title: Presuda Općeg suda (deveto vijeće) od 5. studenoga 2014. .#Vtesse Networks Ltd protiv Europske komisije.#Državne potpore – Potpora za uvođenje širokopojasnih mreža najnovije generacije u regiji Cornwall i na otočju Scilly – Odluka kojom se potpora proglašava spojivom s unutarnjim tržištem – Članak 107. stavak 3. točka (c) UFEU-a – Tužba za poništenje – Nepostojanje bitnog utjecaja na konkurentsku poziciju – Aktivna procesna legitimacija – Postupovna prava zainteresiranih strana – Djelomična nedopuštenost – Nepostojanje sumnji koje opravdavaju pokretanje formalnog istražnog postupka.#Predmet T‑362/10.

text:
               Stranke
               Osnova
               Operativni dio

            Stranke
            U predmetu T‑362/10,
            Vtesse Networks Ltd, sa sjedištem u Hertfordu (Ujedinjena Kraljevina), koje zastupa H. Mercer, QC ,
            tužitelj,
            protiv
            Europske komisije,  koju zastupaju B. Stromsky i L. Armati, u svojstvu agenata,
            tuženika,
            koju podupiru
            Republika Poljska, koju su zastupali M. Szpunar i B. Majczyna, a zatim M. Majczyna, u svojstvu agenata,
            Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske, koju su zastupali S. Behzadi‑Spencer i L. Seeboruth, a zatim M. Seeboruth, J. Beeko i L. Christie, u svojstvu agenata, uz asistenciju K. Bacon, a zatim S. Lee, barristers ,
            i
            British Telecommunications plc, sa sjedištem u Londonu (Ujedinjena Kraljevina), koje su zastupali M. Nissen i J. Gutiérrez Gisbert, zatim M. Nissen i G. van de Walle de Ghelcke te naposljetku van de Walle de Ghelcke, J. Rivas Andrés, odvjetnici i J. Holmes, barrister ,
            intervenijenti,
            povodom zahtjeva za poništenje Odluke Komisije C (2010) 3204 od 12. svibnja 2010. kojom je mjera potpore „Cornwall & Isles of Scilly Next Generation Broadband“, a koja predviđa potporu Europskog fonda za regionalni razvoj za uvođenje širokopojasnih mreža najnovije generacije u regiji Cornwall i na otočju Scilly, proglašena spojivom s člankom 107. stavkom 3. točkom (c) UFEU‑a (državna potpora N 461/2009 – Ujedinjena Kraljevina),
            OPĆI SUD (deveto vijeće),
            u sastavu: G. Berardis, predsjednik, O. Czúcz i A. Popescu (izvjestitelj), suci,
            tajnik: C. Kristensen, administratorica,
            uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 3. srpnja 2014.,
            donosi sljedeću
            Presudu

            Osnova
            Okolnosti spora
            1. Tužitelj, društvo Vtesse Networks Ltd telekomunikacijski je operator koji nudi korištenje linija velikoga kapaciteta, prije svega velikim poduzetnicima. Budući da nije vlasnik vlastitih mreža linija velikoga kapaciteta, tužitelj unajmljuje te linije od drugih telekomunikacijskih operatora, a ponudu zaokružuje izgradnjom mreža za povezivanje po mjeri.
            2. Društvo British Telecommunications plc (u daljnjem tekstu: BT), etablirani telekomunikacijski operator u Ujedinjenoj Kraljevini, prije privatizacije bilo je javno poduzeće poznato pod nazivom British Telecom. Ono nudi širok spektar usluga u telekomunikacijskom sektoru, između ostalih najam linija velikoga kapaciteta.
            Upravni postupak
            3. Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske obavijestila je Komisiju o svojoj namjeri dodjele državne potpore za uvođenje širokopojasnih mreža najnovije generacije, zvanih mreže NGA u regiji Cornwall i na otočju Scilly (u daljnjem tekstu: prijavljena mjera). Obavijest je Europska komisija zaprimila 29. srpnja 2009., a dodatne informacije od tijela Ujedinjene Kraljevine 28. rujna 2009.
            4. Dana 21. listopada 2009. Komisija je zaprimila pritužbu koju je tužitelj podnio u vezi s prijavljenom mjerom.
            5. Iz spisa proizlazi kako slijedi:
            – pritužba je 23. listopada 2009. proslijeđena tijelima Ujedinjene Kraljevine, koja su svoja očitovanja dostavila 23. studenoga 2009.;
            – dodatne informacije koje je tužitelj proslijedio 9. studenoga 2009. upućene su tijelima Ujedinjene Kraljevine 19. studenoga 2009., koja su svoja očitovanja dostavila 4. prosinca 2009.;
            – dopisom od 28. siječnja 2010. Komisija je od tijela Ujedinjene Kraljevine zatražila pojašnjenja, a ona su odgovorila dopisom od 3. ožujka 2010.;
            – završni dokument tužitelja podnesen 16. ožujka 2010. nije proslijeđen tijelima Ujedinjene Kraljevine zbog toga što je Komisija smatrala da nije potrebno očitovanje na tekst tog dokumenta jer su se informacije o kojima je riječ odnosile na drugu pritužbu koju je podnio tužitelj.
            Pobijana odluka
            6. Dana 12. svibnja 2010. Komisija je bez pokretanja formalnog istražnog postupka propisanog u članku 108. stavku 2. UFEU‑a donijela Odluku C (2010) 3204, kojom je prijavljena mjera proglašena spojivom s unutarnjim tržištem (u daljnjem tekstu: pobijana odluka).
            7. U pobijanoj odluci postupak javne nabave koji je pokrenut za imenovanje operatora koji će dobiti javno financiranje za uvođenje mreže NGA u regiji Cornwall i na otočju Scilly opisan je u uvodnim izjavama 23. do 25. Iz navedene uvodne izjave 23. proizlazi da državna potpora treba biti dodijeljena na temelju poziva za podnošenje ponuda nakon postupka natjecateljskog dijaloga u skladu s Direktivom Europskog parlamenta i Vijeća 2004/18/EZ od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama (SL L 134, str. 114.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 177.).
            8. Iz uvodne izjave 25. pobijane odluke proizlazi da su na temelju poziva na nadmetanje objavljenog 17. ožujka 2009. zainteresirane strane bile dužne ispuniti pretkvalifikacijski upitnik koji omogućuje donošenje početne ocjene poduzetnika ponuditelja. Nakon pregleda tog pretkvalifikacijskog upitnika pet ponuditelja je pozvano na sudjelovanje u pozivu na podnošenje ponuda, dvoje je isključeno, a jedan je povukao ponudu. Dana 28. kolovoza 2009. poziv na dostavu konačne ponude upućen je dvama sudionicima koji su još uvijek sudjelovali u natjecateljskom dijalogu, i to društvu BT te konzorciju Babcock, dio kojeg je tužitelj. Dana 18. rujna 2009. konzorcij Babcock izjavio je da neće dostaviti konačnu ponudu. Konačna ponuda društva BT zaprimljena je 16. listopada 2009. Službena ocjena ponude poduzeta je u skladu s postupkom i utvrđenim objektivnim kriterijima te je društvo BT preporučeno strateškom upravnom odboru projekta kao odabrani ponuditelj.
            9. Komisija je zatim izložila različite točke koje je tužitelj istaknuo u svojoj pritužbi (uvodne izjave 38. do 43. pobijane odluke) i sadržaj očitovanja koja su u vezi s tom pritužbom dala tijela Ujedinjene Kraljevine (uvodne izjave 44. do 49. pobijane odluke).
            10. Nakon utvrđivanja da prijavljena mjera zaista sadrži elemente državne potpore (uvodne izjave 50. do 57. pobijane odluke), Komisija je ocijenila njezinu spojivost s unutarnjim tržištem u skladu s člankom 107. stavkom 3. točkom (c) UFEU‑a, kako je tumačena u svjetlu Smjernica Zajednice o primjeni pravila o državnim potporama u odnosu na brzi razvoj širokopojasnih mreža (SL 2009., C 235, str. 7., u daljnjem tekstu: Smjernice). U skladu sa Smjernicama Komisija je ispitala cilj te mjere (uvodne izjave 60. do 63. pobijane odluke), njezinu narav s obzirom na taj cilj i narušavanje tržišnog natjecanja ili utjecaj na trgovinu koji bi ona mogla proizvesti (uvodne izjave 64. do 70. pobijane odluke). Zaključila je da su u ovom slučaju ispunjeni kriteriji definirani u Smjernicama za širokopojasne mreže i da je prijavljena mjera stoga spojiva s unutarnjim tržištem u smislu članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a (uvodne izjave 71. i 72. pobijane odluke).
            Postupak i zahtjevi stranaka
            11. Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 27. kolovoza 2010. tužitelj je pokrenuo ovaj postupak.
            12. Aktima podnesenima tajništvu Općeg suda 25. studenoga 2010. društvo BT i 13. prosinca 2010. Republika Poljska te Ujedinjena Kraljevina zatražili su intervenciju u ovom predmetu u potporu Komisijinu zahtjevu.
            13. Rješenjem predsjednika drugog vijeća Općeg suda od 18. siječnja 2011. dopuštena je intervencija na strani Komisije Republici Poljskoj i Ujedinjenoj Kraljevini, a rješenjem od 25. siječnja 2011. društvu BT.
            14. Dana 29. ožujka 2011. društvo BT i Republika Poljska podnijeli su svoje intervencijske podneske, a Ujedinjena Kraljevina 31. ožujka 2011.
            15. Dopisom od 6. lipnja 2011. tužitelj je od Općeg suda zatražio da odredi novi rok za dostavu replike ili, ako to ne učini, da odredi mjeru upravljanja postupkom na temelju članka 64. stavka 4. Poslovnika Općeg suda kako bi mu omogućio da dostavi taj podnesak. Opći sud je 1. srpnja 2011. odbio zahtjev za produljenje roka za dostavu replike. Što se tiče zahtjeva za određivanje mjere upravljanja postupkom, Opći sud je nakon saslušanja stranaka o tom zahtjevu zaključio da o tome ne treba odlučivati.
            16. Dana 8. srpnja 2011. tužitelj je iznio svoja očitovanja na intervencijske podneske društva BT, Republike Poljske i Ujedinjene Kraljevine.
            17. Budući da je izmijenjen sastav vijeća Općeg suda, izvjestitelj je raspoređen u deveto vijeće kojem je slijedom toga dodijeljen ovaj predmet.
            18. U okviru mjera upravljanja postupkom propisanih člankom 64. Poslovnika, Opći sud (deveto vijeće) zatražio je s jedne strane od stranaka da odgovore na određena pitanja, a s druge strane od Komisije da dostavi nekoliko dokumenata. Stranke su udovoljile tim zahtjevima.
            19. Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
            – tužbu proglasi dopuštenom;
            – poništi točku 72. pobijane odluke;
            – Komisiji naloži snošenje troškova.
            20. Komisija od Općeg suda zahtijeva da:
            – odbije tužbu kao djelomično nedopuštenu i u svakom slučaju kao neosnovanu;
            – tužitelju naloži snošenje troškova.
            21. U potporu Komisijinu zahtjevu društvo BT od Općeg suda zahtijeva da:
            – odbije tužbu po službenoj dužnosti kao nedopuštenu;
            – podredno, odbije tužbu kao djelomično nedopuštenu i u svakom slučaju kao neosnovanu;
            – u svakom slučaju tužitelju naloži snošenje troškova, u što ulaze i njegovi troškovi.
            22. U potporu Komisijinu zahtjevu Republika Poljska od Općeg suda zahtijeva da:
            – odbije tužbu u dijelu u kojem je bespredmetna;
            – tužitelju naloži snošenje troškova.
            23. U potporu Komisijinu zahtjevu Ujedinjena Kraljevina od Općeg suda zahtijeva da:
            – odbije tužbu;
            – tužitelju naloži snošenje troškova.
            Pravo
            24. U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga od kojih se prvi temelji na očitim pogreškama u ocjeni činjenica, drugi na neprimjenjivanju ili povredi članka 102. UFEU‑a i treći na povredi prava na obranu.
            Dopuštenost
            25. U ovom sporu se osporavaju s jedne strane dopuštenost tužbe s obzirom na zahtjeve propisane u članku 44. stavku 1. točki (c) Poslovnika i s druge strane aktivna procesna legitimacija tužitelja protiv pobijane odluke.
            Usklađenost tužbe s člankom 44. stavkom 1. točkom (c) Poslovnika
            26. Komisija je u odgovoru na tužbu i na raspravi istaknula da drugi tužbeni razlog treba biti proglašen nedopuštenim u skladu s člankom 44. stavkom 1. točkom (c) Poslovnika. Naime, ona smatra da je tužitelj propustio pojasniti opseg svoje tužbe u dijelu u kojem se odnosi na taj tužbeni razlog. Osim toga, smatra da ni činjenična ni pravna pitanja na kojima tužitelj temelji svoju tužbu nisu jasno iznesena.
            27. Društvo BT smatra da prigovor nedopuštenosti drugog tužbenog razloga koji je istaknula Komisija treba biti po službenoj dužnosti proširen na cijelu tužbu. Napominje da Komisija u svojem odgovoru na tužbu jest odgovorila na većinu točaka istaknutih u tužbi, ali i da su za velik dio toga zaslužna njezina prethodna saznanja o činjenicama u ovom predmetu iz upravnog postupka i njezino „špekulativno“ tumačenje tužbenih razloga koje je istaknuo tužitelj. Međutim, prema mišljenju društva BT, Opći sud svoj sudski nadzor ne može provoditi samo na temelju činjenica dostavljenih u tužbi.
            28. S obzirom na to treba naglasiti da na temelju članka 21. stavka 1. Statuta Suda Europske unije, a koji je primjenjiv na postupak pred Općim sudom na temelju članka 53. stavka 1. njegovog Statuta i članka 44. stavka 1. točke (c) Poslovnika, svaka tužba mora navoditi predmet spora i sadržavati sažeti prikaz istaknutih tužbenih razloga.
            29. Ta naznaka mora biti dovoljno jasna i precizna kako bi se tuženiku omogućilo da pripremi obranu, a Općem sudu da odluči o tužbi, prema potrebi, bez dodatnih informacija. Kako bi se zajamčila pravna sigurnost i dobro sudovanje i tužba pred Općim sudom bila dopuštena, osobito je nužno da bitni činjenični i pravni elementi na kojima se ona temelji – makar i u sumarnom obliku, ali na suvisao i razumljiv način – proizlaze iz samog njezinog teksta. (rješenje Općeg suda od 28. travnja 1993., De Hoe/Komisija, T‑85/92, Zb., str. II‑523., t. 20.; presuda Općeg suda od 29. siječnja 1998., Dubois i Fils/Vijeće i Komisija, T‑113/96, Zb., str. II‑125., t. 29. i rješenje Općeg suda od 11. srpnja 2005., Internationaler Hilfsfonds/Komisija, T‑294/04, Zb., str. II‑2719., t. 23.).
            30. Tužbu u ovom predmetu ne treba proglašavati nedopuštenom jer ne ispunjava zahtjeve iz članka 21. Statuta Suda i članka 44. stavka 1. točke (c) Poslovnika. Naime, iako je točno da je na određenim mjestima u svojem odgovoru na tužbu Komisija bila dužna dati tumačenja argumenata tužitelja, od kojih je potonji neke potvrdio u očitovanju od 8. srpnja 2011., detaljna argumentacija koju su Komisija i intervenijenti izložili o osnovanosti tužbe potvrđuje da tužba pokazuje dovoljan stupanj jasnoće i preciznosti koji strankama omogućava odgovarajuću pripremu obrane.
            31. U svakom slučaju, u dijelu u kojem se prigovori u vezi s člankom 44. stavkom 1. točkom (c) Poslovnika odnose na dopuštenost različitih tužbenih razloga, Opći sud će, ako je to potrebno, navedene prigovore ispitati prilikom ispitivanja pojedinačnih tužbenih razloga.
            Aktivna procesna legitimacija tužitelja protiv pobijane odluke
            32. Komisija i Republika Poljska u okviru pisanog dijela postupka ne osporavaju dopuštenost tužbe zbog nepostojanja aktivne procesne legitimacije. Nasuprot tome, društvo BT tvrdi da su prvi i drugi tužbeni razlog – koji dovode u pitanje osnovanost pobijane odluke – nedopušteni jer tužitelj ne ispunjava kriterije sudske prakse Suda i jer su u svakom slučaju neosnovani. Što se tiče trećeg tužbenog razloga kojim se nastoje zaštititi postupovna prava tužitelja, društvo BT smatra da on također treba biti proglašen nedopuštenim jer tužitelj nije pružio nikakav dokaz u potporu svojoj tvrdnji da je on zainteresirana strana u smislu članka 108. stavka 2. UFEU‑a. Što se tiče Ujedinjene Kraljevine, ona u svojem intervencijskom podnesku iznosi samo sumnje u dopuštenost prvog i drugog tužbenog razloga, iz istih razloga kao i društvo BT.
            33. Najprije je potrebno podsjetiti da, iako u skladu s člankom 40. stavkom 4. Statuta Suda koji je primjenjiv na Opći sud na temelju članka 53. navedenog statuta intervenijenti ne mogu isticati zahtjeve koji nisu usmjereni kao oni koje je istaknula stranka koju podupiru, kada je riječ o apsolutnoj zapreci za vođenje postupka, dopuštenost tužbe treba ispitati po službenoj dužnosti na temelju članka 113. Poslovnika (vidjeti u tom smislu presudu Suda od 24. ožujka 1993., CIRFS i dr./Komisija, C‑313/90, Zb., str. I‑1125., t. 21. do 24.).
            34. U svakom slučaju u tom pogledu treba utvrditi da su Komisija i Ujedinjena Kraljevina na raspravi navele da dijele mišljenje društva BT u vezi s činjenicom da, kada je riječ o prvom i drugom tužbenom razlogu, tužitelj ne ispunjava kriterije sudske prakse Suda, a što je uneseno u zapisnik.
            35. U skladu s člankom 263. stavkom 4. UFEU‑a, “[s]vaka fizička ili pravna osoba može pod uvjetima utvrđenima u stavku prvom i drugom pokrenuti postupke protiv akta koji je upućen toj osobi ili koji se izravno i osobno odnosi na nju“.
            36. Prema ustaljenoj sudskoj praksi, subjekti koji nisu adresati neke odluke mogu tvrditi da se ta odluka osobno odnosi na njih u smislu članka 263. stavka 4. UFEU‑a samo ako na njih utječe zbog određenih osobina koje su im svojstvene ili zbog neke činjenične situacije koja ih razlikuje od bilo koje druge osobe, izdvajajući ih uslijed toga pojedinačno, poput osoba kojima je odluka upućena (presude Suda od 15. srpnja 1963., Plaumann/Komisija, 25/62, Zb., str. 197., t. 223.; od 19. svibnja 1993., Cook/Komisija, C‑198/91, Zb., str. I‑2487., t. 20. i od 15. lipnja 1993., Matra/Komisija, C‑225/91, Zb., str. I‑3203., t. 14).
            37. To je osobito slučaj kada je na položaj tužitelja na tržištu bitno utjecala potpora koja je predmet odluke o kojoj je riječ (vidjeti presudu Suda od 22. prosinca 2008., British Aggregates/Komisija, C‑487/06 P, Zb., str. I‑10515., t. 30. i navedenu sudsku praksu). Dakle, na tužitelju je da prikladno uputi na razloge zbog kojih bi Komisijina odluka mogla povrijediti njegove legitimne interese bitno utječući na njegov položaj na predmetnom tržištu (vidjeti u tom smislu presudu Suda od 22. studenoga 2007., Španjolska/Lenzing, C‑525/04 P, Zb., str. I‑9947., t. 41. i navedenu sudsku praksu).
            38. Kada je riječ o određivanju bitnog utjecaja na položaj poduzetnika na tržištu Što se tiče određivanja bitnog utjecaja na položaj poduzetnika na tržištu o kojem je riječ, iz sudske prakse proizlazi da sama okolnost da bi akt mogao imati određeni utjecaj na konkurentske odnose koji postoje na mjerodavnom tržištu i da se predmetni poduzetnik nalazio u bilo kakvom konkurentskom odnosu s korisnikom tog akta u svakom slučaju ne bi bila dovoljna da se može smatrati da se navedeni akt osobno odnosi na navedenog poduzetnika (vidjeti presudu British Aggregates/Komisija, gore navedenu u t. 37., t. 47. i navedenu sudsku praksu; rješenje Općeg suda od 4. svibnja 2012., UPS Europe i United Parcel Service Deutschland/Komisija, T‑344/10, t. 47.).
            39. Naime, poduzetnik se ne može pozivati isključivo na svoje svojstvo konkurenta u odnosu na onoga koji je korisnik potpore, već usto mora dokazati da je u činjeničnoj situaciji koja ga izdvaja pojedinačno poput osobe kojoj je takva odluka upućena (vidjeti presudu British Aggregates/Komisija, gore navedenu u t. 37., t. 48. i navedenu sudsku praksu; rješenje UPS Europe i United Parcel Service Deutschland/Komisija, gore navedeno u t. 38., t. 48.).
            40. Kao prvo u tom pogledu treba podsjetiti da se dokaz bitnog ugrožavanja položaja konkurenta na tržištu stoga ne bi mogao ograničiti na prisutnost nekih elemenata koji ukazuju na pogoršanje njegova gospodarskog ili financijskog uspjeha (vidjeti presudu British Aggregates/Komisija, gore navedenu u t. 37., t. 53. i navedenu sudsku praksu; rješenje UPS Europe i United Parcel Service Deutschland/Komisija, gore navedeno u t. 38., t. 49.).
            41. Nadalje, postojanje bitnog utjecaja na položaj tužitelja na tržištu ne ovisi izravno o iznosu potpore o kojoj je riječ, nego o važnosti utjecaja koji ta potpora može imati na navedeni položaj. Takav utjecaj može varirati za potpore sličnog iznosa zbog kriterijâ kao što su veličina tržišta o kojem je riječ, duljina razdoblja za koje je dodijeljena, je li djelatnost tužitelja na koju potpora utječe njegova glavna ili prateća djelatnost i mogućnosti tužitelja da izbjegne negativne učinke potpore (vidjeti u tom smislu rješenje UPS Europe i United Parcel Service Deutschland/Komisija, gore navedeno u t. 38., t. 58.).
            42. Naposljetku, ne dovodeći u pitanje prethodno navedeno, treba podsjetiti na to da kada Komisija donese odluku u skladu s člankom 4. stavkom 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka [108. UFEU‑a] (SL L 83, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 16.) utvrđujući da je potpora spojiva s unutarnjim tržištem, ona također implicitno odbija pokrenuti formalni istražni postupak propisan u članku 108. stavku 2. UFEU‑a i članku 6. stavku 1. Uredbe br. 659/1999 (presuda Suda od 24. siječnja 2013., 3F/Komisija, C‑646/11 P, t. 26.). Zainteresirane strane koje su u skladu s člankom 1. točkom (h) Uredbe br. 659/1999 osobe, poduzetnici ili udruženja poduzetnika na čije interese može utjecati dodjela potpore, to jest osobito konkurentski poduzetnici koji su korisnici te potpore i kojima postupovna jamstva formalnog istražnog postupka mogu biti od koristi, mogu osigurati usklađenost s tim samo ako budu mogli osporavati tu odluku pred sudom Europske unije. Dakle, u tim uvjetima njihova tužba može biti usmjerena samo na zaštitu postupovnih prava koja imaju na temelju članka 108. stavka 2. UFEU‑a i članka 6. stavka 1. Uredbe br. 659/1999 (presuda British Aggregates/Komisija, gore navedena u t. 37., t. 28.).
            43. S obzirom na sve odredbe i gore u točkama 35. do 42. prikazanu sudsku praksu, Opći sud smatra korisnim ispitati prije svega pitanje je li tužitelj zainteresirana strana u smislu članka 1. točke (h) Uredbe br. 659/1999 tako da je imao aktivnu procesnu legitimaciju za zaštitu svojih postupovnih prava, a potom je li na konkurentski položaj tužitelja bitno utjecala prijavljena mjera tako da je imao aktivnu procesnu legitimaciju za osporavanje osnovanosti pobijane odluke.
            44. Kao prvo, što se tiče pitanja je li tužitelj zainteresirana strana u smislu članka 108. stavka 2. UFEU‑a i članka 1. točke (h) Uredbe br. 659/1999, treba podsjetiti da društvo BT osporava to da bi se on mogao smatrati zainteresiranom stranom jer nije pružio nikakav dokaz u tom smislu.
            45. Točno je da tužitelj zaista nije pružio nikakav pravi dokaz u vezi sa svojim svojstvom zainteresirane strane u dijelu tužbe koji se odnosi na osnovanost tužbe na temelju članka 263. UFEU‑a.
            46. Međutim, ostaje činjenica da je tužitelj naveo, a da to druge stranke nisu osporile, da on jest specijalizirani pružatelj telekomunikacijskih usluga koji većinom nudi najam na malo linija velikoga kapaciteta koje koriste optička vlakna velikim poduzetnicima koji žele povezati svoje poslovne prostorije i, s druge strane, da društvo BT pruža usluge u širokom spektru telekomunikacijskog tržišta u izravnoj konkurenciji s njim u dijelu koji se odnosi na najam linija velikoga kapaciteta klijentima.
            47. Stoga treba smatrati da su društvo BT i tužitelj konkurentski telekomunikacijski operateri na tržištu pružanja specijaliziranih telekomunikacijskih usluga i da potonjeg treba smatrati zainteresiranom stranom u smislu članka 108. stavka 2. UFEU‑a. U tim uvjetima treba utvrditi da tužitelj ima aktivnu procesnu legitimaciju za postupanje protiv pobijane odluke u dijelu u kojem svojom tužbom namjerava zaštititi svoja postupovna prava.
            48. Kao drugo, što se tiče pitanja može li tužitelj osim svoje aktivne procesne legitimacije za zaštitu svojih postupovnih prava tužbom osporavati osnovanost pobijane odluke, Opći sud smatra da tužitelj još uvijek nije dokazao bitan utjecaj na svoj položaj na tržištu, u smislu sudske prakse izložene gore u t. 37.
            49. Argumenti koje tužitelj u tom pogledu izlaže ne mogu pobiti tvrdnju iznesenu gore u točki 48.
            50. U tužbi tužitelj u bitnome ističe:
            – da je on konkurent društva BT, to jest korisnika potpore;
            – da je on bio jedino preostalo telekomunikacijsko društvo koje je još bilo u postupku iz poziva na podnošenje ponuda uz društvo BT do trenutka kad se moralo povući;
            – da je on bio jedino telekomunikacijsko društvo, uz trenutačnoga korisnika potpore, koje je moglo biti korisnik potpore;
            – da je u svakom slučaju dodjelom potpore postojao negativan i to bitan utjecaj na njegov konkurentski položaj na tržištu jer je poziv na podnošenje ponuda za njega bio važan projekt;
            – nadalje, da je jedina zabilježena pritužba na prijavljenu potporu bila ona koju je on podnio. Međutim, analogijom s predmetom koji je doveo do presude Suda od 28. siječnja 1986., Cofaz i dr./Komisija (169/84, Zb., str. 391.), to je dodatan razlog dopuštenosti.
            51. U tom pogledu kao prvo treba podsjetiti da se poduzetnik ne može pozivati isključivo na svoje svojstvo konkurenta u odnosu na onoga koji je korisnik potpore, već usto mora dokazati, uzimajući u obzir svoj stupanj mogućeg sudjelovanja u postupku i važnost utjecaja na svoj položaj na tržištu, da je u činjeničnoj situaciji koja ga izdvaja pojedinačno poput osobe kojoj je takva odluka upućena (vidjeti t. 39. gore).
            52. U ovom slučaju, tužitelj je podnio prigovor Komisiji, koja ga je zaprimila 21. listopada 2009. Osim toga, kao što proizlazi iz pobijane odluke u cijelosti, ta odluka uzima u obzir informacije izložene u prigovoru kao i informacije koje su tijela Ujedinjene Kraljevine dostavila na zahtjev Komisije nakon što je tužitelj podnio svoj prigovor. Stoga treba utvrditi da je tužitelj zaista igrao ulogu prilikom odvijanja upravnog postupka.
            53. Međutim, iz sudske prakse proizlazi da se iz samog sudjelovanja tužitelja u upravnom postupku ne može zaključiti da on ima aktivnu procesnu legitimaciju. Tužitelj u svakom slučaju mora dokazati da je prijavljena mjera mogla bitno utjecati na njegov položaj na tržištu (vidjeti u tom smislu presudu Suda od 22. studenoga 2007., Sniace/Komisija, C‑260/05 P, Zb., str. I‑10005., t. 60. i rješenje Općeg suda od 21. siječnja 2011., Vtesse Networks/Komisija, T‑54/07, neobjavljeno u Zborniku, t. 92.).
            54. Kao drugo, kao što je već presuđeno, iz presude navedene gore u točki 50., Cofaz i dr./Komisija, protivno onome što tužitelj u bitnome tvrdi, ne proizlazi da je tužiteljevo podnošenje prigovora i njegovo sudjelovanje u upravnom postupku dovoljno za utvrđenje da prijavljena mjera utječe na njega osobno (vidjeti u tom pogledu rješenje Vtesse Networks/Komisija, t. 53. gore, t. 93.).
            55. Kao treće, tvrdnja tužitelja prema kojoj je on s jedne strane bio jedino telekomunikacijsko društvo koje je još bilo u postupku iz poziva na podnošenje ponuda i s druge strane jedino kome je potpora mogla biti dodijeljena treba biti odbijena. Naime, kao prvo, kao što su osobito smatrali društvo BT, Ujedinjena Kraljevina i Komisija na raspravi, dva sudionika koja su još preostala u okviru poziva na podnošenje ponuda bili su društvo BT i konzorcij Babcock, čiji je tužitelj član, a ne društvo BT i tužitelj. Kao drugo, iz spisa i diskusija koje su se u tom pogledu održale na raspravi proizlazi da tužitelj nije bio jedino preostalo telekomunikacijsko društvo u postupku jer su preostali članovi konzorcija Babcock među ostalim bili društva za telekomunikacije Surf Telecoms i Motorola Inc. Čak i kad bi bilo točno da ta dva društva nisu bila zadužena za izgradnju fizičke infrastrukture i da glavni dio poziva na nadmetanje na njih nije najizravnije utjecao kao što smatra tužitelj, ostaje činjenica da je pobijana odluka utjecala na ta dva društva. Naime, jasno je, kao što je tužitelj zaista priznao, osobito u svojem očitovanju od 8. srpnja 2011., da je u okviru ponude konzorcija Babcock društvo Motorola sudjelovalo u „bežičnom“ dijelu ponude, a društvo Surf Telecoms tužitelju davalo u najam linije s optičkim vlaknima. Stoga valja smatrati da nije postojao takav utjecaj na tužitelja koji bi ga osobno izdvajao od drugih društava.
            56. Kao četvrto treba podsjetiti da same činjenice da pobijana odluka može imati određeni utjecaj na odnose tržišnog natjecanja koji postoje na mjerodavnom tržištu i da se tužitelj nalazi u određenom konkurentskom odnosu s društvom BT ne mogu prerasti u bitan utjecaj na konkurentski položaj tužitelja. Tužitelj mora osim toga dokazati i opseg utjecaja na svoj položaj na tržištu (vidjeti t. 41. gore).
            57. Međutim, tužitelj nije dokazao takav utjecaj. Naime, on samo tvrdi da je poziv na podnošenje ponuda za njega bio važan projekt, dok je na njemu bilo da istakne razloge zbog kojih je pobijana odluka mogla povrijediti njegove interese bitnim utjecajem na njegov položaj na tržištu o kojem je riječ.
            58. Iz prethodnih izlaganja proizlazi da tužitelj nije dokazao da je pobijana odluka bitno utjecala na njegov konkurentski položaj.
            59. U tim uvjetima treba s jedne strane utvrditi da tužitelj, u dijelu u kojem je zainteresirana strana u smislu članka 108. stavka 2. UFEU‑a i članka 1. točke (h) Uredbe br. 659/1999, ima aktivnu procesnu legitimaciju za postupanje protiv pobijane odluke kako bi zaštitio svoja postupovna prava, ali s druge strane ipak nema aktivnu procesnu legitimaciju za dovođenje u pitanje njezine osnovanosti.
            60. Činjenica da tužitelj nije uspio dokazati da je potpora o kojoj je riječ bitno utjecala na njegov položaj na tržištu ne znači da on ne može iznijeti argumente koji se odnose na osnovanost ocjene koju je izvršila Komisija kako bi dokazao da je Komisija trebala imati sumnje u usklađenost potpore o kojoj je riječ s unutarnjim tržištem koje bi opravdale pokretanje formalnog istražnog postupka propisanog u članku 108. stavku 2. UFEU‑a, međutim pod uvjetom da se barem jedan od njegovih tužbenih razloga temelji na Komisijinoj povredi svoje obveze pokretanja formalnog istražnog postupka.
            61. Prije svega treba podsjetiti da prema sudskoj praksi, kada se tužitelj poziva na povredu svojih postupovnih prava zbog toga što Komisija nije pokrenula formalni istražni postupak, on može isticati sve tužbene razloge koji su takve naravi da mogu dokazati da je ocjena informacija i dokaza kojima je Komisija raspolagala tijekom prethodne faze ispitivanja prijavljene mjere trebala pobuditi sumnje u kvalifikaciju prijavljene mjere državne potpore i njezinu spojivost s Ugovorom. No, korištenje takvih argumenata ne može za posljedicu imati promjenu ni predmeta tužbe ni uvjeta njezine dopuštenosti. Nasuprot tome, postojanje sumnje u tu kvalifikaciju ili tu spojivost s unutarnjim tržištem upravo je onaj dokaz koji treba pružiti kako bi se dokazalo da je Komisija bila dužna pokrenuti formalni istražni postupak (vidjeti presudu Općeg suda od 10. srpnja 2012., Smurfit Kappa Group/Komisija, T‑304/08, t. 52. i navedenu sudsku praksu; presudu Općeg suda od 16. rujna 2013., Colt Télécommunications France/Komisija, T‑79/10, t. 84.).
            62. Taj dokaz može se pružiti kada postoji skup usuglašenih dokaza; pitanje postojanja sumnje treba razriješiti istraživanjem okolnosti donošenja odluke o nepodnošenju prigovora i njezinog sadržaja, uspoređujući pritom ocjene na kojima je Komisija temeljila svoj stav u navedenoj odluci s dokazima kojima je raspolagala kada je odlučivala o kvalifikaciji i spojivosti potpore o kojoj je riječ s unutarnjim tržištem (vidjeti presudu 3F/Komisija, t. 42. gore, t. 31. i navedenu sudsku praksu). Teret dokazivanja postojanja takve sumnje je na tužitelju (presude Općeg suda od 15. ožujka 2001., Prayon‑Rupel/Komisija, T‑73/98, Zb., str. II‑867., t. 49.; od 3. ožujka 2010., Bundsverband deutscher Banken/Komisija, T‑36/06, Zb., str. II‑537., t. 127. i Colt Télécommunications France/Komisija, t. 61. gore, t. 37.).
            63. Potom valja podsjetiti da iz sudske prakse proizlazi da se u slučajevima kada tužitelj ističe tužbeni razlog kojim nastoji zaštiti svoja postupovna prava, Općem sudu ne može prigovoriti uzimanje u obzir argumenata istaknutih u drugim tužbenim razlozima kojima se želi dokazati da je Komisija trebala imati sumnje u kvalifikaciju mjera o kojima je riječ kao državnoj potpori ili njihovoj spojivosti s unutarnjim tržištem (vidjeti u tom smislu presude Suda od 24. svibnja 2011., Komisija/Kronoply i Kronotex, C‑83/09 P, Zb., str. I‑4441., t. 56. do 58. i od 22. rujna 2011., Belgija/Deutsche Post i DHL International, C‑148/09 P, Zb., str. I‑8573., t. 64. do 66.).
            64. Dopuštenost tužbenih razloga treba ispitati u svjetlu sudske prakse navedene gore u točkama 61. do 63.
            Dopuštenost tužbenih razloga koje je istaknuo tužitelj s obzirom na svoju aktivnu procesnu legitimaciju
            65. Prvotno valja utvrditi da je tužitelju dopušteno isticati treći tužbeni razlog u njegovu svojstvu zainteresirane strane kada tim razlogom izričito nastoji zaštititi svoja postupovna prava.
            66. Što se tiče prvog tužbenog razloga, tužitelj smatra da je Komisija počinila očite pogreške prilikom ocjene činjenica utvrđenjem da je postupak javne nabave bio otvoren, nediskriminatoran i natjecateljski, dok je trebala utvrditi da je konkurencija bila isključena u dijelu u kojem se odnosi na poziv na podnošenje ponuda (prvi dio tužbenog razloga), da je ponuda dana društvu BT o korištenju postojeće infrastrukture trebala biti na raspolaganju i drugim ponuditeljima na njihov zahtjev (drugi dio) i da je ukupni utjecaj na konkurenciju bio pozitivan (treći dio).
            67. Što se tiče drugog tužbenog razloga, tužitelj smatra da činjenice opisane u tužbi dokazuju zlouporabu vladajućeg položaja zbog objedinjavanja infrastrukture ili usluga, odbijanja davanja pristupa važnim resursima i komprimiranja marži u dijelu u kojem je bio ponuđen bilo kakav pristup uslugama optičkih kablova društva BT. Međutim, on u bitnome smatra da, iako se Komisija jasno pozvala na tu točku, kao što proizlazi iz uvodne izjave 41. pobijane odluke, ona nije posvetila dovoljno pozornosti pitanju je li društvo BT zloupotrijebilo svoj vladajući položaj povredom članka 102. UFEU‑a. Prema tužitelju, pobijana odluka povrijedila je članak 102. UFEU‑a, ocjena utjecaja prijavljene mjere na konkurenciju iz uvodnih izjava 69. i 70. pobijane odluke je nevaljana te je pobijana odluka stoga nezakonita i ne ulazi u područje primjene članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a.
            68. Odgovarajući na prigovor nedopuštenosti prvog i drugog tužbenog razloga koji je društvo BT istaknulo tijekom pisanog dijela postupka i na raspravi, a Komisija i Ujedinjena Kraljevina na raspravi, tužitelj je u očitovanju od 8. srpnja 2011. izložio da je ta tvrdnja neutemeljena jer ne uzima u obzir presudu Komisija/Kronoply i Kronotex, navedenu gore u točki 63. Upitane o tome od strane Općeg suda u okviru mjere upravljanja postupkom (vidjeti t. 18. gore), stranke su, uz iznimku Republike Poljske i tužitelja, zauzele stajalište da presuda Komisija/Kronoply i Kronotex, navedena gore u točki 63., potvrđuje da su prvi i drugi tužbeni razlog nedopušteni.
            69. U tom pogledu treba istaknuti da, iako je točno da presuda Komisija/Kronoply i Kronotex, navedena gore u točki 63., omogućava uzimanje u obzir argumenata koji se odnose na osnovanost odluke radi određivanja je li dokazano postojanje sumnji u prilog postupovnom tužbenom razlogu temeljenom na nepokretanju formalnog istražnog postupka, zaključak koji iz toga tužitelj izvodi u vezi s dopuštenošću prvog i drugog tužbenog razloga ne može biti prihvaćen. Naime, argumentacija koju tužitelj razlaže u bitnome je ta da se u slučajevima isticanja postupovnog tužbenog razloga može pozivati na bilo koji drugi argument ili tužbeni razlog kojim se osporava osnovanost pobijane odluke, a da se pritom ne postavlja pitanje dopuštenosti.
            70. Međutim, u presudi Komisija/Kronoply i Kronotex, navedenoj gore u točki 63., ne može se naći nikakvo uporište za takvu tvrdnju, kao što je prikazano kasnijom sudskom praksom Općeg suda i Suda. Naime, iz te presude proizlazi samo da se argumenti o meritumu mogu uzeti u obzir samo u dijelu u kojem mogu podržati tužbeni razlog koji se temelji na postojanju sumnji koje bi opravdavale pokretanje formalnog istražnog postupka. Međutim, argumenti moraju biti definirani tako da su povezani s činjenicom koju treba dokazati, odnosno postojanjem sumnji u vezi sa spojivošću mjere s unutarnjim tržištem.
            71. Stoga u okolnostima ovog predmeta Opći sud prvi i drugi tužbeni razlog ove tužbe može uzeti u obzir samo u dijelu u kojem se oni oslanjaju na argumente kojima se nastoji dokazati da Komisija nije uspjela nadvladati sumnje s kojima je bila suočena tijekom prethodne faze ispitivanja.
            72. Međutim, u tom pogledu treba utvrditi da prvi i drugi tužbeni razlog koje je istaknuo tužitelj ne sadrže nijedan argument kojim se nastoji dokazati da je Komisija imala sumnje koje bi opravdavale pokretanje formalnog istražnog postupka. Naime, kao što su istaknuli društvo BT, Ujedinjena Kraljevina i Komisija u svojim odgovorima na pisano pitanje Općeg suda, ti tužbeni razlozi bili su usmjereni isključivo na osporavanje osnovanosti Komisijine ocjene.
            73. U prvom tužbenom razlogu tužitelj se ograničava na isticanje da određene tvrdnje iz pobijane odluke predstavljaju očite pogreške ocjene činjenica. Tužitelj ne pojašnjava kako argumenti na koje se poziva u tom tužbenom razlogu upućuju na postojanje sumnji, a još manje kako su očite pogreške na koje se poziva utjecale na njegova postupovna prava. Prvim tužbenim razlogom se stoga ne nastoji dokazati da su okolnosti bile takve da je Komisija bila dužna pokrenuti formalni istražni postupak.
            74. Što se tiče drugog tužbenog razloga koji se temelji na povredi članka 102. UFEU‑a, tužitelj u tužbi zaključuje da „pobijana odluka povređuje članak 102. UFEU‑a, […] da je ocjena utjecaja mjere na konkurenciju u pobijanoj odluci (uvodne izjave 69. i 70.) nevaljana i […] da je pobijana odluka stoga nezakonita i ne ulazi u područje primjene članka 107. stavka 3. točke (c) [UFEU‑a]“. Kao što točno ističe društvo BT u svojem odgovoru na pisano pitanje Općeg suda, tužitelj se više poziva na povredu primarnog prava nego na kršenje svojih postupovnih prava, a što se jasno odnosi na meritum i nadilazi zaštitu postupovnih prava.
            75. Iz ovoga valja zaključiti, kao što su to učinili Komisija, društvo BT i Ujedinjena Kraljevina, da prvim i drugim tužbenim razlogom tužitelj od Općeg suda zahtijeva da ocjeni osnovanost pobijane odluke u dijelu u kojem se njome utvrđuje da je potpora o kojoj je riječ spojiva s unutarnjim tržištem, a ne nastoji istaknutim argumentima stvarno zaštititi svoja postupovna prava koja proizlaze iz članka 108. stavka 2. UFEU‑a. Stoga nije na Općem sudu da tumači te tužbene razloge dovodeći u pitanje isključivo osnovanost pobijane odluke, nastojeći postići u biti samo cilj zaštite postupovnih prava tužitelja jer bi takvo tumačenje dovelo do prekvalifikacije predmeta tužbe (vidjeti u tom smislu presude Suda od 29. studenoga 2007., Stadtwerke Schwäbisch Hall i dr./Komisija, C‑176/06 P, neobjavljena u Zborniku, t. 25. i Komisija/Kronoply i Kronotex, t. 63. gore, t. 55.).
            76. Nadalje treba dodati da taj zaključak ne može biti doveden u pitanje očitovanjem tužitelja od 8. srpnja 2011. u kojem on u više navrata nastoji preoblikovati prva dva tužbena razloga u postupovne tužbene razloge, smatrajući da oni razotkrivaju sumnje koje su trebale dovesti do pokretanja formalnog istražnog postupka.
            77. Naime, u tom očitovanju tužitelj nije mogao valjano prekvalificirati svoj prvi i drugi tužbeni razlog smatrajući da oni upućuju na postojanje sumnje zato što u tim tužbenim razlozima u stadiju podnošenja tužbe nije istaknuo nijedan argument koji se temelji na postojanju sumnji koje su trebale spriječiti donošenje pobijane odluke bez pokretanja formalnog istražnog postupka.
            78. Valja utvrditi da su argumenti poput onih koje je tužitelj prvi put naveo u svojem očitovanju od 8. srpnja 2011. nedopušteni. Naime, iz odredbi članka 44. stavka 1. točke (c) u vezi s člankom 48. stavkom 2. Poslovnika proizlazi da tužba kojom se pokreće postupak mora sadržavati predmet spora i sažeti prikaz tužbenih razloga na koje se poziva te da je zabranjeno iznositi nove razloge tijekom postupka osim ako se ne temelje na pravnim ili činjeničnim pitanjima za koja se saznalo tijekom postupka, a što ovdje nije slučaj.
            79. S obzirom na prethodna razmatranja treba priznati apsolutnu procesnu zapreku u vezi s prvim i drugim tužbenim razlogom i odbiti te razloge kao nedopuštene.
            Meritum
            80. Što se tiče trećeg tužbenog razloga, a na koji se tužitelj može pozivati u svojstvu zainteresirane strane, treba istaknuti da on uključuje dva različita prigovora. S jedne strane tužitelj osporava zakonitost odluke jer se njome ne pokreće formalni istražni postupak. S druge strane tvrdi da su povrijeđena njegova prava na obranu u dijelu u kojem nije pozvan da odgovori na očitovanja koja su u vezi s njegovim prigovorom dala tijela Ujedinjene Kraljevine.
            Prvi dio trećeg tužbenog razloga
            81. Tužitelj u bitnome smatra da je Komisija zbog nepokretanja formalnog istražnog postupka propisanog člankom 108. stavkom 2. UFEU‑a povrijedila njegova postupovna prava.
            82. Kao što je navedeno gore u točki 62., treba istaknuti da je teret dokaza postojanja sumnji na tužitelju i da ga može pružiti kada postoji skup usuglašenih dokaza koji se s jedne strane odnose na okolnosti i trajanje prethodne faze ispitivanja, a s druge strane na sadržaj pobijane odluke.
            – Dokazi koji se odnose na postupak prethodnog ispitivanja
            83. Iako se treći tužbeni razlog u svojem prvom dijelu temelji na povredi njegovih postupovnih prava zbog nepokretanja formalnog istražnog postupka, treba istaknuti da se tužitelj u tužbi nigdje ne poziva na takve dokaze. To čini samo u očitovanju od 8. srpnja 2011., kada se prvi put poziva na okolnosti koje se odnose na postupak prethodnog ispitivanja. On u biti ističe da trajanje prethodne faze ispitivanja te korespondencija između Komisije i tijela Ujedinjene Kraljevine jesu dokazi postojanja sumnji koji opravdavaju pokretanje formalnog istražnog postupka.
            84. Dakle, ti argumenti koji se odnose na okolnosti i trajanje postupka ne mogu se smatrati proširenjem navedenog tužbenog razloga u tužbi, čak ni implicitno.
            85. Slijedom navedenoga valja smatrati da su ti argumenti, s obzirom na to da su novi, nedopušteni na temelju članka 48. stavka 2. Poslovnika, koji propisuje da je tijekom postupka zabranjeno iznositi nove razloge, osim ako se ne temelje na pravnim ili činjeničnim pitanjima za koja se saznalo tijekom postupka, a što ovdje nije slučaj.
            – Dokazi koji se odnose na sadržaj pobijane odluke
            86. Tužitelj u tužbi ističe kako slijedi:
            „Sažetak činjenica [iz tužbe] i prva dva tužbena razloga upućuju na to da je potpora, barem na prvi pogled, nespojiva s unutarnjim tržištem. U tim okolnostima u pobijanoj odluci nezakonito je odlučeno da se neće provesti ukupno ispitivanje na temelju članka 108. stavka 2. [UFEU‑a] i/ili završiti ispitivanje na temelju članka 108. stavka 3. [UFEU‑a].“
            87. Stoga valja primijetiti da se tužitelj ograničava na upućivanje na činjenice izložene u njegovoj tužbi i izlaganja koja su posvećena prvom i drugom tužbenom razlogu kako bi potvrdio da je Komisija bila dužna pokrenuti formalni istražni postupak, a da pritom nije pojasnio kako su činjenice ili ta izlaganja razotkrivali sumnje koje bi trebale opravdati pokretanje formalnog istražnog postupka.
            88. Naravno, kao što je već navedeno gore u točki 61. ove presude, kada se tužitelj poziva na povredu svojih postupovnih prava koja proizlazi iz toga što Komisija nije pokrenula formalni istražni postupak, on može isticati sve tužbene razloge koji su takve naravi da mogu dokazati da je ocjena informacija i dokaza kojima je Komisija raspolagala tijekom prethodne faze ispitivanja prijavljene mjere trebala pobuditi sumnje u njezinu spojivost s Ugovorom.
            89. Međutim, iz pozivanja na tu sudsku praksu proizlazi da je na tužitelju da identificira dokaze koji se odnose na sadržaj odluke kako bi dokazao postojanje sumnji (vidjeti u tom smislu presudu Prayon‑Rupel/Komisija, t. 62. gore, t. 49.). Štoviše, kada tužitelj, kao u ovom slučaju, samo upućuje na argumente istaknute na temelju drugog tužbenog razloga, na njemu je da precizno identificira one argumente koji su istaknuti na tom temelju, a prema njegovu mišljenju mogu dokazati postojanje takvih sumnji.
            90. U ovom slučaju, tužitelj se u prilog prvom prigovoru trećeg tužbenog razloga ograničava na upućivanje na sažetak činjenica iz tužbe i izlaganja koja se odnose na prva dva tužbena razloga. Međutim, to neodređeno upućivanje koje se ne temelji ni na kakvim dokazima ne omogućava Općem sudu da identificira precizne dokaze u okviru prvog i drugog tužbenog razloga koji bi prema mišljenju tužitelja mogli dokazati postojanje sumnji i osnovanost trećeg tužbenog razloga.
            91. Stoga treba odbiti prvi dio trećeg tužbenog razloga.
            Drugi dio trećeg tužbenog razloga
            92. U prilog drugom dijelu tužitelj ističe da je pobijanom odlukom završeno ispitivanje Komisije jer je potonja od tijela Ujedinjene Kraljevine dobila dovoljno jamstava o neosnovanosti pritužbe. Tužitelj smatra da je u tim okolnostima, kao osoba koja je podnijela prigovor, trebao biti barem obaviješten o odgovoru tih tijela.
            93. Treba istaknuti da tužitelj tim argumentom smatra da je, neovisno o zaštiti postupovnih prava koja ima na temelju članka 108. stavka 2. UFEU‑a, trebao biti u mogućnosti dati svoja očitovanja na informacije koje su dostavila tijela Ujedinjene Kraljevine. Takav argument treba odbiti.
            94. Prije svega treba istaknuti da obveza pozivanja zainteresiranih strana da podnesu svoje primjedbe počinje u vrijeme donošenja odluke o pokretanju formalnog istražnog postupka, kojemu je cilj omogućavanje Komisiji da bude potpuno obaviještena o svim činjenicama u predmetu.
            95. Potom, kao što je Komisija točno istaknula, treba podsjetiti da je postupak kontrole državnih potpora, uzimajući u obzir njegovu opću strukturu, postupak koji se prema odgovornoj državi članici pokreće s obzirom na njezine obveze u području prava Unije za dodjelu potpore. U tom postupku zainteresirane strane, osim države članice na koju se to odnosi, u biti imaju ulogu izvora informacija za Komisiju i u tom pogledu ne mogu imati pravo na kontradiktornu raspravu s Komisijom, kao što ga ima navedena država članica protiv koje je postupak pokrenut. Zainteresirane strane, osim države članice na koju se to odnosi, raspolažu samo pravom da budu uključene u upravni postupak u odgovarajućem opsegu koji uzima u obzir okolnosti konkretnog slučaja (vidjeti u tom smislu presude Općeg suda od 26. lipnja 2008., SIC/Komisija, T‑442/03, Zb., str. II‑1161., t. 222. i od 1. srpnja 2010., ThyssenKrupp Acciai Speciali Terni/Komisija, T‑62/08, Zb., str. II‑3229., t. 161. i 162.).
            96. Naposljetku treba istaknuti i da opća načela prava Unije, kao što su pravo na saslušanje ili načelo dobre uprave, sudu Unije ne dopuštaju proširenje postupovnih prava koja Ugovor i sekundarno pravo daju zainteresiranim osobama u postupcima kontrola državnih potpora. To ne dopušta ni činjenica da tužitelj ima aktivnu procesnu legitimaciju protiv pobijane odluke (vidjeti u tom smislu presudu ThyssenKrupp Acciai Speciali Terni/Komisija, t. 95. gore, t. 167.).
            97. Iz toga proizlazi da treba odbiti drugi dio trećeg tužbenog razloga.
            98. S obzirom na to da nijedan istaknuti argument iz trećeg tužbenog razloga nije takve naravi da bi mogao dokazati postojanje sumnji koje bi obvezivale Komisiju da pokrene formalni istražni postupak, treba odbiti treći tužbeni razlog kao i tužbu u cijelosti.
            Troškovi
            99. Sukladno odredbama članka 87. stavka 2. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku snosi troškove, ako je takav zahtjev postavljen. Budući da tužitelj nije uspio u postupku, valja mu, osim vlastitih, naložiti snošenje troškova Komisije i društva BT, sukladno njihovu zahtjevu. Međutim, u skladu s člankom 87. stavkom 4. podstavkom 1. Poslovnika, države članice koje su intervenirale u postupak snose vlastite troškove. Iz toga proizlazi da će Republika Poljska kao i Ujedinjena Kraljevina snositi vlastite troškove.

            Operativni dio
            Slijedom navedenoga,
            OPĆI SUD (deveto vijeće)
            proglašava i presuđuje:
            1. Tužba se odbija.
            2. Društvu Vtesse Networks Ltd nalaže se, osim vlastitih troškova, snošenje troškova Europske komisije kao i društva British Telecommunications plc.
            3. Republika Poljska i Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske snosit će vlastite troškove.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 24. veljače 1988. # Groupement de producteurs de coton "Omada Paragogon Vamvakiou Andrianou-Gizinou & Sia Thiva/EGA" protiv Ministre des finances. # Zahtjev za prethodnu odluku: Polymeles Protodikeio Athinon - Grčka. # Poljoprivreda. # Predmet 8/87.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 28. lipnja 1990. # Firma Hoche GmbH protiv Bundesanstalt für Landwirtschaftliche Marktordnung. # Zahtjev za prethodnu odluku: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Njemačka. # Poljoprivreda. # Predmet C-174/89.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 2012. veljača 16.#„Еон Асет Мениджмънт” ООД protiv Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto“ Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite.#Zahtjev za prethodnu odluku, podnesena po Administrativen sad - Varna.#Predmet C-118/11.


title: Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 15. prosinca 2016.#Intesa Sanpaolo SpA protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Prijava figurativnog žiga Europske unije START UP INITIATIVE – Apsolutni razlog za odbijanje – Nepostojanje razlikovnog karaktera – Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Obveza obrazlaganja – Članak 75. Uredbe br. 207/2009.#Predmet T-529/15.

text:
         PRESUDA OPĆEG SUDA (prvo vijeće)
      15. prosinca 2016. (
            *1
         )
      „Žig Europske unije — Prijava figurativnog žiga Europske unije START UP INITIATIVE — Apsolutni razlog za odbijanje — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Obveza obrazlaganja — Članak 75. Uredbe br. 207/2009“
      U predmetu T‑529/15,

         Intesa Sanpaolo SpA, sa sjedištem u Torinu (Italija), koju zastupaju P. Pozzi i F. Braga, avocats,
      tužitelj,
      protiv

         Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), koji je zastupao P. Bullock, a zatim L. Rampini, u svojstvu agenata,
      tuženik,
      povodom tužbe protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO‑a od 29. lipnja 2015. (predmet R 2777/2014‑1), koja se odnosi na prijavu za registraciju figurativnog znaka START UP INITIATIVE kao žiga Europske unije,
      OPĆI SUD (prvo vijeće)
      u sastavu: H. Kanninen (izvjestitelj), predsjednik, I. Pelikánová i L. Calvo‑Sotelo Ibáñez‑Martín, suci,
      tajnik: A. Lamote, administratorica,
      uzimajući u obzir tužbu podnesenu tajništvu Općeg suda 8. rujna 2015.,
      uzimajući u obzir odgovor na tužbu podnesen tajništvu Općeg suda 5. studenoga 2015.,
      nakon rasprave održane 1. srpnja 2016.,
      donosi sljedeću

         Presudu

         Okolnosti spora

               1

               Dana 19. lipnja 2014. tužitelj Intesa Sanpaolo SpA podnio je prijavu za registraciju žiga Europske unije Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) u skladu s Uredbom Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Europske unije (SL 2009., L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.).

               2

               Prijava za registraciju žiga podnesena je za sljedeći figurativni znak:

               3

               Proizvodi i usluge za koje je zatražena registracija pripadaju razredima 35., 36., 41. i 42. u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga za registraciju žigova od 15. lipnja 1957., kako je izmijenjen i dopunjen, te odgovaraju sljedećem opisu za svaki od tih razreda:

                        —

                        razred 35.: usluge u području oglašavanja, vođenja komercijalnih poslova i poslovnog savjetovanja;

                        —

                        razred 36.: usluge financiranja, procjena, usluge u svezi s nekretninama, usluge osiguranja i investicijske usluge;

                        —

                        razred 41.: usluge koje se odnose na stručno osposobljavanje, obuku te sportske i kulturne djelatnosti;

                        —

                        razred 42.: znanstvene i tehnološke usluge te usluge industrijskih analiza i istraživanja; koncepcija i razvoj računala i računalnih programa (softvera).

               4

               Odlukom od 12. rujna 2014., ispitivač je odbio prijavu za registraciju za usluge iz točke 3. ove presude, na temelju članka 7. stavka 1. točaka (b) i (c) Uredbe br. 207/2009.

               5

               Tužitelj je 30. listopada 2014. podnio žalbu EUIPO‑u, na temelju članaka 58. do 64. Uredbe br. 207/2009.

               6

               Prvo žalbeno vijeće EUIPO‑a odlukom od 29. lipnja 2015. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) odbilo je žalbu. Posebice, odbilo je registraciju žiga za koji je podnesena prijava jer izraz „start up initiative” nema nikakav razlikovni karakter u odnosu na usluge o kojima je riječ i jer prisutnost elementa stripa u žigu za koji je podnesena prijava nije dovoljna da bi se tom žigu kao cjelini pridao razlikovni karakter u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.

         Zahtjevi stranaka

               7

               Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        „utvrdi povredu i pogrešnu primjenu članka 7. stavka 1. točke (b), članka 7. stavka 2. i članka 75.Uredbe br. 207/2009”;

                        —

                        poništi pobijanu odluku;

                        —

                        naloži EUIPO‑u snošenje troškova.

               8

               EUIPO od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        odbije tužbu;

                        —

                        naloži tužitelju snošenje troškova.

         Pravo

         Uvodna očitovanja o prvom dijelu tužiteljeva tužbenog zahtjeva

               9

               EUIPO je naveo da cilj tužbe ne može biti ishođenje deklaratorne presude i da tužiteljev tužbeni zahtjev kojim se od Općeg suda zahtijeva da pobijanu odluku proglasi protivnom članku 7. stavku 1. točki (b), članku 7. stavku 2. i članku 75. Uredbe br. 207/2009 treba shvatiti kao da ima za cilj poništenje pobijane odluke.

               10

               Tužitelj je na raspravi potvrdio da prvi dio njegova tužbenog zahtjeva nije neovisan u odnosu na drugi dio, kojim je zatražio poništenje pobijane odluke.

               11

               Uzimajući u obzir to pojašnjenje, valja utvrditi da se prvi dio tužbenog zahtjeva preklapa, u biti, s drugim dijelom tužbenog zahtijeva, kojim se traži poništenje pobijane odluke. Stoga nije potrebno odlučiti o tom prvom dijelu tužbenog zahtjeva ni, a fortiori, o njegovoj dopuštenosti.

         Meritum

               12

               U prilog osnovanosti svoje tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga od kojih se prvi temelji na povredi članka 75. Uredbe br. 207/2009, a drugi na povredi članka 7. stavka 1. točke (b) te uredbe.

         Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 75. Uredbe br. 207/2009

               13

               Tužitelj tvrdi da žalbeno vijeće nije ispunilo svoju obvezu obrazlaganja.

               14

               U tom pogledu valja podsjetiti da se na temelju članka 75. prve rečenice Uredbe br. 207/2009 u odlukama EUIPO‑a moraju navesti razlozi na kojima se one temelje. Prema sudskoj praksi, ta obveza istog je opsega kao i ona sadržana u članku 296. stavku 2. UFEU‑a, a njezin je cilj omogućiti, s jedne strane, zainteresiranim osobama da saznaju razloge za donesenu mjeru kako bi mogle zaštititi svoja prava te, s druge strane, sudu da provode nadzor nad zakonitošću odluke (vidjeti presude od 6. rujna 2012., Storck/OHIM, C‑96/11 P, EU:C:2012:537, t. 86. i navedenu sudsku praksu, te od 9. srpnja 2008., Reber/OHIM – Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (Mozart), T‑304/06, EU:T:2008:268, t. 43. i navedenu sudsku praksu).

               15

               Iz sudske prakse Suda proizlazi da se ispitivanje razloga za odbijanje prijave žiga mora odnositi na svaki od proizvoda ili usluga za koje je podnesena prijava za registraciju žiga (vidjeti presudu od 17. listopada 2013., Isdin/Bial‑Portela, C‑597/12 P, EU:C:2013:672, t. 25. i navedenu sudsku praksu).

               16

               Sud je priznao da, kada se isti razlog za odbijanje suprotstavlja jednoj kategoriji ili grupi proizvoda ili usluga, obrazloženje može biti općenito za sve odnosne proizvode ili usluge (vidjeti presudu od 17. listopada 2013., Isdin/Bial‑Portela, C‑597/12 P, EU:C:2013:672, t. 26. i navedenu sudsku praksu).

               17

               Međutim, takva se mogućnost odnosi samo na proizvode i usluge koji među sobom imaju dovoljno izravnu i konkretnu vezu, tako da čine dovoljno homogenu kategoriju ili grupu proizvoda ili usluga. Sama činjenica da odnosni proizvodi ili usluge potpadaju u isti razred u smislu Nicanskog sporazuma nije dovoljna da bi se utvrdila takva homogenost, jer ti razredi često sadržavaju vrlo različite proizvode ili usluge koji među sobom nemaju nužno takvu dovoljno izravnu i konkretnu vezu (vidjeti presudu od 17. listopada 2013., Isdin/Bial‑Portela, C‑597/12 P, EU:C:2013:672, t. 27. i navedenu sudsku praksu).

               18

               Homogenost proizvoda ili usluga, u smislu sudske prakse navedene u točki 17. ove presude, ocjenjuje se s obzirom na konkretni razlog za odbijanje odnosne prijave žiga (vidjeti, u tom smislu, rješenje od 11. prosinca 2014., FTI Touristik/OHIM, C‑253/14 P, neobjavljeno, EU:C:2014:2445, t. 48.) i moguće je dati općenito obrazloženje za proizvode i usluge među kojima postoji dovoljno izravna i konkretna veza, tako da čine kategoriju homogenosti koja je dovoljna kako bi se omogućilo da sva činjenična i pravna razmatranja koja čine obrazloženje odnosne odluke dostatno objasne obrazloženje dano za svaki od proizvoda i usluga navedene kategorije i da se mogu primijeniti jednako na svaki od tih proizvoda i usluga (presuda od 2. travnja 2009., Zuffa/OHIM (ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP), T‑118/06, EU:T:2009:100, t. 28.).

               19

               U ovom slučaju, tužitelj smatra da je žalbeno vijeće provelo „fragmentarnu i sažetu” analizu glede svake od usluga obuhvaćenih prijavljenim žigom.

               20

               Za usluge iz razreda 35., dano obrazloženje nije primjenjivo na usluge različite od izrade reklamnih tekstova. Neke od usluga iz navedenog razreda ne pruža, u načelu, pružatelj usluga poduzetnicima koji su u početnoj fazi. Takav je slučaj usluga kao što su upravljanje poslovanjem za račun sportaša ili usluge pretplate na novine za treće osobe, koje se ne mogu smatrati uslugama namijenjenima novoosnovanim poduzećima (start‑up).

               21

               Za usluge iz razreda 36., žalbeno vijeće nije objasnilo vezu koja bi mogla, na primjer, postojati između, s jedne strane, usluga poput usluga pohrane u sigurnosne blagajne, skupljanja priloga i carinskih ureda te, s druge strane, inicijativa usmjerenih na poduzetnike koji su u početnoj fazi.

               22

               Za usluge iz razreda 41., obrazloženje nije dostatno jer, prema tužiteljevu mišljenju, te usluge, koje uključuju organiziranje izbora ljepote, nisu homogene.

               23

               Za usluge iz razreda 42., obrazloženje pobijane odluke ne može se primjenjivati na usluge kao što su istraživanja podmorja, geološka izviđanja terena i ispitivanje tekstila, koje ni po čemu nisu povezane s uslugama kao što su znanstvene i tehnološke usluge, usluge industrijskih analiza i istraživanja te usluge koncepcije i razvoja. Osim toga, razlog prema kojem su start‑upovi nastali u inovativnim sektorima s tehnološkog gledišta u suprotnosti je s razlogom prema kojem usluge iz razreda 41. obuhvaćaju aktivnosti razonode i rekreacije.

               24

               EUIPO osporava tužiteljevu argumentaciju. Smatra da razlog nije utemeljen jer se, ponajprije, sve usluge na koje se odnosi prijava žiga mogu pružiti start‑upovima ili ih potonji mogu pružiti.

               25

               S tim u svezi, u odnosu na razred 35., usluge iz tog razreda, na koje se odnosi prijava žiga, su sljedeće: „Oglašavanje, vođenje komercijalnih poslova, komercijalna administracija, uredski poslovi, postavljanje plakata, iznajmljivanje prodajnih automata, iznajmljivanje vremena za reklamiranje na komunikacijskim medijima, agencije za komercijalne obavijesti, agencije za promidžbu, agencije za uvoz‑izvoz, ažuriranje reklamnog materijala, komercijalno upravljanje u svezi licenci proizvoda i usluga trećih osoba, analiza proizvodne cijene, pomoć u upravljanju industrijskim ili trgovačkim poduzećima, stručne poslovne konzultacije, poslovi (konzultacije za vođenja poslova), konzultantske usluge o upravljanju osobljem, knjigovodstvo, uređenje izloga, distribucija reklamnih oglasa, podjela [distribucija] uzoraka, demonstracija proizvoda, vođenje poslova za scenske umjetnike, raspačavanje reklamnog materijala [traktata, prospekata, tiskanica, uzoraka], kompilacija statistika, fakturiranje, poslovno upravljanje hotelima, poslovno upravljanje za osobe iz svijeta sporta, vođenje informatičkih kartoteka, poslovne obavijesti, potrošači [pružanje komercijalnih savjeta i informacija potrošačima], istraživanja za poslove, usluge prijeloma u reklamne svrhe, iznajmljivanje reklamnih prostora, marketing, iznajmljivanje fotokopirnih uređaja, iznajmljivanje uredskih strojeva i opreme, iznajmljivanje promidžbenog materijala, izložbe u komercijalne i reklamne svrhe, organiziranje trgovačkih sajmova u komercijalne ili reklamne svrhe, modne revije za promotivne svrhe (organiziranje), usluge ekspertiza za poslovnu učinkovitost, priprema platnih paketa, prezentacija robe putem komunikacijskih medija, u maloprodajne svrhe, predviđanje gospodarske situacije, proizvodnja reklama, pomoć u vođenju poslova, promicanje prodaje za treće osobe, objavljivanje promidžbenih tekstova, online oglašavanje na računalnim mrežama, reklamiranje putem pošte, reklamna pošta, radijsko oglašavanje i reklame, televizijsko reklamiranje, računalne datoteke (prikupljanje podataka u), poslovi (obavještenja o poslovima), selekcija osoblja, pisanje reklamnih tekstova, usluge odnosa s javnošću, traženje sponzorstva, pretraživanja podataka u računalnim datotekama za druge, istraživanje tržišta, poslovna istraživanja, kopiranje dokumenata, odabir osoblja psihotehničkim postupkom, novine (usluge pretplate novina) za treće osobe, pretplata na telekomunikacijske usluge za treće, nabava za treće osobe [usluge kupnje proizvoda i usluga za druga poduzeća], usluge usporedbe cijena, konzultantske usluge za poslovnu organizaciju i upravljanje, konzultacije za poslovnu organizaciju, savjetodavne usluge za upravljanje poduzećima, daktilografske usluge, usluge fotokopiranja, usluge manekena za oglašavanje ili promociju prodaje, tisak (praćenje tiska), poduzeća (usluge preseljenja za poduzeća), usluge telefonskog odgovaranja za odsutne pretplatnike, tajničke usluge, stenografija, vanjske usluge [komercijalna pomoć], usluge telemarketinga, sistematiziranje podataka za središnju kartoteku, ispitivanje javnog mnijenja, izračun poreza, izrada izvoda računa, procjene komercijalnih poslova, istraživanja tržišta, tržište (proučavanje tržišta), prijepis komunikacija [uredske funkcije], administrativna obrada narudžbi za kupnju, administrativna obrada narudžbi, obrada teksta, daktilografske usluge, uredi za zapošljavanje, usluge prodaja na dražbi, revizija poslovne djelatnosti”.

               26

               U točki 20. pobijane odluke, žalbeno vijeće objasnilo je da se, glede svih tih usluga, žig za koji je podnesena prijava shvaća kao naznaka, dana primatelju tih usluga, da, među ostalim u područjima oglašavanja, vođenja komercijalnih poslova i poslovnog savjetovanja, potonje osobito odgovaraju zahtjevima start‑upova. Žalbeno vijeće je navelo da žig za koji je podnesena prijava označava primatelja usluge, odnosno start‑up, i konkretan način pomoći potonjem stvaranjem strategija u različitim sektorima naznačenim na popisu usluga iz razreda 35. Kao primjer je uzelo pisanje reklamnih tekstova i navelo da je žig za koji je podnesena prijava informirao javnost o tome da usluga predstavlja radnju koju pružatelj usluga stavlja na raspolaganje start‑upu.

               27

               Time je žalbeno vijeće u dovoljnoj mjeri obrazložilo pobijanu odluku glede usluga iz razreda 35.

               28

               Naime, u okolnostima predmeta, obrazloženje je moglo biti općenito s obzirom na odnosne usluge, koje ulaze u područje, među ostalim, oglašavanja, upravljanja poduzećima i poslovnog savjetovanja. Te usluge mogu interesirati start‑upove jer, kao što je žalbeno vijeće pravilno navelo u točki 21. pobijane odluke, pokretanje novog poduzeća može zahtijevati razvoj poslovnog projekta, dizajn reklamne kampanje, poslovno savjetovanje, odabir kadrova, iznajmljivanje uredske opreme, daktilografske usluge, istraživanje tržišta i svaku od ostalih usluga navedenih u razredu 35. Činjenica da su u tom razredu također navedene usluge kao što su upravljanje poslovanjem za račun sportaša ili usluge pretplate na novine za treće osobe ne utječu na tu ocjenu. S jedne strane, upravljanje poslovanjem za račun trećih, a posebice sportaša, može biti usluga namijenjena start‑upu, osobito ako ono obavlja svoju djelatnost u području sporta. S druge strane, usluge pretplate na novine za treće osobe mogu također interesirati start‑upove, jer potonjima može, u okviru njihovih djelatnosti, biti potrebno imati takvu pretplatu.

               29

               Žalbeno vijeće moglo je, dakle, obrazložiti pobijanu odluku, kao što je to učinilo u njezinim točkama 20. i 21., bez daljnjih pojašnjenja. To se obrazloženje moglo, naime, primjenjivati na sve usluge iz razreda 35. na koje se odnosi prijava žiga, neovisno o njihovoj različitosti.

               30

               Glede razreda 36., usluge iz tog razreda na koje se odnosi prijava žiga odgovaraju sljedećim uslugama: „Osiguravateljske usluge, financijski poslovi, monetarni poslovi, upravljanje nekretninama, bankarstvo, iznajmljivanje stanova, iznajmljivanje poljoprivrednih gospodarstava, krediti, smještaj (iznajmljivanje) [stanova], agencije za utjerivanje potraživanja, carinsko posredovanje, agencija za nekretnine, upravljanje imovinom [nekretninama], upravljanje građevinskim objektima, financijsko upravljanje, financijska analiza, preuzimanje rizika u osiguranju od nezgoda, preuzimanje rizika u osiguranju od požara, ugovaranje zdravstvenog osiguranja (usluge za), pomorsko osiguranje, ugovaranje životnog osiguranja, posredovanje [mešetarenje], prikupljanje za dobrotvorne svrhe, savjetovanje o osiguranju, financijske konzultacije, osnivanje kapitala, pohrana vrijednosti, usluge čuvanja u sefu, izdavanje putničkih čekova, izdavanje vrijednosnih bonova, izdavanje kreditnih kartica, faktoring, jamstva [garancije], kućno bankarstvo, financijske obavijesti, osiguravateljske informacije, posredovanje u svezi s karbon kreditima, ulaganja sredstava, nekretnine (davanje u zakup nekretnina) [lizing], kreditni zakup [lizing], iznajmljivanje ureda, posredovanje u osiguranju, posredovanje u prometu nekretninama, posredovanje na burzi, usluge deviznog trgovanja i razmjene, financijske usluge klirinške kuće, zajmovi u obrocima, fiskalne procjene, zajam na temelju zaloga, zajmovi (financiranje -), zajam na temelju zaloga, usluge burzovne kotacije, skupljanje priloga, ubiranje najamnine, aktuarske usluge, kartične usluge, usluge u svezi s debitnim karticama, usluge štedionica, usluge financiranja, usluge fondova zbrinjavanja, usluge likvidacije poduzeća [financijske usluge], usluge isplaćivanja imovina, davanje zajma uz zalog, skrbništva, pokroviteljstvo (financijsko pokroviteljstvo), procjena stabala u šumi, procjene nekretnina, procjena maraka, procjena nakita, procjena umjetnina, procjena antikviteta, numizmatička procjena, financijske procjene [osiguranje, banke, nekretnine], naknada štete [financijska procjena naknade štete], financijsko vrednovanje vune, elektronički prijenos novčanih sredstava, ovjeravanje čekova”.

               31

               U točki 23. pobijane odluke, žalbeno vijeće je objasnilo da je start‑upu potrebno financiranje, procjene, nekretninske usluge, usluge osiguranja, usluge investiranja i sve druge usluge koje je tužitelj naveo u svojoj prijavi žiga glede razreda 36. Istaknulo je da je riječ o uslugama općenito namijenjenim poduzetničkom svijetu, a fortiori, vrlo nedavno stvorenim poduzetnicima, koji su se usredotočili na nove tehnologije i koji su stoga financijski krhkiji ili ranjiviji.

               32

               Time je žalbeno vijeće u dovoljnoj mjeri obrazložilo pobijanu odluku glede usluga iz razreda 36. na koje se odnosi žig za koji je podnesena prijava.

               33

               Naime, te su usluge međusobno dovoljno izravno i konkretno povezane jer, kao što je žalbeno vijeće pojasnilo u točki 24. pobijane odluke, svaka od tih usluga može „potpada[ti] u koncept inicijative koji [tužitelj] primjenjuje u korist start‑upova”. Na temelju elemenata koje je tužitelj podnio ne može se isključiti da usluge poput usluga pohrane u sigurnosne blagajne, skupljanja priloga i carinskih ureda mogu interesirati vrlo nedavno stvorena poduzeća, jednako kao i, na primjer, usluge financiranja, usluge procjena, usluge u svezi s nekretninama, usluge osiguranja ili investicijske usluge.

               34

               Glede razreda 41., usluge iz tog razreda na koje se odnosi prijava žiga odgovaraju sljedećim uslugama: „Obrazovanje, usavršavanje, razonoda, sportske i kulturne djelatnosti, akademije [obrazovanje], kroćenje životinja [dresiranje], iznajmljivanje kinoaparature i pribora, iznajmljivanje dekora za priredbe, iznajmljivanje dekora za priredbe, iznajmljivanje teniskih igrališta, iznajmljivanje filmova, iznajmljivanje zvučnih snimaka, iznajmljivanje radijskih i televizijskih aparata, treniranje [tjelovježba], kampovi za sportsko usavršavanje, cirkusi, komponiranje glazbe, vođenje fitness satova, mjerenje vremena na sportskim događajima, tjelesni odgoj, razonoda posredstvom radija, razonoda posredstvom televizije, sinkronizacija, vjeronauk, obrazovne demonstracije, praktična obuka [demonstriranje], pružanje sportskih objekata i opreme, pružanje igrališta za golf, pružanje online elektroničkih publikacija [nisu za preuzimanje], fotografiranje, usluge prostora za zabavne igre, cirkusi [zabavni parkovi], kockanje, informacije o razonodi, obrazovne informacije, obavijesti u svezi s rekreacijom, gimnastička obuka, dopisne škole, tumačenje govora pokreta, usluge formatiranja osim u reklamne svrhe, noćni klubovi, iznajmljivanje videotraka, pružanje karaoke usluga, snimanje na mikrofilmove, montaža radijskih i televizijskih programa, izdavanje videokaseta, iznajmljivanje audio opreme, iznajmljivanje rasvjetnih uređaja za kazališne scene i za televizijske studije, iznajmljivanje opreme za igre, iznajmljivanje ronilačke opreme, iznajmljivanje sportske opreme [osim vozila], iznajmljivanje igrački, iznajmljivanje sportskih terena, iznajmljivanje magnetoskopa, stadionska infrastruktura (iznajmljivanje), iznajmljivanje videokamera, organiziranje balova, organiziranje sportskih natjecanja, organiziranje izbora ljepote, organiziranje natjecanja [obrazovanje ili zabava], organiziranje izložaba u kulturne i odgojne svrhe, organiziranje lutrije, organiziranje modnih revija u zabavne svrhe, organiziranje spektakla [usluge impresarija], organiziranje i vođenje koncerata, organiziranje i održavanje konferencija, organiziranje i održavanje kongresa, organiziranje i vođenje razgovora, organiziranje i održavanje seminara, simpoziji (organizacija i vođenje simpozija), organiziranje i vođenje radionica, profesionalna orijentacija, internatske škole, planiranje prijema [razonoda], planiranje prijema [razonoda], rezerviranje sjedala za priredbe, usluge knjižnica, filmska produkcija, osim reklamnih filmova, proizvodnja filmova na videotraci, produkcija glazbe, emisije (produkcija), kino projekcije, obrazovna provjera znanja, izdavanje knjiga, objavljivanje tekstova [osim u reklamne svrhe], online objavljivanje elektroničkih knjiga i časopisa, elektroničko izdavaštvo, izvedbe (prikazivanje uživo), kazališne predstave, usluge pisanja scenarija za filmove, redigiranje tekstova [ne u reklamne svrhe], snimanje na videotrake, fotografske reportaže, usluge prekvalifikacije, glazbene dvorane, predškolska obuka, poziranje za umjetnike, usluge bibliobusa, usluge agencija za prodaju ulaznica za zabavne događaje, usluge krasopisa, ljetovanje (usluge kampova za ljetovanje) [razonoda], kasino usluga [kockanje] (pružanje), usluge kluba zdravlja i rekreacije, usluge klubova [za zabavu ili za obrazovanje], usluge informativnog izvještavanja, usluge disk‑džokeja, usluge diskoteka, rekreacijski objekti (pružanje), usluge zooloških vrtova, online igre na računalnoj mreži, usluge tumača, muzejske usluge [prikazivanje, izložbe], usluge orkestra, usluge osobnih trenera [fitnes], usluge studija za snimanje, prevođenje i tumačenje, obuka, televizijski i filmski podnaslovi, kino studiji”.

               35

               Valja napomenuti da je žalbeno vijeće grupiralo sve te usluge u tri kategorije i dalo detaljno obrazloženje za svaku od tih kategorija.

               36

               U točkama 26. do 28. pobijane odluke, žalbeno je vijeće razlikovalo tri grupe usluga, odnosno grupu usluga vezanih za stručno osposobljavanje i obuku, grupu usluga vezanih za sportske i kulturne djelatnosti i grupu usluga vezanih za razonodu i rekreaciju te druge usluge.

               37

               U točki 26. pobijane odluke, žalbeno je vijeće navelo da, za usluge vezane za stručno osposobljavanje i obuku, izraz sadržan u žigu za koji je podnesena prijava označava predmet usluga, odnosno da su „stručna osposobljavanja i slične usluge posvećene inicijativama namijenjenim poticanju osnivanja start‑upa”. U točki 27. pobijane odluke, žalbeno je vijeće objasnilo da se, za usluge vezane za sportske i kulturne djelatnosti, žig za koji je podnesena prijava percipira kao naznaka da te djelatnosti predstavljaju ostvarenje inicijativa u korist nedavno osnovanih poduzeća, a ne kao naznaka podrijetla usluge ili djelatnosti određenog poduzeća. Žalbeno je vijeće zaključilo da, za te usluge, žig za koji je podnesena prijava ima samo informativnu funkciju. U točki 28. pobijane odluke, žalbeno je vijeće istaknulo da se ta ista razmatranja primjenjuju na djelatnosti razonode i rekreacije te druge usluge za koje je žig za koji je podnesena prijava samo informirao javnost da je riječ o uslugama i djelatnostima koje su dio inicijative koju je realizirao start‑up.

               38

               Obrazloženje žalbenog vijeća stoga je dostatno, a tužitelj ne podnosi argumente kojima bi dokazao da kategorije usluga koje je prihvatilo žalbeno vijeće nisu pravilno određene. Također treba pojasniti da organiziranje izbora ljepote, koje je tužitelj istaknuo, može potpadati u treću grupu usluga koju je ustanovilo žalbeno vijeće, koja uključuje djelatnosti razonode i rekreacije.

               39

               Glede razreda 42., usluge iz tog razreda na koje se odnosi prijava žiga odgovaraju sljedećim uslugama: „Znanstvene i tehnološke usluge kao i pripadajuće usluge istraživanja i koncepcije, usluge industrijskih analiza i istraživanja, koncepcija i razvoj računala i računalnih programa [softvera], iznajmljivanje računala, ažuriranje računalnog softvera, geodetsko mjerenje, planovi (izrada građevinskih planova), kemijske analize, analiza rukopisa [grafologija], analiza vode, analiza računalnih sustava, arhitektura, umjetnička djela (utvrđivanje izvornosti umjetničkih djela), ispitivanje materijala, savjeti o gradnji, savjeti u svezi sa štednjom energije, konzultantske usluge u svezi s računalnim softverom, savjetovanje o računalima, testiranje naftnih bušotina, testiranje kvalitete, tehničko ispitivanje [pregled] vozila, pretvorba podataka računalnih programa i podataka, nije riječ o fizičkom pretvaranju, pretvaranje podataka ili dokumenata s fizičkog na elektronički nosač, izrada i održavanje web‑stranica za druge, dizajn interijera, digitalizacija dokumenata [skeniranje], industrijski dizajn, dupliciranje informatičkih programa, usluge dizajna računalnog softvera, vještačenja [ekspertize] naftnih izvora, geološka vještačenja [ekspertize], istraživanja podmorja, pružanje znanstvenih informacija i savjeta u svezi sa smanjenjem emisije ugljika, ponuda pretraživača za internet, internet (pružanje alata za pretraživanje na internetu), inženjerske usluge, oblaci (sijanje oblaka), instalacija softvera, iznajmljivanje softvera, održavanje softvera, daljinski nadzor računalnih sustava, iznajmljivanje internetskog poslužitelja, hosting računalnih stranica [internetskih stranica], geodetska mjerenja, urbano planiranje, projektiranje računalnih sustava, programiranje računala, ispitivanje tekstila, ponovna uspostava baza podataka, traženje nafte, istraživanje i razvoj novih proizvoda (za treće osobe), geološka izviđanja terena, biološka istraživanja, geološka mjerenja, bakteriološka istraživanja, istraživanje u kemiji, istraživanja u kozmetici, fizika [istraživanja u fizici], istraživanja u svezi sa zaštitom okoliša, istraživanja u mehanici, tehnička istraživanja, analiza u svrhu iskorištavanja naftnih izvora, meteorološka prognoza, kemijske usluge, dizajniranje grafičkih umjetničkih djela, ambalaža (usluge crtača ambalaže), dizajneri (usluga modnih dizajnera), laboratorijske znanstvene usluge, zaštita od informatičkih virusa, industrijska estetika, razrada tehničkih projekata, kalibriranje [mjerenje], procjena kvalitete vune, procjena drvne mase stabala u šumi”.

               40

               U točkama 29. do 31. pobijane odluke, žalbeno je vijeće navelo da su sve te usluge znanstvene i tehnološke usluge, usluge industrijskih analiza i istraživanja, usluge koncepcije i razvoja računala i računalnih programa (softvera) i usluga, poredane po abecednom redu na talijanskom, od iznajmljivanja računala do procjene kvalitete drva, preko sijanja oblaka, testiranja naftnih bušotina i usluga modnih dizajnera. Poruka koju prenosi žig za koji je podnesena prijava za takve usluge i djelatnosti, a koja je posve informativne naravi, jest da se te usluge pružaju i da se te djelatnosti ostvaruju u okviru poduzetničkih inicijativa koje gravitiraju oko start‑upa. Start‑upovi se osnivaju u inovativnim sektorima s gledišta tehnologije, koji odgovaraju upravo onima navedenima u popisu usluga iz razreda 42. Korištenje žiga za koji je podnesena prijava za navedene usluge i djelatnosti nema nikakvu razlikovnu funkciju. Žig za koji je podnesena prijava ograničava se na informiranje javnosti, ne na komercijalno podrijetlo usluga i djelatnosti, nego na komercijalni okvir u kojem se usluge pružaju i djelatnosti obavljaju.

               41

               Valja smatrati da je time žalbeno vijeće u dovoljnoj mjeri obrazložilo pobijanu odluku glede usluga iz razreda 42. Naime, one među sobom imaju dovoljno izravnu i konkretnu vezu, uzimajući u obzir činjenicu da sve mogu potpadati u inovativne sektore s tehnološkog gledišta, u kojima su start‑upovi stvoreni. Glede pitanja je li taj razlog u suprotnosti s onim iznesenim za neke od usluga iz razreda 41., koje odgovaraju uslugama razonode i rekreacije, valja navesti da se sama tvrdnja žalbenog vijeća u pobijanoj odluci da start‑upovi nastaju u tehnološki inovativnim sektorima, poput onih navedenih u popisu usluga iz razreda 42., ne može tumačiti na način da se start‑upovi nikada ne stvaraju u drugim sektorima, poput onih u kojima se pružaju usluge razonode i rekreacije iz razreda 41. Iz toga slijedi da prigovor koji se temelji na unutarnjoj proturječnosti obrazloženja nije činjenično ni pravno utemeljen te ga, slijedom toga, treba odbiti.

               42

               Iz svega prethodno navedenoga proizlazi da žalbeno vijeće nije počinilo pogrešku grupiranjem usluga iz prijave žiga u više kategorija i davanjem općenitog obrazloženja za svaku od tih kategorija. Potrebno je najprije dodati da su start‑upovi prisutni u mnogim područjima te se stoga odnose na vrlo različite usluge. To navodi na zaključak da obrazloženje može biti istovjetno za različite usluge koje se mogu obraćati tim start‑upovima i koje odgovaraju djelatnostima koje se obavljaju u njihovu korist ili koje oni sami obavljaju, neovisno o činjenici da navedene usluge ne moraju nužno biti homogene. U tim okolnostima nije bilo potrebno ponoviti isto obrazloženje za svaku uslugu ili kategoriju usluga.

               43

               Stoga prvi prigovor treba odbiti kao neosnovan.

         Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009

               44

               Tužitelj tvrdi da je žalbeno vijeće povrijedilo članak 7. stavak 1. točku (b) Uredbe br. 207/2009.

               45

               Tužitelj osporava pobijanu odluku, iz razloga što je utvrđeno da neanglofona javnost razumije pojmove „start up initiative”, a potrošač izvan engleskog govornog područja neće biti u stanju shvatiti značenje tih pojmova i percipirat će žig za koji je podnesena prijava kao znak koji se sastoji od potpuno izmišljenih pojmova.

               46

               Prema tužiteljevim navodima, žig za koji je podnesena prijava nije lišen razlikovnog karaktera u odnosu na usluge obuhvaćene prijavom žiga, jer je riječ o složenom žigu, sastavljenom od kombinacije verbalnih i figurativnih elemenata koji mu daju razlikovni karakter. Žig za koji je podnesena prijava pojavljuje se kao izmišljeni logotip sastavljen od slike dviju riječi, „start” i „initiative”, poredane u dva reda i „poravnate u desno”. Toj je slici pridodan crtani mjehur, koji podsjeća na stiliziranu sliku usta koja izgovaraju riječ „up”. Povezivanje tog mjehura s riječima „start” i „initiative” bio bi originalniji izbor od prikaza osobe, što svjedoči o snažnom razlikovnom karakteru žiga za koji je podnesena prijava. On će stoga ostati urezan u svijesti potrošača i ispunjavati svoju funkciju označavanja usluga koje se pružaju.

               47

               EUIPO osporava tužiteljevu argumentaciju.

               48

               U smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, neće se registrirati „žigovi koji nemaju nikakav razlikovni karakter”.

               49

               Žigovi na koje se odnosi članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 su oni za koje se smatra da nisu u stanju izvršavati glavnu funkciju žiga, a to je pokazivanje komercijalnog podrijetla predmetnog proizvoda ili usluge, kako bi se potrošaču koji stječe taj proizvod ili uslugu koja je označena žigom omogućilo da pri kasnijem stjecanju učini isti izbor, ako se iskustvo pokazalo pozitivnim, ili drugi izbor, ako se ono pokazalo negativnim (presude od 3. srpnja 2003., Best Buy Concepts/OHIM (BEST BUY), T‑122/01, EU:T:2003:183, t. 20.; od 21. siječnja 2011., BSH/OHIM (executive edition), T‑310/08, neobjavljena, EU:T:2011:16, t. 23., i od 23. siječnja 2014., Novartis/OHIM (CARE TO CARE), T‑68/13, neobjavljena, EU:T:2014:29, t. 12.).

               50

               Iz sudske prakse proizlazi da je minimalni razlikovni karakter dovoljan da se ne primijeni apsolutni razlog za odbijanje iz članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 (presude od 27. veljače 2002., Eurocool Logistik/OHIM (EUROCOOL), T‑34/00, EU:T:2002:41, t. 39., i od 23. siječnja 2014., CARE TO CARE, T‑68/13, neobjavljena, EU:T:2014:29, t. 13.).

               51

               Razlikovni karakter mora se ocijeniti, s jedne strane, s obzirom na proizvode ili usluge za koje je zatražena registracija i, s druge strane, s obzirom na percepciju relevantne javnosti koja se sastoji od prosječnih potrošača tih proizvoda ili usluga (vidjeti presudu od 21. siječnja 2010., Audi/OHIM, C‑398/08 P, EU:C:2010:29, t. 34. i navedenu sudsku praksu).

               52

               Najprije, valja utvrditi da je žalbeno vijeće utvrdilo, pravilno i bez protivljenja tužitelja o tom pitanju, da se relevantna javnost sastoji od osoba koje, profesionalno ili ne, mogu zahtijevati pružanje usluge u sektoru oglašavanja, poslovanja, financija, osiguranja, nekretnina, obrazovanja, kulture, sporta, zabave, znanstvenog istraživanja, tehnologije, industrijskog dizajna, inženjerstva i, posebice, u sektorima djelatnosti koji obuhvaćaju usluge na koje se odnosi prijava žiga.

               53

               Tužitelj osporava pobijanu odluku jer je njome utvrđeno da neanglofona javnost razumije pojmove „start up initiative”. Prema tužiteljevim navodima, potrošač izvan engleskog govornog područja neće biti u stanju shvatiti značenje tih pojmova i percipirat će žig za koji je podnesena prijava kao znak koji se sastoji od potpuno izmišljenih pojmova.

               54

               S tim u svezi, žalbeno je vijeće u točki 14. pobijane odluke utvrdilo da je, u sektorima gospodarstva na koje se odnosi prijava žiga, uporaba engleskog vrlo raširena i da javnost koja djeluje u tim sektorima unutar Unije može čitati i razumjeti pojmove „start up initiative” te identificirati, posebice, pojmove „start” i „initiative”. U točki 16. pobijane odluke, žalbeno je vijeće dodalo da se pojam „start‑up” uobičajeno koristi u engleskom jeziku za označavanje novoosnovanih poduzeća i da engleska riječ „initiative” znači inicijativa. Neanglofona javnost može ta dva pojma lako razumjeti, a pojam „start‑up” je ušao u svakodnevni jezik u Italiji te je općepoznato povezan s poslovnim inicijativama u sektoru novih tehnologija i interneta.

               55

               Takva ocjena ne sadržava pogrešku. Kao što je navelo žalbeno vijeće, pojam „start‑up” je dovoljno ušao u svakodnevni jezik, kako u Italiji tako i u drugim državama članicama, da se može smatrati da će ga dio javnosti, čak i neanglofone, razumjeti. Osim činjenice da se tužitelj pozvao na primjere utemeljene na vrlo specifičnim kategorijama osoba, nije podnio dokaze na temelju kojih bi se moglo utvrditi da veliki dio relevantne javnosti ne poznaje pojam „start‑up” i da ga ne bi mogao pravilno razumjeti, ni da ne bi mogao poznavati pojam „initiative”. Tužitelj, nadalje, nije dokazao da javnost koja poznaje pojmove „start‑up” i „initiative” čini zanemariv dio relevantne javnosti. S tim u svezi, valja podsjetiti da je dovoljno, kako bi znak bio obuhvaćen zabranom iz članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009., da razlog za odbijanje postoji u odnosu na dio ciljane javnosti i da u tom smislu nije potrebno ispitati poznaju li drugi potrošači koji pripadaju relevantnoj javnosti također navedeni znak (vidjeti u tom smislu presudu od 25. studenoga 2015., bd breyton‑design/OHIM (RACE GTP), T‑520/14, neobjavljenu, EU:T:2015:884, t. 29. i navedenu sudsku praksu). Nadalje, potrebno je dodati da se, prema članku 7. stavku 2. Uredbe br. 207/2009, stavak 1. tog članka primjenjuje neovisno o tome što odgovarajući razlog za odbijanje postoji samo u jednom dijelu Unije.

               56

               Nadalje, glede pitanja je li znak za koji je podnesena prijava lišen razlikovnog karaktera, valja najprije napomenuti da se, glede žiga koji se sastoji od više verbalnih i figurativnih elemenata, mogući razlikovni karakter može dijelom ispitati odvojeno za svaki od njegovih elemenata, uzetih zasebno, ali u svakom slučaju mora ovisiti o ispitivanju cjeline koju oni čine. Naime, sama okolnost da nijedan od tih elemenata uzet sam za sebe nema nikakav razlikovni karakter ne isključuje to da kombinacija koju oblikuju može imati razlikovni karakter (vidjeti, u tom smislu, presudu od 16. rujna 2004., SAT.1/OHIM, C‑329/02 P, EU:C:2004:532, t. 28.).

               57

               Žalbeno je vijeće smatralo da element koji se sastoji od crtanog mjehura čini samo mali dio cjelokupnog znaka i da relativno marginalno doprinosi cjelokupnom vizualnom dojmu žiga za koji je podnesena prijava. Dodalo je da nije dokazano da javnost percipira navedeni element kao crtani mjehur, jer potonji u pravilu proizlazi iz usta nekog lika radi prenošenja poruke. Smatra da u žigu za koji je podnesena prijava nijedan lik nije prepoznatljiv i da stoga javnost ne percipira oblik koji okružuje riječ „up” kao crtani mjehur, nego samo kao izmišljeni okvir. Javnost je sklona čitati pojmove „start‑up” i „initiative” kao logičan slijed. Taj slijed tvori smisleni izraz, za razliku od izraza „start initiative up”. Osim toga, činjenica da je riječ „up” umetnuta u crtani mjehur te napisana bijelom bojom na tamnoj pozadini ne sprječava javnost da tu riječ instinktivno pročita nakon „start”, jer je pojam „start‑up” poznat koncept, za razliku od pojmova „start initiative”.

               58

               Takva ocjena ne sadržava pogrešku.

               59

               Najprije, nesporno je da izraz „start up initiative” ima vlastito značenje, koje javnost prepoznaje, što nije slučaj s izrazom „start initiative up”. Malo je vjerojatno da će javnost zapamtiti potonji, a ne prvi izraz.

               60

               Nadalje, činjenica da se u znaku koriste tehnike crtanja stripa nije dovoljna da bi on stekao razlikovni karakter, jer se te tehnike uobičajeno koriste za sve vrste poruka i medija.

               61

               U ovom slučaju, mjehur se prikazuje kao jednostavan figurativni element, pogotovo jer, kao što je u bitnome navelo žalbeno vijeće, odstupa od najčešće korištene tehnike u stripu za vizualno prikazivanje riječi, zbog izostanka bilo kakve osobe ili drugog lika u žigu za koji je podnesena prijava. Javnost neće, dakle, nužno percipirati oblik koji okružuje riječ „up” kao crtani mjehur, nego kao vrlo jednostavan okvir, koji stoga ne može, kao takav, prenijeti poruku koje se potrošači mogu sjetiti (vidjeti, u tom smislu, presudu od 12. rujna 2007., Cain Cellars/OHIM (Prikaz peterokuta), T‑304/05, neobjavljenu, EU:T:2007:271, t. 22. i 23. i navedenu sudsku praksu).

               62

               Naposljetku, valja podsjetiti da je verbalni element opisan i lišen razlikovnog karaktera ako u makar jednom od svojih mogućih značenja označava obilježje proizvoda ili usluga o kojima je riječ. To je slučaj kada je veza koja je utvrđena između, s jedne strane, sadržaja tog elementa i, s druge strane, proizvoda ili usluga o kojima je riječ dovoljno konkretna i izravna za dokazivanje da taj element omogućava relevantnoj javnosti da odmah prepozna te proizvode ili usluge (vidjeti presudu od 14. siječnja 2016., International Gaming Projects/OHIM (BIG BINGO), T‑663/14, neobjavljena, EU:T:2016:5, t. 25. i navedenu sudsku praksu).

               63

               Budući da će relevantna javnost ponajprije zapamtiti žig za koji je podnesena prijava zahvaljujući pojmovima „start up initiative”, ocjenu žalbenog vijeća o nepostojanju razlikovnoga karaktera žiga za koji je podnesena prijava treba potvrditi u odnosu na različite usluge obuhvaćene navedenim žigom.

               64

               Naime, glede, kao prvo, usluga iz razreda 35., žig za koji je podnesena prijava može se shvatiti kao naznaku primatelja tih usluga, odnosno da potonje, posebice u područjima oglašavanja, vođenja komercijalnih poslova i poslovnog savjetovanja, na odgovarajući način ispunjavaju zahtjeve start‑upova, kao što je žalbeno vijeće pravilno ocijenilo u točki 20. pobijane odluke.

               65

               Glede, kao drugo, usluga iz razreda 36., žig za koji je podnesena prijava može se shvatiti kao naznaku, s jedne strane, primatelja tih usluga, odnosno start‑upova, a s druge strane, vrste inicijativa koje su im stavljane na raspolaganje u sektorima financija, osiguranja i nekretnina, kao što je žalbeno vijeće također pravilno ocijenilo u točki 22. pobijane odluke.

               66

               Glede, kao treće, usluga iz razreda 41., žig za koji je podnesena prijava moći će označavati predmet usluga koje obuhvaćaju tri kategorije koje je utvrdilo žalbeno vijeće u točkama 26. do 28. pobijane odluke. Stoga, za prvu kategoriju koja obuhvaća usluge koje se odnose na stručno osposobljavanje i obuku, žig za koji je podnesena prijava moći će označavati usluge namijenjene poticanju osnivanja start‑upa. Za drugu kategoriju, koja obuhvaća usluge koje se odnose na sportske i kulturne aktivnosti, moći će označavati ostvarenje inicijativa u korist start‑upova. Za treću kategoriju, koja se odnosi na djelatnosti razonode i rekreacije te druge usluge, moći će označavati usluge koje su dio inicijative koju je realizirao start‑up.

               67

               Glede, kao četvrto, usluga iz razreda 42., koji obuhvaća znanstvene i tehnološke usluge, usluge industrijskih analiza i istraživanja, usluge koncepcije i razvoja računala i računalnih programa (softvera) i usluge od iznajmljivanja računala do procjene kvalitete drva, preko sijanja oblaka, testiranja naftnih bušotina i usluga modnih dizajnera, žig za koji je podnesena prijava može se shvatiti, kao što je žalbeno vijeće ocijenilo u točkama 29. i 30. pobijane odluke, kao da znače da se navedene usluge pružaju i odnosne djelatnosti obavljaju u okviru poduzetničkih inicijativa koje gravitiraju oko start‑upa, s obzirom na to da je istaknuto da su one poduzete u okviru inovativnih sektora s tehnološkog gledišta.

               68

               S obzirom na sve prethodno navedeno, žalbeno vijeće nije počinilo pogrešku u ocjeni utvrdivši da žig za koji je podnesena prijava nema razlikovni karakter. Slijedom toga, drugi tužbeni razlog i stoga tužbu u cijelosti valja odbiti kao neosnovane.

         Troškovi

               69

               Sukladno članku 134. stavku 1. Poslovnika Općeg suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da tužitelj nije uspio u postupku, treba mu naložiti da snosi troškove, sukladno zahtjevu EUIPO‑a.

               Slijedom navedenoga,
               OPĆI SUD (prvo vijeće),
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Tužba se odbija.

                           2.

                           Intesi Sanpaolo SpA nalaže se snošenje troškova.

                           Kanninen

                           Pelikánová

                           Calvo‑Sotelo Ibáñez‑Martín

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 15. prosinca 2016.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: talijanski


Presuda Prvostupanjskog suda (drugo vijeće) od 14. prosinca 2006. # Raiffeisen Zentralbank Österreich AG i dr. protiv Komisije Europskih zajednica. # Tržišno natjecanje. # Spojeni predmeti T-259/02 do T-264/02 i T-271/02.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 15. studenog 2007.#Komisija Europskih zajednica protiv Savezne Republike Njemačke.#Članci 28. i 30. UEZ-a - Direktiva 2001/83/EZ.#Predmet C-319/05.


Presuda Prvostupanjskog suda (šesto vijeće) od 7. listopada 2009.#Vischim Srl protiv Komisije Europskih zajednica.#Direktiva 2005/53/EZ - Tužba za poništenje - Tužba zbog propusta - Tužba za naknadu štete.#Predmet T-420/05.


Presuda Suda (treće vijeće) od 2012. lipanj 07.#VBV - Vorsorgekasse AG protiv Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA).#Zahtjev za prethodnu odluku podnesena po Verwaltungsgerichtshof.#Predmet C-39/11.


Presuda Suda (peto vijeće) od 16. studenog 2000. # Cascades SA protiv Komisije Europskih zajednica. # Žalba - Tržišno natjecanje - Obrazloženje. # Predmet C-279/98 P.