title: Presuda Suda od 16. srpnja 2020. u predmetu E-7/19 TAK – Malbik ehf. protiv Islandske uprave za ceste i obalu i poduzeća Þróttur ehf. (Javna nabava – Direktiva 2014/24/EU – ugovor o javnoj nabavi radova – ugovor o javnoj nabavi usluga) 2020/C 374/07

text:
               5.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 374/44

      PRESUDA SUDA
      od 16. srpnja 2020.
      u predmetu E-7/19
      TAK – Malbik ehf. protiv Islandske uprave za ceste i obalu i poduzeća Þróttur ehf.

            (Javna nabava – Direktiva 2014/24/EU – ugovor o javnoj nabavi radova – ugovor o javnoj nabavi usluga)

      (2020/C 374/07)
      U predmetu E-7/19, Tak – Malbik ehf. protiv Islandske uprave za ceste i obalu i poduzeća Þróttur ehf – ZATHJEV Sudu na temelju članka 34. Sporazuma između država EFTA-e o osnivanju Nadzornog tijela i Suda, koji je podnio Odbor za pritužbe u području javne nabave (Kærunefnd útboðsmála) u vezi s tumačenjem Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ, a posebno njezina članka 2. stavka 1. točaka 6., 7. i 9., Sud, u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik, Per Christiansen i Bernd Hammermann (sudac izvjestitelj), suci, donio je 16. srpnja 2020. presudu kao u izreci:
      U okolnostima kao što su one u glavnom postupku nije riječ o ugovoru o javnoj nabavi radova u smislu članka 2. stavka 1. točke 6. Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ. Ugovor o javnoj nabavi čiji je predmet pružanje usluga osim onih iz članka 2. stavka 1. točke 6. Direktive 2014/24/EU smatra se ugovorom o javnoj nabavi usluga u smislu članka 2. stavka 1. točke 9. te direktive.


title: Zahtjev za savjetodavno mišljenje Sudu EFTA-e koji je 30. lipnja 2020. podnio Norges Høyesterett u kaznenom postupku protiv N (Predmet E-8/20) 2020/C 374/08

text:
               5.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 374/45

      Zahtjev za savjetodavno mišljenje Sudu EFTA-e koji je 30. lipnja 2020. podnio Norges Høyesterett u kaznenom postupku protiv N
      (Predmet E-8/20)
      (2020/C 374/08)
      Dopisom od 30. lipnja 2020., zaprimljenim u pisarnici Suda 2. srpnja 2020., Norges Høyesterett (Vrhovni sud Norveške) podnio je Sudu EFTA-e zahtjev za savjetodavno mišljenje u kaznenom postupku protiv N o sljedećim pitanjima:
      Pitanja o mjerodavnom pravu prije 1. lipnja 2012.
      Pitanje 1.: treba li pojam „davanja za slučaj bolesti” iz članka 4. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 1408/71 tumačiti tako da obuhvaća davanje kao što je naknada u slučaju nesposobnosti za rad (arbeidsavklaringspenger)?
      Pitanje 2.: treba li članak 22. Uredbe br. 1408/71 ili eventualno članak 19. tumačiti tako da se njima dodjeljuje pravo na primanje novčanih davanja samo u slučaju da osoba ima boravište (bosetting) u državi EGP-a koja nije nadležna država ili to uključuje i slučajeve kraćeg privremenog boravka (opphold), kao u ovom predmetu?
      Pitanje 3.: ako to uključuje i slučajeve kraćeg privremenog boravka, kao u ovom predmetu, treba li članak 22. Uredbe br. 1408/71 i upućivanje na odobrenje nadležne ustanove iz tog članka ili eventualno članak 19. tumačiti na način da nadležna država može pravo na ostvarivanje naknade u slučaju nesposobnosti za rad osobe s privremenim boravištem u drugoj državi uvjetovati time da je ta osoba morala zatražiti i dobiti odobrenje za privremeni boravak (oppholde seg) u drugoj državi EGP-a?
      Pitanje 4.: ako bi se utvrdilo da se Uredbom br. 1408/71 ne dodjeljuje pravo na ostvarivanje naknade u slučaju nesposobnosti za rad tijekom privremenog boravka osobe u drugoj državi EGP-a ili eventualno ako se to pravo dodjeljuje samo uz odobrenje nadležne ustanove u skladu s nacionalnim pravilima, mora li se ujedno utvrditi jesu li ta nacionalna pravila obuhvaćena područjem primjene drugih pravila EGP-a?
      Pitanje 5.: primjenjuju li se članci 28. ili 36. Sporazuma o EGP-u u situaciji u kojoj državljanin države EGP-a kratkotrajno privremeno boravi u drugoj državi EGP-a radi odmora?
      Pitanje 6.: u slučaju potvrdnog odgovora na prethodno pitanje, je li riječ o ograničenju slobode kretanja iz članka 28. ili članka 36. Sporazuma o EGP-u ako se nacionalnim pravom propisuju sljedeći uvjeti:

                  —

                              i.

                              da se davanje može isplaćivati samo tijekom ograničenog razdoblja koje, u skladu s administrativnim okružnicama, obično ne može biti dulje od četiri tjedna godišnje i

                  —

                              ii.

                              da je privremeni boravak u inozemstvu u skladu s izvršavanjem utvrđenih obveza u pogledu djelatnosti te da nadležnoj ustanovi ne otežava naknadno praćenje i kontrolu i

                  —

                              iii.

                              da dotična osoba mora zatražiti i dobiti odobrenje nadležne ustanove (pri čemu se poštovanje obveze obavješćivanja kontrolira primjenom obrasca za obavješćivanje)?

            Pitanje 7.: ako se uvjet i. smatra ograničenjem, može li on biti opravdan kao opća zaštitna mjera za aspekte na kojima se temelji uvjet ii., to jest kao mjera kojom se osiguravaju izvršavanje utvrđenih obveza u pogledu djelatnosti te naknadno praćenje i kontrola?
      Pitanje 8.: ako uvjet i. ne može biti opravdan, a uvjeti ii. i iii. se smatraju ograničenjem, mogu li uvjeti ii. i iii. biti opravdani na temelju istih razloga?
      Pitanje 9.: ako uvjeti ii. i iii. mogu biti opravdani, je li u skladu s člancima 28. i 36. Sporazuma o EGP-u da se osobi koja nije zatražila i dobila odobrenje za ostvarivanje prava na davanja tijekom boravka u drugoj državi EGP-a i koja je nadležnoj ustanovi dala netočne informacije o privremenom boravištu (oppholdssted) naloži da vrati davanja koja je time nezakonito stekla na temelju nacionalnog prava?
      Pitanje 10.: u slučaju potvrdnog odgovora na prethodno pitanje, je li u skladu s člancima 28. i 36. Sporazuma o EGP-u da se dotičnoj osobi mogu izreći kaznene sankcije zbog davanja netočnih informacija kojima je pogrešno navela nadležnu ustanovu na isplatu davanja bez valjane osnove?
      Pitanje 11.: u slučaju niječnog odgovora na pitanje 5., primjenjuju li se članci 4. ili 6. Direktive 2004/38 u situaciji u kojoj državljanin države EGP-a kratkotrajno privremeno boravi u drugoj državi EGP-a radi odmora? U mjeri u kojoj se primjenjuje članak 6., utvrđuju li se tom odredbom obveze za matičnu državu? Ako su članci 4. ili 6. primjenjivi i moguće se na njih pozvati protiv matične države, postavljaju se ista pitanja kao u točkama od 6. do 10., u mjeri u kojoj su primjenjiva.
      Pitanja o mjerodavnom pravu nakon 1. lipnja 2012.
      Pitanje 12.: treba li pojam „davanja za slučaj bolesti” iz članka 3. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 883/2004 tumačiti tako da obuhvaća davanje kao što je naknada u slučaju nesposobnosti za rad?
      Pitanje 13.: treba li pojam „privremeno borave” iz članka 21. stavka 1. Uredbe br. 883/2004, koji se u članku 1. točki (k) definira kao „privremeno boravište”, tumačiti tako da obuhvaća svako pojedino kratkotrajno privremeno boravište u drugoj državi EGP-a koje nije boravište, uključujući privremena boravišta kao u ovom predmetu?
      Pitanje 14.: u slučaju potvrdnog odgovora na prethodno pitanje, treba li članak 21. Uredbe br. 883/2004 tumačiti tako da obuhvaća samo situacije u kojima se medicinska dijagnoza daje tijekom privremenog boravka u drugoj državi EGP-a ili tako da obuhvaća i situacije u kojima je, kao u ovom predmetu, nadležna ustanova priznala dijagnozu prije odlaska?
      Pitanje 15.: ako je članak 21. primjenjiv u situacijama kao u ovom predmetu, treba li tu odredbu, uključujući uvjet „u skladu sa zakonodavstvom koje primjenjuje”, tumačiti tako da ona znači da nadležna država EGP-a može primjenjivati sljedeće uvjete:

                  —

                              i.

                              da se davanje može isplaćivati samo tijekom ograničenog razdoblja koje, u skladu s administrativnim okružnicama, obično ne može biti dulje od četiri tjedna godišnje i

                  —

                              ii.

                              da je privremeni boravak u inozemstvu u skladu s izvršavanjem utvrđenih obveza u pogledu djelatnosti te da nadležnoj ustanovi ne otežava naknadno praćenje i kontrolu i

                  —

                              iii.

                              da dotična osoba mora zatražiti i dobiti odobrenje nadležne ustanove (pri čemu se poštovanje obveze obavješćivanja kontrolira primjenom obrasca za obavješćivanje)?

            Pitanje 16.: ako se članku 21. protivi primjena uvjeta i., ali ne i primjena uvjeta ii. i iii., jesu li uvjeti ii. i iii. obuhvaćeni područjem primjene drugih pravila EGP-a (vidjeti pitanje 4. et seq.)?


title: Presuda Suda od 16. srpnja 2020. u predmetu E-8/19 Scanteam AS protiv norveške vlade, koju zastupa Ministarstvo vanjskih poslova (Javna nabava – Direktiva 2014/24/EU – definicija pojma „javni naručitelj” – strana misija države EFTA-e – mjerodavnost prava EGP-a – članak 126. Sporazuma o EGP-u – zemljopisno područje primjene Sporazuma o EGP-u) 2020/C 374/09

text:
               5.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 374/47

      PRESUDA SUDA
      od 16. srpnja 2020.
      u predmetu E-8/19
      Scanteam AS protiv norveške vlade, koju zastupa Ministarstvo vanjskih poslova

            (Javna nabava – Direktiva 2014/24/EU – definicija pojma „javni naručitelj” – strana misija države EFTA-e – mjerodavnost prava EGP-a – članak 126. Sporazuma o EGP-u – zemljopisno područje primjene Sporazuma o EGP-u)

      (2020/C 374/09)
      U predmetu E-8/19, Scanteam AS protiv norveške vlade, koju zastupa Ministarstvo vanjskih poslova – ZAHTJEV Sudu na temelju članka 34. Sporazuma među državama EFTA-e o osnivanju Nadzornog tijela i Suda koji je podnio Žalbeni odbor za javnu nabavu (Klagenemnda for offentlige anskaffelser) u vezi s tumačenjem Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ, kako je prilagođena Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru, Sud, u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik (sudac izvjestitelj), Per Christiansen i Bernd Hammermann, suci, presudio je 16. srpnja 2020. kao u izreci:
      Direktiva 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi mjerodavna je za postupak nabave koji provodi strana misija države EFTA-e u trećoj zemlji ako je nabava dovoljno usko povezana s EGP-om.


title: Spojeni predmeti C-674/18 i C-675/18: Presuda Suda (peto vijeće) od 9. rujna 2020. (zahtjevi za prethodnu odluku koji je uputio Bundesarbeitsgericht – Njemačka) – EM protiv TMD Friction GmbH (C-674/18), FL protiv TMD Friction EsCo GmbH (C-675/18) (Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Prijenosi poduzeća – Direktiva 2001/23/EZ – Članci 3. i 5. – Zaštita prava radnika – Zaštita radnika u slučaju insolventnosti poslodavca – Prijenos koji je proveo stečajni upravitelj poduzeća prenositelja nad kojim je pokrenut stečajni postupak – Davanja u okviru strukovnog mirovinskog osiguranja – Ograničenje preuzimateljevih obveza – Iznos davanja koji se duguje u okviru dodatnog mirovinskog sustava u poduzeću koji se izračunava ovisno o radnikovoj plaći u trenutku pokretanja stečajnog postupka – Direktiva 2008/94/EZ – Članak 8. – Izravan učinak – Pretpostavke)

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/2

      Presuda Suda (peto vijeće) od 9. rujna 2020. (zahtjevi za prethodnu odluku koji je uputio Bundesarbeitsgericht – Njemačka) – EM protiv TMD Friction GmbH (C-674/18), FL protiv TMD Friction EsCo GmbH (C-675/18)
      (Spojeni predmeti C-674/18 i C-675/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Prijenosi poduzeća - Direktiva 2001/23/EZ - Članci 3. i 5. - Zaštita prava radnika - Zaštita radnika u slučaju insolventnosti poslodavca - Prijenos koji je proveo stečajni upravitelj poduzeća prenositelja nad kojim je pokrenut stečajni postupak - Davanja u okviru strukovnog mirovinskog osiguranja - Ograničenje preuzimateljevih obveza - Iznos davanja koji se duguje u okviru dodatnog mirovinskog sustava u poduzeću koji se izračunava ovisno o radnikovoj plaći u trenutku pokretanja stečajnog postupka - Direktiva 2008/94/EZ - Članak 8. - Izravan učinak - Pretpostavke)
      (2020/C 378/02)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesarbeitsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: EM (C-674/18), FL (C-675/18)

         Tuženici: TMD Friction GmbH (C-674/18), TMD Friction EsCo GmbH (C-675/18)

         Izreka

                  1.

                  Direktivu Vijeća 2001/23/EZ od 12. ožujka 2001. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na zaštitu prava zaposlenika kod prijenosa poduzeća, pogona ili dijelova poduzeća ili pogona, osobito s obzirom na njezin članak 3. stavke 1. i 4. kao i članak 5. stavak 2. podstavak (a), treba tumačiti na način da joj se, u slučaju prijenosa poduzeća nad kojim je pokrenut stečajni postupak koji provodi njegov stečajni upravitelj, ne protivi nacionalni propis, kako ga tumači nacionalna sudska praksa, u skladu s kojim, kada nakon pokretanja stečajnog postupka nastupi događaj koji daje pravo na mirovinu u okviru dodatnog mirovinskog sustava u poduzeću, preuzimatelj ne odgovara za radnikova buduća prava na tu mirovinu prikupljena na temelju radnog staža ostvarenog prije pokretanja stečajnog postupka, pod uvjetom da su, kad je riječ o iznosu za koji preuzimatelj ne odgovara, mjere usvojene u svrhu zaštite interesa radnika barem istovjetne razini zaštite propisanoj člankom 8. Direktive Vijeća 2008/94 od 22. listopada 2008. o zaštiti zaposlenika u slučaju insolventnosti njihovog poslodavca.

                  2.

                  Članak 3. stavak 4. podstavak (b) Direktive 2001/23 u vezi s člankom 8. Direktive 2008/94 treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis, onako kako ga tumači nacionalna sudska praksa, koji – nakon što nastupi događaj koji daje pravo na mirovinska davanja u okviru dodatnog mirovinskog sustava u poduzeću nakon pokretanja stečajnog postupka tijekom kojeg je izvršen prijenos poduzeća – kad je riječ o dijelu tih davanja koji ne tereti preuzimatelja predviđa da, s jedne strane, osiguravatelj za slučaj insolventnosti određen u skladu s nacionalnim pravom nije obvezan intervenirati ako buduća prava na mirovinska davanja nisu bila konačno stečena u trenutku pokretanja tog stečajnog postupka te da se, s druge strane, u svrhu utvrđivanja iznosa koji se odnosi na dio tih davanja za koji je odgovorno to tijelo taj iznos izračunava na osnovi mjesečne bruto plaće dotičnog radnika u trenutku pokretanja navedenog postupka, ako iz te odredbe proizlazi da je radnicima uskraćena minimalna zaštita koja im je njome zajamčena, što treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev.

                  3.

                  Članak 8. Direktive 2008/94 može imati izravan učinak u dijelu u kojem se njime predviđa minimalna zaštita stečenih ili budućih prava radnika na mirovinska davanja, tako da se na njega može pozvati protiv tijela privatnog prava koje je država članica odredila kao tijelo za osiguranje od rizika insolventnosti poslodavaca u području strukovne mirovine, pod uvjetom da se, s jedne strane, s obzirom na zadaću jamstva koja mu je povjerena i na uvjete pod kojima je obavlja, ono može izjednačiti s državom te da, s druge strane, ta zadaća doista obuhvaća vrste mirovinskih davanja za koja se zahtijeva minimalna zaštita predviđena tim člankom 8., što treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev.

         (1)  SL C 103, 18. 3. 2019.


title: Predmet C-719/18: Presuda Suda (peto vijeće) od 3. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Italija) – Vivendi SA protiv Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (Zahtjev za prethodnu odluku – Elektroničke komunikacije – Članak 11. stavak 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Sloboda i pluralizam medija – Sloboda poslovnog nastana – Članak 49. UFEU-a – Direktiva 2002/21/EZ – Članci 15. i 16. – Nacionalni propis kojim se društvu koje ima značajnu tržišnu snagu u nekom sektoru zabranjuje imati „znatnu gospodarsku dimenziju” u drugom sektoru – Izračun prihoda ostvarenih u sektoru elektroničkih komunikacija i u sektoru medija – Definicija sektora elektroničkih komunikacija – Ograničenje za tržišta koja su bila predmet prethodne regulacije – Uzimanje u obzir prihoda povezanih društava – Utvrđivanje različitog praga prihoda za društva koja djeluju u sektoru elektroničkih komunikacija)

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/3

      Presuda Suda (peto vijeće) od 3. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Italija) – Vivendi SA protiv Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
      (Predmet C-719/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Elektroničke komunikacije - Članak 11. stavak 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima - Sloboda i pluralizam medija - Sloboda poslovnog nastana - Članak 49. UFEU-a - Direktiva 2002/21/EZ - Članci 15. i 16. - Nacionalni propis kojim se društvu koje ima značajnu tržišnu snagu u nekom sektoru zabranjuje imati „znatnu gospodarsku dimenziju” u drugom sektoru - Izračun prihoda ostvarenih u sektoru elektroničkih komunikacija i u sektoru medija - Definicija sektora elektroničkih komunikacija - Ograničenje za tržišta koja su bila predmet prethodne regulacije - Uzimanje u obzir prihoda povezanih društava - Utvrđivanje različitog praga prihoda za društva koja djeluju u sektoru elektroničkih komunikacija)
      (2020/C 378/03)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Vivendi SA

         Tuženik: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

         uz sudjelovanje: Mediaset SpA

         Izreka

      Članak 49. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se protivi propis države članice koji ima za učinak sprečavanje društva registriranog u drugoj državi članici čiji su prihodi ostvareni u sektoru elektroničkih komunikacija, kako je taj sektor definiran u svrhu tog propisa, veći od 40 % ukupnih prihoda ostvarenih u tom sektoru da u integriranom komunikacijskom sustavu ostvari prihode veće od 10 % prihoda ostvarenih u tom sustavu.

         (1)  SL C 103, 18. 3. 2019.


title: Predmet C-784/18 P: Presuda Suda (prvo vijeće) od 3. rujna 2020. – Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung protiv Europske komisije (Žalba – Aarhuška konvencija – Uredba (EZ) br. 1367/2006 – Članak 2. stavak 1. točka (g) i članak 10. stavak 1. – Interno preispitivanje upravnih akata – Ograničenje na pojedinačne mjere – Provedbena uredba (EU) 2016/1056 – Produljenje razdoblja važenja odobrenja aktivne tvari „glifosat” – Zahtjev za interno preispitivanje – Mjera opće primjene – Odbijanje)

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/4

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 3. rujna 2020. – Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung protiv Europske komisije
      (Predmet C-784/18 P) (1)

      (Žalba - Aarhuška konvencija - Uredba (EZ) br. 1367/2006 - Članak 2. stavak 1. točka (g) i članak 10. stavak 1. - Interno preispitivanje upravnih akata - Ograničenje na pojedinačne mjere - Provedbena uredba (EU) 2016/1056 - Produljenje razdoblja važenja odobrenja aktivne tvari „glifosat” - Zahtjev za interno preispitivanje - Mjera opće primjene - Odbijanje)
      (2020/C 378/05)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung (zastupnik: A. Willand, Rechtsanwalt)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: B. Eggers i G. Gattinara, agenti)

         Intervenijent u potporu tuženiku: Bayer Agriculture BVBA (zastupnici: H. Berger, A. Burghardt, J. Wauters, Rechtsanwälte, i G. Forwood, Rechtsanwalt)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvo Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung snosit će, osim vlastitih, i troškove društva Bayer Agriculture BVBA te Europske komisije.

         (1)  SL C 54, 11. 2. 2019.


title: Predmet C-817/18 P: Presuda Suda (drugo vijeće) od 3. rujna 2020. – Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland i dr. protiv Europske komisije i dr. (Žalba – Državne potpore – Program potpora za subvencionirano stjecanje ili ustupanje bez naknade prirodnih područja – Prethodni ispitni postupak – Odluka kojom se potpora proglašava spojivom s unutarnjim tržištem – Tužba za poništenje – Dopuštenost – Uredba (EZ) br. 659/1999 – Članak 1. točka (h) – Pojam, zainteresirane strane’ – Odnos tržišnog natjecanja – Pojam ‚ozbiljne poteškoće’ – Usluga od općeg gospodarskog interesa – Sekundarne djelatnosti – Povezanost)

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/5

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 3. rujna 2020. – Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland i dr. protiv Europske komisije i dr.
      (Predmet C-817/18 P) (1)

      (Žalba - Državne potpore - Program potpora za subvencionirano stjecanje ili ustupanje bez naknade prirodnih područja - Prethodni ispitni postupak - Odluka kojom se potpora proglašava spojivom s unutarnjim tržištem - Tužba za poništenje - Dopuštenost - Uredba (EZ) br. 659/1999 - Članak 1. točka (h) - Pojam, zainteresirane strane’ - Odnos tržišnog natjecanja - Pojam ‚ozbiljne poteškoće’ - Usluga od općeg gospodarskog interesa - Sekundarne djelatnosti - Povezanost)
      (2020/C 378/06)
      Jezik postupka: nizozemski

         Stranke

         Žalitelji: Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland, Stichting Het Groninger Landschap, Vereniging It Fryske Gea, Stichting Het Drentse Landschap, Stichting Het Overijssels Landschap, Stichting Het Geldersch Landschap, Stichting Flevo-Landschap, Stichting Het Utrechts Landschap, Stichting Landschap Noord-Holland, Stichting Het Zuid-Hollands Landschap, Stichting Het Zeeuwse Landschap, Stichting Het Noordbrabants Landschap, Stichting Het Limburgs Landschap (zastupnici: P. H. L. M. Kuypers i M. de Wit, advocaten)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: S. Noë i P.–J. Loewenthal, agenti)
      Vereniging Gelijkberechtiging Grondbezitters, Exploitatiemaatschappij De Berghaaf BV,
      Stichting Het Nationale Park De Hoge Veluwe, BV Landgoed Den Alerdinck II, Landgoed Ampsen BV, Pallandt van Keppel Stichting, Landgoed Kasteel Keppel BV, Baron van Lynden, Stichting het Lijndensche Fonds voor Kerk en Zending, Landgoed Welna BV, BV Landgoed „Huis te Maarn”, Vicariestichting De Vijf Capellarijen/Ambachtsheerlijkheid Kloetinge, Maatschappij tot Exploitatie van het Landgoed Tongeren onder Epe BV, Landgoed Anderstein NV, Landgoed Bekspring BV, Landgoed Nijenhuis en Westerflier BV, Landgoed Caprera BV, Landgoed Schapenduinen BV, Stichting Schapenduinen, Landgoed de Noetselenberg BV (zastupnici: D. Gillet, T. Ruys, P. Wytinck i A. A. Al Khatib, advocaten)

         Intervenijent u potporu tužitelju: Kraljevina Nizozemska (zastupnici: M. K. Bulterman i M. L. Noort, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland, Stichting Het Groninger Landschap, Vereniging It Fryske Gea, Stichting Het Drentse Landschap, Stichting Het Overijssels Landschap, Stichting Het Geldersch Landschap, Stichting Flevo-Landschap, Stichting Het Utrechts Landschap, Stichting Landschap Noord-Holland, Stichting Het Zuid-Hollands Landschap, Stichting Het Zeeuwse Landschap, Stichting Het Noordbrabants Landschap i Stichting Het Limburgs Landschap nalaže se snošenje troškova

                  3.

                  Europska komisija i Kraljevina Nizozemska snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 82, 4. 3. 2019.


title: Spojeni predmeti C-21/19 do C-23/19: Presuda Suda (peto vijeće) od 3. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden – Nizozemska) – kazneni postupak protiv XN (C-21/19), YO (C-22/19), P. F. Kamstra Recycling BV (C-23/19) („Zahtjev za prethodnu odluku – Otpad – Pošiljke – Uredba (EZ) br. 1013/2006 – Otpad na koji se primjenjuje postupak prethodne pisane obavijesti i odobrenja – Članak 1. stavak 3. – Pošiljke koje podliježu zahtjevima odobrenja – Direktiva 2008/98/EZ – Članak 5. stavak 1. – Pojam „nusproizvodi” – Uredba (EZ) br. 1069/2009 – Članak 3. točka 1. – Pojam „nusproizvodi životinjskog podrijetla” – Pošiljka mješavine nusproizvoda životinjskog podrijetla i drugih materijala”)

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/6

      Presuda Suda (peto vijeće) od 3. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden – Nizozemska) – kazneni postupak protiv XN (C-21/19), YO (C-22/19), P. F. Kamstra Recycling BV (C-23/19)
      (Spojeni predmeti C-21/19 do C-23/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Otpad - Pošiljke - Uredba (EZ) br. 1013/2006 - Otpad na koji se primjenjuje postupak prethodne pisane obavijesti i odobrenja - Članak 1. stavak 3. - Pošiljke koje podliježu zahtjevima odobrenja - Direktiva 2008/98/EZ - Članak 5. stavak 1. - Pojam „nusproizvodi” - Uredba (EZ) br. 1069/2009 - Članak 3. točka 1. - Pojam „nusproizvodi životinjskog podrijetla” - Pošiljka mješavine nusproizvoda životinjskog podrijetla i drugih materijala”)
      (2020/C 378/07)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden

         Stranke glavnog kaznenog postupka

      XN (C-21/19), YO (C-22/19), P. F. Kamstra Recycling BV (C-23/19)

         Izreka

                  1.

                  Članak 5. stavak 1. Direktive 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu i stavljanju izvan snage određenih direktiva i članak 3. točku 1. Uredbe (EZ) br. 1069/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o utvrđivanju zdravstvenih pravila za nusproizvode životinjskog podrijetla i od njih dobivene proizvode koji nisu namijenjeni prehrani ljudi te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1774/2002 (Uredba o nusproizvodima životinjskog podrijetla) treba tumačiti na način da se materijal koji se ne može kvalificirati kao „nusproizvod” u smislu prve navedene odredbe ipak može smatrati „nusproizvodom životinjskog podrijetla” u smislu druge navedene odredbe.

                  2.

                  Članak 1. stavak 3. točku (d) Uredbe (EZ) br. 1013/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2006. o pošiljkama otpada, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EU) br. 135/2012 od 16. veljače 2012. treba tumačiti na način da su pošiljke nusproizvoda životinjskog podrijetla obuhvaćene Uredbom br. 1069/2009 isključene iz područja primjene Uredbe br. 1013/2006, kako je izmijenjena Uredbom br. 135/2012, osim u slučajevima u kojima se Uredbom 1069/2009 izričito predviđa primjena Uredbe br. 1013/2006, kako je izmijenjena Uredbom br. 135/2012.

                  3.

                  Članak 1. stavak 3. točku (d) Uredbe br. 1013/2006, kako je izmijenjena Uredbom br. 135/2012 treba tumačiti na način da se ta odredba primjenjuje na prijevoz mješavine nusproizvoda životinjskog podrijetla kategorije 3. u smislu članka 10. Uredbe br. 1069/2009 i drugih materijala koji su kvalificirani kao neopasni otpad u smislu Uredbe br. 1013/2006, kako je izmijenjena Uredbom br. 135/2012. Udio nusproizvoda životinjskog podrijetla u mješavini u tom pogledu nije relevantan.

         (1)  SL C 139, 15. 4. 2019.


title: Spojeni predmeti C-84/19, C-222/19 i C-252/19: Presuda Suda (prvo vijeće) od 3. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Rejonowy Szczecin – Prawobrzeże i Zachód w Szczecinie, Sąd Rejonowy w Opatowie – Poljska) – Profi Credit Polska SA protiv QJ (C-84/19), BW protiv DR (C-222/19), QL protiv CG (C-252/19) (Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita potrošača – Direktiva 93/13/EEZ – Članak 1. stavak 2. – Područje primjene – Nacionalna odredba kojom se predviđa maksimalan iznos nekamatnih troškova kredita – Članak 3. stavak 1. – Ugovorna odredba kojom se na potrošača prebacuju troškovi zajmodavčeve gospodarske djelatnosti – Znatna neravnoteža između prava i obveza stranaka – Članak 4. stavak 2. – Obveza sastavljanja ugovornih odredbi na jasan i razumljiv način – Ugovorne odredbe u kojima se ne navode usluge na naplatu kojih se odnose – Direktiva 2008/48/EZ – Članak 3. točka (g) – Nacionalno zakonodavstvo kojim se uspostavlja način izračuna maksimalnog iznosa nekamatnih troškova kredita koji potrošač može snositi)

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/7

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 3. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Rejonowy Szczecin – Prawobrzeże i Zachód w Szczecinie, Sąd Rejonowy w Opatowie – Poljska) – Profi Credit Polska SA protiv QJ (C-84/19), BW protiv DR (C-222/19), QL protiv CG (C-252/19)
      (Spojeni predmeti C-84/19, C-222/19 i C-252/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita potrošača - Direktiva 93/13/EEZ - Članak 1. stavak 2. - Područje primjene - Nacionalna odredba kojom se predviđa maksimalan iznos nekamatnih troškova kredita - Članak 3. stavak 1. - Ugovorna odredba kojom se na potrošača prebacuju troškovi zajmodavčeve gospodarske djelatnosti - Znatna neravnoteža između prava i obveza stranaka - Članak 4. stavak 2. - Obveza sastavljanja ugovornih odredbi na jasan i razumljiv način - Ugovorne odredbe u kojima se ne navode usluge na naplatu kojih se odnose - Direktiva 2008/48/EZ - Članak 3. točka (g) - Nacionalno zakonodavstvo kojim se uspostavlja način izračuna maksimalnog iznosa nekamatnih troškova kredita koji potrošač može snositi)
      (2020/C 378/08)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Rejonowy Szczecin – Prawobrzeże i Zachód w Szczecinie, Sąd Rejonowy w Opatowie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Profi Credit Polska S.A. (C-84/19), BW (C-222/19), QL (C-252/19)

         Tuženici: QJ (C-84/19), DR (C-222/19), CG (C-252/19)

         Izreka

                  1.

                  Članak 3. točku (g) i članak 22. Direktive 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalno zakonodavstvo koje se odnosi na potrošački kredit, a kojim se utvrđuje način izračuna maksimalnog iznosa nekamatnih troškova kredita koji se mogu nametnuti potrošaču, iako taj način izračuna prodavatelju robe ili pružatelju usluge omogućuje da na potrošača prebaci teret snošenja dijela općih troškova u vezi s izvršavanjem svoje gospodarske djelatnosti, pod uvjetom da odredbama koje se odnose na taj maksimalni iznos navedeno zakonodavstvo ne krši usklađena pravila te direktive.

                  2.

                  Članak 1. stavak 2. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima, kako je izmijenjena Direktivom 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011., treba tumačiti na način da ugovorna odredba kojom se nekamatni troškovi kredita utvrđuju u skladu s gornjom granicom predviđenom nacionalnim zakonodavstvom koje se odnosi na potrošački kredit nije isključena iz područja primjene te direktive ako to zakonodavstvo predviđa da se nekamatni troškovi kredita ne duguju u dijelu koji premašuje tu gornju granicu ili ukupan iznos kredita.

                  3.

                  Članak 4. stavak 2. Direktive 93/13, kako je izmijenjena Direktivom 2011/83, treba tumačiti na način da odredbe ugovora o potrošačkom kreditu kojima se na teret potrošača stavljaju troškovi različiti od povrata kredita u obliku glavnice i kamata nisu obuhvaćene iznimkama predviđenima tom odredbom ako se tim odredbama ne predviđa ni priroda tih troškova ni usluge koje se njima plaćaju te ako su sastavljene na način da kod potrošača stvaraju zabunu kad je riječ o njegovim obvezama i ekonomskim posljedicama tih odredbi, što treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev.

                  4.

                  Članak 3. stavak 1. Direktive 93/13, kako je izmijenjena Direktivom 2011/83, treba tumačiti na način da ugovorna odredba koja se odnosi na nekamatne troškove kredita kojom se taj trošak određuje ispod zakonske gornje granice može na štetu potrošača stvoriti znatniju neravnotežu između prava i obveza stranaka koje proizlaze iz ugovora, ako na teret potrošača stavlja troškove koji su neproporcionalni u odnosu na primljene usluge i iznos zajma, što treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev.

         (1)  SL C 164, 13. 5. 2019.

         SL C 280, 19. 8. 2019.


title: Spojeni predmeti C-119/19 P i C-126/19 P: Presuda Suda (veliko vijeće) od 8. rujna 2020. – Europska komisija protiv Francisca Carrerasa Sequerosa i dr., Europskog parlamenta i Vijeća Europske unije (Žalba – Javna služba – Pravilnik o osoblju za dužnosnike Europske unije – Reforma od 1. siječnja 2014. – Članak 6. Priloga X. – Dužnosnici i članovi ugovornog osoblja upućeni na rad u treću zemlju – Nove odredbe o dodjeli danâ plaćenog godišnjeg odmora – Prigovor nezakonitosti – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Članak 31. stavak 2. – Direktiva 2003/88/EZ – Temeljno pravo na plaćeni godišnji odmor)

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/8

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 8. rujna 2020. – Europska komisija protiv Francisca Carrerasa Sequerosa i dr., Europskog parlamenta i Vijeća Europske unije
      (Spojeni predmeti C-119/19 P i C-126/19 P) (1)

      (Žalba - Javna služba - Pravilnik o osoblju za dužnosnike Europske unije - Reforma od 1. siječnja 2014. - Članak 6. Priloga X. - Dužnosnici i članovi ugovornog osoblja upućeni na rad u treću zemlju - Nove odredbe o dodjeli danâ plaćenog godišnjeg odmora - Prigovor nezakonitosti - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članak 31. stavak 2. - Direktiva 2003/88/EZ - Temeljno pravo na plaćeni godišnji odmor)
      (2020/C 378/09)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         (Predmet C-119/19 P)

         Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: T. S. Bohr, G. Gattinara i L. Vernier, agenti)

         Druge stranke u postupku: Francisco Carreras Sequeros, Mariola de las Heras Ojeda, Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi, Marc Thieme Groen (zastupnici: S. Orlandi i T. Martin, odvjetnici), Europski parlament (zastupnici: O. Caisou-Rousseau, J. Steele i E. Taneva, agenti), Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Bauer i R. Meyer, agenti)

         (Predmet C-126/19 P)

         Žalitelj: Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Bauer i R. Meyer, agenti)

         Druge stranke u postupku: Francisco Carreras Sequeros, Mariola de las Heras Ojeda, Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi, Marc Thieme Groen (zastupnici: S. Orlandi i T. Martin, odvjetnici), Europska komisija (zastupnici: T. S. Bohr, G. Gattinara i L. Vernier, agenti), Europski parlament (zastupnici: O. Caisou-Rousseau, J. Steele i E. Taneva, agenti),

         Izreka

                  1.

                  Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 4. prosinca 2018., Carreras Sequeros i dr./Komisija (T-518/16, EU:T:2018:873).

                  2.

                  Odbija se tužba koju su u predmetu T-518/16 podnijeli Francisco Carreras Sequeros, Mariola de las Heras Ojeda, Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi i Marc Thieme Groen.

                  3.

                  Francisco Carreras Sequeros, Mariola de las Heras Ojeda, Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi i Marc Thieme Groen snose vlastite troškove i troškove Vijeća Europske unije nastale u kontekstu predmetnih žalbi i postupka pred Općim sudom Europske unije, kao i troškove Europske komisije u kontekstu potonjeg postupka.

                  4.

                  Komisija snosi vlastite troškove u okviru ovih žalbi.

                  5.

                  Europski parlament snosi vlastite troškove.

         (1)  SL C 131, 8. 4. 2019.


title: Predmet C-186/19: Presuda Suda (prvo vijeće) od 3. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – Supreme Site Services GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG, Supreme Fuels Trading Fze protiv Supreme Headquarters Allied Powers Europe (Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uredba (EU) br. 1215/2012 – Članak 1. stavak 1. – Područje primjene – Građanska i trgovačka stvar – Sudska nadležnost – Isključive nadležnosti – Članak 24. točka 5. – Postupci koji se odnose na izvršenje sudskih odluka – Zahtjev međunarodne organizacije koji se temelji na imunitetu od ovrhe a ima za cilj ukidanje privremene mjere kao i zabranjivanje njezina ponovnog određivanja)

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/9

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 3. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – Supreme Site Services GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG, Supreme Fuels Trading Fze protiv Supreme Headquarters Allied Powers Europe
      (Predmet C-186/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Uredba (EU) br. 1215/2012 - Članak 1. stavak 1. - Područje primjene - Građanska i trgovačka stvar - Sudska nadležnost - Isključive nadležnosti - Članak 24. točka 5. - Postupci koji se odnose na izvršenje sudskih odluka - Zahtjev međunarodne organizacije koji se temelji na imunitetu od ovrhe a ima za cilj ukidanje privremene mjere kao i zabranjivanje njezina ponovnog određivanja)
      (2020/C 378/10)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Hoge Raad der Nederlanden

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Supreme Site Services GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG, Supreme Fuels Trading Fze

         Tuženik: Supreme Headquarters Allied Powers Europe

         Izreka

                  1.

                  Članak 1. stavak 1. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima, treba tumačiti na način da je pojmom „građanska i trgovačka stvar” obuhvaćen zahtjev za privremenu pravnu zaštitu podnesen pred sudom države članice, u okviru kojega se međunarodna organizacija poziva na svoj imunitet od ovrhe kako bi ishodila kako ukidanje privremene mjere na depozitnom računu provedene u državi članici različitoj od države članice suda tako i zabranu ponovnog provođenja takve privremene mjere na temelju istih činjenica, i koji je pokrenut usporedno s meritornim postupkom koji se odnosi na tražbinu koja proizlazi iz navodnog neplaćanja goriva isporučenog za potrebe operacije očuvanja mira koju provodi ta organizacija, osim ako se taj zahtjev ne podnosi na temelju javnih ovlasti, u smislu prava Unije, što je dužan ocijeniti sud koji je uputio zahtjev.

                  2.

                  Članak 24. točku 5. Direktive 1215/2012 treba tumačiti na način da zahtjev za privremenu pravnu zaštitu podnesen pred sudom države članice, u okviru kojega se međunarodna organizacija poziva na svoj imunitet od ovrhe kako bi ishodila kako ukidanje privremene mjere na depozitnom računu provedene u državi članici različitoj od države članice suda tako i zabranu ponovnog provođenja takve privremene mjere na temelju istih činjenica, ne spada u isključivu nadležnost sudova države članice u kojoj je privremena mjera izvršena.

         (1)  SL C 155, 6. 5. 2019.


title: Predmet C-214/19 P: Presuda Suda (deseto vijeće) od 3. rujna 2020. – achtung! GmbH protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (Žalba – Žig Europske unije – Uredba (EZ) br. 207/2009 – Članak 7. stavak 1. točka (b) – Razlikovni karakter – Nepostojanje)

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/10

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 3. rujna 2020. – achtung! GmbH protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (Predmet C-214/19 P) (1)

      (Žalba - Žig Europske unije - Uredba (EZ) br. 207/2009 - Članak 7. stavak 1. točka (b) - Razlikovni karakter - Nepostojanje)
      (2020/C 378/11)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: achtung! GmbH (zastupnici: G. J. Seelig i D. Bischof, Rechtsanwälte)

         Druga stranka u žalbenom postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (zastupnik: D. Hanf, agent)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvu achtung! GmbH nalaže se da, osim vlastitih, snosi i troškove Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO).

         (1)  SL C 238, 15. 7. 2019.


title: Predmet C-254/19: Presuda Suda (prvo vijeće) od 9. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court (Irska) – Friends of the Irish Environment Ltd protiv An Bord Pleanála (Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 92/43/EEZ – Očuvanje prirodnih staništa i divlje faune i flore – Članak 6. stavak 3. – Područje primjene – Pojmovi „projekt” i „odobrenje za provedbu projekta” – Ocjena prihvatljivosti utjecaja plana ili projekta na zaštićeno područje – Odluka kojom se produljuje trajanje odobrenja za izgradnju terminala za uplinjavanje ukapljenog prirodnog plina – Prvotna odluka koja se temelji na nacionalnom propisu kojim nije pravilno prenesena Direktiva 92/43)

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/10

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 9. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court (Irska) – Friends of the Irish Environment Ltd protiv An Bord Pleanála
      (Predmet C-254/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 92/43/EEZ - Očuvanje prirodnih staništa i divlje faune i flore - Članak 6. stavak 3. - Područje primjene - Pojmovi „projekt” i „odobrenje za provedbu projekta” - Ocjena prihvatljivosti utjecaja plana ili projekta na zaštićeno područje - Odluka kojom se produljuje trajanje odobrenja za izgradnju terminala za uplinjavanje ukapljenog prirodnog plina - Prvotna odluka koja se temelji na nacionalnom propisu kojim nije pravilno prenesena Direktiva 92/43)
      (2020/C 378/12)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      High Court (Irska)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Friends of the Irish Environment Ltd

         Tuženik: An Bord Pleanála

         uz sudjelovanje: Shannon Lng Ltd,

         Izreka

                  1.

                  Odluku kojom se produljuje rok od deset godina koji je prvotno određen za provedbu projekta izgradnje terminala za uplinjavanje ukapljenog prirodnog plina treba smatrati odobrenjem projekta u smislu članka 6. stavka 3. Direktive Vijeća 92/43/EEZ od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore ako je prvotno odobrenje za provedbu projekta, koje je isteklo, prestalo proizvoditi svoje pravne učinke po isteku roka koji je njime bio određen za te radove, a oni nisu izvršeni.

                  2.

                  Na nadležnom tijelu je da ocijeni treba li za odluku o produljenju roka koji je prvotno određen za provedbu projekta izgradnje terminala za uplinjavanje ukapljenog prirodnog plina, za koji je prvotno odobrenje za provedbu projekta isteklo, provesti ocjenu prihvatljivosti utjecaja predviđenu u članku 6. stavku 3. prvoj rečenici Direktive o staništima i, po potrebi, mora li se ono odnositi na cijeli projekt ili samo na njegov dio, vodeći računa o, osobito, kako promjeni relevantnih okolišnih i znanstvenih podataka tako i o eventualnoj izmjeni projekta ili postojanju drugih planova i projekata.

            Ta ocjena utjecaja mora biti izvršena kada se na temelju najboljih znanstvenih spoznaja u području ne može isključiti da taj projekt negativno utječe na ciljeve očuvanja dotičnog područja. Ranijom ocjenom navedenog projekta, izvršenom prije donošenja njegova prvotnog odobrenja, taj rizik može se isključiti samo ako ona sadržava potpuna, precizna i konačna utvrđenja i zaključke koji mogu otkloniti svaku razumnu znanstvenu sumnju o učincima radova i pod uvjetom nepostojanja promjene relevantnih okolišnih i znanstvenih podataka, eventualne izmjene projekta ili postojanja drugih planova i projekata.

         (1)  SL C 206, 17. 6. 2019.


title: Predmet C-265/19: Presuda Suda (veliko vijeće) od 8. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court (Irska) – Recorded Artists Actors Performers Ltd protiv Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General (Zahtjev za prethodnu odluku – Intelektualno vlasništvo – Prava srodna autorskom pravu – Direktiva 2006/115/EZ – Članak 8. stavak 2. – Korištenje fonograma u Uniji – Pravo umjetnika izvođača na pravičnu naknadu koju dijele s proizvođačima fonograma – Primjenjivost na državljane trećih država – Ugovor o izvedbama i fonogramima – Članci 4. i 15. – Rezerve koje su izjavile treće države – Ograničenja prava na pravičnu naknadu koja na temelju reciprociteta mogu proizići iz tih rezervi za državljane trećih država u Uniji – Članak 17. stavak 2. i članak 52. stavak 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Temeljno pravo na zaštitu intelektualnog vlasništva – Zahtjev prema kojem svako ograničenje mora biti predviđeno zakonom, poštovati bit temeljnog prava i biti proporcionalno – Podjela nadležnosti između Unije i država članica u pogledu utvrđivanja tih ograničenja – Podjela nadležnosti u odnosima s trećim državama – Članak 3. stavak 2. UFEU a – Isključiva nadležnost Unije)

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/11

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 8. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court (Irska) – Recorded Artists Actors Performers Ltd protiv Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General
      (Predmet C-265/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Intelektualno vlasništvo - Prava srodna autorskom pravu - Direktiva 2006/115/EZ - Članak 8. stavak 2. - Korištenje fonograma u Uniji - Pravo umjetnika izvođača na pravičnu naknadu koju dijele s proizvođačima fonograma - Primjenjivost na državljane trećih država - Ugovor o izvedbama i fonogramima - Članci 4. i 15. - Rezerve koje su izjavile treće države - Ograničenja prava na pravičnu naknadu koja na temelju reciprociteta mogu proizići iz tih rezervi za državljane trećih država u Uniji - Članak 17. stavak 2. i članak 52. stavak 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima - Temeljno pravo na zaštitu intelektualnog vlasništva - Zahtjev prema kojem svako ograničenje mora biti predviđeno zakonom, poštovati bit temeljnog prava i biti proporcionalno - Podjela nadležnosti između Unije i država članica u pogledu utvrđivanja tih ograničenja - Podjela nadležnosti u odnosima s trećim državama - Članak 3. stavak 2. UFEU a - Isključiva nadležnost Unije)
      (2020/C 378/13)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      High Court (Irska)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Recorded Artists Actors Performers Ltd

         Tuženici: Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General

         Izreka

                  1.

                  Članak 8. stavak 2. Direktive 2006/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o pravu iznajmljivanja i pravu posudbe te o određenim autorskom pravu srodnim pravima u području intelektualnog vlasništva, u vezi s člankom 4. stavkom 1. i člankom 15. stavkom 1. Ugovora o izvedbama i fonogramima Svjetske organizacije za intelektualno vlasništvo, treba tumačiti na način da mu se protivi to da država članica – u okviru prenošenja u svoje zakonodavstvo pojma „odnosni umjetnici izvođači” iz spomenutog članka 8. stavka 2., kojim se označavaju umjetnici koji imaju pravo na u njoj navedeni dio jedinstvene pravične naknade – isključi umjetnike državljane država izvan Europskog gospodarskog prostora (EGP), osim onih s prebivalištem odnosno boravištem u EGP-u i onih koji su stvaranju fonograma doprinijeli na području EGP-a.

                  2.

                  Članak 15. stavak 3. Ugovora o izvedbama i fonogramima Svjetske organizacije za intelektualno vlasništvo (WIPO) i članak 8. stavak 2. Direktive 2006/115 u sadašnjem stanju prava Unije treba tumačiti na način da rezerve koje su na temelju prvonavedene odredbe izjavile treće države – učinak kojih je ograničavanje prava na jedinstvenu pravičnu naknadu iz članka 15. stavka 1. Ugovora o izvedbama i fonogramima WIPO-a na njihovu državnom području – ne dovode u Europskoj uniji do ograničenja prava iz tog članka 8. stavka 2. u pogledu državljana tih trećih država, iako takva ograničenja može uvesti zakonodavac Unije, pod uvjetom da su u skladu sa zahtjevima iz članka 52. stavka 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Prema tome, navedenom se članku 8. stavku 2. protivi to da država članica ograniči pravo na jedinstvenu pravičnu naknadu u pogledu umjetnika izvođača i proizvođača fonograma koji su državljani spomenutih trećih država.

                  3.

                  Članak 8. stavak 2. Direktive 2006/115 treba tumačiti na način da mu se protivi ograničavanje u njemu predviđenog prava na jedinstvenu pravičnu naknadu samo na odnosnog proizvođača fonograma, koji primljenu naknadu ne dijeli s umjetnikom izvođačem koji je doprinio stvaranju tog fonograma.

         (1)  SL C 206, 17. 6. 2019.


title: Spojeni predmeti C-503/19 i C-592/19: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 3. rujna 2020. (zahtjevi za prethodnu odluku koje su uputili Juzgado Contencioso-Administrativo n° 17 de Barcelona, Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n° 5 de Barcelona – Španjolska) – UQ (C-503/19), SI (C-592/19) protiv Subdelegación del Gobierno en Barcelona (Zahtjev za prethodnu odluku – Status državljana trećih zemalja s dugotrajnim boravkom – Direktiva 2003/109/EZ – Članak 6. stavak 1. – Elementi koje je potrebno uzeti u obzir – Nacionalni propisi – Neuzimanje u obzir tih elemenata – Odbijanje odobrenja statusa osobe s dugotrajnim boravkom zbog njezine ranije kaznene osude)

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/13

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 3. rujna 2020. (zahtjevi za prethodnu odluku koje su uputili Juzgado Contencioso-Administrativo no 17 de Barcelona, Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 5 de Barcelona – Španjolska) – UQ (C-503/19), SI (C-592/19) protiv Subdelegación del Gobierno en Barcelona
      (Spojeni predmeti C-503/19 i C-592/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Status državljana trećih zemalja s dugotrajnim boravkom - Direktiva 2003/109/EZ - Članak 6. stavak 1. - Elementi koje je potrebno uzeti u obzir - Nacionalni propisi - Neuzimanje u obzir tih elemenata - Odbijanje odobrenja statusa osobe s dugotrajnim boravkom zbog njezine ranije kaznene osude)
      (2020/C 378/15)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado Contencioso-Administrativo no 17 – de Barcelona, Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 5 de Barcelona

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: UQ (C-503/19), SI (C-592/19)

         Tuženik: Subdelegación del Gobierno en Barcelona

         Izreka

      Članak 6. stavak 1. Direktive Vijeća 2003/109/EZ od 25. studenoga 2003. o statusu državljana trećih zemalja s dugotrajnim borav[kom] valja tumačiti na način da mu se protivi propis države članice, kako ga tumači dio njezinih sudova, koji predviđa da državljaninu treće zemlje može biti odbijeno odobrenje statusa osobe s dugotrajnim boravkom u toj državi članici samo zato što je ranije kazneno osuđivan, a da se pritom konkretno ne ispita njegova situacija u odnosu na osobito prirodu kaznenog djela koje je počinio, opasnost koju on eventualno predstavlja za javni poredak ili javnu sigurnost, trajanje njegova boravka na području navedene države članice i postojanje veza s njom.

         (1)  SL C 363, 28. 10. 2019.


title: Predmet C-530/19: Presuda Suda (osmo vijeće) od 3. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof – Austrija) – NM, u svojstvu likvidatora društva NIKI Luftfahrt GmbH protiv ON-a (Zahtjev za prethodnu odluku – Zračni prijevoz – Uredba (EZ) br. 261/2004 – Članci 5. i 9. – Obveza zračnog prijevoznika da putnicima čiji je let otkazan ponudi smještaj u hotelu – Šteta koju je putnik pretrpio tijekom svojeg boravka u hotelu koji pruža smještaj – Mogućnost pozivanja na odgovornost zračnog prijevoznika zbog nepažnje osoblja hotela)

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/13

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 3. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof – Austrija) – NM, u svojstvu likvidatora društva NIKI Luftfahrt GmbH protiv ON-a
      (Predmet C-530/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zračni prijevoz - Uredba (EZ) br. 261/2004 - Članci 5. i 9. - Obveza zračnog prijevoznika da putnicima čiji je let otkazan ponudi smještaj u hotelu - Šteta koju je putnik pretrpio tijekom svojeg boravka u hotelu koji pruža smještaj - Mogućnost pozivanja na odgovornost zračnog prijevoznika zbog nepažnje osoblja hotela)
      (2020/C 378/16)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberster Gerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: NM, u svojstvu likvidatora društva NIKI Luftfahrt GmbH

         Tuženik: ON

         Izreka

                  1.

                  Članak 9. stavak 1. točku (b) Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 treba tumačiti na način da obveza zračnog prijevoznika na temelju te odredbe da putnicima na koje se ona odnosi besplatno ponudi smještaj u hotelu ne znači da je taj prijevoznik dužan preuzeti skrb o uvjetima smještaja kao takvima.

                  2.

                  Uredbu br. 261/2004 treba tumačiti na način da zračni prijevoznik koji je na temelju članka 9. stavka 1. točke (b) te uredbe ponudio smještaj u hotelu putniku čiji je let otkazan ne može biti dužan, samo na temelju te uredbe, nadoknaditi štetu tom putniku prouzročenu pogreškom koju je počinilo osoblje navedenog hotela.

         (1)  SL C 328, 30. 9. 2019.


title: Predmet C-539/19: Presuda Suda (osmo vijeće) od 3. rujna 2020 (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht München I – Njemačka) – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. protiv Telefónica Germany GmbH & Co. OHG (Zahtjev za prethodnu odluku – Roaming u javnim pokretnim komunikacijskim mrežama u Europskoj uniji – Uredba (EU) br. 531/2012 – Članak 6.a – Članak 6.e stavak 3. – Obveza davatelja usluga roaminga da automatski primijeni reguliranu tarifu za roaming – Primjena na potrošače koji su se prije stupanja na snagu Uredbe (EU) br. 531/2012 odlučili za posebnu tarifu)

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/14

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 3. rujna 2020 (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht München I – Njemačka) – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. protiv Telefónica Germany GmbH & Co. OHG
      (Predmet C-539/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Roaming u javnim pokretnim komunikacijskim mrežama u Europskoj uniji - Uredba (EU) br. 531/2012 - Članak 6.a - Članak 6.e stavak 3. - Obveza davatelja usluga roaminga da automatski primijeni reguliranu tarifu za roaming - Primjena na potrošače koji su se prije stupanja na snagu Uredbe (EU) br. 531/2012 odlučili za posebnu tarifu)
      (2020/C 378/17)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht München I

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Tuženik: Telefónica Germany GmbH & Co. OHG

         Izreka

      Članak 6.a i članak 6.e stavak 3. Uredbe (EU) br. 531/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. lipnja 2012. o roamingu u javnim pokretnim komunikacijskim mrežama u Uniji, kako je izmijenjena Uredbom (EU) 2015/2120 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2015., treba tumačiti na način da su od 15. lipnja 2017. davatelji usluga roaminga bili obvezni na sve svoje korisnike automatski primijeniti reguliranu tarifu za roaming navedenu, među ostalim, u članku 6.a te uredbe, neovisno o tome jesu li se ti korisnici prethodno odlučili za reguliranu tarifu za roaming ili za neku tarifu koja nije regulirana tarifa za roaming, osim ako su do isteka roka 15. lipnja 2017. izričito odabrali imati neku drugu tarifu, u skladu s postupkom koji je u tom pogledu predviđen člankom 6.e stavkom 3. prvim podstavkom te uredbe.

         (1)  SL C 328, 30. 9. 2019.


title: Predmet C-651/19: Presuda Suda (prvo vijeće) od 9. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Belgija) – JP protiv Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Zahtjev za prethodnu odluku – Politika azila – Zajednički postupci za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite – Direktiva 2013/32/EU – Članak 46. – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Članak 47. – Pravo na djelotvoran pravni lijek – Pravni lijek protiv odluke o odbacivanju naknadnog zahtjeva za međunarodnu zaštitu kao nedopuštenog – Rok za podnošenje pravnog lijeka – Načini dostave)

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/15

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 9. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Belgija) – JP protiv Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides
      (Predmet C-651/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Politika azila - Zajednički postupci za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite - Direktiva 2013/32/EU - Članak 46. - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članak 47. - Pravo na djelotvoran pravni lijek - Pravni lijek protiv odluke o odbacivanju naknadnog zahtjeva za međunarodnu zaštitu kao nedopuštenog - Rok za podnošenje pravnog lijeka - Načini dostave)
      (2020/C 378/18)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d'État

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: JP

         Tuženik: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

         Izreka

      Članak 46. Direktive 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite, u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da im se ne protivi propis države članice kojim se za podnošenje pravnog lijeka protiv odluke o nedopuštenosti naknadnog zahtjeva za međunarodnu zaštitu određuje prekluzivni rok od deset dana, računajući blagdane i neradne dane, od dostave takve odluke, uključujući i situaciju u kojoj se, kada dotični podnositelj zahtjeva ne izabere adresu za dostavu u toj državi članici, takva dostava obavlja u sjedištu nacionalnog tijela nadležnog za razmatranje tih zahtjeva, pod uvjetom da, kao prvo, ti podnositelji zahtjeva budu obaviješteni da će se, ako ne izaberu adresu za dostavu u svrhu dostave odluke o njihovu zahtjevu, smatrati da su kao adresu za dostavu u tu svrhu odabrali sjedište tog nacionalnog tijela, kao drugo, da uvjeti za pristup navedenih podnositelja zahtjeva tom sjedištu ne čine pretjerano teškim primitak odluka koje se na njih odnose, kao treće, da djelotvoran pristup postupovnim jamstvima priznatima podnositeljima zahtjeva za međunarodnu zaštitu bude osiguran u takvom roku i, kao četvrto, da se poštuje načelo ekvivalentnosti. Na sudu koji je uputio zahtjev je da provjeri ispunjava li nacionalni propis o kojem je riječ u glavnom postupku te zahtjeve.

         (1)  SL C 372, 4. 11, 2019.


title: Predmet C-273/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. lipnja 2020. uputio Bundesverwaltungsgericht (Njemačka) – Savezna Republika Njemačka protiv SW

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. lipnja 2020. uputio Bundesverwaltungsgericht (Njemačka) – Savezna Republika Njemačka protiv SW
      (Predmet C-273/20)
      (2020/C 378/19)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesverwaltungsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj revizije: Savezna Republika Njemačka

         Druga stranka u revizijskom postupku: SW

         Uz sudjelovanje: Stadt Darmstadt

         Prethodna pitanja

                  1.

                              a)

                              Može li u slučaju spajanja obitelji s maloljetnim izbjeglicom bez pratnje u skladu s člankom 10. stavkom 3. točkom (a) i člankom 2. točkom (f) Direktive Vijeća 2003/86/EZ (1) daljnje postojanje maloljetnosti biti „uvjet” u smislu članka 16. stavka l. točke (a) te direktive? Je li pravilo države članice koje roditeljima na temelju spajanja obitelji s maloljetnim izbjeglicom bez pratnje u smislu članka 2. točke (f) navedene direktive daje (izvedeno) pravo boravka u toj državi članici samo toliko dugo dok je izbjeglica još stvarno maloljetan u skladu s prethodno navedenim odredbama?

                              b)

                              U slučaju potvrdnog odgovora na pitanja pod l.a): treba li članak 16. stavak 1. točku (a) u vezi s člankom 10. stavkom 3. točkom (a) i člankom 2. točkom (f) Direktive 2003/86 tumačiti na način da je državi članici prema čijem je zakonodavstvu (izvedeno) pravo boravka roditelja ograničeno na razdoblje do punoljetnosti djeteta dopušteno odbiti zahtjev za ulazak i boravak u svrhu spajanja obitelji roditeljima koji se još nalaze u trećoj državi ako je izbjeglica postao punoljetan prije konačne odluke o zahtjevu postavljenom u postupku pred nadležnim tijelima ili sudskom postupku u roku od tri mjeseca nakon priznanja statusa izbjeglice?

                  2.

                  Ako iz odgovora na pitanja pod 1. proizlazi da nije dopušteno odbijanje spajanja obitelji:
                  Koji se zahtjevi moraju postaviti u pogledu stvarnog obiteljskog odnosa u smislu članka 16. stavka l. točke (b) Direktive 2003/86 ako se roditelji spajaju s izbjeglicom koji je prije odluke o zahtjevu za ulazak i boravak u svrhu spajanja obitelji postao punoljetan? Osobito:

                              a)

                              dostaje li u tu svrhu srodstvo u prvom stupnju izravne uzlazne linije (članak 10. stavak 3. točka (a) Direktive 2003/86) ili se zahtijeva i stvarni obiteljski život?

                              b)

                              Ako se zahtijeva stvarni obiteljski život:
                              koji se intenzitet u tu svrhu traži? Dostaju li u tom smislu, primjerice, povremeni ili redoviti kontakti u obliku posjeta, mora li biti riječ o zajedničkom životu u zajedničkom domaćinstvu ili se, osim toga, zahtijeva da je riječ o zajednici u kojoj se članovi obitelji međusobno pomažu, odnosno ovise jedni o drugima?

                              c)

                              zahtijeva li spajanje roditelja koji se još nalaze u trećoj državi i postavili su zahtjev za spajanje obitelji s već priznatim izbjeglicom, djetetom koje je u međuvremenu postalo punoljetno, predviđanje da će se obiteljski život nakon ulaska u državi članici (ponovno) uspostaviti na način koji se zahtijeva u skladu s pitanjem 2.b)?

         (1)  Direktiva Vijeća 2003/86/EZ od 22. rujna 2003. o pravu na spajanje obitelji (SL, 2003., L 251, str. 12.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 8., str. 70. i ispravak SL 2020., L 61, str. 32. i 33.)


title: Predmet C-279/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. lipnja 2020. uputio Bundesverwaltungsgericht (Njemačka) – Savezna Republika Njemačka protiv XC

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. lipnja 2020. uputio Bundesverwaltungsgericht (Njemačka) – Savezna Republika Njemačka protiv XC
      (Predmet C-279/20)
      (2020/C 378/20)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesverwaltungsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj revizije: Savezna Republika Njemačka

         Druga stranka u revizijskom postupku: XC

         Intervenijent: Landkreis Cloppenburg

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 4. stavak 1. točku (c) Direktive Vijeća 2003/86/EZ (1) od 22. rujna 2003. o pravu na spajanje obitelji tumačiti na način da je dijete sponzora, kojem je priznat status izbjeglice, maloljetno u smislu te odredbe i ako je u trenutku sponzorova podnošenja zahtjeva za azil to dijete bilo maloljetno, ali je već prije nego što mu je priznat status izbjeglice i prije podnošenja zahtjeva za spajanje obitelji to dijete postalo punoljetno?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje:
                  koji se zahtjevi moraju postaviti u pogledu stvarnih obiteljskih odnosa u smislu članka 16. stavka 1. točke (b) Direktive 2003/86/EZ u takvom slučaju?

                              (a)

                              Dostaje li u tu svrhu srodstvo u prvom stupnju izravne uzlazne linije ili se zahtijeva i stvarni obiteljski život?

                              (b)

                              Ako se također zahtijeva stvarni obiteljski život: koji se intenzitet u tu svrhu traži? Dostaju li u tom smislu, primjerice, povremeni ili redoviti kontakti u obliku posjeta, mora li biti riječ o zajedničkom životu u zajedničkom domaćinstvu ili se, osim toga, zahtijeva da je riječ o zajednici u kojoj se članovi obitelji međusobno pomažu, odnosno ovise jedni o drugima?

                              (c)

                              Zahtijeva li se spajanjem djeteta koje je u međuvremenu postalo punoljetno, koje se još nalazi u trećoj zemlji i koje je podnijelo zahtjev za spajanje obitelji s roditeljem kojem je priznat status izbjeglice predviđanje da će se obiteljski život nakon ulaska u državi članici (ponovno) uspostaviti na način koji se zahtijeva u skladu s pitanjem 2.(b)?

         (1)  Direktiva Vijeća 2003/86/EZ od 22. rujna 2003. o pravu na spajanje obitelji (SL 2003., L 251, str. 12.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 8., str. 70. i ispravci SL 2020., L 61, str. 32. i SL 2020., L 61, str. 33.)


title: Predmet C-394/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. kolovoza 2020. uputio Finanzgericht Düsseldorf (Njemačka) – XY protiv Finanzamt V

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/18

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. kolovoza 2020. uputio Finanzgericht Düsseldorf (Njemačka) – XY protiv Finanzamt V
      (Predmet C-394/20)
      (2020/C 378/22)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev:

      Finanzgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: XY

         Tuženik: Finanzamt V

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 63. stavak 1. i članak 65. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (u daljnjem tekstu: UFEU) tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis države članice o oporezivanju nasljedstva kojim se u pogledu izračuna poreza predviđa da je u slučaju stjecanja zemljišta koja se nalaze u tuzemstvu olakšica na poreznu osnovicu niža ako su ostavitelj i nasljednik u trenutku ostaviteljeve smrti imali prebivalište ili uobičajeno boravište u drugoj državi članici nego olakšica koja bi se primjenjivala ako bi barem jedna od tih osoba u navedenom trenutku imala svoje prebivalište ili uobičajeno boravište u prvonavedenoj državi članici?

                  2.

                  Treba li članak 63. stavak 1. i članak 65. UFEU-a tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis države članice o oporezivanju nasljedstva kojim se u pogledu izračuna poreza predviđa da se ne mogu odbiti obveze koje proizlaze iz nužnog dijela u slučaju stjecanja zemljišta koja se nalaze u tuzemstvu ako su ostavitelj i nasljednik u trenutku ostaviteljeve smrti imali prebivalište ili uobičajeno boravište u drugoj državi članici, dok se te obveze u potpunosti mogu odbiti od vrijednosti stjecanja zbog smrti ako je barem ostavitelj ili nasljednik u trenutku ostaviteljeve smrti imao svoje prebivalište ili uobičajeno boravište u prvonavedenoj državi članici?


title: Predmet C-405/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. kolovoza 2020. uputio Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – EB i dr. protiv Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau (BVAEB)

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. kolovoza 2020. uputio Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – EB i dr. protiv Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau (BVAEB)
      (Predmet C-405/20)
      (2020/C 378/23)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: EB, JS i DP

         Tuženik: Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau (BVAEB)

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li vremensko ograničenje primjene načela jednakog postupanja prema muškarcima i ženama koje proizlazi iz presude donesene u predmetu C-262/88, Barber (1) te Protokola br. 33 koji se odnosi na članak 157. UFEU-a i članka 12. Direktive br. 2006/54/EZ (2) Europskog parlamenta i Vijeća od 5. srpnja 2006. o provedbi načela jednakih mogućnosti i jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima zapošljavanja i rada (u daljnjem tekstu: Direktiva 2006/54/EZ) tumačiti na način da (austrijski) primatelj mirovine nema pravo ili tek (djelomično) ima pravo pozivati se u pogledu dijela svojeg zahtjeva koji proizlazi iz razdoblja zaposlenja nakon 1. siječnja 1994., na načelo jednakog postupanja, kako bi dokazao da je diskriminiran propisom o prilagođavanju mirovina službenikâ iz 2018., poput onog koji se primijenio u glavnim postupcima?

                  2.

                  Treba li načelo jednakog postupanja prema muškarcima i ženama (na temelju članka 157. UFEU-a u vezi s člankom 5. Direktive 2006/54/EZ) tumačiti na način da se neizravno različito postupanje, poput onog koje eventualno proizlazi iz propisâ o prilagođavanju mirovina iz 2018., primjenjivih u glavnim predmetima, ukazuje kao opravdano, i ako se uzmu u obzir slične mjere koje su prethodno donesene, kao i znatan gubitak vrijednosti u odnosu na prilagodbu stvarne vrijednosti starosnih mirovina zbog inflacije (25 % u predmetnom slučaju) koji je prouzročen njihovim kumulativnim djelovanjem, osobito:

                              —

                              kako bi se spriječio „jaz” između viših i nižih starosnih mirovina (koji nastaje pri redovitoj prilagodbi s jedinstvenom stopom), premda bi isti bio isključivo nominalan te se njime ne bi promijenio odnos vrijednosti;

                              —

                              kako bi se ostvarila opća „socijalna komponenta” u smislu jačanja kupovne moći primateljâ nižih starosnih mirovina, premda a) taj se cilj može postići i bez ograničenja prilagodbe većih mirovina i b) zakonodavac ne predviđa na isti način takvu mjeru i u pogledu kupovne moći u slučaju prilagodbe manjih primanja djelatnih službenikâ zbog inflacije (nauštrb prilagodbe većih primanja) niti je donio propis o usporedivoj intervenciji u prilagodbu vrijednosti mirovina u drugim sustavima strukovnog socijalnog osiguranja (u kojima ne sudjeluje država) s ciljem jačanja kupovne moći manjih mirovina (nauštrb prilagodbe većih mirovina),

                              —

                              radi očuvanja i financiranja „sustava”, premda se starosne mirovine službenikâ ne isplaćuju iz sustava sličnom osiguranju koji organizira i sufinancira zavod za mirovinsko osiguranje, nego po osnovi naknade koju savezna država kao poslodavac isplaćuje umirovljenim službenicima za obavljeni rad, tako da očuvanje ili financiranje sustava nisu bili odlučujući, nego, u konačnici, isključivo proračunski razlozi,

                              —

                              jer je riječ o samostalnom razlogu za opravdanje ili o (prethodnom) a priori isključivanju neizravne diskriminacije na temelju spola u smislu Direktive 2006/54/EZ na štetu muškaraca, ako statistički znatno veći postotak muškaraca kao obuhvaćenih primatelja većih starosnih mirovina treba smatrati posljedicom uobičajenog nepostojanja jednakih mogućnosti za žene u području zapošljavanja i rada, osobito u prošlosti, ili

                              —

                              jer je propis dopušten kao pozitivna mjera u smislu članka 157. stavka 4. UFEU-a?

         (1)  Presuda od 17. svibnja 1990., C-262/88, EU:C:1990:209.

         (2)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 5. srpnja 2006. o provedbi načela jednakih mogućnosti i jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima zapošljavanja i rada (SL 2006., L 204, str. 23.).


title: Predmet C-412/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. rujna 2020. uputio Rechtbank Amsterdam (Nizozemska) – Europski uhidbeni nalog protiv P; druga stranka u postupku: Openbaar Ministerie

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. rujna 2020. uputio Rechtbank Amsterdam (Nizozemska) – Europski uhidbeni nalog protiv P; druga stranka u postupku: Openbaar Ministerie
      (Predmet C-412/20)
      (2020/C 378/24)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Amsterdam

         Stranke glavnog postupka

         Europski uhidbeni nalog protiv: P

         Druga stranka u postupku: Openbaar Ministerie

         Prethodno pitanje

      Protivi li se stvarno Okvirnoj odluci 2002/584/PUP (1), članku 19. stavku 1. drugom podstavku Ugovora o Europskoj uniji i/ili članku 47. drugom stavku Povelje Europske unije o temeljnim pravima to da pravosudno tijelo izvršenja izvrši europski uhidbeni nalog koji je izdao neki sud iako taj sud ne ispunjava uvjete potrebne za djelotvornu sudsku zaštitu niti ih je ispunjavao u trenutku izdavanja europskog uhidbenog naloga jer se zakonodavstvom države članice izdavateljice ne jamči neovisnost tog suda niti je ona bila zajamčena već u trenutku izdavanja europskog uhidbenog naloga?

         (1)  Okvirna odluka Vijeća od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (SL 2002., L 190, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83.)


title: Predmet C-413/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. rujna 2020. uputio Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Belgija) – État belge protiv LO, OG, SH, MB, JD, OP, Bluetail Flight School SA (BFS)

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. rujna 2020. uputio Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Belgija) – État belge protiv LO, OG, SH, MB, JD, OP, Bluetail Flight School SA (BFS)
      (Predmet C-413/20)
      (2020/C 378/25)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Prvostupanjski sud na francuskom jeziku u Bruxellesu, Belgija)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: État belge (Belgijska Država)

         Tuženici: LO, OG, SH, MB, JD, OP, Bluetail Flight School SA (BFS)

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Omogućuje li se točkom 9. Dodatka 3. poddijela A Priloga I. Uredbi Komisije (EU) br. 1178/2011 od 3. studenoga 2011. o utvrđivanju tehničkih zahtjeva i administrativnih postupaka vezano za članove posade zrakoplova u civilnom zrakoplovstvu u skladu s Uredbom (EZ) br. 216/2008 Europskog parlamenta i Vijeća (1), da se za izračun 115 sati instrumentalnog naleta iz točke 9. podtočke (e) uzmu u obzir sati osposobljavanja odrađeni na simulatoru leta FNPT II (instrumentalni nalet na uređaju), uz 15 sati MCC-a iz točke 9. podtočke (e) podpodtočke 2. i uz najviše 40 sati letačkog osposobljavanja za instrumentalno letenje odrađenih na FNPT-u II, iz točke 9. podtočke (e) podpodtočke 3. podpodpodtočke ii., odnosno više od 55 sati instrumentalnog naleta na uređaju?

                  2.

                  Ovisi li odgovor na prvo pitanje o tome sadržavaju li sati odrađeni uz prethodno navedenih 15 i 40 sati sate MCC-a ili druge vrste osposobljavanja na simulatoru?

                  3.

                  U slučaju niječnog odgovora na prethodno navedena dva pitanja, omogućuje li se točkom 10. Dodatka 3. poddijela A Priloga I. te uredbe da se dozvola CPL (A) izda nakon što podnositelji zahtjeva za dozvolu pilota završe svoje osposobljavanje s dovoljnim brojem sati odrađenih u zrakoplovu a da ne moraju ponovno položiti ispit praktične osposobljenosti (skill test) koji se odnosi na instrumentalno letenje?

                  4.

                  U slučaju niječnog odgovora na prethodno navedena tri pitanja, nalaže li se općim načelom pravne sigurnosti da se vremenski ograniči tumačenje Suda o predmetnom pravnom pravilu, na primjer, kako bi se primijenilo samo na podnositelje zahtjeva za dozvolu pilota koji traže da im se izda dozvola CPL (A), odnosno koji su počeli svoje osposobljavanje kako bi dobili takvu dozvolu, nakon datuma presude Suda?

         (1)  SL 2011., L 311, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 16., str. 39.)


title: Predmet C-439/20 P: Žalba koju je 18. rujna 2020. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 8. srpnja 2020. u predmetu T-110/17, Jiangsu Seraphim Solar System protiv Komisije

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/21

      Žalba koju je 18. rujna 2020. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 8. srpnja 2020. u predmetu T-110/17, Jiangsu Seraphim Solar System protiv Komisije
      (Predmet C-439/20 P)
      (2020/C 378/26)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: T. Maxian Rusche, G. Luengo, agenti)

         Druge stranke u postupku: Jiangsu Seraphim Solar System Co. Ltd, Vijeće Europske unije

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda (četvrto vijeće) od 8. srpnja 2020. u predmetu T-110/17 Jiangsu Seraphim Solar System Co. Ltd/Komisija;

                  —

                  odbaci tužbu u prvostupanjskom postupku kao nedopuštenu;

                  —

                  podredno: odbije tužbu u prvostupanjskom postupku kao neosnovanu; i u svakom slučaju;

                  —

                  naloži tužitelju snošenje troškova žalbe i prvostupanjskog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj ističe četiri žalbena razloga.
      Prvi, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava u odnosu na dopuštenost i učinkovitost tužbe u prvostupanjskom postupku.
      Drugi, Opći sud počinio je pogreške koje se tiču prava kada je naplatu pristojbi kvalificirao kao „retroaktivnu”.
      Treći, Opći sud pogriješio je u tumačenju članka 8. stavaka 1., 9. i 10., članka 10. stavka 5. Uredbe (EZ) br. 1225/2009 (1), članka 13. stavaka 1., 9. i 10. i članka 16. stavka 5. Uredbe (EZ) br. 597/2009 (2) kada je utvrdio da nije moguća naplata pristojbi na uvoze kojima su se povrijedile preuzete obveze.
      Četvrti, Opći sud pogriješio je u tumačenju članka 14. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 1225/2009 i članka 24. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 597/2009 kada je utvrdio da Vijeće nije imalo pravnu osnovu za propisivanje naplaćivanja pristojbe kada Komisija poništi račun izdan na temelju preuzete obveze.

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1225/2009 od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 202. i ispravak SL 2016., L 44, str. 20.)

         (2)  Uredba Vijeća (EZ) br. 597/2009 od 11. lipnja 2009. o zaštiti od subvencioniranog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (SL 2009., L 188, str. 93.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 17., str. 273. i ispravci SL 2015., L 187, str. 91., i SL 2016., L 44, str. 20.)


title: Predmet C-441/20 P: Žalba koju je 21. rujna 2020. podnijelo Vijeće Europske unije protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 8. srpnja 2020. u predmetu T-110/17, Jiangsu Seraphim Solar System protiv Komisije

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/22

      Žalba koju je 21. rujna 2020. podnijelo Vijeće Europske unije protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 8. srpnja 2020. u predmetu T-110/17, Jiangsu Seraphim Solar System protiv Komisije
      (Predmet C-441/20 P)
      (2020/C 378/27)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Vijeće Europske unije (zastupnici: H. Marcos Fraile, agent, N. Tuominen, avocat)

         Druge stranke u postupku: Jiangsu Seraphim Solar System Co. Ltd, Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu;

                  —

                  odbije tužbu iz prvostupanjskog postupka za poništenje osporavane uredbe i

                  —

                  naloži tužitelju snošenje troškova Vijeća u prvostupanjskom i žalbenom postupku.

            Podredno:

                  —

                  ponovno uputi predmet Općem sudu na preispitivanje;

                  —

                  naknadno odluči o troškovima prvostupanjskog i žalbenog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Kao prvo, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava utvrdivši da je tužba dopuštena.
      Tužitelj mora dokazati procesnu legitimaciju prema članku 263. UFEU-a, posebno izravni utjecaj, i pravni interes u skladu s člankom 2. osporavane uredbe (1). Antidampinške pristojbe – koje se duguju kao pravna posljedica poništenja računa – nacionalnim carinskim tijelima ne duguje tužitelj, nego drugo društvo, odnosno društvo Seraphim Solar System GmbH. Stoga, Vijeće smatra da tužitelj nije dokazao izravan utjecaj i pravni interes i da je Opći sud pogriješio kada je odlučio da ih je tužitelj dokazao.
      Nadalje, zbog zastare tužitelj ne može istaknuti prigovor nezakonitosti prema članku 277. UFEU-a, kako proizlazi iz sudske prakse Suda Europske unije (u daljnjem tekstu: Sud) u predmetu TWD Textilwerke Deggendorf i Nachi Europe.
      Konačno, dopuštenost tužbi protiv Uredbe br. 1238/2013 (2) i Uredbe br. 1239/2013 (3) također potpuno jasno proizlazi iz sudske prakse u predmetu SolarWorld, na temelju koje se članak 3. Uredbe br. 1238/2013 i članak 2. Uredbe br. 1239/2013 ne mogu odvojiti od ostatka tih uredbi.
      Kao drugo, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je utvrdio da članci 8. i 13. Osnovnih uredaba „iscrpljuju” mogućnost naplate pristojbi na uvoze kojima se povrijedila preuzeta obveza i time što je bilo koji drugi pristup kvalificirao kao „retroaktivnu” naplatu pristojbi.
      Stajalište Općeg suda temelji se na pogrešnom shvaćanju Osnovnih uredaba. Članak 10. stavak 5. i članak 16. stavak 5. Osnovnih uredaba općenito uređuju posljedice utvrđenja povrede obveze. To je istovjetno „retroaktivnosti u smislu Osnovnih uredaba”, odnosno uvođenju konačnih antidampinških/kompenzacijskih pristojbi najviše 90 dana od primjene privremenih mjera na uvoze podvrgnute registraciji prema članku 14. stavku 5. i članku 24. stavku 5. Osnovnih uredaba.
      Scenarij o kojem je ovdje riječ, tj. povreda preuzete obveze i njezine posljedice očito su drukčije prirode. Jedino ograničenje koje propisuju članak 10. stavak 5. i članak 16. stavak 5. Osnovnih uredaba je da se takva retroaktivna naplata neće primjenjivati na uvoze koji su izvršeni tijekom retroaktivnog razdoblja od 90 dana prije povrede ili povlačenja preuzete obveze.
      Nadalje, ne može postojati retroaktivnost kada su pristojbe uvedene od početka i predviđa se samo jedna iznimka od njihove naplate. Naime, kroz preuzimanje obveze proizvođač izvoznik izbjegava primjenu predmetnih pristojbi ako su ispunjeni uvjeti u tu svrhu. Međutim, carinski dug nastat će kada deklarant odluči pustiti robu u slobodan promet, tj. bez naplate antidampinške pristojbe, i utvrđeno je da je povrijeđen jedan ili više uvjeta te preuzete obveze.
      Kao treće. Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava jer je utvrdio da članak 14. stavak 1. i članak 24. stavak 1. Osnovnih uredaba nisu ovlastili Vijeće da uspostavi nadzorni sustav za preuzete obveze, uključujući i poništenje računa.
      Članak 14. stavak 1. i članak 24. stavak 1. Osnovnih uredaba daju vrlo široke ovlasti Vijeću kada donosi uredbe kojima se nalažu pristojbe, kako je pojasnio Sud u presudi Deichmann. Stoga, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava jer je utvrdio da Vijeće nije imalo ovlast za uspostavljanje nadzornog sustava za preuzete obveze, što je uključivalo i poništenje računa.
      Stajalište Općeg suda suprotno je namjeri zakonodavca. U pravu Unije ne postoji opravdanje za takvu dalekosežnu zaštitu gospodarskog subjekta koji povređuje obveze koje je preuzeo svojevoljno i, kao i u ovom slučaju, čak ni ne osporava da su nastale takve povrede. Takvo stajalište strože je i od onoga što se zahtijeva pravom Svjetske trgovinske organizacije (u daljnjem tekstu: WTO) i tako stavlja Uniju u nepovoljan položaj u usporedbi s drugim trgovinskim partnerima članovima WTO-a.
      Nadalje, pobijana presuda preuzete obveze čini nerazmjerno rizičnima za Komisiju. Za Uniju preuzimanje obveze predstavlja rizik kojem se dodaju poteškoće prilikom kontrole obveze. Naime, primarna obveza strane koja preuzima obvezu je suradnja s Komisijom te na taj način osiguravanje jednostavnog nadzora nad pravilnim ispunjenjem obveze. Bez takvog jamstva Komisija bi preuzimala sav rizik, dok bi svatko tko povređuje preuzetu obvezu mogao zadržati prednosti ostvarene povredom. Takvo tumačenje također niječe svrhu učinkovite zaštite Unijine industrije od štetnog dampinga/subvencioniranja, koje se (podredno) ispravlja kroz preuzimanje obveze.

         (1)  Provedbena uredba Komisije (EU) 2016/2146 оd 7. prosinca 2016. o povlačenju prihvaćanja preuzete obveze za dva proizvođača izvoznika dodijeljenog Provedbenom odlukom 2013/707/EU o potvrdi prihvaćanja preuzete obveze u vezi s antidampinškim i antisubvencijskim mjerama koje se odnose na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine za vrijeme primjene konačnih mjera (SL 2016., L 333, str. 4.)

         (2)  Provedbena uredba Vijeća (EU) br. 1238/2013 od 2. prosinca 2013. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine (SL 2013., L 325, str. 1.)

         (3)  Provedbena uredba Vijeća (EU) br. 1239/2013 od 2. prosinca 2013. o uvođenju konačne kompenzacijske pristojbe na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine (SL 2013., L 325, str. 66.)


title: Predmet T-437/16: Presuda Općeg suda od 9. rujna 2020. – Italija protiv Komisije („Jezično uređenje – Obavijest o otvorenom natječaju za zapošljavanje administratora u području revizije – Znanje jezikâ – Ograničenje izbora drugog jezika natječaja na njemački, engleski i francuski – Jezik komunikacije – Uredba br. 1 – Članak 1.d stavak 1. i članci 27. i 28. točka (f) Pravilnika – Diskriminacija na temelju jezika – Opravdanje – Interes službe – Proporcionalnost”)

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/25

      Presuda Općeg suda od 9. rujna 2020. – Italija protiv Komisije
      (Predmet T-437/16) (1)

      („Jezično uređenje - Obavijest o otvorenom natječaju za zapošljavanje administratora u području revizije - Znanje jezikâ - Ograničenje izbora drugog jezika natječaja na njemački, engleski i francuski - Jezik komunikacije - Uredba br. 1 - Članak 1.d stavak 1. i članci 27. i 28. točka (f) Pravilnika - Diskriminacija na temelju jezika - Opravdanje - Interes službe - Proporcionalnost”)
      (2020/C 378/28)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Talijanska Republika (zastupnici: G. Palmieri, agent; uz asistenciju P. Gentilija, avvocato dello Stato)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: G. Gattinara i D. Milanowska, agenti)

         Intervenijent u potporu tužitelju: Kraljevina Španjolska (zastupnik: L. Aguilera Ruiz, agent)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Obavijesti o otvorenom natječaju EPSO/AD/322/16 radi sastavljanja popisâ uspješnih kandidata za administratore u području revizije (AD 5/AD 7) (SL 2016., C 171 A, str. 1.).

         Izreka

                  1.

                  Poništava se Obavijest o otvorenom natječaju EPSO/AD/322/16 radi sastavljanja popisa uspješnih kandidata za administratore u području revizije (AD 5/AD 7).

                  2.

                  Europskoj komisiji nalaže se snošenje vlastitih troškova kao i troškova Talijanske Republike.

                  3.

                  Kraljevina Španjolska snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 371, 10. 10. 2016.


title: Predmet T-745/17: Presuda Općeg suda od 9. rujna 2020. – Kerkosand protiv Komisije („Državne potpore – Potpora namijenjena projektu ulaganja na zapadu Slovačke – Regionalna potpora za ulaganje – Odbijanje pritužbe – Odluka o neospornosti – Uvjeti za izuzeće – Članak 14. Uredbe (EU) br. 651/2014 – Doseg Komisijine ovlasti nadzora – Smjernice za regionalne državne potpore za razdoblje 2014. – 2020. – Pojam MSP – Članak 3. stavci 2. i 3. Priloga I. Uredbi br. 651/2014 – Podatci koji se upotrebljavaju za broj osoblja, financijske iznose i referentno razdoblje – Članak 4. Priloga I. Uredbi br. 651/2014 – Sumnje u spojivost potpore s unutarnjim tržištem – Članak 4. stavak 4. Uredbe (EU) 2015/1589 – Ozbiljne poteškoće”)

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/26

      Presuda Općeg suda od 9. rujna 2020. – Kerkosand protiv Komisije
      (Predmet T-745/17) (1)

      („Državne potpore - Potpora namijenjena projektu ulaganja na zapadu Slovačke - Regionalna potpora za ulaganje - Odbijanje pritužbe - Odluka o neospornosti - Uvjeti za izuzeće - Članak 14. Uredbe (EU) br. 651/2014 - Doseg Komisijine ovlasti nadzora - Smjernice za regionalne državne potpore za razdoblje 2014. – 2020. - Pojam MSP - Članak 3. stavci 2. i 3. Priloga I. Uredbi br. 651/2014 - Podatci koji se upotrebljavaju za broj osoblja, financijske iznose i referentno razdoblje - Članak 4. Priloga I. Uredbi br. 651/2014 - Sumnje u spojivost potpore s unutarnjim tržištem - Članak 4. stavak 4. Uredbe (EU) 2015/1589 - Ozbiljne poteškoće”)
      (2020/C 378/30)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Kerkosand spol. s r. o. (Šajdíkove Humence, Slovačka) (zastupnici: A. Rosenfeld i C. Holtmann, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: K. Blanck i A. Bouchagiar, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Komisije C(2017) 5050 final od 20. srpnja 2017. o potpori za ulaganje za slovačkog proizvođača kremenog pijeska, društvo NAJPI a. s. (S. A.38121 (2016/FC) – Slovačka) (SL 2017., C 336, str. 1.).

         Izreka

                  1.

                  Poništava se Odluka Komisije C(2017) 5050 final od 20. srpnja 2017. o potpori za ulaganje za slovačkog proizvođača kremenog pijeska, društvo NAJPI a. s. (S. A.38121 (2016/FC) – Slovačka).

                  2.

                  Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 42, 5. 2. 2018.


title: Predmet T-143/18: Presuda Općeg suda od 9. rujna 2020. – Société générale protiv ESB-a („Ekonomska i monetarna politika – Bonitetni nadzor nad kreditnim institucijama – Doprinosi sustavu osiguranja depozita ili jedinstvenom sanacijskom fondu putem neopozivih obveza plaćanja – Zadaće dodijeljene ESB-u – Posebne nadzorne ovlasti ESB-a – Članak 4. stavak 1. točka (f), članak 16. stavak 1. točka (c) i članak 16. stavak 2. točka (d) Uredbe (EU) br. 1024/2013 – Mjera kojom se nalaže odbitak kumuliranog iznosa preostalih neopozivih obveza plaćanja od redovnog osnovnog kapitala – Nepostojanje pojedinačnog ispitivanja”)

text:
               9.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 378/27

      Presuda Općeg suda od 9. rujna 2020. – Société générale protiv ESB-a
      (Predmet T-143/18) (1)

      („Ekonomska i monetarna politika - Bonitetni nadzor nad kreditnim institucijama - Doprinosi sustavu osiguranja depozita ili jedinstvenom sanacijskom fondu putem neopozivih obveza plaćanja - Zadaće dodijeljene ESB-u - Posebne nadzorne ovlasti ESB-a - Članak 4. stavak 1. točka (f), članak 16. stavak 1. točka (c) i članak 16. stavak 2. točka (d) Uredbe (EU) br. 1024/2013 - Mjera kojom se nalaže odbitak kumuliranog iznosa preostalih neopozivih obveza plaćanja od redovnog osnovnog kapitala - Nepostojanje pojedinačnog ispitivanja”)
      (2020/C 378/31)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Société générale (Pariz, Francuska) (zastupnici: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi i M. Dalon, odvjetnici)

         Tuženik: Europska središnja banka (ESB) (zastupnici: E. Koupepidou, R. Bax i F. Bonnard, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za djelomično poništenje, s jedne strane, Odluke ESB-a ECB/SSM/2017-O2RNE8IBXP4R0TD8PU41/174 od 19. prosinca 2017. i, s druge strane, Odluke ESB-a ECB-SSM-2019-FRSOG-10 od 14. veljače 2019.

         Izreka

                  1.

                  Poništavaju se točka 5. Odluke Europske središnje banke (ESB) ECB/SSM/2017-O2RNE8IBXP4R0TD8PU41/174 od 19. prosinca 2017. kao i članak 3. njezina Priloga A i točka 5. Odluke ESB-a ECB-SSM-2019-FRSOG-10 od 14. veljače 2019. kao i članak 3. njezina Priloga u dijelu u kojem se odnose na Société générale.

                  2.

                  ESB-u se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 161, 7. 5. 2018.