title: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 17. listopada 2013.#Michael Schwarz protiv Stadt Bochum.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Gelsenkirchen.#Prethodno pitanje ‐ Područje slobode, sigurnosti i pravde – Biometrijska putovnica – Otisci prstiju – Uredba (EZ) br. 2252/2004 – Članak 1. stavak 2. – Valjanost – Pravna osnova – Postupak donošenja – Članci 7. i 8. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Pravo na poštovanje privatnog života – Pravo na zaštitu osobnih podataka – Proporcionalnost.#Predmet C-291/12.

text:
         PRESUDA SUDA (četvrto vijeće)
      17. listopada 2013. (
            *1
         )
      „Prethodno pitanje — Područje slobode, sigurnosti i pravde — Biometrijska putovnica — Otisci prstiju — Uredba (EZ) br. 2252/2004 — Članak 1. stavak 2. — Valjanost — Pravna osnova — Postupak donošenja — Članci 7. i 8. Povelje o temeljnim pravima Europske unije — Pravo na poštovanje privatnog života — Pravo na zaštitu osobnih podataka — Razmjernost“
      U predmetu C‑291/12,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Verwaltungsgericht Gelsenkirchen (Njemačka), odlukom od 15. svibnja 2012., koju je Sud zaprimio 12. lipnja 2012., u postupku

         Michael Schwarz

      protiv

         Stadt Bochum,

      SUD (četvrto vijeće),
      u sastavu: L. Bay Larsen, predsjednik vijeća, M. Safjan, J. Malenovský (izvjestitelj), U. Lõhmus, i A. Prechal, suci,
      nezavisni odvjetnik: P. Mengozzi,
      tajnik: K. Malacek, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 13. ožujka 2013.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za M. Schwarz, osobno i W. Nešković, Rechtsanwalt,

               —

               za Stadt Bochum, S. Sondermann, u svojstvu agenta,

               —

               za njemačku vladu, T. Henze i A. Wiedmann, u svojstvu agenata,

               —

               za poljsku vladu, B. Majczyna, u svojstvu agenta,

               —

               za Europski parlament, U. Rösslein i P. Schonard, u svojstvu agenata,

               —

               za Vijeće Europske unije, I. Gurov i Z. Kupčová, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, B. Martenczuk i G. Wils, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 13. lipnja 2013.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na ocjenu valjanosti članka 1. stavka 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 2252/2004 od 13. prosinca 2004. o standardima za sigurnosna obilježja i biometrijske podatke u putovnicama i putnim ispravama koje izdaju države članice (SL L 385, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 2., str. 242.), kako je izmijenjena Uredbom Europskog parlamenta i Vijeća (EZ) br. 444/2009 od 6. svibnja 2009. (SL L 142, str. 1. i ispravak SL L 188, str. 127., u daljnjem tekstu: Uredba br. 2252/2004).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između M. Schwarza i Stadt Bochum (Grada Bochuma) zbog odbijanja zahtjeva za izdavanje putovnice bez istodobnog uzimanja otisaka prstiju kako bi ih se pohranilo u tu putovnicu.

         Pravni okvir

               3

               U članku 2. Direktive Europskog parlamenta i Vijeća 95/46/EZ od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka (SL L 281, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 7., str. 88.) predviđeno je:
               „U smislu ove Direktive:

                        a)

                        ‚osobni podaci’ znači bilo koji podaci koji se odnose na utvrđenu fizičku osobu ili fizičku osobu koju se može utvrditi (‚osoba čiji se podaci obrađuju’); osoba koja se može utvrditi je osoba čiji je identitet moguće utvrditi, izravno ili neizravno, a posebno navođenjem identifikacijskog broja ili jednog ili više činitelja značajnih za njegov fizički, fiziološki, mentalni, gospodarski, kulturni ili socijalni identitet;

                        b)

                        ‚obrada osobnih podataka’ (‚,obrada’) znači bilo koji postupak ili skup postupaka koji se provode nad osobnim podacima, bilo automatskim putem ili ne, kao što je prikupljanje, snimanje, organiziranje, pohrana, prilagođavanje ili mijenjanje, vraćanje, obavljanje uvida, uporaba, otkrivanje prijenosom i širenjem ili stavljanje na raspolaganje drugim načinom, poravnavanje ili kombiniranje, blokiranje, brisanje ili uništavanje;

                  [...]”

               4

               Članak 7. točka (e) Direktive 95/46 propisuje:
               „Države članice osiguravaju da se osobni podaci mogu obrađivati jedino ako:
               [...]

                        e)

                        je obrada potrebna za izvršavanje zadatka koji se provodi zbog javnog interesa ili pri izvršavanju javne ovlasti koju ima nadzornik ili treća stranka kojoj se podaci otkrivaju.”

               5

               Uvodne izjave 2., 3. i 8. Uredbe br. 2252/2004 glase:

                        „(2)

                        Minimalni sigurnosni standardi za putovnice uvedeni su Rezolucijom predstavnika vlada država članica koji su se sastali u okviru Vijeća 17. listopada 2000. [kao dopuna rezolucijama od 23. lipnja 1981., 30. lipnja 1982., 14. srpnja 1986. i 10. srpnja 1995. u vezi sa sigurnosnim standardima putovnica i drugih putnih isprava (SL C 310, str. 1.)]. Kako bi se dosegli viši i usklađeniji sigurnosni standardi za putovnice i putne isprave radi njihove zaštite od falsificiranja, sada je primjereno poboljšati ovu Rezoluciju mjerom Zajednice. Istodobno bi u putovnicu ili putnu ispravu trebalo uključiti biometrijske identifikatore kako bi se uspostavila pouzdana veza između izvornog imatelja i isprave.

                        (3)

                        Usklađivanje sigurnosnih obilježja i uključivanje biometrijskih identifikatora predstavlja važan korak prema upotrebi novih elemenata u perspektivi budućeg razvoja na europskoj razini, koji čine putnu ispravu sigurnijom i uspostavljaju pouzdaniju vezu između imatelja i putovnice i putne isprave, kao važan doprinos osiguranju njihove zaštite od neovlaštene uporabe. Trebalo bi uzeti u obzir specifikacije Međunarodne organizacije civilnog zrakoplovstva (ICAO), a posebno one navedene u Dokumentu 9303 o strojno čitljivim putnim ispravama.

                  [...]

                        (8)

                        U vezi s osobnim podacima koji se trebaju obrađivati u kontekstu putovnica i putnih isprava primjenjuje se Direktiva [95/46]. Trebalo bi osigurati da u putovnici ne budu pohranjene druge informacije koje nisu predviđene u ovoj Uredbi, njezinu prilogu ili koje nisu navedene u odgovarajućoj putnoj ispravi.”

               6

               U skladu s uvodnom izjavom 5. Uredbe br. 444/2009:
               „Uredbom [br. 2252/2004] zahtijeva se prikupljanje i pohrana biometrijskih podataka u mediju za pohranu u putovnicama i putnim ispravama radi izdavanja tih dokumenata. To ne dovodi u pitanje bilo kakvu drugu uporabu ili pohranu tih podataka u skladu s nacionalnim zakonodavstvom država članica. Uredba [br. 2252/2004] ne pruža pravnu osnovu za uspostavu ili održavanje baze podataka za pohranu tih podataka u državama članicama, što je isključivo pitanje nacionalnog prava.” [neslužbeni prijevod]

               7

               U skladu s člankom 1. stavcima 1. do 2a. Uredbe br. 2252/2004:
               „1.   Putovnice i putne isprave koje izdaju države članice ispunjavaju minimalne sigurnosne standarde navedene u Prilogu.
               [...]
               2.   Putovnice i putne isprave moraju sadržavati vrlo siguran medij za pohranu koji sadrži prikaz lica. Države članice također uključuju dva otiska prstiju koji su uzeti ravno u interoperabilnom formatu. Podaci su osigurani i medij za pohranu ima dovoljan kapacitet i sposobnost jamčenja integriteta, autentičnosti i povjerljivosti podataka.
               2a.   Sljedeće osobe oslobođene su od zahtjeva za davanje otisaka prstiju:

                        (a)

                        djeca mlađa od 12 godina.
                        [...]

                        (b)

                        osobe, kod kojih uzimanje otisaka prstiju fizički nije moguće.

                  [...]” [neslužbeni prijevod]

               8

               Člankom 2. točkom (a) propisano je:
               „U skladu s postupkom iz članka 5. stavka 2. utvrđuju se dodatne tehničke specifikacije za putovnice i putne isprave […] koje se odnose na:

                        (a)

                        dodatna sigurnosna obilježja i zahtjeve, uključujući više standarde zaštite protiv krivotvorenja i falsificiranja;

                  [...]” [neslužbeni prijevod]

               9

               Člankom 3. stavkom 1. navedene uredbe određuje se:
               „U skladu s postupkom iz članka 5. stavka 2. može se odlučiti da specifikacije iz članka 2. budu tajne i ne objavljuju se. U tom su slučaju one dostupne samo tijelima koja države članice odrede nadležnima za tiskanje te osobama koje propisno ovlasti država članica ili [Europska] Komisija.”

               10

               Prema članku 4. stavku 3. iste uredbe:
               „Biometrijski podaci moraju se prikupiti i pohraniti u mediju za pohranu u putovnicama i putnim ispravama radi izdavanja tih dokumenata. Za potrebe ove Uredbe biometrijska obilježja u putovnicama i putnim ispravama upotrebljavaju se samo za provjeru:

                        (a)

                        autentičnosti putovnice ili putne isprave;

                        (b)

                        identiteta imatelja putem izravno dostupnih usporedivih značajki kada je izrada putovnice ili putne isprave propisana zakonom;

                  Provjera dodatnih sigurnosnih obilježja obavlja se ne dovodeći u pitanje članak 7. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 562/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o uspostavi Zakonika Zajednice o pravilima kojima se uređuje kretanje osoba preko granica (Zakonik o schengenskim granicama) [(SL L 105, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 10., str. 61.)]. Nepodudaranje samo po sebi neće utjecati na valjanost putovnice ili putne isprave u svrhu prelaska vanjskih granica.” [neslužbeni prijevod]

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               11

               M. Schwarz je zatražio od Stadt Bochum izdavanje putovnice odbijajući pritom da mu se uzmu otisci prstiju. Nakon što je Stadt Bochum odbio njegov zahtjev, M. Schwarz je podnio tužbu sudu koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku zahtijevajući da se navedenomom gradu naloži izdavanje putovnice bez uzimanja otisaka prstiju.

               12

               Pred navedenim sudom, M. Schwarz osporava valjanost Uredbe br. 2252/2004 kojom je uvedeno obvezno uzimanje otisaka prstiju podnositelja zahtjeva za putovnicu. Tvrdi da navedena uredba nije donesena na temelju odgovarajuće pravne osnove, kao i to da su prilikom donošenja učinjene postupovne povrede. Osim toga, navodi da članak 1. stavak 2. ne poštuje pravo na zaštitu osobnih podataka zaštićeno, s jedne strane i na općenitijoj razini, u članku 7. Povelje o temeljnim pravima Europske unije (u daljnjem tekstu: Povelja), koji se odnosi na pravo na poštovanje privatnog života, te s druge strane i izričito u članku 8. Povelje.

               13

               U navedenim okolnostima Verwaltungsgericht Gelsenkirchen odlučio je prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „Je li članak 1. stavak 2. Uredbe [br. 2252/2004] valjan?”

         O prethodnom pitanju

               14

               Upućenim pitanjem, kad se uzme u obzir zahtjev za prethodnu odluku, sud koji je uputio zahtjev u biti pita je li članak 1. stavak 2. Uredbe br. 2252/2004 nevaljan zbog toga što se, kao prvo, Uredba temelji na neodgovarajućoj pravnoj osnovi, kao drugo, zbog toga što je učinjena postupovna pogreška u postupku donošenja navedene uredbe i, kao treće, zato što članak 1. stavak 2. iste uredbe ne poštuje određena temeljna prava imatelja putovnica koje se izdaju u skladu s tom uredbom.

         Pravna osnova Uredbe (EZ) br. 2252/2004

               15

               Sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku želi znati je li bilo moguće donijeti Uredbu br. 2252/2004 na temelju članka 62. stavka 2. točke (a) UEZ‑a, s obzirom na to da navedena odredba izričito ne spominje nadležnost za pravno uređenje pitanja vezanih za putovnice i putne isprave koje se izdaju građanima Unije (u daljnjem tekstu: putovnice).

               16

               S tim u svezi, treba istaknuti da je članak 62. stavak 2. točka (a) UEZ‑a u verziji koja je važila od 1. svibnja 1999. do 30. studenog 2009., na temelju kojeg je donesena Uredba br. 2252/2004, bio dio poglavlja IV. Ugovora o EZ, pod naslovom „Vize, azil, useljavanje i ostale politike povezane sa slobodom kretanja osoba”. Tom je odredbom bilo propisano da je Vijeće Europske unije, odlučujući u skladu s postupkom predviđenim u članku 67. UEZ‑a, bilo dužno u roku od pet godina od stupanja na snagu Ugovora iz Amsterdama usvojiti „mjere koje se odnose na prelazak vanjskih granica država članica kojima će se utvrditi […] standardi i postupci koje države članice moraju poštovati pri obavljanju provjera osoba na vanjskim granicama”. [neslužbeni prijevod]

               17

               Iz teksta i cilja članka 62. stavka 2. točke (a) UEZ‑a proizlazi da je navedena odredba davala ovlast Vijeću da uredi način na koji će se obavljati kontrole na vanjskim granicama Europske unije čija svrha je utvrđivanja identiteta osoba koje ih prelaze. Budući da takva provjera nužno podrazumijeva davanje na uvid isprava na temelju kojih se može utvrditi identitet, članak 62. stavak 2. točka (a) UEZ‑a davao je ovlast Vijeću da usvoji propise koji se odnose na te dokumente, posebno putovnice.

               18

               Kada je riječ o pitanju je li navedeni članak davao ovlast Vijeću da usvoji mjere kojima se utvrđuju standardi i postupci u svezi s izdavanjem putovnica građanima Unije, s jedne strane valja istaknuti da se isti članak poziva na nadzor „osoba” bez pobližih naznaka. Stoga valja zaključiti da se navedena odredba trebala odnositi ne samo na državljane trećih zemalja, nego i na građane Unije, a time i na njihove putovnice.

               19

               S druge strane, kao što uostalom potvrđuje obrazloženje prijedloga uredbe Vijeća o standardima za sigurnosne mehanizme i biometrijske podatke u putovnicama građana EU [COM(2004) 116 final], a koji je pripremila Komisija, usklađivanje sigurnosnih standarda za putovnice može se pokazati nužnim kako bi se izbjeglo situaciju u kojoj sigurnosni mehanizmi putovnica zaostaju za sigurnosnim mehanizmima koji su predviđeni za jedinstveni obrazac vize i jedinstveni obrazac boravišne dozvole za državljane trećih država. U tim okolnostima, mora se smatrati da je zakonodavac Unije nadležan za propisivanje istovjetnih sigurnosnih elemenata ako se takvom nadležnošću može spriječiti da putovnice postanu predmetom krivotvorenja i zlouporaba.

               20

               Iz svega prethodno navedenog proizlazi da je članak 62. stavak 2. točka (a) UEZ‑a bio odgovarajuća pravna osnova za donošenje Uredbe br. 2252/2004, a osobito članka 1. stavka 2. Uredbe.

         Postupak donošenja Uredbe (EZ) br. 2252/2004

               21

               Sud koji je uputio zahtjev pita je li članak 1. stavak 2. Uredbe br. 2252/2004 valjan s obzirom na postupovne pretpostavke iz članka 67. stavka 1. UEZ‑a. S tim u svezi, taj se sud poziva na argumentaciju tužitelja u glavnom postupku koji smatra da protivno navedenoj odredbi nije provedeno savjetovanje s Europskim parlamentom u sklopu zakonodavnog postupka. Prema njegovom mišljenju, prijedlog koji je Komisija podnijela Parlamentu radi savjetovanja predviđao je pohranjivanje snimke otisaka prstiju u putovnicama tek kao mogućnost za države članice da bi nakon što je bilo provedeno savjetovanje s Parlamentom ova mogućnost prerasla u obvezu. Tužitelj u glavnom postupku smatra da je navedeno predstavljalo bitnu izmjenu te je stoga, u skladu s člankom 67. UEZ‑a, trebalo provesti novo savjetovanje s Parlamentom.

               22

               Međutim, nesporno je da je Uredba br. 444/2009 tekst članka 1. stavka 2. Uredbe br. 2252/2004, u vezi s čim nije provedeno savjetovanje s Parlamentom, zamijenila novim tekstom koji preuzima obvezu pohranjivanja snimke otisaka prstiju u putovnice. S obzirom na to da je za činjenice glavnog postupka mjerodavna Uredba br. 444/2009 i da je ta uredba donesena u postupku suodlučivanja u kojem je shodno tome Parlament u potpunosti sudjelovao kao suzakonodavac, istaknuti razlog nevaljanosti postaje bespredmetan.

         Temeljno pravo na poštovanje privatnog života i temeljno pravo na zaštitu osobnih podataka

               23

               Na prvom mjestu, treba ispitati zahvaća li se uzimanjem i pohranjivanjem otisaka prstiju u putovnice, predviđenim člankom 1. stavkom 2. Uredbe br. 2252/2004, u pravo na poštovanje privatnog života i pravo na zaštitu osobnih podataka. U slučaju potvrdnog odgovora, na drugom mjestu valja provjeriti može li se takav zahvat opravdati.

         Postojanje zahvata u pravo

               24

               Članak 7. Povelje među ostalim određuje da svatko ima pravo na poštovanje svog privatnog života. Prema članku 8. stavku 1. Povelje, svatko ima pravo na zaštitu svojih osobnih podataka.

               25

               Kada se ove odredbe zajedno uzmu u obzir iz njih proizlazi da u načelu svaka obrada osobnih podataka od strane trećega može predstavljati zahvat u navedena prava.

               26

               Najprije valja podsjetiti da se, s jedne strane, pravo na poštovanje privatnog života s obzirom na obradu osobnih podataka odnosi na svaku informaciju o fizičkoj osobi čiji identitet je utvrđen ili se može utvrditi (presuda od 9. studenog 2010., Volker und Markus Schecke i Eifert, C‑92/09 i C‑93/09, Recueil, str. I‑11063., točka 52., kao i presuda od 24. studenog 2011., ASNEF i FECEMD, C‑468/10 i C‑469/10, Recueil, str. I‑12181, točka 42.).

               27

               Otisci prstiju potpadaju pod taj pojam s obzirom na to da objektivno sadrže jedinstvene informacije o fizičkim osobama te omogućavaju da ih se točno utvrdi (vidjeti u tom smislu osobito presudu Europskog suda za ljudska prava od 4. prosinca 2008., S. i Marper protiv Ujedinjene Kraljevine, ESLJP 2008-V, str. 213., § 68. i 84.).

               28

               S druge strane, kako proizlazi iz članka 2. točke (b) Direktive 95/46, obrada osobnih podataka znači bilo koji postupak koji treći provodi nad tim podacima, poput prikupljanja, snimanja, pohrane, obavljanja uvida ili uporabe.

               29

               Primjena članka 1. stavka 2. Uredbe br. 2252/2004 podrazumijeva da nacionalna tijela uzimaju otiske prstiju od osoba te da se isti pohranjuju na medij za pohranu koji se nalazi u putovnici. Te mjere stoga treba smatrati obradom osobnih podataka.

               30

               U navedenim okolnostima, valja zaključiti da se uzimanjem i pohranjivanjem otisaka prstiju od strane nacionalnih tijela, koje je uređeno člankom 1. stavkom 2. Uredbe br. 2252/2004, zahvaća u pravo na poštovanje privatnog života i pravo na zaštitu osobnih podataka. Stoga treba provjeriti jesu li takvi zahvati opravdani.

         Opravdanost

               31

               Iz članka 8. stavka 2. Povelje proizlazi da se osobni podaci mogu obrađivati samo na temelju pristanka osobe o kojoj je riječ ili na nekoj drugoj legitimnoj osnovi utvrđenoj zakonom.

               32

               Prije svega, što se tiče uvjeta prema kojem se za uzimanje otisaka prstiju traži pristanak podnositelja zahtjeva za izdavanje putovnice, valja istaknuti da je posjedovanje putovnice potrebno građanima Unije osobito radi putovanja u treće zemlje i da ta isprava obvezno sadrži otiske prstiju u skladu s člankom 1. stavkom 2. Uredbe br. 2252/2004. Shodno tome, građani Unije koji žele putovati ne mogu se slobodno usprotiviti obradi svojih otisaka prstiju. U tim okolnostima, ne može se smatrati da su podnositelji zahtjeva za izdavanje putovnice dali suglasnost za takvu obradu.

               33

               Kada je pak riječ o opravdanosti obrade otisaka prstiju na nekoj drugoj legitimnoj osnovi utvrđenoj zakonom, valja najprije podsjetiti da prava priznata člancima 7. i 8. Povelje nisu apsolutna prava, nego ih treba poštovati s obzirom na njihovu funkciju u društvu (vidjeti u tom smislu gore navedenu presudu Volker und Markus Schecke i Eifert, točku 48., kao i presudu od 5. svibnja 2011., Deutsche Telekom, C‑543/09, Recueil, str. I‑3441, točku 51.).

               34

               Naime, članak 52. stavak 1. Povelje priznaje ograničenja pri ostvarivanju tih prava samo ako su ograničenja predviđena zakonom, poštuju bit tih prava te su, uz poštovanje načela razmjernosti, nužna i zaista odgovaraju ciljevima od općeg interesa koje priznaje Unija ili potrebi zaštite prava i sloboda drugih osoba.

               35

               U konkretnom slučaju, kao prvo, nesporno je da se ograničenje koje proizlazi iz uzimanja i pohrane otisaka prstiju u postupku izdavanja putovnica mora smatrati kao ograničenje predviđeno zakonom u smislu članka 52. stavka 1. Povelje s obzirom da članak 1. stavak 2. Uredbe br. 2252/2004 propisuje te postupke.

               36

               Kao drugo, kada je riječ o cilju od općeg interesa koji je podloga navedenom ograničenju, iz članka 1. stavka 2. zajedno s uvodnim izjavama 2. i 3. Uredbe br. 2252/2004 proizlazi da ova odredba teži k ostvarenju dva konkretna cilja: prvi – spriječiti krivotvorenje putovnica i drugi – spriječiti zlouporabu, tj. uporabu od strane drugih osoba koje nisu zakoniti imatelji putovnice.

               37

               Navedenom odredbom, time što ona teži ostvarivanju tih ciljeva, želi se spriječiti, među ostalim, nezakoniti ulazak osoba na područje Unije.

               38

               Pod tim pretpostavkama nameće se zaključak da članak 1. stavak 2. Uredbe br. 2252/2004 teži k ostvarenju cilja od općeg interesa koji priznaje Unija.

               39

               Kao treće, iz dokaza kojima Sud raspolaže ne proizlazi niti se uostalom navodilo da ograničenja, koja se u ovom slučaju postavljaju pri ostvarenju prava priznatih člancima 7. i 8. Povelje, ne poštuju bit tih prava.

               40

               Kao četvrto, valja ispitati jesu li ograničenja navedenih prava razmjerna s obzirom na ciljeve čijem ostvarenju teži Uredba br. 2252/2004, a time i s obzirom na cilj sprječavanja nezakonitog ulaska osoba na područje Unije. Stoga treba ispitati jesu li sredstva stavljena na raspolaganje navedenom uredbom prikladna za postizanje tih ciljeva te ne idu li dalje od onoga što je nužno da bi ih se ostvarilo (vidjeti gore navedenu presudu Volker und Markus Schecke i Eifert, točku 74.).

               41

               Što se tiče pitanja je li članak 1. stavak 2. Uredbe br. 2252/2004 prikladan za postizanje cilja sprječavanja krivotvorenja putovnica, nesporno je da pohranjivanje otisaka prstiju na vrlo sigurnom mediju za pohranu koji se predviđa tom odredbom podrazumijeva tehničku usavršenost i to takve vrste da se tim pohranjivanjem može smanjiti opasnost od krivotvorenja putovnica i olakšati nadležnim tijelima zadatak provjere njihove autentičnosti na granici.

               42

               Kada je riječ o cilju sprječavanja zlouporabe putovnica, M. Schwarz navodi da metoda provjere identiteta putem otisaka prstiju nije prikladna za postizanje tog cilja s obzirom na to da u njenoj praktičnoj primjeni dolazi do pogrešaka. Naime, M. Schwarz navodi da s obzirom da dvije digitalne snimke otisaka prstiju nisu nikada identične, sustavi koji koriste ovu metodu nisu dovoljno precizni, iz čega proizlazi nezanemariv postotak pogrešaka u vidu propuštanja neovlaštenih osoba i odbijanja ovlaštenih osoba.

               43

               S tim u svezi, valja ipak zaključiti da to što navedena metoda nije potpuno pouzdana nije odlučujuće. Naime, s jedne strane, premda ona ne isključuje u potpunosti propuštanje neovlaštenih osoba, dovoljno je da znatno smanjuje opasnost od propuštanja koja bi postojala kad se takva metoda ne bi koristila.

               44

               S druge strane, čak i ako primjena metode provjere identiteta putem otisaka prstiju doista sa sobom nosi rizik da zbog pogreške ovlaštenim osobama iznimno bude uskraćen pristup, činjenica je da nepodudaranje otisaka prstiju imatelja putovnice s podacima pohranjenim u toj ispravi ne znači da će se toj osobi automatski uskratiti ulazak na područje Unije, kao što je propisano člankom 4. stavkom 3. podstavkom 2. Uredbe br. 2252/2004. Jedina posljedica takvog nepodudaranja je da će osoba u pitanju privući pažnju nadležnog tijelo što će dovesti do temeljitije provjere te osobe kako bi se konačno utvrdilo njezin identitet.

               45

               S obzirom na prethodna razmatranja valja zaključiti da je uzimanje i pohranjivanje otisaka prstiju, predviđeno člankom 1. stavkom 2. Uredbe br. 2252/2004 prikladno za postizanje ciljeva te uredbe, a time i za sprječavanje nezakonitog ulaska osoba na područje Unije.

               46

               Što se pak tiče ispitivanja nužnosti takvog postupanja, zakonodavac mora osobito provjeriti je li moguće predvidjeti mjere kojima se manje zahvaća u prava priznata člancima 7. i 8. Povelje, a da one i dalje učinkovito pridonose ciljevima propisa (vidjeti u tom smislu gore navedenu presudu Volker und Markus Schecke i Eifert, točku 86.).

               47

               S tim u svezi, što se tiče cilja zaštite putovnica od zlouporabe, treba najprije ispitati ide li zahvat u pravo, koji se sastoji od mjere uzimanja otisaka prstiju, preko onoga što je nužno potrebno za postizanje tog cilja.

               48

               U tom pogledu, treba najprije istaknuti da se uzimaju samo otisci dvaju prstiju. Osim toga, budući da su ti prsti inače izloženi pogledu drugih ljudi, nije riječ o postupku intimne naravi. Taj postupak, kao uostalom ni fotografiranje lica, ne stvara osobitu tjelesnu ili duševnu neugodnost kod osobe u pitanju.

               49

               Naravno, otisci prstiju uzimaju se pored fotografiranja lica. Ipak, ne može se a priori smatrati da samim kumuliranjem dvaju postupaka koji služe utvrđivanju identiteta osoba dolazi do jačeg zahvata u prava priznata člancima 7. i 8. Povelje, nego što bi to bio slučaj kada bi se ove postupke razmatralo pojedinačno.

               50

               Stoga, što se tiče glavnog postupka, u spisu koji se nalazi pred Sudom nema ništa što bi moglo dovesti do zaključka da bi već samo zbog istodobnog uzimanja otisaka prstiju i fotografiranja lica dolazilo do jačeg zahvata u navedena prava.

               51

               S druge strane, treba istaknuti da je snimka šarenice oka istaknuta tijekom postupka pred Sudom kao jedina stvarna alternativa uzimanju otisaka prstiju. Međutim, iz spisa koji se nalazi pred Sudom ništa ne ukazuje da se tim postupkom manje zahvaća u prava priznata člancima 7. i 8. Povelje nego uzimanjem otisaka prstiju.

               52

               Osim toga, što se tiče učinkovitosti ovih dvaju metoda nesporno je da stupanj tehnološkog razvoja metode koja se temelji na prepoznavanju šarenice oka nije na stupnju razvoja metode koja se temelji na uzimanju otisaka prstiju. Štoviše, postupak prepoznavanja šarenice oka je znatno skuplji od postupka uspoređivanja otisaka prstiju te je zbog toga u ovom trenutku manje prikladan za opću primjenu.

               53

               U tim okolnostima, valja zaključiti da Sudu nisu pruženi podaci o postojanju mjera koje bi na dovoljno učinkovit način pridonosile ostvarivanju cilja zaštite putovnica od zlouporabe, a da se njima, u usporedbi s metodom koja se temelji na otiscima prstiju, istodobno manje zahvaća u prava priznata člancima 7. i 8. Povelje.

               54

               Na drugom mjestu, da bi članak 1. stavak 2. Uredbe br. 2252/2004 bio opravdan s obzirom na takav cilj, taj članak ne smije uključivati takvu obradu otisaka prstiju koja bi išla preko onog što je nužno za ostvarenje navedenog cilja.

               55

               S tim u svezi, treba istaknuti da zakonodavac mora osigurati postojanje posebnih jamstava radi učinkovite zaštite ovih podataka od pogrešne obrade i zlouporabe (vidjeti u tom smislu gore navedenu presudu Europskog suda za ljudska prava S. i Marper protiv Ujedinjene Kraljevine, §103).

               56

               Ovdje treba istaknuti, s jedne strane, da članak 4. stavak 3. Uredbe br. 2252/2004 izričito određuje da se otisci prstiju mogu koristiti samo u svrhu provjere autentičnosti putovnice i identiteta imatelja.

               57

               S druge strane, navedena uredba osigurava zaštitu od rizika povezanog s mogućnošću da neovlaštene osobe pristupe podacima koji uključuju otiske prstiju. S tim u svezi, iz članka 1. stavka 2. navedene uredbe proizlazi da se podaci o kojima je riječ pohranjuju na medij za pohranu, a koji se nalazi u putovnici i ima visoku razinu zaštite.

               58

               Međutim, sud koji je uputio zahtjev se u svjetlu svojih razmatranja pita je li članak 1. stavak 2. Uredbe br. 2252/2004 razmjeran s obzirom na rizik da se nakon uzimanja otisaka prstiju na temelju te odredbe dobiveni podaci vrlo visoke kvalitete mogu pohraniti, i to po potrebi na centraliziran način, te upotrijebiti u druge svrhe od onih koje su predviđene tom uredbom.

               59

               S tim u svezi, treba istaknuti da otisci prstiju svakako općenito zauzimaju posebnu ulogu u području identifikacije osoba. Tako se tehnikom identifikacije pomoću usporedbe otisaka prstiju uzetih na određenom mjestu s otiscima koji su pohranjeni u bazu podataka može utvrditi je li određena osoba nazočna na tom mjestu, bilo u okviru kriminalističke istrage ili radi provođenja neizravnog nadzora te osobe.

               60

               Uza sve to treba podsjetiti da članak 1. stavak 2. Uredbe br. 2252/2004 propisuje pohranjivanje otisaka prstiju isključivo u samoj putovnici, koja ostaje u isključivom posjedu imatelja.

               61

               Budući da navedena uredba ne propisuje nikakav drugi oblik ili sredstvo pohranjivanja otisaka, nije moguće tumačenje prema kojem bi ona sama po sebi davala pravnu osnovu za eventualno centralizirano pohranjivanje prikupljenih podataka ili za uporabu tih podataka u druge svrhe osim radi sprječavanja nezakonitog ulaska osoba na područje Unije, kao što se i ističe u uvodnoj izjavi 5. Uredbe br. 444/2009.

               62

               U tim okolnostima, argumenti koje navodi sud koji je uputio zahtjev u pogledu rizika povezanih s eventualnom centraliziranom pohranom u svakom slučaju nisu takve naravi da bi utjecali na valjanost navedene uredbe te bi ih se po potrebi trebalo ispitati pred nadležnim sudovima u postupku pokrenutom protiv zakona koji bi predviđao središnju bazu otisaka prstiju.

               63

               Uzimajući u obzir prethodna razmatranja, valja zaključiti da članak 1. stavak 2. Uredbe br. 2252/2004 ne uključuje obradu otisaka prstiju koja bi išla preko onoga što je potrebno za postizanje cilja zaštite putovnica od zlouporabe.

               64

               Otuda slijedi da je zahvat koji proizlazi iz članka 1. stavka 2. Uredbe br. 2252/2004 opravdan ciljem zaštite putovnica od zlouporabe.

               65

               U navedenim okolnostima, nema potrebe za daljnjim ispitivanjem jesu li sredstva uspostavljena navedenom uredbom nužna s obzirom na svoj drugi cilj – sprječavanje krivotvorenja putovnica.

               66

               Uzimajući u obzir cjelokupna prethodna razmatranja, valja odgovoriti da ispitivanje postavljenog pitanja nije otkrilo elemente koji bi bili takve naravi da utječu na valjanost članka 1. stavka 2. Uredbe br. 2252/2004.

         Troškovi

               67

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenog, Sud (četvrto vijeće) odlučuje:

                     Ispitivanje postavljenog pitanja nije otkrilo nikakve elemente koji bi bili takve naravi da utječu na valjanost članka 1. stavka 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 2252/2004 od 13. prosinca 2004. o standardima za sigurnosna obilježja i biometrijske podatke u putovnicama i putnim ispravama koje izdaju države članice, kako je izmijenjena Uredbom Europskog parlamenta i Vijeća (EZ) br. 444/2009 od 6. svibnja 2009.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački.


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 21. veljače 2008.#Netto Supermarkt GmbH & Co. OHG protiv Finanzamt Malchin.#Zahtjev za prethodnu odluku: Bundesfinanzhof - Njemačka.#Šesta direktiva o PDV-u.#Predmet C-271/06.


title: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 17. rujna 2015.#Kyowa Hakko Europe GmbH protiv Hauptzollamt Hannover.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesfinanzhof.#Prethodno pitanje – Tarifna i statistička nomenklatura – Razvrstavanje robe – Mješavine aminokiselina koje se koriste u svrhu priprave hrane za dojenčad i malu djecu alergičnu na bjelančevine iz kravljeg mlijeka – Razvrstavanje u tarifne brojeve 2106 ,prehrambeni proizvodi’ ili 3003 ,lijekovi’.#Predmet C-344/14.

text:
               Stranke
               Osnova
               Operativni dio

            Stranke
            U predmetu C‑344/14,
            povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Savezni financijski sud (Bundesfinanzhof, Njemačka), odlukom od 20. svibnja 2014., koju je Sud zaprimio 17. srpnja 2014., u postupku
            Kyowa Hakko Europe GmbH
            protiv
            Hauptzollamt Hannover ,
            SUD (sedmo vijeće),
            u sastavu: J.‑C. Bonichot, predsjednik vijeća, J. L. da Cruz Vilaça i C. Lycourgos (izvjestitelj), suci,
            nezavisna odvjetnica: E. Sharpston,
            tajnik: A. Calot Escobar,
            uzimajući u obzir pisani postupak,
            uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
            – za Kyowa Hakko Europe GmbH, M. Tervooren, Rechtsanwalt , i P. Kalski,
            – za Europsku komisiju, B.-R. Killmann i A. Caeiros, u svojstvu agenata,
            odlučivši, nakon saslušanja nezavisne odvjetnice, da u predmetu odluči bez njezina mišljenja,
            donosi sljedeću
            Presudu

            Osnova
            1. Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje tarifnih brojeva 2106 i 3003 Kombinirane nomenklature koja je sadržana u Prilogu I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL L 256, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 1214/2007 od 20. rujna 2007. (SL L 286, str. 1., u daljnjem tekstu: KN).
            2. Taj zahtjev postavljen je u okviru spora između Kyowa Hakko Europe GmbH (u daljnjem tekstu: Kyowa Hakko) i Hauptzollamt Hannover (glavni carinski ured u Hanoveru) o obvezujućim tarifnim informacijama (u daljnjem tekstu: OTI) u vezi s razvrstavanjem mješavina aminokiselina koje se koriste u svrhu priprave hrane za dojenčad i malu djecu alergičnu na bjelančevine iz kravljeg mlijeka.
            Pravni okvir
            3. KN, uveden Uredbom br. 2658/87, temelji se na harmoniziranom sustavu nazivlja i brojčanog označavanja robe (u daljnjem tekstu: HS), koji je sastavilo Vijeće za carinsku suradnju, kasnije postalo Svjetska carinska organizacija (WCO), i koji je osnovan Međunarodnom konvencijom o harmoniziranom sustavu nazivlja i brojčanog označavanja robe, potpisanom u Bruxellesu 14. lipnja 1983. Ta konvencija je sa svojim Protokolom o izmjenama odobrena 24. lipnja 1986. u ime Europske ekonomske zajednice Odlukom Vijeća 87/369/EEZ od 7. travnja 1987. (SL L 198, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 6., str. 3.).
            4. Drugi dio KN‑a, pod naslovom „Popis carinskih stopa“, uključuje odsjek IV., u kojem se posebno nalazi poglavlje 21., naslovljeno „Razni prehrambeni proizvodi“.
            5. Poglavlje 21. KN‑a uključuje tarifni broj 2106, koji glasi kako slijedi:
            „2106 	Prehrambeni proizvodi nespomenuti niti uključeni na drugom mjestu“.
            6. Poglavlje 21. sadržava među ostalim sljedeće tarifne podbrojeve:
            >lt>5
            7. Napomena 1. poglavlja 21. glasi kako slijedi:
            „Ovo poglavlje ne obuhvaća:
            [...]
            ili f)	kvasac pripremljen kao lijek ili druge proizvode iz tarifnog broja 3003 ili 3004;
            [...]“
            8. Drugi dio KN‑a, naslovljen „Popis carinskih stopa“, također sadržava odsjek VI., u kojem se među ostalim nalazi poglavlje 30. naslovljeno „Farmaceutski proizvodi“.
            9. Poglavlje 30. KN‑a obuhvaća tarifni broj 3003, koji glasi kako slijedi:
            „3003 	Lijekovi (osim proizvoda iz tarifnih brojeva 3002, 3005 ili 3006) koji se sastoje od dvaju ili više sastojaka pomiješanih za terapijsku ili profilaktičnu uporabu, nepripremljeni u odmjerene doze niti u oblike ili pakiranja za pojedinačnu prodaju.“
            10. To poglavlje 30. također sadržava sljedeće tarifne podbrojeve:
            >lt>6
            11. Navedeno poglavlje 30. KN‑a obuhvaća tarifni broj 3004, koji glasi kako slijedi:
            „3004 	Lijekovi (osim proizvoda iz tarifnih brojeva 3002, 3005 ili 3006) koji se sastoje od pomiješanih ili nepomiješanih proizvoda za terapijsku ili profilaktičnu uporabu, pripremljeni u odmjerene doze (uključujući i one u oblicima za transdermalni sustav primjene) ili u oblike ili pakiranja za pojedinačnu prodaju.“
            12. Napomena 1. poglavlja 30. KN‑a glasi kako slijedi:
            „Ovo poglavlje ne obuhvaća:
            a) prehrambene proizvode i pića (kao što su dijetetski, za dijabetičare ili za jačanje, prehrambene dodatke, tonična pića i mineralne vode), osim hranjivih pripravaka za intravenoznu primjenu (odsjek IV.).“
            13. Dodatna napomena 1. poglavlja 30. KN‑a propisuje:
            „U tarifni se broj 3004 razvrstava biljne medicinske pripravke i pripravke na temelju sljedećih aktivnih tvari: vitamina, minerala, esencijalnih aminokiselina ili masnih kiselina, u pakiranjima pripremljenim za pojedinačnu prodaju. Ovi pripravci se razvrstavaju u tarifni broj 3004 ako na naljepnici, pakiranju ili priloženim uputama za korisnike izjave koje se odnose na:
            a) određenu bolest, slabost ili njihove simptome radi kojih se proizvod primjenjuje;
            b) koncentraciju aktivne tvari i ostalih tvari sadržanih u njima;
            c) doziranje, i
            d) način primjene.
            U ovaj tarifni broj se razvrstava i homeopatske medicinske pripravke kada oni udovoljavaju prije spomenutim uvjetima iz pod (a), (c) i (d).
            U slučaju pripravaka na osnovi vitamina, minerala, esencijalnih amino‑kiselina ili masnih kiselina, razina jedne od tih tvari u preporučenoj dnevnoj dozi navedenoj na naljepnici mora biti znatno viša od one preporučene dnevne količine za potrebe održavanja općeg zdravlja ili dobrog osjećanja.“
            14. Osim toga, napomene s objašnjenjima HS‑a koje je objavila Svjetska carinska organizacija (izdanje 2007.), u vezi s tarifnim brojem 30.03 HS‑a, koji odgovara tarifnom broju 3003 KN‑a (u daljnjem tekstu: napomene s objašnjenjima HS‑a) posebno napominju sljedeće:
            „Različite odredbe teksta tarifnog broja ne primjenjuju se ni na prehrambene proizvode niti na pića (kao što su dijetetski, za dijabetičare ili za jačanje, prehrambene dodatke, tonična pića i mineralne prirodne ili umjetne vode), na koje se primjenjuju posebna pravila. Tako je sa prehrambenim proizvodima koji sadrže samo hranjive sastojke. Najvažnije hranjive tvari u prehrambenim proizvodima su bjelančevine, ugljikohidrati i masti. Vitamini i minerali također imaju ulogu u prehrani.
            Isto je i za jela i pića kojima su pridodane ljekovite tvari, kada je jedina svrha tih tvari stvaranje bolje prehrambene ravnoteže, povećavanje energetske ili prehrambene vrijednosti proizvoda, da se proizvodima izmijeni okus i bez da lišavaju proizvod njegovog svojstva hranjivog pripravka.
            [...]
            Nadalje, ovaj tarifni broj ne obuhvaća prehrambene dodatke koji sadrže vitamine ili minerale soli namijenjene očuvanju zdravlja organizma, ali koji nemaju svojstva za prevenciju ili liječenje bolesti. Ti proizvodi, koji se uobičajeno nalaze u tekućem stanju, ali također mogu biti i u prahu ili tabletama, načelno ulaze u tarifni broj 21.06 ili poglavlje 22.
            Suprotno tome, u ovome broju ostaju raspoređeni pripravci u kojima su prehrambeni proizvodi ili pića koja imaju isključivo svrhu da služe kao potpora, kao pomoćna tvar ili kao sladilo jednoj ili više ljekovitih tvari, posebno da bi olakšali apsorpciju navedene.“
            Glavni postupak i prethodna pitanja
            15. Kyowa Hakko proizvodi mješavine aminokiselina, pod nazivom RM0630 i RM0789, koje se sastoje od različitih čistih pojedinačnih aminokiselina (u daljnjem tekstu: sporni proizvodi). Sporni proizvodi se proizvode na način da ne sadržavaju bjelančevine iz kravljeg mlijeka. Kyowa Hakko isporučuje, u rasutom stanju, te proizvode drugom poduzetniku koje ih koristi, dodajući im ugljikohidrate i masti, za pripremu hrane za dojenčad i malu djecu alergičnu na bjelančevine iz kravljeg mlijeka. Spornim proizvodima se, zamjenjujući bjelančevine iz kravljeg mlijeka koje mogu izazvati alergijsku reakciju, unose tvari koje su nužne za razvoj imunosnog sustava i rast te djece.
            16. Kyowa Hakko je zahtjevom od 12. kolovoza 2008. podnesenim njemačkom carinskom tijelu nadležnom za izdavanje OTI‑ja (Bundesfinanzdirektion B) zatražila izdavanje OTI‑ja vezano uz razvrstavanje spornih proizvoda u KN. U tom je zahtjevu predložila da se proizvodi razvrstaju u tarifni podbroj 3003 90 KN‑a. Međutim, to tijelo joj je 23. listopada 2008. izdalo OTI‑je kojima se navedeni proizvodi razvrstavaju u jedan od tarifnih podbrojeva tarifnog broja 2106 KN‑a, odnosno tarifni podbroj 2106 90 92.
            17. Dana 24. studenoga 2008. Kyowa Hakko je glavnom carinskom uredu u Hanoveru podnijela žalbu u kojoj je osporila razvrstavanje spornih proizvoda u KN–u koje je izvršio Bundesfinanzdirektion B. U toj žalbi Kyowa Hakko je navela da su se sporni proizvodi trebali razvrstati u tarifni broj 3003 KN‑a, s obrazloženjem da su u slučaju alergije na kravlje mlijeko navedeni postali proizvodi koji se koriste prvenstveno za terapijsku uporabu, alergije na druge prehrambene proizvode, bolesti probavnog sustava, kao i za profilaktičnu uporabu. Odlukom od 5. siječnja 2011. glavni carinsku ured u Hanoveru odbio je navedenu žalbu kao neosnovanu.
            18. Dana 1. veljače 2011. Kyowa Hakko je tužbom protiv te odluke pokrenula postupak pred financijskim sudom u Hamburgu (Finanzgericht Hamburg). Odlukom od 19. rujna 2012. taj sud je odbio tužbu presuđujući da se sporne proizvode nije trebalo razvrstati u tarifni broj 3003 KN‑a. Navedeni sud je u svojoj odluci, pozivajući se na napomene s objašnjenjem HS‑a, posebno istaknuo da su se sporni proizvodi, kojima se dobivaju samo nužni sastojci bjelančevina koji su potrebni u prehrani, u sustavu KN‑a koji se primjenjuje trebali smatrati „hranjivim sastojcima“, a ne „aktivnim ljekovitim tvarima“, u smislu da se ne trebaju razvrstati u „lijekove“, nego prije u „prehrambene proizvode“. Prema navedenom sudu, k tome, sp orni proizvodi nemaju terapeutski učinak.
            19. Kyowa Hakko je 2. studenoga 2012. sudu koji je uputio zahtjev podnijela zahtjev za „reviziju“ protiv odluke financijskog suda u Hamburgu. U tom zahtjevu Kyowa Hakko iznosi svoje argumente prema kojima se sporni proizvodi trebaju razvrstati u tarifni broj 3003 KN‑a. Ona u biti tvrdi da napomene s objašnjenjem HS‑a nemaju obvezujuću pravnu snagu. U tom pogledu se također poziva na odluku Vrhovnog suda (porezni i chancery  odjel) (Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber), Ujedinjeno Kraljevstvo) od 27. rujna 2013., donesenu povodom žalbe, kojom je mješavina aminokiselina ista poput one u predmetu u glavnom postupku razvrstana u tarifni broj 3003 KN‑a.
            20. U svojem zahtjevu za prethodnu odluku sud koji je uputio zahtjev u biti navodi da KN ne daje nikakvu definiciju pojma „lijek“. Međutim smatra da se sporni proizvodi ne bi trebali kvalificirati kao „lijekovi“ u smislu tarifnog broja 3003 KN‑a. U tom smislu taj sud procjenjuje da ti proizvodi, koji se koriste kao zamjena za mliječne proizvode koji mogu izazivati alergijsku reakciju kod djeteta alergičnog na bjelančevine iz kravljeg mlijeka sve dok njegov imunitetni sustav nije potpuno razvijen, nemaju terapeutsku ili profilaktičnu svrhu. Sporni proizvodi u biti samo zamjenjuju patogeni sastojak uobičajene prehrane dojenčeta, a da ne djeluju na alergiju na bjelančevine iz kravljeg mlijeka i da je ne liječe ili ne ublažavaju.
            21. Međutim, čak i ako sud koji je uputio zahtjev smatra da se sporni proizvodi trebaju razvrstati u tarifni broj 2106 KN‑a i da su odluke koje su u tom smislu donijeli kako glavni carinski ured u Hanoveru tako i financijski sud u Hamburgu osnovane, procjenjuje da je, uzevši u obzir drugačije stajalište iz odluke Vrhovnog suda (porezni i chancery  odjel) od 27. rujna 2013., potrebna odluka Suda o prethodnom pitanju da bi se utvrdilo koje razvrstavanje navedenih proizvoda KN‑a je točno i tako zajamčilo jedinstveno tumačenje prava u Uniji.
            22. U tim je okolnostima Savezni financijski sud odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
            „1. Jesu li mješavine aminokiselina – poput onih u pitanju u ovom predmetu (RM0630 ili RM0789), od kojih se (u spoju s ugljikohidratima i mastima) proizvodi prehrambeni proizvod koji zamjenjuje tvar koja je od vitalnog značaja za zdravlje i dio je normalne prehrane, ali koja može u pojedinačnim slučajevima izazvati alergijsku reakciju, čime se mogu izbjeći zdravstvene poteškoće, ublažiti ili čak izliječiti već postojeća oštećenja – lijekovi koji se sastoje od dvaju ili više sastojaka pomiješanih za terapijsku ili profilaktičnu uporabu u smislu tarifnog broja 3003 KN‑a?
            2. Ako je odgovor na prvo pitanje niječan: jesu li mješavine aminokiselina prehrambeni proizvodi pod tarifnim brojem 2106 KN‑a, koji su prema napomeni 1. točki (a) uz poglavlje 30. Kombinirane nomenklature isključeni iz poglavlja 30. jer, uz prehrambeno, nemaju profilaktičko ili terapeutsko djelovanje?“
            O prethodnim pitanjima
            23. Svojim pitanjima koja treba ispitati zajedno sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li KN tumačiti na način da mješavine aminokiselina, poput onih u predmetu u glavnom postupku, koje se koriste u svrhu priprave hrane za dojenčad i malu djecu alergičnu na bjelančevine iz kravljeg mlijeka, treba razvrstati u tarifni broj 3003 KN‑a, kao „lijekove koji se sastoje od dva ili više sastojaka pomiješanih za terapijsku ili profilaktičnu uporabu“ ili u tarifni broj 2106 te nomenklature kao „prehrambene proizvode“.
            24. Najprije valja podsjetiti da se zadaća Suda, kada mu je upućen zahtjev za prethodnu odluku u području tarifnog razvrstavanja, sastoji u tome da nacionalnom sudu pojasni kriterije provedba kojih će mu omogućiti pravilno razvrstavanje predmetnih proizvoda u KN‑u, a ne u tome da sam provodi to razvrstavanje, tim više što Sud ne raspolaže nužno svim podacima koji su za to neophodni. Stoga se čini da je nacionalni sud u boljem položaju da to učini (vidjeti presude Proxxon, C‑500/04, EU:C:2006:111, točku 23., Digitalnet i dr., C‑320/11, C‑330/11, C‑382/11 i C‑383/11, EU:C:2012:745, točku 61., kao i Vario Tek, C‑178/14, EU:C:2015:152, točku 18.).
            25. S druge strane, valja istaknuti da prema ustaljenoj sudskoj praksi, u interesu pravne sigurnosti i olakšavanja nadzora, odlučujući kriterij za tarifno razvrstavanje robe treba potražiti, općenito, u njenim objektivnim karakteristikama i svojstvima, kako su određeni u tekstu tarifnog broja KN‑a i napomenama odsjeka ili poglavlja (vidjeti osobito presude Thyssen Haniel Logistic, C‑459/93, EU:C:1995:160, točku 8., kao i Nutricia, C‑267/13, EU:C:2014:277, točku 19. i navedenu sudsku praksu).
            26. Također proizlazi iz ustaljene sudske prakse da napomene s objašnjenjima Komisije, u dijelu koji se odnosi na KN, i Svjetske carinske organizacije, u dijelu koji se odnosi na HS, znatno pridonose tumačenju dosega različitih tarifnih brojeva KN‑a iako nemaju obvezujuću pravnu snagu (vidjeti osobito presudu TNT Freight Management (Amsterdam), C‑291/11, EU:C:2012:459, točku 32.).
            27. Uzimajući u obzir objektivne karakteristike i svojstva spornih proizvoda, koji su mješavine aminokiselina proizvedenih na način da ne sadržavaju bjelančevine iz kravljeg mlijeka i koji se koriste u svrhu priprave hrane za dojenčad i malu djecu, ti proizvodi načelno trebaju pripadati u poglavlje 21. KN‑a, naslovljeno „Razni prehrambeni proizvodi“, i stoga se trebaju razvrstati u tarifni broj 2106 „Prehrambeni proizvodi nespomenuti niti uključeni na drugom mjestu“.
            28. Međutim, iz napomene 1. točke (f) tog poglavlja 21. proizlazi da su iz njega isključeni „drugi proizvodi brojeva 3003 ili 3004“, odnosno proizvodi koji se trebaju razvrstati u „lijekove“ u smislu tih zadnjih tarifnih brojeva. Stoga se postavlja pitanje trebaju li se sporni proizvodi razvrstati na taj način.
            29. Na temelju ustaljene sudske prakse, za razvrstavanje proizvoda u poglavlje 30. KN‑a valja provjeriti imaju li oni jasno određenu terapijsku ili profilaktičnu svrhu, jesu li im učinci usmjereni na točno određene funkcije ljudskog organizma ili jesu li prikladni za primjenu u sprečavanju ili liječenju bolesti ili slabosti. Čak i ako predmetni proizvod nema vlastiti terapijski učinak, ali nalazi primjenu u sprečavanju ili liječenju bolesti ili slabosti, treba ga, ako je posebno namijenjen toj uporabi, smatrati pripremljenim za terapijsku uporabu (vidjeti osobito presudu Nutricia, C‑267/13, EU:C:2014:277, točku 20.).
            30. Iz sudske prakse navedene u točkama 25. i 29. ove presude proizlazi da namjena proizvoda može predstavljati objektivan kriterij za razvrstavanje ako je ona inherentna tom proizvodu, a inherentnost se mora moći ocijeniti s obzirom na objektivne karakteristike i svojstva proizvoda. Prema sudskoj praksi Suda, proizvod koji je zbog svojih objektivnih karakteristika i svojstava po naravi namijenjen medicinskoj uporabi može se razvrstati u poglavlje 30. KN‑a (vidjeti osobito presude Thyssen Haniel Logistic, C‑459/93, EU:C:1995:160, točke 13. i 14. kao i Nutricia, C‑267/13, EU:C:2014:277, točku 21.).
            31. U predmetnom slučaju, kako je istaknuto u točki 23. ove presude, sporni proizvodi se koriste u svrhu priprave hrane za dojenčad i malu djecu alergičnu na bjelančevine iz kravljeg mlijeka. Kao takvi se ne bi mogli svrstati u poglavlje 30. KN‑a osim ako bi, zbog njihovih objektivnih karakteristika i svojstava, imali vlastiti terapeutski ili profilaktični učinak, ili bi barem bili po naravi namijenjeni medicinskoj uporabi, što je na nacionalnom sudu da provjeri.
            32. U tom pogledu treba napomenuti da, prvo, ne treba smatrati da imaju vlastiti terapeutski učinak na dojenčad alergičnu na bjelančevine iz kravljeg mlijeka proizvodi koji se, a da ne mogu djelovati na alergiju ili je ne mogu izliječiti, koriste kao čisti zamjenski proizvodi i koji služe isključivo da zamijene te bjelančevine koje mogu izazvati alergijsku reakciju na način da osiguravaju proteinske tvari koje ne izazivaju alergijsku reakciju a koje su nužne u prehrani te dojenčadi a da pritom same ne dovode do nestanka te alergije.
            33. Drugo, ne bi trebalo smatrati da imaju vlastiti profilaktični učinak s ciljem sprječavanja bolesti ili slabosti proizvodi čija primjena ne dopušta alergičnom dojenčetu koje je apsorbiralo bjelančevine iz kravljeg mlijeka koje mogu izazvati alergijsku reakciju da izbjegne razvoj alergijske reakcije na navedene bjelančevine, nego koji služe prije svega da, koristeći zamjensku namirnicu koja ne izaziva alergijsku reakciju, u prehrambenom režimu predmetnog dojenčeta smanje količinu odnosno uklone bjelančevine koje mogu izazvati alergijsku reakciju.
            34. Treće, ne bi trebalo smatrati da su po naravi namijenjeni medicinskoj uporabi, u smislu sudske prakse suda iz točke 29. i 30. ove presude, proizvodi od kojih se proizvodi hrana za dojenčad koji se ne konzumiraju nužno kao dio liječenja i čije uzimanje ne zahtijeva liječnički nadzor. Nadalje, takvi proizvodi koji ne mogu služiti kao potpora, pomoćna tvar ili sladilo ljekovitim tvarima, da bi se olakšala njihova apsorpcija, ne bi se mogli razvrstati, u skladu s napomenama s objašnjenjem HS‑a, u tarifni broj 3003 KN‑a.
            35. Osim toga, čak i iz teksta napomene 1. točke (a) poglavlja 30. KN‑a proizlazi da su iz tog poglavlja isključeni prehrambeni proizvodi ili dijetetska pića, osim hranjivih pripravaka za intravenoznu primjenu, koja se koriste isključivo u prehrambene svrhe (vidjeti u tom smislu presudu Nutricia, C‑267/13, EU:C:2014:277, točku 28.). Iz navedenog proizlazi da proizvode proizvedene isključivo za hranjive pripravke koji su dio svakodnevne prehrane ne treba razvrstati u „lijekove koji se sastoje od dvaju ili više sastojaka pomiješanih za terapijsku ili profilaktičnu uporabu“ u smislu tarifnog broja 3003 KN‑a.
            36. Iz napomena s objašnjenjem HS‑a proizlazi k tome da prehrambene proizvode koji sadrže samo hranjive sastojke ne treba svrstati u „lijekove“, u skladu s tarifnim brojem 30.03 HS‑a, koji odgovara tarifnom broju 3003 KN‑a (vidjeti u tom smislu presudu LTM, C‑201/96, EU:C:1997:523, točku 48.). Takav je posebno slučaj s proizvodima koji su čisti zamjenski prehrambeni proizvodi koji ne sadrže nikakvu aktivnu ljekovitu tvar protiv alergija.
            37. S obzirom na sva prethodno iznesena razmatranja, na postavljena pitanja treba odgovoriti u smislu da KN treba tumačiti na način da mješavine aminokiselina, poput onih u predmetu u glavnom postupku, koje se koriste u svrhu priprave hrane za dojenčad i malu djecu alergičnu na bjelančevine iz kravljeg mlijeka, treba razvrstati u tarifni broj 2106 te nomenklature kao „prehrambene proizvode“ jer ti proizvodi zbog svojih objektivnih karakteristika i svojstava nemaju jasno određenu terapijsku ili profilaktičnu svrhu, čiji je učinak usmjeren na točno određene funkcije ljudskog organizma, i stoga nisu prikladni za primjenu u sprečavanju ili liječenju bolesti ili slabosti niti su po naravi namijenjeni medicinskoj uporabi, što je na nacionalnom sudu da provjeri.
            Troškovi
            38. Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

            Operativni dio
            Slijedom navedenoga, Sud (sedmo vijeće) odlučuje:
            Kombiniranu nomenklaturu iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 1214/2007 od 20. rujna 2007., treba tumačiti na način da mješavine aminokiselina, poput onih u predmetu u glavnom postupku, koje se koriste u svrhu priprave hrane za dojenčad i malu djecu alergičnu na bjelančevine iz kravljeg mlijeka treba razvrstati u tarifni broj 2106 te nomenklature kao „prehrambene proizvode“ jer ti proizvodi zbog svojih objektivnih karakteristika i svojstava nemaju jasno određenu terapijsku ili profilaktičnu svrhu, čiji je učinak usmjeren na točno određene funkcije ljudskog organizma, i stoga ne nalaze primjenu u sprečavanju ili liječenju bolesti ili slabosti niti su po naravi namijenjeni medicinskoj uporabi, što je na nacionalnom sudu da provjeri.


Presuda Suda (peto vijeće) od 8. rujna 2005.#Lidl Italia Srl protiv Comune di Stradella.#Zahtjev za prethodnu odluku: Tribunale di Voghera - Italija.#Direktiva 98/34/EZ.#Predmet C-303/04.


Presuda Suda (treće vijeće) od 18. srpnja 2013.#Europska komisija protiv Kraljevine Danske.#Povreda obveze države članice – Sloboda poslovnog nastana – Članak 49. UFEU‑a – Članak 31. Sporazuma o EGP‑u – Ograničenja – Porezno zakonodavstvo – Prijenos imovine u drugu državu članicu – Neposredno oporezivanje potencijalnog kapitalnog dobitka.#Predmet C-261/11.