već u drugoj državi članici (1) tumačiti na način da u slučaju očitih razlika na štetu poreznog obveznika u iznosima između zahtjeva za povrat i računa država članica povrata može smatrati, čak i ako se ne postavlja pitanje proporcionalnog odbitka, da nije potrebno zahtijevati dodatne informacije i da raspolaže svim potrebnim informacijama za odlučivanje o povratu?

         (1)  SL 2008., L 44, str. 23. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 275.)


title: Predmet C-406/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. kolovoza 2020. uputio Finanzgericht Köln (Njemačka) – Phantasialand/Finanzamt Brühl

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. kolovoza 2020. uputio Finanzgericht Köln (Njemačka) – Phantasialand/Finanzamt Brühl
      (Predmet C-406/20)
      (2020/C 423/37)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Finanzgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Phantasialand

         Tuženik: Finanzamt Brühl

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Može li se navođenje sajmova i zabavnih parkova u Prilogu III. kategoriji 7. u vezi s člankom 98. stavkom 2. Direktive 2006/112/EZ (1)-u u smislu diferenciranja uzeti kao temelj za oporezivanje lunaparka po redovnoj poreznoj stopi iako pojam „zabavni park” obuhvaća kako poduzeća koja obavljaju zabavljačku djelatnost na stalnoj lokaciji tako i ona putujuća?

                  2.

                  Može li se sudska praksa Suda Europske unije, prema kojoj kontekst različitih usluga može dovesti do toga da one nisu slične, primijeniti na obavljanje usluga putujućih zabavljačkih izlagača i poduzeća koja obavljaju zabavljačku djelatnost na stalnoj lokaciji u obliku lunaparkova?

                  3.

                  U slučaju niječnog odgovora na drugo pitanje:
                  je li „stajalište prosječnog potrošača”, koje je prema sudskoj praksi Suda Europske unije bitan element načela neutralnosti poreza na dodanu vrijednost, „misaona perspektiva” koja se ne može utvrditi izvođenjem dokaza vještačenjem?

         (1)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.).


title: Predmet C-410/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. rujna 2020. uputila Audiencia Provincial de La Coruña (Španjolska) – Banco Santander, S.A./J.A.C. i M.C.P.R.

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. rujna 2020. uputila Audiencia Provincial de La Coruña (Španjolska) – Banco Santander, S.A./J.A.C. i M.C.P.R.
      (Predmet C-410/20)
      (2020/C 423/38)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Audiencia Provincial de La Coruña

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Banco Santander, S.A.

         Druge stranke u žalbenom postupku: J.A.C. i M.C.P.R.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Ako je, u okviru postupka kojim prestaje postojati financijska institucija, provedena amortizacija svih dionica u kojima je bio podijeljen temeljni kapital, treba li članak 34. stavak 1. točku (a), članak 53. stavke 1. i 3. i članak 60. stavak 2. točke (b) i (e) Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014 (1). tumačiti na način da im se protivi to da oni koji su stekli svoje dionice nekoliko mjeseci prije pokretanja postupka kojim institucija prestaje postojati, prilikom povećanja kapitala na temelju javne ponude za upis dionica, mogu podnijeti zahtjeve za naknadu štete ili zahtjeve s istovrsnim učinkom koji se temelje na nepotpunim informacijama u prospektu izdanja protiv institucije izdavatelja ili institucije koja je rezultat naknadnog spajanja preuzimanjem?

                  2.

                  U istom slučaju na koji se odnosi prvo pitanje, protivi li se članku 34. stavku 1. točki (a), članku 53. stavku 3. i članku 60. stavku 2. točki (b) Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. to da se instituciji izdavatelju, ili instituciji koja je njezin univerzalni sljednik, na temelju sudskog postupka nalože obveze povrata protuvrijednosti upisanih dionica i plaćanja kamata, kao posljedica utvrđenja ništavosti, s retroaktivnim učincima (ex tunc), ugovora o upisu dionica, na temelju zahtjeva podnesenih nakon prestanka postojanja institucije?

         (1)  Direktiva 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o uspostavi okvira za oporavak i sanaciju kreditnih institucija i investicijskih (SL 2014., L 173, str. 190. i ispravci SL 2015., L 216 str. 9. i SL 2020., L 283, str. 2.)


title: Predmet C-411/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. rujna 2020. uputio Finanzgerichts Bremen (Njemačka) – S/Familienkasse Niedersachsen-Bremen der Bundesagentur für Arbeit

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/26

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. rujna 2020. uputio Finanzgerichts Bremen (Njemačka) – S/Familienkasse Niedersachsen-Bremen der Bundesagentur für Arbeit
      (Predmet C-411/20)
      (2020/C 423/39)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Finanzgericht Bremen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: S

         Tuženik: Familienkasse Niedersachsen-Bremen der Bundesagentur für Arbeit

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 24. Direktive 2004/38/EZ (1) i članak 4. Uredbe (EZ) br. 883/2004 (2) tumačiti na način da im se protivi nacionalno zakonodavstvo u skladu s kojim državljanin druge države članice, koji je u tuzemstvu prijavio prebivalište ili uobičajeno boravište, a nije dokazao da ostvaruje tuzemni dohodak od poljoprivrede i šumarstva, gospodarske djelatnosti, kao zaposlena ili samozaposlena osoba, za prva tri mjeseca od prijave prebivališta ili uobičajenog boravišta nema pravo na obiteljska davanja u smislu članka 3. stavka 1. točke (j) u vezi s člankom 1. točkom (z) Uredbe (EZ) br. 883/2004, dok državljanin dotične države članice koji se nalazi u istoj situaciji ima pravo na obiteljska davanja u smislu članka 3. stavka 1. točke (j) u vezi s člankom 1. točkom (z) Uredbe (EZ) br. 883/2004 a da ne treba dokazati tuzemni dohodak koji ostvaruje od poljoprivrede i šumarstva, gospodarske djelatnosti, kao zaposlena ili samozaposlena osoba?

         (1)  Direktiva 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji na slobodno kretanje i boravište na području države članice, kojom se izmjenjuje Uredba (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktive 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ (SL 2004., L 158, str. 77.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 42.)

         (2)  Uredba (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (SL 2004., L 166, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 160.)


title: Predmet C-415/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. rujna 2020. uputio Finanzgericht Hamburg (Njemačka) – Gräfendorfer Geflügel- und Tiefkühlfeinkost Produktions GmbH/Hauptzollamt Hamburg

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/27

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. rujna 2020. uputio Finanzgericht Hamburg (Njemačka) – Gräfendorfer Geflügel- und Tiefkühlfeinkost Produktions GmbH/Hauptzollamt Hamburg
      (Predmet C-415/20)
      (2020/C 423/40)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Finanzgericht Hamburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Gräfendorfer Geflügel- und Tiefkühlfeinkost Produktions GmbH

         Tuženik: Hauptzollamt Hamburg

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Postoji li obveza država članica, koja proizlazi iz prava Unije, da zajedno s kamatama vrate iznose carine naplaćene protivno pravu Unije i u slučajevima kada razlog povrata nije povreda prava Unije koju je utvrdio Sud Europske unije, već tumačenje (pod)broja kombinirane nomenklature koje je iznio Sud?

                  2.

                  2. Primjenjuju li se načela prava na kamate na temelju prava Unije koja je utvrdio Sud Europske unije, i na isplatu izvoznih subvencija koje je tijelo države članice odbilo isplatiti protivno pravu Unije?


title: Predmet C-426/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. rujna 2020. uputio Tribunal Judicial da Comarca de Braga, Juízo do Trabalho de Barcelos (Portugal) – GD, ES/Luso Temp – Empresa de Trabalho Temporário, S.A.

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/27

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. rujna 2020. uputio Tribunal Judicial da Comarca de Braga, Juízo do Trabalho de Barcelos (Portugal) – GD, ES/Luso Temp – Empresa de Trabalho Temporário, S.A.
      (Predmet C-426/20)
      (2020/C 423/41)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Judicial da Comarca de Braga, Juízo do Trabalho de Barcelos

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: GD, ES

         Tuženik: Luso Temp – Empresa de Trabalho Temporário, S.A.

         Prethodno pitanje

      Protivi li se članku 3. stavku 1. točki (f) i članku 5. stavku 1. Direktive 2008/104/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o radu preko poduzeća za privremeno zapošljavanje pravilo poput onog iz članka 185. stavka 6. Zakonika o radu (odobrenog Zakonom br. 7/2009 od 12. veljače), u skladu s kojim radnik zaposlen kod poduzeća za privremeno zapošljavanje u svakom slučaju ima pravo samo na plaćeni godišnji odmor i regres za godišnji odmor proporcionalno obavljenom radu u poduzeću korisniku, iako je njegov radni odnos započeo jedne kalendarske godine i prestao dvije ili više kalendarskih godina nakon tog datuma, dok se na radnika kojeg je izravno zaposlilo poduzeće korisnik i koji zauzima isto radno mjesto tijekom istog razdoblja primjenjuju opća pravila o godišnjem odmoru, čime mu se osigurava dulje trajanje plaćenog godišnjeg odmora i veći regres za godišnji odmor, s obzirom na to da oni nisu proporcionalni obavljenom radu?

         (1)  SL 2008., L 327, str. 9. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 280.)


title: Predmet C-436/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je16. rujna 2020. uputio Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Španjolska) – Asociación Estatal de Entidades de Servicios de Atención a Domicilio (ASADE)/Consejería de Igualdad y Políticas Inclusivas

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/28

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je16. rujna 2020. uputio Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Španjolska) – Asociación Estatal de Entidades de Servicios de Atención a Domicilio (ASADE)/Consejería de Igualdad y Políticas Inclusivas
      (Predmet C-436/20)
      (2020/C 423/42)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Asociación Estatal de Entidades de Servicios de Atención a Domicilio (ASADE)

         Tuženik: Consejería de Igualdad y Políticas Inclusivas

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 49. UFEU-a i članke 76. i 77. (u vezi s člankom 74. i Prilogom XIV.) Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. (1) tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis kojim se javnim naručiteljima omogućuje sklapanje ugovora s neprofitnim privatnim subjektima, ne samo s volonterskim udrugama, radi pružanja svih vrsta socijalnih usluga osobama u zamjenu za naknadu troškova, a da se pritom ne provode postupci predviđeni Direktivom o javnoj nabavi i neovisno o procijenjenoj vrijednosti; i to jednostavno na temelju prethodne kvalifikacije navedenih odnosa kao izvanugovornih?

                  2.

                  U slučaju niječnog odgovora i, posljedično, ako je to dopušteno: treba li članak 49. UFEU-a i članke 76. i 77. (u vezi s člankom 74. i Prilogom XIV.) Direktive o javnoj nabavi tumačiti na način da se njima javnim naručiteljima omogućuje sklapanje ugovora s neprofitnim privatnim subjektima (ne samo s volonterskim udrugama) radi pružanja svih vrsta socijalnih usluga osobama u zamjenu za naknadu troškova, a da se pritom ne provode postupci predviđeni Direktivom i neovisno o procijenjenoj vrijednosti, jednostavno na temelju prethodne kvalifikacije navedenih odnosa kao izvanugovornih, kad, osim toga, u navedenom nacionalnom propisu nisu izričito navedeni zahtjevi utvrđeni člankom 77. Direktive, nego se u njemu upućuje na naknadnu provedbu propisa, a da među smjernicama koje treba slijediti prilikom provedbe propisa, koja je u njemu izričito navedena, nisu izričito uključeni zahtjevi utvrđeni člankom 77. navedene direktive?

                  3.

                  Ako je odgovor opet niječan i, posljedično, ako je to dopušteno: treba li članke 49. i 56. UFEU-a, članke 76. i 77. (u vezi s člankom 74. i Prilogom XIV.) Direktive o javnoj nabavi i članak 15. stavak 2. Direktive 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu (2) tumačiti na način da se njima javnim naručiteljima, u svrhu odabira neprofitnog subjekta (ne samo volonterskih udruga) s kojim će sklopiti ugovor o pružanju svih vrsta socijalnih usluga osobama, osim onih iz članka 2. stavka 2. točke (j) navedene direktive, omogućuje da među kriterije za odabir uključe sjedište u mjestu u kojem će se pružati usluge?

         (1)  Direktiva 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL 2014., L 94, str. 65. i ispravci SL 2015., L 275, str. 68. i SL 2016., L 311, str. 26.)

         (2)  SL 2006., L 376, str. 36. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 47., str. 160.)


title: Predmet C-452/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. rujna 2020. uputio Consiglio di Stato (Italija) – PJ/Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio dei monopoli per la Toscana, Ministero dell'Economia e delle Finanze

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/29

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. rujna 2020. uputio Consiglio di Stato (Italija) – PJ/Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio dei monopoli per la Toscana, Ministero dell'Economia e delle Finanze
      (Predmet C-452/20)
      (2020/C 423/43)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: PJ

         Tuženik: Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio dei monopoli per la Toscana, Ministero dell'Economia e delle Finanze

         Prethodno pitanje

      Krše li se člankom 25. stavkom 2. r. d. 24 dicembre 1934, n. 2316 (Kraljevska uredba br. 2316 od 24. prosinca 1934.), kako je zamijenjen člankom 24. stavkom 3. d.lgs. n. 6 del 2016 (Zakonodavna uredba br. 6 iz 2016.) (prenošenje Direktive 2014/40/EU (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 3. travnja 2014. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica o proizvodnji, predstavljanju i prodaji duhanskih i srodnih proizvoda i o stavljanju izvan snage Direktive 2001/37/EZ), u dijelu kojim se utvrđuje da „svakome tko osobama mlađima od osamnaest godina prodaje ili daje duhanske proizvode, elektroničke cigarete ili spremnike za ponovno punjenje nikotinom ili duhanske proizvode nove generacije izreći će se financijska administrativna sankcija u iznosu od 500 do 3 000 eura i privremeno oduzimanje odobrenja za obavljanje djelatnosti u trajanju od 15 dana”, načela Zajednice o proporcionalnosti i predostrožnosti, koja proizlaze iz članka 5. UEU-a, članka 23. stavka 3. Direktive 2014/40 te uvodnih izjava 21. i 60. iste direktive, s obzirom na to da se daje prednost načelu predostrožnosti ne ublažavajući ga načelom proporcionalnosti, čime se neproporcionalno žrtvuju interesi gospodarskih subjekata radi zaštite prava na zdravlje na način da se ne jamči pravedna ravnoteža između različitih temeljnih prava, i to sankcijom kojom se, protivno uvodnoj izjavi 8. Direktive, ne ostvaruje učinkovito cilj smanjenja broja pušača među mladim osobama?

         (1)  SL 2014., L 127, str. 1. i ispravci SL 2015., L 150, str. 24. te SL 2017., L 123, str. 135.


title: Predmet C-472/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. rujna 2020. uputio Fővárosi Törvényszék (Mađarska) – Lombard Pénzügyi és Lízing Zrt./PN

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/29

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. rujna 2020. uputio Fővárosi Törvényszék (Mađarska) – Lombard Pénzügyi és Lízing Zrt./PN
      (Predmet C-472/20)
      (2020/C 423/44)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Törvényszék

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Lombard Pénzügyi és Lízing Zrt.

         Tuženik: PN

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Ako se nepoštena ugovorna odredba odnosi na glavni predmet ugovora (podaci o promjeni tečaja nisu bili usklađeni), što ima za posljedicu da ugovor ne može postojati, i ako ne postoji sporazum ugovornih strana, osigurava li puni učinak Direktive 93/13 (1) činjenica da, u nedostatku dispozitivne odredbe nacionalnog prava, upravo stajalište hijerarhijski najvišeg suda, koje međutim nije obvezujuće za hijerarhijski niže sudove, pruža smjernice za utvrđivanje valjanosti ili djelotvornosti ugovora?

                  2.

                  U slučaju niječnog odgovora na prvo prethodno pitanje, je li moguće ponovno uspostaviti prvotno stanje ako ugovor više ne može postojati zbog nepoštene odredbe koja se odnosi na njegov glavni predmet, ako ne postoji sporazum ugovornih strana te se ne može primijeniti prethodno navedeno stajalište?

                  3.

                  Ako je odgovor na drugo prethodno pitanje potvrdan, može li se, u slučaju tužbe kojom se zahtijeva da se utvrdi nevaljanost koja se odnosi na glavni predmet ugovora, u odnosu na [tu] vrstu ugovora, zakonom propisati da potrošač zajedno s takvom tužbom mora podnijeti i tužbu za utvrđivanje valjanosti ili djelotvornosti ugovora?

                  4.

                  U slučaju niječnog odgovora na drugo prethodno pitanje, ako nije moguće ponovno uspostaviti prvotno stanje, mogu li se ugovori proglasiti valjanima ili djelotvornima zakonodavnim sredstvima a posteriori, kako bi se osigurala ravnoteža između strana?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: Predmet C-474/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. rujna 2020. uputio Vrhovni sud Republike Hrvatske (Hrvatska) – I. D. protiv Z. b. d.d., Z.

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/30

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. rujna 2020. uputio Vrhovni sud Republike Hrvatske (Hrvatska) – I. D. protiv Z. b. d.d., Z.
      (Predmet C-474/20)
      (2020/C 423/45)
      Jezik postupka: hrvatski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Vrhovni sud Republike Hrvatske (Hrvatska)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: I. D.

         Tuženik: Z. b. d.d., Z.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li Direktivu 93/13 o nepoštenim uvjetima o potrošačkim ugovorima (1) tumačiti na način da se njezine odredbe primjenjuju na ugovor o kreditu koji je sklopljen prije pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji, ali koji je konvertiran nakon pristupanja Uniji na temelju zakona koji je Republika Hrvatska donijela nakon stupanja u članstvo Europske unije te, s tim u vezi, ima li nadležnosti Suda Europske unije za odgovaranje na drugo pitanje?
                  Ako je odgovor na prvo pitanje potvrdan, postavlja se sljedeće pitanje:

                  2.

                  Treba li članak 6. stavak 1. Direktive 93/13 o nepoštenim uvjetima o potrošačkim ugovorima tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis, poput posebnog zakona iz glavnog postupka – ZID ZPK 2015 – Zakon o konverziji, koji s jedne strane, prisilnom odredbom obvezuje pružatelja usluga ponuditi potrošaču sklapanje dodatka ugovora o kreditu na način propisan tim zakonom, a kojim dodatkom se pojedine ugovorne odredbe, koje su u trenutku stupanja na snagu tog zakona (odredba o jednostranoj izmjeni kamatne stope) ili kasnije (odredba o valutnoj klauzuli u CHF) sudskom odlukom utvrđene ništetnima, zamjenjuju valjanim ugovornim odredbama na način kao da je među strankama otpočetka bilo ugovoreno ono što je ugovoreno dodatkom, a čime se osigurava valjanost ugovora, dok se, s druge strane, potrošaču koji je dobrovoljno prihvatio sklapanje dodatka, uplate izvršene po osnovi nepoštenih ugovornih odredbi iskorištavaju za namirenje njegovih obveza koje proizlaze iz odredbi valjanog dodatka, uz sporazum o raspolaganju eventualnom preplatom ili vraćanjem uplata potrošaču onda kad preplata premašuje zbroj anuiteta prema novom otplatnom planu, sve na način kako je to predviđeno tim zakonom?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: Predmet C-501/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. listopada 2020. uputila Audiencia Provincial de Barcelona (Španjolska) – M P A/LC D N M T

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/31

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. listopada 2020. uputila Audiencia Provincial de Barcelona (Španjolska) – M P A/LC D N M T
      (Predmet C-501/20)
      (2020/C 423/46)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Audiencia Provincial de Barcelona

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: M P A

         Tuženik: LC D N M T

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Kako treba tumačiti pojam „uobičajeno boravište”, iz članka 3. Uredbe br. 2201/2003 (1) i članka 3. Uredbe br. 4/2009, državljana neke države članice koji borave u trećoj državi zbog funkcija koje su im povjerene kao članovima ugovornog osoblja Europske unije i kojima je u trećoj državi priznat status diplomatskih službenika Europske unije ako je njihov boravak u navedenoj državi povezan s izvršavanjem njihovih funkcija koje obavljaju za Uniju?

                  2.

                  U slučaju da, za potrebe članka 3. Uredbe br. 2201/2003 i članka 3. Uredbe br. 4/2009 (2), određivanje uobičajenog boravišta bračnih drugova ovisi o njihovu statusu članova ugovornog osoblja Europske unije u trećoj državi, kako bi njihovo boravište utjecalo na određivanje uobičajenog boravišta maloljetne djece u skladu s člankom 8. Uredbe br. 2201/2003?

                  3.

                  Za slučaj da se smatra da maloljetnici nemaju uobičajeno boravište u trećoj državi, može li se povezanost s majčinim državljanstvom, njezin boravak u Španjolskoj prije sklapanja braka, španjolsko državljanstvo maloljetne djece i njihovo rođenje u Španjolskoj uzeti u obzir za potrebe određivanja uobičajenog boravišta u skladu s člankom 8. Uredbe br. 2201/2003?

                  4.

                  Za slučaj da se utvrdi da se uobičajeno boravište roditelja i maloljetne djece ne nalazi u državi članici, uzimajući u obzir da, u skladu s Uredbom br. 2201/2003, ne postoji nijedna druga država članica nadležna za rješavanje zahtjevâ, sprečava li okolnost da je tuženik državljanin države članice primjenu podredne odredbe članaka 7. i 14. Uredbe br. 2201/2003?

                  5.

                  Za slučaj da se utvrdi da se uobičajeno boravište roditelja i maloljetne djece ne nalazi u državi članici, za potrebe određivanja uzdržavanja djece, kako treba tumačiti forum necessitatis iz članka 7. Uredbe br. 4/2009 i osobito koje su pretpostavke nužne kako bi se smatralo da postupak nije moguće pokrenuti ili provesti u razumnim okvirima ili postupak nije moguć u trećoj državi s kojom je spor usko povezan (u ovom slučaju Togo)? Treba li stranka dokazati da je pokrenula ili pokušala pokrenuti postupak u navedenoj državi i to neuspješno i je li državljanstvo neke od stranaka u sporu dovoljna poveznica s državom članicom?

                  6.

                  U slučaju poput ovog, u kojem bračni drugovi imaju snažne veze s državama članicama (državljanstvo, prethodni boravak), ako u skladu s pravilima Uredbi nijedna država članica nije nadležna, je li to protivno članku 47. Povelje o temeljnim pravima?

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 2201/2003 od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1347/2000 (SL 2003., L 338, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 133. i ispravak SL 2014., L 46, str. 22.)

         (2)  Uredba Vijeća (EZ) br. 4/2009 od 18. prosinca 2008. o [sudskoj] nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršenju sudskih odluka te suradnji u stvarima koje se odnose na obvezu uzdržavanja (SL 2009., L 7, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 5., str. 138. i ispravak SL 2013., L 281, str. 29.)


title: Predmet C-584/20 P: Žalba koju je 6. studenoga 2020. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (osmo prošireno vijeće) od 23. rujna 2020. u predmetu T-411/17, Landesbank Baden-Württemberg/Jedinstveni sanacijski odbor

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/32

      Žalba koju je 6. studenoga 2020. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (osmo prošireno vijeće) od 23. rujna 2020. u predmetu T-411/17, Landesbank Baden-Württemberg/Jedinstveni sanacijski odbor
      (Predmet C-584/20 P)
      (2020/C 423/47)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: D. Triantafyllou, A. Nijenhuis, A. Steiblytė, V. Di Bucci, u svojstvu agenata)

         Druge stranke u postupku: Landesbank Baden-Württemberg, Jedinstveni sanacijski odbor

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda;

                  —

                  tuženiku naloži snošenje troškova postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj smatra da pobijanu presudu kojom je Opći sud poništio odluku sjednice Predsjedništva Jedinstvenog sanacijskog odbora (SRB) od 11. travnja 2017. o izračunavanju ex ante doprinosa Jedinstvenom sanacijskom odboru za 2017. (SRB/ES/SRF/2017/05), u dijelu u kojem se odnosi na Landesbank Baden-Württemberg (pobijana odluka), valja ukinuti zbog sljedećih razloga.
      Kao prvo, kvalifikacija priloga pobijanoj odluci manjkava je u dijelu u kojem Opći sud smatra da taj prilog s tom odlukom „nije neodvojivo povezan”. To, smatra žalitelj, predstavlja iskrivljavanje činjenica. Osim toga, Opći sud je u tom kontekstu povrijedio načelo kontradiktornosti i prava obrane Jedinstvenog sanacijskog odbora. Prilog pobijane odluke čini njezin sastavni dio. Taj je prilog zajedno s tekstom odluke elektronskim putem podnesen Predsjedništvu SRB-a koje ga je odobrilo. Na dostavnom obrascu uz vlastoručni potpis odluke taj prilog je unesen pod istim kodnim brojem. Opći sud to nije uzeo u obzir i Jedinstvenom sanacijskom odboru nije dao priliku da dokaže povezanost oba dokumenta, iako se radilo o pravnom nedostatku koji je po službenoj dužnosti istaknuo Opći sud.
      Kao drugo, Opći sud je nezakonito i bez obrazloženja proglasio dopuštenim prigovor nezakonitosti istaknut u prvom stupnju u pogledu Delegirane uredbe (EU) 2015/63 (1). Opći sud nije uzeo u obzir to da navodna nezakonitost Delegirane uredbe proizlazi iz Uredbe (EU) br. 806/2014 (2) i Direktive 2014/59 (3). Budući da zakonitost posljednja dva zakonodavna akta nije bila predmet spora, Opći sud nije mogao ispitivati povredu Delegirane uredbe koja se u konačnici temelji na jednom od dva pravna akta višeg ranga. Opći sud nije pojasnio ni u kojoj se mjeri utvrđena pogreška koja se tiče prava u Delegiranoj Uredbi temelji na nadređenom pravu.
      Kao treće, Opći sud je pogrešno protumačio članak 69. stavak 1. i članak 70. stavak 2. Uredbe br. 806/2014 u pogledu ciljane razine i osnovnog godišnjeg doprinosa. Opći sud polazi od toga da se ciljanu razina i osnovni godišnji doprinos može premašiti odnosno ne doseći. Opći sud pritom ne uzima u obzir činjenicu da agencija poput Jedinstvenog sanacijskog odbora nema nikakvu ovlast za utvrđivanje takvih iznosa. Fiksni referentni iznos sa sobom povlači nužnost proporcionalnog raspoređivanja tereta na sve obveznike plaćanja doprinosa.
      Kao četvrto, Opći sud je Delegiranu uredbu, osobito njezine članke 4. do 7., njezin članak 9. te njezin Prilog I., pogrešno smatrao „međuovisnima”, pri čemu je pogrešno kvalificirao prilagođavanje doprinosa profilu rizičnosti. Opći sud svoju tezu o „međuovisnosti” doprinosa temelji na prilagođavanju pojedinačnih doprinosa profilu rizičnosti institucija koje su obveznici plaćanja doprinosa. Međutim, to prilagođavanje je rezultat uspoređivanja pojedine institucije s njezinim konkurentima, što se ne smije zamijeniti s „međuovisnošću”.
      Kao peto, Opći sud je pogrešno protumačio obvezu obrazlaganja koju Europska komisija ima na temelju članka 296. UFEU-a. Opći sud je kritizirao metodu izračuna doprinosa kao netransparentnu tako što je općenito kritizirao više kombiniranih odredbi Delegirane uredbe, iako je priznao povjerljivost podataka konkurentskih institucija. Međutim, žalitelj smatra da bi trebalo biti dovoljno da se primijenjena metoda, njezina svrha i opseg objasne u odgovarajućoj odluci kako bi je svaki obveznik plaćanja doprinosa mogao povezati s relevantnim podacima koji se na njega odnose. Podaci njegovih brojnih konkurenata u tom pogledu nisu relevantni. U sudskoj praksi postoji nekoliko primjera u kojima je povjerljivost podataka konkurentskih osoba bila zaštićena a da predmetni propisi nisu poništeni. Zaključno, Opći sud nije primijenio svoja postupovna pravila koja se odnose na pristup povjerljivim informacijama.

         (1)  Delegirana uredba (EU) 2015/63 Europske komisije od 21. listopada 2014. o dopuni Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s ex ante doprinosima aranžmanima financiranja sanacije (SL 2015., L 11, str. 44.)

         (2)  Uredba (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. lipnja 2014. o utvrđivanju jedinstvenih pravila i jedinstvenog postupka za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma i jedinstvenog fonda za sanaciju te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 (SL 2014., L 225, str. 1.)

         (3)  Direktiva 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. lipnja 2014. o uspostavi okvira za oporavak i sanaciju kreditnih institucija i investicijskih društava te o izmjeni Direktive Vijeća 82/891/EEZ i direktiva 2001/24/EZ, 2002/47/EZ, 2004/25/EZ, 2005/56/EZ, 2007/36/EZ, 2011/35/EU, 2012/30/EU i 2013/36/EU te uredbi (EU) br. 1093/2010 i (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2014., L 173, str. 190.)


title: Predmet T-51/19: Presuda Općeg suda od 5. listopada 2020. – Laboratorios Ern/EUIPO – SBS Bilimsel Bio Çözümler (apiheal) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije apiheal – Raniji nacionalni verbalni žig APIRETAL – Relativni razlozi za odbijanje – Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu – Nepostojanje sličnosti proizvoda – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001) – Nepostojanje povrede ugleda – Članak 8. stavak 5. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 5. Uredbe 2017/1001)”)

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/34

      Presuda Općeg suda od 5. listopada 2020. – Laboratorios Ern/EUIPO – SBS Bilimsel Bio Çözümler (apiheal)
      (Predmet T-51/19) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije apiheal - Raniji nacionalni verbalni žig APIRETAL - Relativni razlozi za odbijanje - Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu - Nepostojanje sličnosti proizvoda - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001) - Nepostojanje povrede ugleda - Članak 8. stavak 5. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 5. Uredbe 2017/1001)”)
      (2020/C 423/49)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Laboratorios Ern, SA (Barcelona, Španjolska) (zastupnik: S. Correa Rodríguez, odvjetnica)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: S. Palmero Cabezas i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: SBS Bilimsel Bio Çözümler Sanayi Ve Ticaret AŞ (Istanbul, Turska) (zastupnik: M. López Camba, odvjetnica)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 19. studenoga 2018. (predmet R 1725/2017-4), u vezi s postupkom povodom prigovora između društava Laboratorios Ern i SBS Bilimsel Bio Çözümler Sanayi Ve Ticaret.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Laboratorios Ern, SA nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 103, 18. 3. 2019.


title: Predmet T-53/19: Presuda Općeg suda od 5. listopada 2020. – SBS Bilimsel Bio Çözümler/EUIPO – Laboratorios Ern (apiheal) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije apiheal – Raniji nacionalni verbalni žig APIRETAL – Relativni razlog za odbijanje – Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu – Nepostojanje sličnosti znakova – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/34

      Presuda Općeg suda od 5. listopada 2020. – SBS Bilimsel Bio Çözümler/EUIPO – Laboratorios Ern (apiheal)
      (Predmet T-53/19) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije apiheal - Raniji nacionalni verbalni žig APIRETAL - Relativni razlog za odbijanje - Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu - Nepostojanje sličnosti znakova - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)
      (2020/C 423/50)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: SBS Bilimsel Bio Çözümler Sanayi Ve Ticaret AŞ (Istanbul, Turska) (zastupnik: M. López Camba, odvjetnica)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: S. Palmero Cabezas i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Laboratorios Ern, SA (Barcelona, Španjolska) (zastupnik: S. Correa Rodríguez, odvjetnica)

         Predmet

      Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 19. studenoga 2018. (predmet R 1725/2017-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Laboratorios Ern i SBS Bilimsel Bio Çözümler Sanayi Ve Ticaret.

         Izreka

                  1.

                  Odluka četvrtog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 19. studenoga 2018. (predmet R 1725/2017-4) poništava se u dijelu koji se odnosi na „farmaceutske i veterinarske proizvode za medicinske potrebe; kemijske proizvode za medicinske i veterinarske potrebe, reagense za farmaceutske i veterinarske potrebe; dodatke prehrani za farmaceutske i veterinarske potrebe; dodatke prehrani; hranjive dodatke; medicinske pripravke za mršavljenje; hranu za dojenčad; bilje i biljne napitke prilagođene za medicinske svrhe; biljne suplemente; kreme na bazi bilja za medicinske potrebe; biljne kreme za medicinske potrebe; biljne čajevi; tekuće biljne suplemente; materijale za plombiranje zubi, zubarski vosak, ljepila za zubarske potrebe i materijale za popravak zubi; higijenske pripravke za medicinsku uporabu; higijenske uloške; higijenske tampone; flastere, zavojne materijale; materijale za obloge za rane; pelene, uključujući one od papira i tekstila; fungicide; dezinfekcijska sredstva; antiseptike; deterdžente za medicinske potrebe” iz razreda br. 5. i „propolis (pčelinji proizvod) za ljudsku konzumaciju, propolis, propolis za ljudsku konzumaciju” iz razreda br. 30.

                  2.

                  Tužba se u preostalom dijelu odbija.

                  3.

                  EUIPO će snositi vlastite troškove i troškove društva SBS Bilimsel Bio Çözümler Sanayi Ve Ticaret AŞ.

                  4.

                  Društvo Laboratorios Ern, SA snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 103, 18. 3. 2019.


title: Predmet T-87/19: Presuda Općeg suda od 5. listopada 2020. – Broughton/Eurojust („Javna služba – Privremeno osoblje – Odgoda napredovanja na viši stupanj u razdoblju od šest mjeseci – Poništenje razvrstavanja u viši razred – Sposobnost rada na trećem jeziku – Administrativna istraga – Obveza odanosti – Nepristranost – Prava obrane – Jednakost oružja – Obveza obrazlaganja – Članci 11. i 12. Pravilnika o osoblju”)

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/35

      Presuda Općeg suda od 5. listopada 2020. – Broughton/Eurojust
      (Predmet T-87/19) (1)

      („Javna služba - Privremeno osoblje - Odgoda napredovanja na viši stupanj u razdoblju od šest mjeseci - Poništenje razvrstavanja u viši razred - Sposobnost rada na trećem jeziku - Administrativna istraga - Obveza odanosti - Nepristranost - Prava obrane - Jednakost oružja - Obveza obrazlaganja - Članci 11. i 12. Pravilnika o osoblju”)
      (2020/C 423/51)
      Jezik postupka: nizozemski

         Stranke

         Tužitelj: Jon Broughton (Rotterdam, Nizozemska) (zastupnik: D. Coppens, odvjetnik)

         Tuženik: Agencija Europske unije za suradnju u kaznenom pravosuđu (zastupnici: J. Jooma i A. Terstegen-Verhaag, agenti, uz asistenciju D. Waelbroeck i A. Duron, odvjetnika)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a, za, u biti, prvo, poništenje odluka od 4. svibnja 2018. kojima je Eurojust odgodio napredovanje tužitelja na viši stupanj u razdoblju od šest mjeseci, smatrao da francuski predstavlja njegov treći jezik, poništio njegovo razvrstavanje iz razreda AD 9 u AD 10 do kojeg je došlo u 2012. te zatražio povrat iznosa primljenih od te godine nadalje na temelju tog razvrstavanja, drugo, utvrđenje da se francuski treba smatrati drugim tužiteljevim jezikom, a nizozemski trećim jezikom, treće, utvrđenje nezakonitim povrata iznosa koje je tužitelj primio nakon svojeg razvrstavanja u razred te povrat iznosa koje je Eurojust naplatio i, četvrto, utvrđenje da Eurojust mora tužitelja vratiti u njegov raniji pravni položaj.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Jonu Broughtonu nalaže se snošenje, osim vlastitih troškova, i troškova Agencije Europske unije za suradnju u kaznenom pravosuđu (Eurojust).

         (1)  SL C 139, 15. 4. 2019.


title: Predmet T-487/19: Presuda Općeg suda od 5. listopada 2020. – CU/Odbor regija („Javna služba – Dužnosnici – Osnovna mjesečna plaća dužnosnika zaposlenih do 1. svibnja 2004. – Primjena multiplikacijskog faktora koji je manji od 1 – Smanjenje multiplikacijskog faktora – Pogreška koja se tiče prava – Jednako postupanje – Legitimna očekivanja”)

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/36

      Presuda Općeg suda od 5. listopada 2020. – CU/Odbor regija
      (Predmet T-487/19) (1)

      („Javna služba - Dužnosnici - Osnovna mjesečna plaća dužnosnika zaposlenih do 1. svibnja 2004. - Primjena multiplikacijskog faktora koji je manji od 1 - Smanjenje multiplikacijskog faktora - Pogreška koja se tiče prava - Jednako postupanje - Legitimna očekivanja”)
      (2020/C 423/52)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: CU (zastupnici: T. Martin i S. Orlandi, odvjetnici)

         Tuženik: Odbor regija (zastupnici: B. Rentmeister, agent, uz asistenciju A. Dal Ferra, odvjetnik)

         Intervenijent u potporu tuženiku: Europska komisija (zastupnici: T. Bohr, T. Lilamand i B. Mongin, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a kojim se traži poništenje odluke Odbora regija od 18. listopada 2018. kojom je tužitelj promaknut u razred AD 14 stupanj 1, u dijelu u kojem mu je utvrđen multiplikacijski faktor 0,9589951.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  CU i Odbor regija snosit će vlastite troškove.

                  3.

                  Europska komisija snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 295, 2. 9. 2019.


title: Predmet T-602/19: Presuda Općeg suda od 5. listopada 2020. – Eugène Perma France/EUIPO – SPI Investments Group (NATURANOVE) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava verbalnog žiga Europske unije NATURANOVE – Raniji verbalni žig Europske unije NATURALIUM – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/37

      Presuda Općeg suda od 5. listopada 2020. – Eugène Perma France/EUIPO – SPI Investments Group (NATURANOVE)
      (Predmet T-602/19) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije NATURANOVE - Raniji verbalni žig Europske unije NATURALIUM - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2020/C 423/53)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Eugène Perma France (Saint-Denis, Francuska) (zastupnik: S. Havard Duclos, odvjetnica)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: J. Crespo Carrillo i V. Ruzek, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: SPI Investments Group, SL (Sant Just Desvern, Španjolska)

         Predmet

      Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 1. srpnja 2019. (predmet R 2161/2018-4), u vezi s postupkom povodom prigovora između društava SPI Investments Group i Eugène Perma France.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se odluka četvrtog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 1. srpnja 2019. (predmet R 2161/2018-4), u vezi s postupkom povodom prigovora između društava SPI Investments Group i Eugène Perma France.

                  2.

                  EUIPO-u se nalaže snošenje vlastitih i tužiteljevih troškova, uključujući nužne troškove nastale u postupku pred žalbenim vijećem.

         (1)  SL C 363, 28. 10. 2019.


title: Predmet T-472/20: Tužba podnesena 15. listopada 2020. – LC/Komisija

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/37

      Tužba podnesena 15. listopada 2020. – LC/Komisija
      (Predmet T-472/20)
      (2020/C 423/54)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: LC (zastupnik: L. Bôle-Richard, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Komisije C(2020) 3503 final od 28. svibnja 2020.;

                  —

                  vrati predmet Komisiji na odlučivanje;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Europska komisija očito pogrešno ocijenila interes Zajednice. Tužitelj u tom pogledu ističe da Komisija nije uzela u obzir značaj i težinu povrede pravila tržišnog natjecanja kao kriterija ocjene interesa Zajednice. Tužitelj dodaje da je prijevarno iskorištavanje njegova portfelja patenata omogućilo e-trgovcima kao i poštanskim i logističkim operatorima da koriste predmetni izum a da ne podijele njegovu uporabu, njegove prednosti i koristi koje iz njega proizlaze na cijelom predmetnom tržištu.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisija nije pažljivo i nepristrano ispitala žalbu. Tužitelj prigovara da pobijana odluka sadržava djelomičan prikaz predmeta i njegove kronologije pružajući mu neprimjerene pravne savjete. Osim toga, formulacija pobijane odluke dokazuje da Komisija nije ispitala činjenične i pravne elemente koji su joj podneseni na znanje.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija odgovorna za zlouporabu ovlasti s obzirom na to da se našla u situaciji sukoba interesa te se koristila taktikama odugovlačenja u odnosu na tužitelja i njegove zahtjeve. U potporu ovom tužbenom zahtjevu, tužitelj, među ostalim, ističe poveznice između Komisije i društva Amazon.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava koja proizlazi iz propusta Komisije da utvrdi diskriminaciju u pristupu postupku izrade standarda kao i rezultatu i izvješćima tog postupka. Tužitelj tvrdi da mu je bilo uskraćeno pristupiti postupku standardizacije kako pred GS1 i ISO tako i pred poštanskim i logističkim operatorima i poduzetnicima koji su razvili vlastite de facto sektorske standarde na temelju postupka koji je on patentirao.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava koja proizlazi iz propusta Komisije da utvrdi povredu članka 101. stavka 1. UFEU-a. Tužitelj smatra da je na tržištu dostave i praćenja pošiljki dokazano da su navodni prekršitelji vodili protutržišne rasprave, uzrokovali protutržišno isključenje te da su mu, osim toga, odbili pristup postupku standardizacije. Ispitivanje horizontalnih sporazuma o suradnji s obzirom na pretpostavke sukladnosti i nesukladnosti bez sumnje bi dovelo do toga da se smatra da ti sporazumi nisu u skladu s člankom 101. stavkom 1. UFEU-a. Naposljetku, tužitelj podsjeća da, na temelju članka 101. stavka 3. UFEU-a, nije moguće primijeniti nijednu iznimku na horizontalne sporazume o suradnji koji su predmet spora.


title: Predmet T-563/20: Tužba podnesena 9. rujna 2020. – Satabank/ESB

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/38

      Tužba podnesena 9. rujna 2020. – Satabank/ESB
      (Predmet T-563/20)
      (2020/C 423/55)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Satabank plc (St. Julians, Malta) (zastupnik: O. Behrends, odvjetnik)

         Tuženik: Europska središnja banka (ESB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku ESB-a od 30. lipnja 2020. kojom je opozvano tužiteljevo odobrenje za rad kao kreditne institucije;

                  —

                  naloži tuženiku plaćanje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, kojim se navodi da je pobijana odluka bitno manjkava zbog mjera koje su prethodno poduzeli ESB i malteško tijelo za financijske usluge (MFSA) te ESB-ova propusta da u pobijanoj odluci s tim mjerama na odgovarajući način postupi.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, kojim se navodi da je pobijana odluka manjkava zbog pogrešaka u vezi s navodnom nesukladnošću koja čini osnovu te odluke.

                              —

                              U pogledu navodnih pitanja koja se odnose na sprečavanje korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca i financiranja terorizma (tzv. AML/CFT pitanja) tužitelj tvrdi da u pobijanoj odluci nije naveden niti jedan primjer trenutne nesukladnosti s pravilima iz AML/CFT područja i da ESB ne navodi niti jedan slučaj u kojem su tijela nadležna za provedbu AML/CFT pravila utvrdila da je tužitelj povrijedio s njima povezane odredbe u vrijeme donošenja pobijane odluke,

                              —

                              Tužitelj također navodi da pobijana odluka sadržava pogreške u vezi s navodnom nesukladnošću s regulatornim kapitalnim zahtjevima. U vezi s tim tužitelj tvrdi su u pobijanoj odluci samo opisane posljedice postupanja MFSA-e i stoga neizravno posljedice postupanja samog ESB-a.


title: Predmet T-599/20: Tužba podnesena 22. rujna 2020. – YG/Komisija

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/39

      Tužba podnesena 22. rujna 2020. – YG/Komisija
      (Predmet T-599/20)
      (2020/C 423/56)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: YG (zastupnici: S. Rodrigues i A. Champetier, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Europske komisije od 14. studenoga 2019. da ga ne uvrsti na popis promaknutih dužnosnika za 2019.;

                  —

                  poništi odluku od 11. lipnja 2020. kojom se odbija njegova žalba na odluku Europske komisije od 14. studenoga 2019. da se tužitelja ne uvrsti na popis promaknutih dužnosnika; i

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 45. Pravilnika o osoblju – Očite pogreške u ocjeni – nepostojanje usporedne analize:

                              —

                              u pogledu kako ocjene tužiteljevih izvješća o ocjeni tako i metode usporedne analize ((i) na nepostojanju bilo kakve usporedne analize i (ii) na nepostojanju usporedne analize u odnosu na članove osoblja iz iste glavne uprave i istog razreda).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 25. drugog stavka Pravilnika o osoblju (obveza obrazlaganja).


title: Predmet T-643/20: Tužba podnesena 23. listopada 2020. – Ryanair/Komisija

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/40

      Tužba podnesena 23. listopada 2020. – Ryanair/Komisija
      (Predmet T-643/20)
      (2020/C 423/58)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Ryanair DAC (Swords, Irska) (zastupnici: F. Laprévote, V. Blanc, E. Vahida, S. Rating i I. Metaxas-Maranghidis, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Europske komisije (EU) od 13. srpnja 2020. o državnoj potpori SA. 57116 – Nizozemska – COVID-19: državno jamstvo i državni zajam za KLM; i

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

            Tužitelj je također zatražio da se o njegovoj tužbi odluči u ubrzanom postupku iz članka 23.a Statuta Suda Europske unije.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na navodu da je Europska komisija iz dosega odluke pogrešno isključila potporu društvu Air France.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, kojim se navodi da je Europska komisija povrijedila određene odredbe UFEU-a i opća načela europskog prava u pogledu zabrane diskriminacije, slobode pružanja usluga i slobode poslovnog nastana koja su činila temelj liberalizacije zračnog prijevoza u Uniji od kasnih 1980-tih. Liberalizacija tržišta zračnog prijevoza u Uniji omogućila je razvoj istinski paneuropskih niskotarifnih zračnih prijevoznika. Europska komisija zanemarila je štetu koju je takvim paneuropskim prijevoznicima nanijela kriza povezana s bolešću COVID-19 te ulogu tih prijevoznika u zračnoj povezanosti Nizozemske time što je dopustila Nizozemskoj da potporu ograniči na KLM. Članak 107. stavak 3. točka (b) UFEU-a predviđa iznimku od zabrane državne potpore iz članka 107. stavka 1. UFEU-a, ali ne predviđa iznimku od drugih pravila i načela UFEU-a.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, kojim se navodi da je Europska komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 3. točku (b) UFEU-a i počinila očitu pogrešku u ocjeni time što je utvrdila da je potpora odgovor na ozbiljnu smetnju u nizozemskom gospodarstvu te time što je povrijedila svoju obvezu odvagivanja pozitivnih učinaka potpore u odnosu na njezine negativne učinke na trgovačke uvjete i očuvanje nenarušenog tržišnog natjecanja (tzv. test odvagivanja), kao i svoju obvezu osiguranja proporcionalnosti potpore.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, kojim se navodi da je Europska komisija propustila pokrenuti formalni istražni postupak unatoč ozbiljnim poteškoćama te da je povrijedila tužiteljeva postupovna prava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Europska komisija odlukom povrijedila svoju obvezu obrazlaganja.


title: predmet T-642/19: Tužba podnesena 25. rujna 2019. – JCDecaux Street Furniture Belgium protiv Komisije

text:
               11.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 383/75

      Tužba podnesena 25. rujna 2019. – JCDecaux Street Furniture Belgium protiv Komisije
      (predmet T-642/19)
      (2019/C 383/83)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: JCDecaux Street Furniture Belgium (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: A. Winckler i G. Babin, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi članak 1. pobijane odluke u dijelu u kojem se njime zaključuje da provedba ugovora iz 1984. čini nespojivu državnu potporu u korist društva JCDecaux i članke 2. do 4. te odluke u dijelu u kojem se njima nalaže da Belgijska država mora zahtijevati povrat te državne potpore od društva JCDecaux;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog svojoj tužbi protiv Odluke Komisije C(2019) 4466 final od 24. lipnja 2019. o državnoj potpori SA.33078 (2015/C) (ex 2015/NN) koju je provela Belgija u korist društva JC Decaux Belgium Publicité, tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog temelji se na očitoj pogrešci u ocjeni i pogrešci koja se tiče prava koje je počinila Komisija time što je smatrala da tužiteljeva uporaba određenih sredstava za oglašavanje, koja su obuhvaćena ugovorom od 16. srpnja 1984., nakon razdoblja njegove primjene čini prednost.

                              —

                              Komisija je pogrešno zaključila da postoji gospodarska prednost unatoč mehanizmu naknade koji je provodio Grad Bruxelles u skladu sa svojom obvezom očuvanja gospodarske ravnoteže ugovora.

                              —

                              Komisija je počinila očitu pogrešku u ocjeni i pogrešku koja se tiče prava time što je smatrala da je tužitelj ostvario uštedu u pogledu najamnina i poreza što čini prednost.

                  2.

                  Podredno, drugi tužbeni razlog temelji se na spojivosti hipotetske državne potpore, koja je donesena u skladu s Komunikacijom Komisije o okviru Europske unije za državne potpore u obliku naknade za javne usluge (1) i Odlukom o uslugama od općeg gospodarskog interesa iz 2012 (2).

                  3.

                  Podredno, treći tužbeni razlog temelji se na Komisijinoj povredi njezine obveze obrazlaganja u pogledu ocjene iznosa čiji povrat treba zatražiti.

                              —

                              Komisija nije u dovoljnoj mjeri odgovorila na elemente koje su istaknule stranke, u svojem priopćenju za medije prejudicira iznos potpore čiji povrat treba zatražiti i povređuje svoja interna postupovna pravila.

                              —

                              Određivanje iznosa hipotetske potpore nije moguće i protivi se njezinu povratu.

                  4.

                  Podredno, četvrti tužbeni razlog temelji se na zastari državne potpore u pobijanoj odluci.

         (1)  Komunikacija Komisije – Okvir Europske unije za državne potpore u obliku naknade za javne usluge (2011.) (SL C 8, 11.1.2012., str. 15.)

         (2)  Odluka Komisije 2012/21/EU od 20. prosinca 2011. o primjeni članka 106. stavka 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije na državne potpore u obliku naknade za pružanje javnih usluga koje se dodjeljuju određenim poduzetnicima kojima je povjereno obavljanje usluga od općeg gospodarskog interesa (SL 2012., L 7, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 3., str. 289.)


title: predmet T-643/19: Tužba podnesena 26. rujna 2019. – Dermavita protiv EUIPO-a - Allergan Holdings France (JUVEDERM ULTRA)

text:
               11.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 383/76

      Tužba podnesena 26. rujna 2019. – Dermavita protiv EUIPO-a - Allergan Holdings France (JUVEDERM ULTRA)
      (predmet T-643/19)
      (2019/C 383/84)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Dermavita Co. Ltd (Bejrut, Libanon) (zastupnik: D. Todorov, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Allergan Holdings France (Courbevoie, Francuska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „JUVEDERM ULTRA” – žig Europske unije br. 6 295 638

         Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 18. srpnja 2019. u spojenim predmetima R 1655/2018-4 i R 1723/2018-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  djelomično poništi pobijanu odluku o odbijanju žalbe R 1723/2018-4 i odluku o neopozivu žiga Europske unije br. 6 295 638 za proizvode iz razreda 5. i;

                  —

                  naloži EUIPO-u i drugoj stranki da snose vlastite troškove i tužiteljeve troškove svakog stadija postupka za opoziv i žalbenog postupka, uključujući troškove postupaka pred EUIPO-om i Sudom.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Pogrešno tumačenje relevantnih propisa o ocjeni naravi proizvoda za koje se koristi žig;

                  —

                  Djelomično pogrešno tumačenje nekih dokaza u postupku o uporabi žiga od trećih osoba uz odobrenje nositelja žiga Europske unije;

                  —

                  Nepostojanje zadovoljavajućih dokaza o postojanju odobrenja nositelja žiga Europske unije u smislu članka 18. stavka 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.