title: Predmet C-117/19: Presuda Suda (deveto vijeće) od 15 listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės – Litva) – „Linas Agro” AB/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos (Zahtjev za prethodnu odluku – Carinska unija – Provedbena uredba (EU) br. 999/2014 – Konačna antidampinška pristojba na uvoz krutih gnojiva s masenim udjelom amonijeva nitrata koji premašuje 80 % – Definicija – Uredba (EZ) br. 945/2005 – Određivanje udjela amonijeva nitrata – Pretpostavka u skladu s kojom proizvod s masenim udjelom dušika većim od 28 % sadržava maseni udio amonijeva nitrata veći od 80 %)

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/6

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 15 listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės – Litva) – „Linas Agro” AB/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
      (Predmet C-117/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Carinska unija - Provedbena uredba (EU) br. 999/2014 - Konačna antidampinška pristojba na uvoz krutih gnojiva s masenim udjelom amonijeva nitrata koji premašuje 80 % - Definicija - Uredba (EZ) br. 945/2005 - Određivanje udjela amonijeva nitrata - Pretpostavka u skladu s kojom proizvod s masenim udjelom dušika većim od 28 % sadržava maseni udio amonijeva nitrata veći od 80 %)
      (2020/C 423/08)
      Jezik postupka: litavski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj:„Linas Agro” AB

         Tuženik: Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         Izreka

      Članak 1. Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 999/2014 оd 23. rujna 2014. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz amonijeva nitrata podrijetlom iz Rusije nakon revizije zbog predstojećeg isteka mjera u skladu s člankom 11. stavkom 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1225/2009, s obzirom na uvodne izjave 20. do 23. Uredbe Vijeća (EZ) br. 945/2005 od 21. lipnja 2005. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 658/2002 o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz amonijevog nitrata podrijetlom iz Rusije i Uredbe (EZ) br. 132/2001 o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz amonijevog nitrata podrijetlom, među ostalim, iz Ukrajine nakon parcijalne privremene revizije u skladu s člankom 11. stavkom 3. Uredbe (EZ) br. 384/96, treba tumačiti na način da se za gnojivo na bazi amonijeva nitrata (AN) s masenim udjelom dušika (N) većim od 28 %, omjerom između nitratnog i amonijskog dušika oko 1:1 i ukupnim masenim udjelom fosfora i kalija koji ne premašuje 12 %, dok se ne dokaže suprotno, može pretpostaviti da sadržava maseni udio amonijeva nitrata (AN) veći od 80 % u svrhu uvođenja konačne antidampinške pristojbe koju taj članak propisuje a da pritom nije nužno provesti laboratorijsku analizu u svrhu utvrđivanja točnog udjela amonijeva nitrata.

         (1)  SL C 148, 29. 4. 2019.


title: Predmet C-212/19: Presuda Suda (drugo vijeće) od 17. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Francuska) – Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation/Compagnie des pêches de Saint-Malo (Zahtjev za prethodnu odluku – Državne potpore – Pojam – Brodolom tankera Erika – Sustav potpora u korist akvakulturnih poduzetnika i ribara – Odluka kojom se sustav potpora u jednom dijelu proglašava nespojivim sa zajedničkim tržištem i nalaže vraćanje isplaćenih potpora – Ocjena valjanosti – Ispitivanje po službenoj dužnosti – Dopuštenost – Propust tuženika iz glavnog postupka da podnese tužbu za poništenje – Olakšice na doprinose za socijalno osiguranje – Doprinosi zaposlenika – Prednost – Utvrđivanje nositelja obveze povrata)

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/7

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 17. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Francuska) – Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation/Compagnie des pêches de Saint-Malo
      (Predmet C-212/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Državne potpore - Pojam - Brodolom tankera Erika - Sustav potpora u korist akvakulturnih poduzetnika i ribara - Odluka kojom se sustav potpora u jednom dijelu proglašava nespojivim sa zajedničkim tržištem i nalaže vraćanje isplaćenih potpora - Ocjena valjanosti - Ispitivanje po službenoj dužnosti - Dopuštenost - Propust tuženika iz glavnog postupka da podnese tužbu za poništenje - Olakšice na doprinose za socijalno osiguranje - Doprinosi zaposlenika - Prednost - Utvrđivanje nositelja obveze povrata)
      (2020/C 423/09)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d'État

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation

         Tuženik: Compagnie des pêches de Saint-Malo

         Izreka

      Odluka Komisije 2005/239/EZ od 14. srpnja 2004. o određenim mjerama potpore koje provodi Francuska u korist akvakulturnih uzgajivača i ribara ništava je u dijelu u kojem olakšice na doprinose zaposlenika koje je Francuska Republika dodijelila u korist ribara za razdoblje od 15. travnja do 15. listopada 2000. kvalificira kao državne potpore nespojive sa zajedničkim tržištem.

         (1)  SL C 164, 13. 5. 2019.


title: Predmet C-540/19: Presuda Suda (treće vijeće) od 17. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – WV/Landkreis Harburg (Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Nadležnost u stvarima koje se odnose na obvezu uzdržavanja – Uredba (EZ) br. 4/2009 – Članak 3. točka (b) – Nadležnost mjesta uobičajenog boravišta uzdržavane osobe – Regresna tužba koju je podnijelo javno tijelo na koje su prenesena prava uzdržavane osobe)

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/10

      Presuda Suda (treće vijeće) od 17. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – WV/Landkreis Harburg
      (Predmet C-540/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Nadležnost u stvarima koje se odnose na obvezu uzdržavanja - Uredba (EZ) br. 4/2009 - Članak 3. točka (b) - Nadležnost mjesta uobičajenog boravišta uzdržavane osobe - Regresna tužba koju je podnijelo javno tijelo na koje su prenesena prava uzdržavane osobe)
      (2020/C 423/14)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: WV

         Tuženik: Landkreis Harburg

         Izreka

      Javno tijelo – koje putem regresne tužbe traži povrat iznosa koji su na ime uzdržavanja isplaćeni uzdržavanoj osobi te kojemu su prava u pogledu obveznika uzdržavanja zakonski prenesena – može istaknuti nadležnost onog suda u kojemu navedena uzdržavana osoba ima uobičajeno boravište, predviđenu člankom 3. točkom (b) Uredbe Vijeća (EZ) br. 4/2009 od 18. prosinca 2008. o [sudskoj] nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršenju sudskih odluka te suradnji u stvarima koje se odnose na obvezu uzdržavanja.

         (1)  SL C 348, 14. 10. 2019.


title: Predmet C-677/19: Presuda Suda (šesto vijeće) od 14. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunalul Vâlcea – Rumunjska) – SC Valoris SRL/Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Craiova – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Vâlcea, Administraţia Fondului pentru Mediu (Zahtjev za prethodnu odluku – Načela prava Unije – Načelo lojalne suradnje – Načela ekvivalentnosti i djelotvornosti – Povrat porezâ koje je država članica naplatila u suprotnosti s pravom Unije – Rok predviđen za podnošenje zahtjevâ za povrat takvih poreza – Nepostojanje sličnog roka za povrat iznosa koje je ta država članica naplatila u suprotnosti s nacionalnim pravom)

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/13

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 14. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunalul Vâlcea – Rumunjska) – SC Valoris SRL/Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Craiova – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Vâlcea, Administraţia Fondului pentru Mediu
      (Predmet C-677/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Načela prava Unije - Načelo lojalne suradnje - Načela ekvivalentnosti i djelotvornosti - Povrat porezâ koje je država članica naplatila u suprotnosti s pravom Unije - Rok predviđen za podnošenje zahtjevâ za povrat takvih poreza - Nepostojanje sličnog roka za povrat iznosa koje je ta država članica naplatila u suprotnosti s nacionalnim pravom)
      (2020/C 423/19)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunalul Vâlcea

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SC Valoris SRL

         Tuženici: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Craiova – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Vâlcea, Administraţia Fondului pentru Mediu

         Izreka

      Načelo djelotvornosti, u vezi s načelom lojalne suradnje, treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da propis države članice određuje, pod prijetnjom prekluzije, rok za podnošenje zahtjeva za povrat porezâ za koje je utvrđeno da su u suprotnosti s pravom Unije, a koji traje oko godine dana i počinje teći na dan stupanja na snagu tog propisa, namijenjenog ispravljanju povrede navedenog prava.
      Načelo ekvivalentnosti, u vezi s načelom lojalne suradnje, treba tumačiti na način da mu se protivi to da propis države članice određuje, pod prijetnjom prekluzije, rok od oko godine dana za podnošenje zahtjeva za povrat porezâ za koje je utvrđeno da su u suprotnosti s pravom Unije, kada takav rok država članica nije predvidjela u slučaju sličnih zahtjeva za povrat koji se temelje na povredi nacionalnog prava.

         (1)  SL C 432, 23. 12. 2019.


title: Predmet C-385/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. kolovoza 2020. uputio Juzgado de Primera Instancia n° 49 de Barcelona (Španjolska) – EL, TP/Caixabank SA

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. kolovoza 2020. uputio Juzgado de Primera Instancia no 49 de Barcelona (Španjolska) – EL, TP/Caixabank SA
      (Predmet C-385/20)
      (2020/C 423/32)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de Primera Instancia no 49 de Barcelona

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: EL, TP

         Tuženik: Caixabank SA

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se tumačenje u okviru sudske prakse članka 251., članka 394. stavka 3. i članka 411. Leya de Enjuiciamiento Civil (Zakon o građanskom postupku (u daljnjem tekstu: LEC)) koji se provodi odlukom od 1. listopada 2019. – u skladu s kojim se iznos postupka izjednačava s gospodarskim interesom u sporu i stoga pridonosi smanjenju nagrade za rad koju je potrošač platio svojem odvjetniku, uzimajući kao osnovicu fiksan iznos (18 000 eura), zakonom određen samo za iznos koji se ne može procijeniti, ali ne i za neodređen iznos – članku 6. stavku 1. i članku 7. stavku 1. Direktive 93/13/EEZ (1) jer se ne može ponovno uspostaviti činjenična i pravna situacija potrošača u kojoj bi se nalazio da navedene odredbe nije bilo, iako u njegovu korist postoji sudsko utvrđenje nepoštenosti odredbe, i jer nije uklonjen nerazuman postupovni zahtjev povezan s ograničenjem troškova, a riječ je o uklanjanju kojim bi se potrošaču jamčila najprimjerenija i najdjelotvornija sredstva za legitimno ostvarenje njegovih prava?

                  2.

                  Protivi li se članak 394. stavak 3. LEC-a sam po sebi članku 6. stavku 1. i članku 7. stavku 1. Direktive 93/13/EEZ i onemogućuje li ili pretjerano otežava da se u sudskom postupku ostvare prava koja se navedenom direktivom dodjeljuju potrošačima jer uvodi ograničenje koje se navedenim člankom nalaže potrošaču, na način da mora snositi dio vlastitih postupovnih troškova, jer se ne može ponovno uspostaviti činjenična i pravna situacija potrošača u kojoj bi se nalazio da navedene odredbe nije bilo, iako u njegovu korist postoji sudsko utvrđenje nepoštenosti odredbe, i jer nije uklonjen nerazuman postupovni zahtjev povezan s ograničenjem troškova, a riječ je o uklanjanju kojim bi se potrošaču jamčila najprimjerenija i najdjelotvornija sredstva za legitimno ostvarenje njegovih prava?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: Predmet C-353/19: Rješenje predsjednika Suda od 5. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Köln – Njemačka) – Interseroh Dienstleistungs GmbH/Land Nordrhein-Westfalen

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/33

      Rješenje predsjednika Suda od 5. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Köln – Njemačka) – Interseroh Dienstleistungs GmbH/Land Nordrhein-Westfalen
      (Predmet C-353/19) (1)

      (2020/C 423/48)
      Jezik postupka: njemački
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 255, 29. 7. 2019.


title: Predmet T-631/20: Tužba podnesena 19. listopada 2020. – MZ/Komisija

text:
               7.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/39

      Tužba podnesena 19. listopada 2020. – MZ/Komisija
      (Predmet T-631/20)
      (2020/C 423/57)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: MZ (zastupnik: M. Velardo, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine odluku od 17. srpnja 2019. o njegovu isključenju s popisa uspješnih kandidata natječaja EPSO/AD/363/18 (AD7) – 2, administratori u području oporezivanja;

                  —

                  ukine odluku od 10. prosinca 2019. kojom se potvrđuje odluka o isključenju s popisa uspješnih kandidata natječaja EPSO/AD/363/18 (AD7) – 2, administratori u području oporezivanja;

                  —

                  ukine odluku tijela za imenovanje od 8. srpnja 2020. koja je dostavljena tužitelju istog dana elektroničkom poštom, i naloži Komisiji snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi razlog temelji se na povredi zakonskih odredaba koje uređuju jezični sustav europskih institucija, zabrane diskriminacije na temelju jezika, načela proporcionalnosti, članka 27. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije, načela jednakog postupanja među kandidatima, te članka 22. Povelje o temeljnim pravima.

                  2.

                  Drugi razlog temelji se na povredi načela jednakosti među kandidatima i nedostatku objektivnosti u ocijeni zbog nedostatka stabilnosti povjerenstva za odabir, na povredi članka 27. Pravilnika, na očitoj nelogičnosti, nedosljednosti odluke i očitoj pogrešci u ocjeni povjerenstva za odabir.

                  3.

                  Treći razlog temelji se na povredi natječaja i posljedičnoj povredi članka 27. Pravilnik o osoblju jer povjerenstvo za odabir nije poštovalo zahtjeve iz natječaja u pogledu opće ocjene i ocjene posebnih kompetencija za svako područje.

                  4.

                  Četvrti razlog temelji se na povredi članka 5. Priloga III. Pravilniku o osoblju i očitoj pogrešci u ocjeni.

                  5.

                  Peti razlog temelji se na povredi obveze obrazlaganja od strane povjerenstva za odabir u okviru preispitivanja, prava na učinkovito pravno sredstvo i načela dobre uprave te prava na obranu s obzirom na to da je povjerenstvo donijelo standardno obrazloženje iz kojeg nije očito jesu li tužiteljeve kompetencije bile ocijenjene i koji su kriteriji bili stvarno primijenjeni u tom pogledu.


title: Predmet C-521/18: Presuda Suda (peto vijeće) od 28. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Italija) – Pegaso Srl Servizi Fiduciari, Sistemi di Sicurezza Srl, YW/Poste Tutela SpA („Zahtjev za prethodnu odluku – Provedba postupaka javne nabave u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga – Direktiva 2014/25/EU – Članak 13. – Djelatnosti povezane s pružanjem poštanskih usluga – Naručitelji – Javna poduzeća – Dopuštenost”)

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/6

      Presuda Suda (peto vijeće) od 28. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Italija) – Pegaso Srl Servizi Fiduciari, Sistemi di Sicurezza Srl, YW/Poste Tutela SpA
      (Predmet C-521/18) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Provedba postupaka javne nabave u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga - Direktiva 2014/25/EU - Članak 13. - Djelatnosti povezane s pružanjem poštanskih usluga - Naručitelji - Javna poduzeća - Dopuštenost”)
      (2020/C 433/04)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Pegaso Srl Servizi Fiduciari, Sistemi di Sicurezza Srl, YW

         Tuženik: Poste Tutela SpA

         uz sudjelovanje: Poste Italiane SpA, Services Group

         Izreka

      Članak 13. stavak 1. Direktive 2014/25/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o nabavi subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga i stavljanju izvan snage Direktive 2004/17/EZ treba tumačiti na način da se primjenjuje na djelatnosti koje se sastoje od pružanja portirskih usluga, usluga recepcije i nadzora pristupa za prostorije pružateljâ poštanskih usluga s obzirom na to da su takve djelatnosti povezane s djelatnošću koja je obuhvaćena poštanskim sektorom u smislu da stvarno služe njezinu obavljanju time što omogućuju njezino prikladno izvršavanje, s obzirom na uobičajene uvjete njezina obavljanja.

         (1)  SL C 436, 3. 12. 2018.


title: Predmet C-313/19 P: Presuda Suda (prvo vijeće) od 28. listopada 2020. – Associazione Nazionale GranoSalus – Liberi Cerealicoltori & Consumatori (Associazione GranoSalus)/Europska komisija (Žalba – Stavljanje na tržište sredstava za zaštitu bilja – Uredba (EZ) br. 1107/2009 – Produljenje odobrenja aktivne tvari glifosat – Provedbena uredba (EU) 2017/2324 – Tužba za poništenje koju je podnijela udruga – Dopuštenost – Članak 263. stavak 4. UFEU-a – Regulatorni akt koji ne podrazumijeva provedbene mjere – Osoba na koju se izravno odnosi)

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/12

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 28. listopada 2020. – Associazione Nazionale GranoSalus – Liberi Cerealicoltori & Consumatori (Associazione GranoSalus)/Europska komisija
      (Predmet C-313/19 P) (1)

      (Žalba - Stavljanje na tržište sredstava za zaštitu bilja - Uredba (EZ) br. 1107/2009 - Produljenje odobrenja aktivne tvari glifosat - Provedbena uredba (EU) 2017/2324 - Tužba za poništenje koju je podnijela udruga - Dopuštenost - Članak 263. stavak 4. UFEU-a - Regulatorni akt koji ne podrazumijeva provedbene mjere - Osoba na koju se izravno odnosi)
      (2020/C 433/12)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Žalitelj: Associazione Nazionale GranoSalus – Liberi Cerealicoltori & Consumatori (Associazione GranoSalus) (zastupnik: G. Dalfino, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: F. Castillo de la Torre, D. Bianchi i I. Naglis, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Associazione Nazionale GranoSalus – Liberi Cerealicoltori & Consumatori nalaže se snošenje, osim vlastitih, i troškova Europske komisije.

         (1)  SL C 270, 12. 8. 2019.


title: Predmet C-388/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. kolovoza 2020. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/18

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. kolovoza 2020. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG
      (Predmet C-388/20)
      (2020/C 433/21)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Tuženik: Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 31. stavak 3. drugi podstavak Uredbe br. 1169/2011 (1) tumačiti na način da se ta odredba primjenjuje samo na hranu koja zahtijeva pripremu i uputa za pripremu je navedena?

                  2.

                  U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje: znači li izraz „na 100 g” u članku 33. stavku 2. drugom podstavku Uredbe br. 1169/2011 samo 100 grama proizvoda u prodaji ili, barem i, 100 grama hrane nakon pripreme?

         (1)  Uredba (EU) br. 1169/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o informiranju potrošača o hrani, izmjeni uredbi (EZ) br. 1924/2006 i (EZ) br. 1925/2006 Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Komisije 87/250/EEZ, Direktive Vijeća 90/496/EEZ, Direktive Komisije 1999/10/EZ, Direktive 2000/13/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, direktiva Komisije 2002/67/EZ i 2008/5/EZ i Uredbe Komisije (EZ) br. 608/2004 (SL 2011., L 304, str. 18) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 20., str. 168. i ispravak SL 2015., L 326, str. 73.)


title: Predmet C-443/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. rujna 2020. uputio Amtsgerichts Nürnberg (Njemačka) – flightright GmbH/Ryanair Designated Activity Company

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. rujna 2020. uputio Amtsgerichts Nürnberg (Njemačka) – flightright GmbH/Ryanair Designated Activity Company
      (Predmet C-443/20)
      (2020/C 433/27)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Nürnberg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: flightright GmbH

         Tuženik: Ryanair Designated Activity Company

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li sindikalni štrajk vlastitog osoblja stvarnog zračnog prijevoznika „izvanredna okolnost” u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1)?

                  2.

                  Je li pritom relevantno to da se navedeni štrajk provodi na temelju zahtjevâ osoblja koji do tada nisu bili ugovoreni između osoblja i stvarnog zračnog prijevoznika?

                  3.

                  Je li pritom relevantno to da je konkretan štrajk uzrokovan određenim ponašanjem stvarnog zračnog prijevoznika tijekom pregovora sa sindikatom?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004, L 46, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-444/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. rujna 2020. uputio Amtsgerichts Nürnberg (Njemačka) – flightright GmbH/Ryanair Designated Activity Company

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. rujna 2020. uputio Amtsgerichts Nürnberg (Njemačka) – flightright GmbH/Ryanair Designated Activity Company
      (Predmet C-444/20)
      (2020/C 433/28)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Nürnberg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: flightright GmbH

         Tuženik: Ryanair Designated Activity Company

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li sindikalni štrajk vlastitog osoblja stvarnog zračnog prijevoznika „izvanredna okolnost” u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1)?

                  2.

                  Je li pritom relevantno to da se navedeni štrajk provodi na temelju zahtjevâ osoblja koji do tada nisu bili ugovoreni između osoblja i stvarnog zračnog prijevoznika?

                  3.

                  Je li pritom relevantno to da je konkretan štrajk uzrokovan određenim ponašanjem stvarnog zračnog prijevoznika tijekom pregovora sa sindikatom?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004, L 46, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-454/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. rujna 2020. uputio Rajonen sad Lukovit (Bugarska) – kazneni postupak protiv AZ

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. rujna 2020. uputio Rajonen sad Lukovit (Bugarska) – kazneni postupak protiv AZ
      (Predmet C-454/20)
      (2020/C 433/32)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rajonen sad Lukovit

         Optuženik u kaznenom postupku

      AZ

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se načelu zakonitosti kaznenih djela i kazni nacionalna odredba prema kojoj se za jedno te isto djelo, točnije, upravljanje motornim vozilom koje nije propisno registrirano, istodobno predviđa prekršajna i kaznena odgovornost, a da pritom ne postoje kriteriji koji dopuštaju objektivno klasificiranje društvene opasnosti?

                  2.

                  U slučaju da Sud Europske unije niječno odgovori na prvo pitanje: koje ovlasti ima nacionalni sud u svrhu osiguranja učinkovite primjene pravnih načela Europske unije?

                  3.

                  Pruža li postupovna mogućnost suda da osobu optuženu za počinjenje kaznenog djela oslobodi od optužbe ako joj izrekne upravnu kaznu dovoljno jamstvo protiv arbitrarne primjene zakona?

                  4.

                  Je li kažnjavanje kaznom zatvora do godine dana za kazneno djelo upravljanja motornim vozilom koje nije propisno registrirano razmjerno u smislu članka 49. stavka 3. Povelje Europske unije o temeljnim pravima?


title: Predmet C-464/20 P: Žalba koju je 26. rujna 2020. podnijela osoba KF protiv rješenja Općeg suda (sedmo vijeće) od 10. srpnja 2020. u predmetu T-619/19, KF/SatCen

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/29

      Žalba koju je 26. rujna 2020. podnijela osoba KF protiv rješenja Općeg suda (sedmo vijeće) od 10. srpnja 2020. u predmetu T-619/19, KF/SatCen
      (Predmet C-464/20 P)
      (2020/C 433/37)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: KF (zastupnik: A. Kunst, Rechtsanwältin)

         Druga stranka u postupku: Satelitski centar Europske unije (SatCen)

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijano rješenje (prvi dio žalbenog zahtjeva);

                  —

                  prihvati tužbu osim četvrtog dijela tužbenog zahtjeva (drugi dio žalbenog zahtjeva); i slijedom toga

                  —

                  poništi odluku direktora SatCena od 3. srpnja 2019. o ponovnom pokretanju upravne istrage i odluku direktora kojom se ta odluka potvrđuje nakon interne žalbe;

                  —

                  naložiti SatCenu da žalitelju isplati pravičnu naknadu na temelju presude Općeg suda u predmetu T-286/15, KF protiv SatCen (u daljnjem tekstu: presuda koju treba provesti), jer je to jedina mogućnost za ispravljanje u njoj sadržanih nezakonitosti, povrat žaliteljeva pravnog položaja u prijašnje stanjei provedbu presude;

                  —

                  naložiti SatCenu da nadoknadi žalitelju imovinsku i neimovinsku štetu pretrpljenu zbog ponovnog pokretanja upravne istrage, privremeno procijenjene ex aequo et bono na 30 000 eura;

                  —

                  podredno, vrati predmet Općem sudu na odlučivanje o meritumu;

                  —

                  naloži tuženiku plaćanje troškova prvostupanjskog i žalbenog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog svojoj žalbi žalitelj ističe tri žalbena razloga:

                  1.

                  Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 266. UFEU-a i žaliteljeva prava na postupanje u potpunosti sukladno presudi koju treba provesti, jer je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava smatrajući da je odluka o ponovnom pokretanju upravne istrage pripremni akt koji nije štetno utjecao na interese osobe KF.
                  Tom odlukom presuda nije bila pravilno provedena u skladu s člankom 266. UFEU-a, također uzimajući u obzir specifične okolnosti slučaja osobe KF, i time je ona trenutačno i izravno utjecala na njezine interese.
                  Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava propustivši uzeti u obzir specifične okolnosti slučaja osobe KF, poput neotklonjivih nezakonitosti u izvornoj upravnoj istrazi.
                  Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što nije utvrdio:

                              —

                              da objektivno nije moguće da SatCen otkloni nezakonitosti ponovnim pokretanjem izvorne upravne istrage, s obzirom i na nedopustiv utjecaj na svjedoke u prvobitnoj upravnoj istrazi i ozbiljnu štetu reputaciji i profesionalnom ugledu osobe KF, za koje je u presudi koju treba provesti utvrđeno da su nastupile;

                              —

                              da se ne može jamčiti pošteno suđenje i

                              —

                              da je došlo do povrede načela razumnog roka.

                  2.

                  Drugi žalbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 266. UFEU-a i povredi načela zaštite legitimnih očekivanja jer je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je zanemario i nije utvrdio:

                              —

                              da se diskrecija u pravilnoj provedbi presuda može svesti, kao u slučaju osobe KF, na jednu moguću mjeru koja predstavlja pravičnu naknadu za nezakonitosti utvrđene u presudi koju treba provesti;

                              —

                              da bi svaka konačna odluka kojom bi se zaključio cjelokupni postupak i svaka odluka kojom se utire put prema tome nužno i obvezno sadržavale istu nezakonitost kao što je utvrđeno u presudi koju treba provesti;

                              —

                              da postupanje sukladno presudi predstavlja posebne poteškoće;

                              —

                              da je osoba KF legitimno očekivala pravičnu naknadu;

                              —

                              da je plaćanje pravične naknade jedini način za ispravljanje utvrđenih nezakonitosti.

                  3.

                  Treći žalbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 268. UFEU-a i članka 340. stavka 2. UFEU-a, jer je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši da je tužba za naknadu štete koja proizlazi iz izvanugovorne odgovornosti u vezi s odlukom o ponovnom pokretanju upravne istrage nedopuštena. Osoba KF podnijela je dopuštenu tužbu te je stoga povezana tužba za naknadu štete dopuštena.


title: Predmet C-489/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. listopada 2020. uputio Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) – UB/Kauno teritorinė muitinė

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/34

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. listopada 2020. uputio Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) – UB/Kauno teritorinė muitinė

      (Predmet C-489/20)
      (2020/C 433/43)
      Jezik postupka: litavski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: UB

         Druga stranka u žalbenom postupku: Kauno teritorinė muitinė

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 124. stavak 1. točku (e) Uredbe (EU) br. 952/2013 (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 9. listopada 2013. o Carinskom zakoniku Unije tumačiti na način da se carinski dug gasi ako se, u situaciji poput one u ovom predmetu, krijumčarena roba oduzme i naknadno zaplijeni nakon što je već nezakonito unesena (puštena u potrošnju) na carinsko područje Europske unije?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, treba li članak 2. točku (b) i članak 7. stavak 1. Direktive Vijeća 2008/118/EZ (2) od 16. prosinca 2008. o općim aranžmanima za trošarine i o stavljanju izvan snage Direktive 92/12/EEZ, kao i članak 2. stavak 1. točku (d) i članak 70. Direktive Vijeća 2006/112/EZ (3) od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, tumačiti na način da obveza plaćanja trošarine i/ili PDV-a, ne prestaje ako je, kao u ovom predmetu, krijumčarena roba oduzeta i naknadno zaplijenjena nakon što je već nezakonito unesena (puštena u potrošnju) na carinsko područje Europske unije, čak i ako je carinski dug ugašen na temelju odredbe članka 124. stavka 1. točke (e) Uredbe (EU) br. 952/2013?

         (1)  SL 2013., L 269, str. 1. i ispravci SL 2013., L 287, str. 90, SL 2015., L 70, str. 64., SL 2016., L 267, str. 2., SL 2018., L 294, str. 44.

         (2)  SL 2009., L 9, str. 12. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 174.).

         (3)  SL 2006., L 347, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.).


title: Predmet C-497/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. rujna 2020. uputio Corte suprema di cassazione (Italija) – Randstad Italia SpA/Umana SpA i dr.

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/36

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. rujna 2020. uputio Corte suprema di cassazione (Italija) – Randstad Italia SpA/Umana SpA i dr.
      (Predmet C-497/20)
      (2020/C 433/45)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Corte suprema di cassazione

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Randstad Italia SpA

         Protužalitelji: Umana SpA, Azienda USL Valle d’Aosta, IN. VA SpA, Synergie Italia agenzia per il lavoro SpA

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 4. stavku 3., članku 19. stavku 1. UEU-a i članku 2. stavcima 1. i 2. te članku 267. UFEU-a, također s obzirom na članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, praksa tumačenja kao što je ona koja se odnosi na članak 111. osmi stavak Ustava, članak 360. prvi stavak točku 1. i članak 362. prvi stavak Zakonika o građanskom postupku te članak 110. Zakonika o upravnom postupku, u dijelu u kojem se tim odredbama dopušta podnošenje žalbe u kasacijskom postupku protiv presuda Državnog vijeća zbog „razloga koji se odnose na sukob nadležnosti”, kao što to proizlazi iz presude Ustavnog suda br. 6 iz 2018. i naknadne nacionalne sudske prakse kojom se, izmjenom prethodne prakse, s gledišta takozvanog „nedostatka sudske nadležnosti” smatralo da se žalba u kasacijskom postupku ne može koristiti za pobijanje presuda Državnog vijeća kojima se primjenjuje praksa tumačenja usvojena na nacionalnoj razini i koja nije u skladu s presudama Suda, u područjima koja se uređuju pravom Europske unije (u ovom slučaju, u području sklapanja ugovora o javnoj nabavi) u kojima su se države članice odrekle izvršavanja suverenih ovlasti na način koji nije u skladu s tim pravom i koji dovodi do ustaljivanja povreda prava Zajednice koje bi se mogle ispraviti korištenjem navedenog pravnog sredstva, i do narušavanja jedinstvene primjene prava Unije i djelotvornosti sudske zaštite subjektivnih pravnih situacija koje su relevantne na razini Zajednice, što je u suprotnosti sa zahtjevom da svaki sud mora potpuno i brižljivo primijeniti to pravo na način koji je obvezno u skladu s pravilnim tumačenjem koje je dao Sud Europske unije, pri čemu se u obzir uzimaju ograničenja „postupovne autonomije” država članica prilikom usklađivanja postupovnih instituta?

                  2.

                  Protive li se članku 4. stavku 3., članku 19. stavku 1. UEU-a i članku 267. UFEU-a, također s obzirom na članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, tumačenje i primjena članka 111. osmog stavka Ustava, članka 360. prvog stavka točke 1. i članka 362. prvog stavka Zakonika o građanskom postupku te članka 110. Zakonika o upravnom postupku, kao što to proizlazi iz nacionalne sudske prakse, u skladu s kojom žalba u kasacijskom postupku podnesena pred općom sjednicom Vrhovnog kasacijskog suda zbog „razloga koji se odnose na sukob nadležnosti”, s gledišta takozvanog „nedostatka u sudske nadležnosti”, ne može biti pravno sredstvo koje se podnosi protiv presuda Državnog vijeća u kojima se, uzimajući u obzir da se njima odlučuje o sporovima o primjeni prava Unije, neopravdano propusti podnijeti zahtjev za prethodnu odluku Sudu jer Sud (počevši od presude od 6. listopada 1982., Cilfit, C-238/81) nije taksativno naveo uvjete koje treba usko tumačiti, a u kojima se nacionalni sud oslobađa navedene obveze, što je protivno načelu prema kojem nisu u skladu s pravom Unije zakonodavstva ili nacionalne postupovne prakse kojima se, iako je njihov izvor zakon ili ustav, predviđa barem privremeno ograničavanje slobode nacionalnog suda (koji može, ali i ne mora, biti sud koji odlučuje u posljednjem stupnju) da uputi zahtjev za prethodnu odluku, s učinkom zadiranja u isključivu nadležnost Suda u pogledu pravilnog i obvezujućeg tumačenja prava Zajednice, čime eventualna suprotnost u tumačenju između prava koje primjenjuje nacionalni sud i prava Unije postaje nepovratna (i čime se potiče njezino ustaljivanje) te negativno utječe na ujednačenu primjenu i djelotvornost sudske zaštite subjektivnih pravnih situacija koje proizlaze iz prava Unije?

                  3.

                  Mogu li se načela koja je Sud utvrdio u presudama od 5. rujna 2019., Lombardi, C-333/18; od 5. travnja 2016., PFE, C-689/13; od 4. srpnja 2013., Fastweb, C-100/12, u vezi s člankom 1. stavcima 1. i 3. i člankom 2. stavkom 1. Direktive 89/665/EEZ (1), kako je izmijenjena Direktivom 2007/66/EZ (2), primijeniti u slučaju koji je predmet glavnog postupka u kojem Državno vijeće, nakon što je poduzetnik koji je bio sudionik osporavao isključenje iz postupka javne nabave i dodjelu ugovora drugom poduzetniku, meritorno ispituje samo žalbeni razlog kojim je isključeni poduzetnik osporavao nedovoljan broj bodova za prelazak „praga” koji je dodijeljen njegovoj tehničkoj ponudi te ispitivanjem najprije protužalbe koje su podnijeli javni naručitelj i uspješni poduzetnik prihvaća te protužalbe, i druge tužbene razloge glavne tužbe (koje ne ispituje meritorno) kojima se osporava ishod postupka javne nabave zbog drugih razloga (zbog neodređenosti kriterija ocjenjivanja ponuda u dokumentaciji o javnoj nabavi, nedostatka obrazloženja u pogledu dodijeljenih glasova i nezakonito imenovanje i sastav povjerenstva za javnu nabavu) proglašava nedopuštenima na temelju primjene nacionalne sudske prakse u skladu s kojom poduzetnik koji je isključen iz postupka javne nabave nema aktivnu procesnu legitimaciju za podnošenje prigovora kojima se osporava dodjela ugovora konkurentnom poduzetniku, čak ni poništenjem postupka javne nabave, pri čemu treba ispitati je li u skladu s pravom Unije onemogućavanje da poduzetnik ostvari pravo da sudu podnese na ispitivanje svaki razlog kojim se osporava ishod postupka javne nabave u slučaju u kojem njegovo isključenje nije bilo konačno utvrđeno i u kojem svaki sudionik može imati jednak opravdani interes za isključenje ponude drugih ponuditelja, što može dovesti do utvrđivanja nemogućnosti da javni naručitelj nastavi s odabirom pravilne ponude i do pokretanja novog postupka sklapanja ugovora u kojem mogu sudjelovati svi ponuditelji?

         (1)  Direktiva Vijeća od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima (SL 1989., L 395, str. 33.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 6., str. 3.)

         (2)  Direktiva 2007/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2007. o izmjeni direktiva Vijeća 89/665/EEZ i 92/13/EEZ u vezi s poboljšanjem učinkovitosti postupaka pravne zaštite koji se odnose na sklapanje ugovora o javnoj nabavi (SL 2007., L 335, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 198.)


title: Predmet C-508/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. listopada 2020. uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) – RM/Landespolizeidirektion Steiermark

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/38

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. listopada 2020. uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) – RM/Landespolizeidirektion Steiermark
      (Predmet C-508/20)
      (2020/C 433/47)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: RM

         Tuženik: Landespolizeidirektion Steiermark

                  1.

                  Mora li nacionalni sud u okviru kaznenog postupka koji se vodi radi zaštite uređenja monopola ispitati odredbu o kaznenoj sankciji koju primjenjuje s obzirom na slobodu pružanja usluga ako je prethodno ispitao uređenje monopola u skladu sa smjernicama Suda Europske unije i ako je to ispitivanje pokazalo da je uređenje monopola opravdano?

                  2.

                  Ako odgovor na prvo prethodno pitanje bude potvrdan:

                              2. a)

                              Treba li članak 56. UFEU-a tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba kojom se za stavljanje na raspolaganje lutrije zabranjene Zakonom o igrama na sreću predviđa obvezno izricanje novčane kazne za svaki automat za igre na sreću bez apsolutnog najvišeg ukupnog iznosa izrečenih novčanih kazni?

                              2. b)

                              Treba li članak 56. UFEU-a tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba kojom se za stavljanje na raspolaganje lutrije zabranjene Zakonom o igrama na sreću predviđa obvezno izricanje najmanje kazne u iznosu od 6 000 eura za svaki automat za igre na sreću?

                              2. c)

                              Treba li članak 56. UFEU-a tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba kojom se za stavljanje na raspolaganje lutrije zabranjene Zakonom o igrama na sreću predviđa izricanje zamjenske kazne oduzimanja slobode za svaki automat za igre na sreću bez apsolutnog najvišeg ukupnog iznosa izrečenih zamjenskih kazni oduzimanja slobode?

                              2. d)

                              Treba li članak 56. UFEU-a tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba kojom se u slučaju kažnjavanja stavljanja na raspolaganje lutrija zabranjenih Zakonom o igrama na sreću propisuje da doprinos za troškove kaznenog postupka iznosi 10 % izrečenih novčanih kazni?

                  3.

                  Ako odgovor na prvo prethodno pitanje bude niječan:

                              3. a)

                              Treba li članak 49. stavak 3. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (1) tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba kojom se za stavljanje na raspolaganje lutrije zabranjene Zakonom o igrama na sreću predviđa obvezno izricanje novčane kazne za svaki automat za igre na sreću bez apsolutnog najvišeg ukupnog iznosa izrečenih novčanih kazni?

                              3. b)

                              Treba li članak 49. stavak 3. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba kojom se za stavljanje na raspolaganje lutrije zabranjene Zakonom o igrama na sreću predviđa obvezno izricanje najmanje kazne u iznosu od 6 000 eura za svaki automat za igre na sreću?

                              3. c)

                              Treba li članak 49. stavak 3. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba kojom se za stavljanje na raspolaganje lutrije zabranjene Zakonom o igrama na sreću predviđa izricanje zamjenske kazne oduzimanja slobode za svaki automat za igre na sreću bez apsolutnog najvišeg ukupnog iznosa izrečenih zamjenskih kazni oduzimanja slobode?

                              3. d)

                              Treba li članak 49. stavak 3. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba kojom se u slučaju kažnjavanja stavljanja na raspolaganje lutrija zabranjenih Zakonom o igrama na sreću propisuje da doprinos za troškove kaznenog postupka iznosi 10 % izrečenih novčanih kazni?

         (1)  SL 2010, C 83, str. 389.


title: Predmet T-587/20: Tužba podnesena 24. rujna 2020. – MO/Vijeće

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/55

      Tužba podnesena 24. rujna 2020. – MO/Vijeće
      (Predmet T-587/20)
      (2020/C 433/70)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: MO (zastupnik: A. Guillerme, odvjetnica)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku tijela za imenovanje od 19. studenoga 2019. o premještaju osobe MO u rumunjski odjel za prevođenje;

                  —

                  poništi izvješće o ocjeni tužitelja za 2019.;

                  —

                  utvrdi da je uprava prema njemu nezakonito postupala od 2016. i naloži tuženiku isplatu 277 371,36 eura za naknadu pretrpljene štete;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog koji se odnosi na poništenje odluke o njegovu premještaju u rumunjski odjel za prevođenje, koji se temelji na povredi prava na brižno postupanje. Taj razlog dijeli se na dva dijela.

                              —

                              Prvi dio, koji se temelji na tome da se odlukom o premještaju ne poštuje ni interes službe, ni interes tužitelja, ni načelo istovrijednosti radnih mjesta;

                              —

                              Drugi dio, koji se temelji na nepoštovanju prava na saslušanje prije donošenja odluke o njegovu premještaju.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se odnosi na poništenje odluke o njegovu premještaju u rumunjski odjel za prevođenje, koji se temelji na povredi prava na saslušanje. Taj razlog dijeli se na dva dijela.

                              —

                              Prvi dio, koji se temelji na povredi prava na prethodno saslušanje jer tužitelju nisu priopćeni elementi koji bi mu omogućili da se učinkovito brani;

                              —

                              Drugi dio, koji se temelji na pogreškama koje se tiču činjenica i očitoj pogrešci u ocjeni koje sadržava izvješće o ocjeni tužitelja za 2019.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se odnosi na naknadu štete procijenjenu na 277 371,36 eura, podložno povećanju ili smanjenju tijekom postupka, koji se temelji na nezakonitom postupanju i nezakonitim odlukama Vijeća. Taj se razlog dijeli na pet dijelova.

                              —

                              Prvi dio, koji se temelji na nezakonitosti postupanja uprave tijekom i nakon administrativne istrage o radnjama uznemiravanja prema tužitelju;

                              —

                              Drugi dio, koji se temelji na nezakonitosti odluke o premještaju zbog koje je nastala šteta čiju naknadu tužitelj traži;

                              —

                              Treći dio, koji se temelji na tome da tužitelj nije certificiran prilikom reforme Pravilnika o osoblju iz 2014.;

                              —

                              Četvrti dio, koji se temelji na povredi tužiteljevih medicinskih podataka;

                              —

                              Peti dio, koji se temelji na nezakonitosti postupka ocjene za 2019.


title: Predmet T-649/20: Tužba podnesena 27. listopada 2020. – Clean Sky 2 Joint Undertaking/NG

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/65

      Tužba podnesena 27. listopada 2020. – Clean Sky 2 Joint Undertaking/NG
      (Predmet T-649/20)
      (2020/C 433/80)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Zajedničko poduzeće Clean Sky 2 (zastupnici: M. Velardo, odvjetnik, i B. Mastantuono, agent)

         Tuženik: NG

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  naloži tuženiku da zajedničkom poduzeću Clean Sky 2 plati iznos od 168 062,23 EUR u vezi sa sporazumom o bespovratnim sredstvima br. 632420 „FIMAC, FAST impact cross-analysis methodology for Composite leading edge Structures”, u okviru Sedmog okvirnog programa Europske unije, uvećan za kamate po stopi od 3,5 % koju Europska središnja banka primjenjuje na svoje glavne operacije refinanciranja, počevši od 13. srpnja 2019. do dana stvarne isplate;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova ovog postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sljedeći razlog:
      Tuženik nije ispunio svoje ugovorne obveze propustivši naknaditi iznos koji se odnosi na troškove osoblja, koji se ne smatraju prihvatljivima za financiranje. Posljedično tomu, tužitelj je 12. srpnja 2019. izdao obavijest o terećenju u odnosu na iznos od 168 062,23 EUR, koji je već bio plaćen društvu Alpha Consulting Service Srl, izbrisanom iz registra trgovačkih društava. Prema talijanskom pravu, tuženik je naime odgovoran za neispunjenje ugovornih obveza društva Alpha Consulting Service Srl jer je djelovao u svojstvu člana i likvidatora te zastupnika društva Alpha Consulting Service Srl, izbrisanog iz registra trgovačkih društava. Prigovori koje je društvo istaknulo nakon izdavanja obavijesti o terećenju općeniti su, nepotpuni i nepotkrijepljeni dokazima te stoga u potpunosti neosnovani. Tužitelj posljedično ima pravo zahtijevati povrat i naknadu plaćenog iznosa, uvećanog za zatezne kamate.


title: Predmet T-621/20: Tužba podnesena 3. listopada 2020. – EMCS/EASO

text:
               21.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 443/21

      Tužba podnesena 3. listopada 2020. – EMCS/EASO
      (Predmet T-621/20)
      (2020/C 443/25)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: EMCS ltd. (Msida, Malta) (zastupnici: P. Kuypers i N. Groot, odvjetnici)

         Tuženik: Europski potporni ured za azil (EASO)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi EASO-vu odluku od 23. srpnja 2020., pod oznakom „Postupak javne nabave EASO/2020/789, upućivanje privremenih agencijskih djelatnika u EASO-u na Malti”, donesenu u postupku javne nabave koji uređuje Uredba (EU, Euratom) 2018/1046 (1), u dijelu u kojem se njome odbija tužiteljeva ponuda na natječaju pod brojem EASO/2020/789; i/ili

                  —

                  poništi akt(e) kojima je EASO omogućio ili omogućuje stranci koja nije tužitelj da sklopi okvirni ugovor nakon natječaja pod brojem EASO/2020/789;

                  —

                  naloži EASO-u da naknadi tužitelju štetu koju mu je EASO prouzročio sprečavanjem tužitelja da izvrši okvirni ugovor; i

                  —

                  naloži EASO-u snošenje tužiteljevih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je EASO prekršio načelo jednakog postupanja i načelo transparentnosti, jer natječajna dokumentacija nije bila dovoljno jasna, precizna i nedvosmislena, a EASO je mogao i trebao pojasniti natječajnu dokumentaciju. Iako je tužitelj tražio pojašnjenje u nekoliko navrata, EASO je odlučio da ne pojašnjava natječajnu dokumentaciju. Prema tome, EASO je namjerno pristao na trajnu povredu načela transparentnosti.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je EASO sam nezakonito ponovno izračunao tužiteljevu financijsku ponudu, prekršivši time vlastite natječajne specifikacije i sudsku praksu Općeg suda i Suda. Slijedom toga, EASO je utemeljio svoju ocjenu tužiteljeve ponude na izmijenjenom iznosu. Prema tome, EASO je djelovao protivno načelima jednakog postupanja i transparentnosti. Zbog toga EASO nije mogao donijeti odluku o dodjeli.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je EASO povrijedio članak 170. stavak 3. Uredbe 2018/1046, propustivši navesti relativne prednosti konzorcija u odnosu na tužiteljevu ponudu, čak nakon što ga je EASO posebno zamolio da to učini. EASO nije otkrio zašto je ponuda konzorcija bolje ocijenjena od tužiteljeve, što je za posljedicu imalo činjenicu da tužitelj nije mogao identificirati prednosti i mane vlastite ponude u usporedbi s ponudom konzorcija.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, vezano za zahtjev za naknadu štete, kojim se navodi da je tužitelj pretrpio štetu zbog izmakle dobiti do čega je došlo zbog nesklapanja okvirnog ugovora.

         (1)  Uredba (EU, Euratom) 2018/1046 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. srpnja 2018. o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije, o izmjeni uredaba (EU) br. 1296/2013, (EU) br. 1301/2013, (EU) br. 1303/2013, (EU) br. 1304/2013, (EU) br. 1309/2013, (EU) br. 1316/2013, (EU) br. 223/2014, (EU) br. 283/2014 i Odluke br. 541/2014/EU te o stavljanju izvan snage Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012 (SL 2018., L 193, str. 1.)


title: Predmet C-460/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. rujna 2020. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – TU, RE/Google LLC

text:
               21.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 443/11

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. rujna 2020. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – TU, RE/Google LLC
      (Predmet C-460/20)
      (2020/C 443/12)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: TU, RE

         Tuženik: Google LLC

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li u skladu s pravom ispitanika na poštovanje njegova privatnog života (članak 7. Povelje Europske unije o temeljnim pravima) i zaštitu osobnih podataka koji se na njega ili nju odnose (članak 8. Povelje), pri odvagivanju suprotstavljenih prava i interesa iz članaka 7., 8., 11. i 16. Povelje koje je potrebno provesti u okviru ispitivanja njegova zahtjeva za uklanjanje poveznica protiv voditelja obrade internetskog pretraživača u skladu s člankom 17. stavkom 3. točkom (a) Uredbe (EU) 2016/679 (1) ako poveznica, čije se uklanjanje zahtijeva, vodi do sadržaja koji sadržava činjenične tvrdnje i vrijednosne sudove koji počivaju na tim činjeničnim tvrdnjama, čiju istinitost ispitanik osporava i čija zakonitost ovisi o istinitosti činjeničnih tvrdnji sadržanih u tom sadržaju, kao relevantnu uzeti u obzir i činjenicu je li ispitanik na prihvatljiv način, primjerice privremenom pravnom zaštitom, mogao ostvariti pravnu zaštitu u odnosu na pružatelja sadržaja i time barem privremeno pojasniti pitanje istinitosti tog sadržaja koji je prikazao voditelj obrade internetskog pretraživača?

                  2.

                  Je li u slučaju zahtjeva za uklanjanje poveznice protiv voditelja obrade internetskog pretraživača, koji prilikom pretraživanja imena traži fotografije fizičkih osoba koje su treće strane u kontekstu imena osobe objavile na internetu i koji nađene fotografije prikazuje u pregledu rezultata pretraživanja u obliku minijatura („thumbnails”), u okviru odvagivanja suprotstavljenih prava i interesa iz članaka 7., 8., 11. i 16. Povelje koje je potrebno provesti u skladu s člankom 12. točkom (b) i člankom 14. stavkom 1. točkom (a) Direktive 95/46/EZ (2) / člankom 17. stavkom 3. točkom (a) Uredbe (EU) 2016/679, relevantno uzeti u obzir kontekst prvotnog objavljivanja treće strane čak i ako pretraživač prilikom prikazivanja minijature daje poveznicu na internetsku stranicu treće strane, ali je konkretno ne navodi te internetski pretraživač ne prikazuje i kontekst koji iz toga proizlazi?

         (1)  Uredba (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (SL 2016., L 119, str. 1.)

         (2)  Direktiva 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995 . o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka (SL 1995., L 281, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 7., str. 88.)


title: Predmet C-524/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. listopada 2020. uputio Městský soud v Praze (Češka Republika) – VÍTKOVICE STEEL, a.s./Ministerstvo životního prostředí

text:
               21.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 443/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. listopada 2020. uputio Městský soud v Praze (Češka Republika) – VÍTKOVICE STEEL, a.s./Ministerstvo životního prostředí
      (Predmet C-524/20)
      (2020/C 443/16)
      Jezik postupka: češki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Městský soud v Praze

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: VÍTKOVICE STEEL, a.s.

         Tuženik: Ministerstvo životního prostředí

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Zahtijeva li se na temelju članka 10. stavka 8. Odluke Komisije 2011/278/EU (1) od 27. travnja 2011. u vezi s Prilogom I. toj odluci besplatna dodjela emisijskih jedinica za razdoblje od 2013. do 2020. postrojenju u kojem se odvija proces koji koristi konvertor s kisikom, pri čemu je ulazni resurs procesa tekuće željezo zasićeno ugljikom isporučeno iz drugog postrojenja u vlasništvu drugog operatera, ako se istodobno osigura da neće doći do dvostrukog brojenja i dvostruke dodjele emisijskih jedinica za proizvod vruća kovina?

                  2.

                  U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje, je li članak 10. stavak 8. Odluke Komisije 2011/278/EU od 27. travnja 2011. u vezi s Prilogom I. toj odluci nevaljan za proizvod vruća kovina zbog toga što je protivan članku 2. stavku 1. Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s Prilogom I. toj direktivi, eventualno zbog toga što je nerazumljiv?

                  3.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na drugo pitanje, je li zbog prestanka postojanja pravne osnove nevaljan i članak 1. stavak 1. Odluke Komisije 2013/448/EU (2) od 5. rujna 2013. za postrojenje s oznakom CZ-existing-CZ-52-CZ-0102–05?

                  4.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, treba li članak 1. stavak 1. i članak 1. stavak 2. treći podstavak Odluke Komisije 2013/448/EU od 5. rujna 2013. za postrojenje s oznakom CZ-existing-CZ-52-CZ-0102–05 tumačiti na način da se tim odredbama omogućuje dodjela emisijskih jedinica za proizvod vruća kovina tom postrojenju na temelju novog zahtjeva Češke Republike, ako se isključi dvostruko brojenje i dvostruka dodjela emisijskih jedinica?

                  5.

                  U slučaju niječnog odgovora na četvrto pitanje, je li članak 1. stavak 1. Odluke Komisije 2013/448/EU od 5. rujna 2013. za postrojenje s oznakom CZ-existing-CZ-52-CZ-0102–05 nevaljan zbog toga što je protivan članku 10. stavku 8. Odluke Komisije 2011/278/EU od 27. travnja 2011. u vezi s Prilogom I. toj odluci?

                  6.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na treće, četvrto ili peto pitanje, kako bi, u skladu s pravom Unije, trebalo postupiti tijelo države članice koje protivno pravu Unije nije dodijelilo besplatne emisijske jedinice operateru postrojenja u kojem se odvija proces koji koristi konvertor s kisikom, u situaciji u kojoj to postrojenje više nije u pogonu, a razdoblje za koje su se jedinice dodjeljivale je završilo?

         (1)  Odluka Komisije od 27. travnja 2011. o utvrđivanju prijelaznih propisa na razini Unije za usklađenu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica na temelju članka 10.a Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (priopćena pod brojem dokumenta C(2011) 2772) (SL 2011, L 130, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 29., str. 257.).

         (2)  Odluka Komisije оd 5. rujna 2013. o nacionalnim provedbenim mjerama za prijelaznu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica stakleničkih plinova u skladu s člankom 11. stavkom 3. Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (priopćena pod brojem dokumenta C(2013) 5666) (SL 2013, L 240, str. 27) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 29., str. 257.).


title: Predmet T-635/20: Tužba podnesena 21. listopada 2020. – Dermavita Company/EUIPO – Allergan Holdings France (JUVÉDERM VYBRANCE)

text:
               21.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 443/25

      Tužba podnesena 21. listopada 2020. – Dermavita Company/EUIPO – Allergan Holdings France (JUVÉDERM VYBRANCE)
      (Predmet T-635/20)
      (2020/C 443/29)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Dermavita Company SARL (Bejrut, Libanon) (zastupnik: D. Todorov, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Allergan Holdings France SAS (Courbevoie, Francuska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „JUVÉDERM VYBRANCE” – žig Europske unije br. 13 541 594

         Postupak pred EUIPO-om: postupak za brisanje

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 24. kolovoza 2020. u predmetu R 1014/2020-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  zatraži od EUIPO-a da smatra žalbu podnesenom;

                  —

                  naloži EUIPO-u i drugoj strani da snose vlastite i tužiteljeve troškove pred Općim sudom.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 101. stavka 4., članaka 104., 106. i 107. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet C-658/19: Presuda Suda (osmo vijeće) od 25. veljače 2021. – Europska komisija/Kraljevina Španjolska („Povreda obveze države članice – Članak 258. UFEU a – Direktiva (EU) 2016/680 – Obrada osobnih podataka – Sprečavanje, istraga, otkrivanje ili progon kaznenih djela – Neprenošenje i nepriopćavanje mjera za prenošenje – Članak 260. stavak 3. UFEU a – Zahtjev za nalaganje plaćanja paušalnog iznosa i novčane kazne”)

text:
               19.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 138/6

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 25. veljače 2021. – Europska komisija/Kraljevina Španjolska
      (Predmet C-658/19) (1)

      („Povreda obveze države članice - Članak 258. UFEU a - Direktiva (EU) 2016/680 - Obrada osobnih podataka - Sprečavanje, istraga, otkrivanje ili progon kaznenih djela - Neprenošenje i nepriopćavanje mjera za prenošenje - Članak 260. stavak 3. UFEU a - Zahtjev za nalaganje plaćanja paušalnog iznosa i novčane kazne”)
      (2021/C 138/07)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: D. Nardi, G. von Rintelen i S. Pardo Quintillán, agenti)

         Tuženik: Kraljevina Španjolska (zastupnici: L. Aguilera Ruiz, agenti)

         Intervenijent u potporu tuženiku: Republika Poljska (zastupnik: B. Majczyna, agent)

         Izreka

                  1.

                  Time što nakon isteka roka iz obrazloženog mišljenja nije donijela zakone i druge propise koji su potrebni radi usklađivanja s Direktivom (EU) 2016/680 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka od strane nadležnih tijela u svrhe sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Okvirne odluke Vijeća 2008/977/PUP te, slijedom toga, time što te odredbe nije priopćila Europskoj komisiji, Kraljevina Španjolska povrijedila je obveze koje ima na temelju članka 63. te direktive.

                  2.

                  Time što na dan kad je Sud ispitao činjenice nije donijela mjere potrebne za prenošenje odredbi Direktive 2016/680 u svoje nacionalno pravo niti je stoga priopćila Europskoj komisiji te mjere, Kraljevina Španjolska nastavila je povređivati svoju obvezu.

                  3.

                  U slučaju da povreda utvrđena u točki 1. na dan objave ove presude bude i dalje trajala, Kraljevini Španjolskoj nalaže se da Europskoj komisiji od tog dana do dana kad ta država članica prestane s utvrđenom povredom plaća dnevnu novčanu kaznu od 89 000 eura.

                  4.

                  Kraljevini Španjolskoj nalaže se da Europskoj komisiji plati paušalni iznos od 15 000 000 eura.

                  5.

                  Kraljevina Španjolska, uz vlastite, snosit će i troškove Europske komisije.

                  6.

                  Republika Poljska snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 357, 21. 10. 2019.


title: Predmet C-156/21: Tužba podnesena 11. ožujka 2021. – Mađarska/Europski parlament i Vijeće Europske unije

text:
               19.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 138/24

      Tužba podnesena 11. ožujka 2021. – Mađarska/Europski parlament i Vijeće Europske unije
      (Predmet C-156/21)
      (2021/C 138/31)
      Jezik postupka: mađarski

         Stranke

         Tužitelj: Mađarska (zastupnici: M. Z. Fehér i M. M. Tátrai, agenti)

         Tuženici: Europski parlament i Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Uredbu (EU) 2020/2092 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2020. o općem režimu uvjetovanosti za zaštitu proračuna Unije (1);

            a podredno da:

                  —

                  poništi sljedeće odredbe Uredbe 2020/2092:

                  —

                  članak 4. stavak 1.

                  —

                  članak 4. stavak 2. točku (h)

                  —

                  članak 5. stavak 2.

                  —

                  članak 5. stavak 3. pretposljednju rečenicu

                  —

                  članak 5. stavak 3. posljednju rečenicu

                  —

                  članak 6. stavke 3. i 8.

            i da:

                  —

                  naloži Europskom parlamentu i Vijeću Europske unije snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      1.   Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na neprikladnosti pravnog temelja uredbe
         i nepostojanju prikladnog pravnog temelja

      Člankom 322. stavkom 1. točkom (a) UFEU-a, odredbom koja je određena kao pravni temelj pobijane uredbe, ovlašćuje se zakonodavac Unije da donese financijska pravila o izvršenju proračuna Unije; međutim, navedena uredba ne sadržava odredbe te vrste. Stoga, uredba ima neprikladan pravni temelj, a nema prikladan pravni temelj.
      2.   Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 7. UEU-a, u vezi s člankom 4. stavkom 1., člankom 5. stavkom 2., člankom 13. stavkom 2. UEU-a i člankom 269. UFEU-a

      Postupak koji je uspostavljen pobijanom uredbom podrazumijeva primjenu, u posebnom slučaju, postupka iz članka 7. UEU-a, što tim člankom nije dopušteno. Samom uspostavom usporednog postupka pobijanom uredbom povređuje se i zaobilazi članak 7. UEU-a. Istodobno, postupak uspostavljen uredbom protivan je podjeli nadležnosti definiranoj u članku 4. stavku 1. UEU-a, njime se povređuje načelo dodjeljivanja predviđeno u članku 5. stavku 2. UEU-a i načelo institucionalne ravnoteže utvrđeno u članku 13. stavku 2. UEU-a te se povrjeđuje članak 269. UFEU-a zbog nadležnosti dodijeljene Sudu.
      3.   Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi općih načela pravne sigurnosti i regulatorne jasnoće zaštićenih pravom Unije

      Ključni pojmovi koji se koriste u pobijanoj uredbi dijelom nisu definirani, a dijelom se ni ne mogu ujednačeno definirati i stoga nisu prikladni kao polazišna točka za ocjenjivanje i poduzimanje mjera na temelju uredbe niti za omogućavanje državama članicama da s potrebnom sigurnošću utvrde što se na temelju uredbe od njih očekuje u vezi s njihovim pravnim porecima ili s djelovanjem njihovih tijela. Nadalje, različite konkretne odredbe uredbe, i same za sebe i zajedno, podrazumijevaju takvu pravnu nesigurnost u primjeni uredbe da predstavljaju povredu općih načela pravne sigurnosti i regulatorne jasnoće zaštićenih pravom Unije.
      4.   Četvrti tužbeni razlog, koji se odnosi na poništenju članka 4. stavka 1. uredbe

      Člankom 4. stavkom 1. pobijane uredbe omogućava se poduzimanje mjera i u slučaju kada postoji rizik za proračun Unije ili financijske interese Unije. Može se smatrati da je primjena mjera koje je moguće poduzeti na temelju uredbe neproporcionalna u slučaju kada ne postoji konkretna ugroza ili konkretan utjecaj. Navedenom odredbom povređuje se i načelo pravne sigurnosti.
      5.   Peti tužbeni razlog, koji se odnosi na poništenje članka 4. stavka 2. točke (h) uredbe

      Na temelju članka 4. stavka 2. točke (h) pobijane uredbe može se također utvrditi da su, u drugim situacijama ili kod postupaka tijela koji su relevantni za dobro financijsko upravljanje proračunom Unije ili zaštitu financijskih interesa Unije, povrijeđena načelâ vladavine prava i mogu se poduzeti mjere, čime se, kad ne postoji precizna definicija kažnjivih situacija i postupka, povređuje načelo pravne sigurnosti.
      6.   Šesti tužbeni razlog, koji se odnosi na poništenje članka 5. stavka 2. uredbe

      U skladu s člankom 5. stavkom 2. pobijane uredbe, ako se uvedu mjere u vezi s pojedinom državom članicom, odnosno ako ju se liši sredstava iz proračuna Unije, to vladu te države članice ne oslobađa obveze da nastavi financirati krajnje korisnike programâ u skladu s onim što je ranije dogovoreno. To se, s jedne strane, protivi pravnom temelju uredbe, s obzirom na to da se određuje obveza koja pada na teret državnih proračuna država članica i, s druge strane, time se povređuju odredbe prava Unije u području proračunskog manjka i načelo jednakosti država članica.
      7.   Sedmi tužbeni razlog, koji se odnosi na poništenje članka 5. stavka 3. treće rečenice uredbe

      U skladu s člankom 5. stavkom 3. trećom rečenicom pobijane uredbe, mjere koje se trebaju poduzeti trebaju uzeti u obzir prirodu, trajanje, ozbiljnost i opseg povreda načelâ vladavine prava, što dovodi u pitanje odnos između povrede načelâ vladavine prava koja se utvrdi i konkretnog utjecaja na proračun Unije ili na financijske interese Unije i stoga je nespojivo s pravnim temeljem uredbe i člankom 7. UEU-a. Nadalje, činjenica da se mjere ne definiraju s odgovarajućom preciznosti povređuje načelo pravne sigurnosti.
      8.   Osmi tužbeni razlog, koji se odnosi na poništenje članka 5. stavka 3. posljednje rečenice uredbe

      U skladu s člankom 5. stavkom 3. posljednjom rečenicom pobijane uredbe, mjere koje se trebaju poduzeti su, koliko je to moguće, usmjerene na djelovanja Unije pogođena povredama načelâ vladavine prava, što ne jamči postojanje izravne veze između povrede načelâ vladavine prava koja se konkretno utvrdi i mjera koje se trebaju poduzeti te stoga predstavlja povredu i načela proporcionalnosti i, zbog neprikladnog određivanja veze između povrede načelâ vladavine prava koja se konkretno utvrdi i mjera koje se trebaju poduzeti, načela pravne sigurnosti.
      9.   Deveti tužbeni razlog, koji se odnosi na poništenje članka 6. stavaka 3. i 8. Uredbe

      U skladu s člankom 6. stavcima 3. i 8. pobijane uredbe, Komisija, pri procjeni koju provodi, uzima u obzir relevantne informacije iz dostupnih izvora, uključujući odluke, zaključke i preporuke institucija Unije, drugih relevantnih međunarodnih organizacija i drugih priznatih institucija, a pri procjeni proporcionalnosti mjera koje će se donijeti, u obzir uzima takve informacije i smjernice, što ne podrazumijeva dovoljno preciznu definiciju upotrijebljenih informacija. To što upućivanja i izvori koje Komisija koristi nisu prikladno definirani povređuje načelo pravne sigurnosti.

         (1)  SL 2020., L 433I, str. 1.


title: Predmet T-176/20: Rješenje Općeg suda od 11. veljače 2021. – Sam McKnight/EUIPO – Carolina Herrera (COOL GIRL) („Žig Europske unije – Opoziv pobijane odluke – Prestanak postojanja predmeta spora – Obustava postupka”)

text:
               19.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 138/33

      Rješenje Općeg suda od 11. veljače 2021. – Sam McKnight/EUIPO – Carolina Herrera (COOL GIRL)
      (Predmet T-176/20) (1)

      („Žig Europske unije - Opoziv pobijane odluke - Prestanak postojanja predmeta spora - Obustava postupka”)
      (2021/C 138/44)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Sam McKnight Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: V. von Bomhard i J. Fuhrmann, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: P. Sipos, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Carolina Herrera Ltd (New York, New York, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: E. Stoyanov Edissonov i I. Robledo McClymont, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 30. siječnja 2020. (predmet R 689/2019-4) u vezi s postupkom povodom prigovora između društava Carolina Herrera i Sam McKnight.

         Izreka

                  1.

                  Obustavlja se postupak po tužbi.

                  2.

                  Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) nalaže se snošenje vlastitih troškova i troškova društava Sam McKnight Ltd i Carolina Herrera Ltd.

         (1)  SL C 191, 8. 6. 2020.


title: Predmet C-947/19 P: Presuda Suda (osmo vijeće) od 4. ožujka 2021. – Carmen Liaño Reig/Jedinstveni sanacijski odbor (SRB) („Žalba – Ekonomska i monetarna unija – Bankovna unija – Oporavak i sanacija kreditnih institucija i investicijskih društava – Jedinstveni mehanizam za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava (SRM) – Postupak sanacije – Usvajanje sanacijskog programa za društvo Banco Popular Español SA – Uredba (EU) br. 806/2014 – Članak 24. – Instrument prodaje poslovanja – Članak 21. – Otpis i konverzija instrumenata kapitala – Instrumenti dopunskog kapitala – Tužba za poništenje – Djelomično poništenje – Neodvojivost – Nedopuštenost”)

text:
               3.5.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 163/8

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 4. ožujka 2021. – Carmen Liaño Reig/Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)
      (Predmet C-947/19 P) (1)

      („Žalba - Ekonomska i monetarna unija - Bankovna unija - Oporavak i sanacija kreditnih institucija i investicijskih društava - Jedinstveni mehanizam za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava (SRM) - Postupak sanacije - Usvajanje sanacijskog programa za društvo Banco Popular Español SA - Uredba (EU) br. 806/2014 - Članak 24. - Instrument prodaje poslovanja - Članak 21. - Otpis i konverzija instrumenata kapitala - Instrumenti dopunskog kapitala - Tužba za poništenje - Djelomično poništenje - Neodvojivost - Nedopuštenost”)
      (2021/C 163/10)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelj: Carmen Liaño Reig (zastupnik: F. López Antón, abogado)

         Druga stranka u postupku: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB) (zastupnici: A. Valavanidou, S. Branca i J. King, agenti, uz asistenciju B. Meyringa i T. Klupscha, Rechtsanwälte, F. B. Fernándeza de Trocóniza Roblesa, abogado)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Carmen Liaño Reig nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 87, 16. 3. 2020.


title: Predmet C-650/18: Presuda Suda (veliko vijeće) od 3. lipnja 2021. – Mađarska/Europski parlament („Tužba za poništenje – Članak 7. stavak 1. UEU-a – Rezolucija Europskog parlamenta o prijedlogu kojim se Vijeće Europske unije poziva da utvrdi postojanje očite opasnosti od teškog kršenja vrijednosti na kojima se temelji Unija – Članci 263. i 269. UFEU-a – Nadležnost Suda – Dopuštenost tužbe – Akt koji se može pobijati – Članak 354. UFEU-a – Pravila o računanju glasova u Parlamentu – Poslovnik Parlamenta – Članak 178. stavak 3. – Pojam „dani glasovi” – Suzdržani glasovi – Načela pravne sigurnosti, jednakog postupanja, demokracije i lojalne suradnje”)

text:
               19.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 289/3

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 3. lipnja 2021. – Mađarska/Europski parlament
      (Predmet C-650/18) (1)

      („Tužba za poništenje - Članak 7. stavak 1. UEU-a - Rezolucija Europskog parlamenta o prijedlogu kojim se Vijeće Europske unije poziva da utvrdi postojanje očite opasnosti od teškog kršenja vrijednosti na kojima se temelji Unija - Članci 263. i 269. UFEU-a - Nadležnost Suda - Dopuštenost tužbe - Akt koji se može pobijati - Članak 354. UFEU-a - Pravila o računanju glasova u Parlamentu - Poslovnik Parlamenta - Članak 178. stavak 3. - Pojam „dani glasovi” - Suzdržani glasovi - Načela pravne sigurnosti, jednakog postupanja, demokracije i lojalne suradnje”)
      (2021/C 289/03)
      Jezik postupka: mađarski

         Stranke

         Tužitelj: Mađarska (zastupnici: u početku M. Z. Fehér, G. Tornyai i Zs. Wagner, zatim M. Z. Fehér, agenti)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: F. Drexler, N. Görlitz i T. Lukácsi, agenti)

         Intervenijent u potporu tužitelju: Republika Poljska (zastupnik: B. Majczyna, agent)

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Mađarskoj se nalaže snošenje, osim vlastitih, i troškova Europskog parlamenta.

                  3.

                  Republika Poljska snosi vlastite troškove.

         (1)  SL C 436, 3. 12. 2018.


title: Predmet C-326/19: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 3. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Italija) – EB/Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Università degli Studi Roma Tre („Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Direktiva 1999/70/EZ – Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP – Članak 5. – Uzastopni ugovori o radu ili radni odnosi na određeno vrijeme – Zlouporaba – Mjere za sprečavanje – Ugovori o radu na određeno vrijeme u javnom sektoru – Sveučilišni istraživači”)

text:
               19.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 289/4

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 3. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Italija) – EB/Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Università degli Studi Roma Tre
      (Predmet C-326/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Direktiva 1999/70/EZ - Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP - Članak 5. - Uzastopni ugovori o radu ili radni odnosi na određeno vrijeme - Zlouporaba - Mjere za sprečavanje - Ugovori o radu na određeno vrijeme u javnom sektoru - Sveučilišni istraživači”)
      (2021/C 289/05)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: EB

         Tuženici: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Università degli Studi Roma Tre

         uz sudjelovanje: Federazione Lavoratori della Conoscenza – CGIL (FLC-CGIL), Confederazione Generale Italiana del Lavoro (CGIL), Anief – Associazione Professionale e Sindacale, Confederazione Generale Sindacale, Cipur – Coordinamento Intersedi Professori Universitari di Ruolo

         Izreka

      Članak 5. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., koji se nalazi u Prilogu Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis u skladu s kojim je, u pogledu zapošljavanja sveučilišnih istraživača, predviđeno sklapanje ugovora na određeno vrijeme na razdoblje od tri godine, uz mogućnost samo jednog produljenja na razdoblje od najviše dvije godine, pri čemu se, s jedne strane, sklapanje takvih ugovora uvjetuje time da sredstva budu raspoloživa „za planiranje, u svrhu provođenja istraživačkih i nastavničkih djelatnosti, dopunskih nastavničkih djelatnosti i pružanja usluga studentima” i, s druge strane, produljenje tih ugovora uvjetuje „pozitivn[om] ocjen[om] provedenih nastavničkih i istraživačkih djelatnosti”, a da pritom nije potrebno da se tim propisom utvrde objektivna i transparentna mjerila kako bi se provjerilo odgovaraju li doista sklapanje i obnavljanje takvih ugovora stvarnoj potrebi te jesu li oni prikladni za postizanje zadanog cilja i nužni u tu svrhu.

         (1)  SL C 288, 26. 8. 2019.


title: Predmet C-563/19 P: Presuda Suda (drugo vijeće) od 3. lipnja 2021. – Recylex SA, Fonderie et Manufacture de Métaux SA, Harz-Metall GmbH/Europska komisija („Žalba – Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Tržište recikliranih automobilskih akumulatora – Obavijest o suradnji iz 2006. – Točka 26. – Djelomično oslobađanje od kazni – Dodatne činjenice koje povećavaju ozbiljnost ili trajanje povrede – Činjenice koje su bile poznate Europskoj komisiji – Smanjenje iznosa novčane kazne – Razvrstavanje radi smanjenja kazne – Kronološki redoslijed”)

text:
               19.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 289/6

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 3. lipnja 2021. – Recylex SA, Fonderie et Manufacture de Métaux SA, Harz-Metall GmbH/Europska komisija
      (Predmet C-563/19 P) (1)

      („Žalba - Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Tržište recikliranih automobilskih akumulatora - Obavijest o suradnji iz 2006. - Točka 26. - Djelomično oslobađanje od kazni - Dodatne činjenice koje povećavaju ozbiljnost ili trajanje povrede - Činjenice koje su bile poznate Europskoj komisiji - Smanjenje iznosa novčane kazne - Razvrstavanje radi smanjenja kazne - Kronološki redoslijed”)
      (2021/C 289/07)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Recylex SA, Fonderie et Manufacture de Métaux SA, Harz-Metall GmbH (zastupnici: M. Wellinger, avocat, S. Reinart i K. Bongs, Rechtsanwältinnen)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: J. Szczodrowski, I. Rogalski i F. van Schaik, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvima Recylex SA, Fonderie et Manufacture de Métaux SA i Harz-Metall GmbH nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 312, 16. 9. 2019.


title: Predmet C-726/19: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 3. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Madrid – Španjolska) – Instituto Madrileño de Investigación y Desarrollo Rural, Agrario y Alimentario/JN („Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Direktiva 1999/70/EZ – Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP – Članak 5. – Primjenjivost – Pojam „uzastopni ugovori o radu ili radni odnosi na određeno vrijeme” – Ugovori o radu na određeno vrijeme u javnom sektoru – Mjere kojima se želi spriječiti i sankcionirati zlouporaba uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme – Pojam „objektivni razlozi” kojima se opravdavaju takvi ugovori – Odgovarajuće pravne mjere – Obveza usklađenog tumačenja nacionalnog prava – Gospodarska kriza”)

text:
               19.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 289/7

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 3. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Madrid – Španjolska) – Instituto Madrileño de Investigación y Desarrollo Rural, Agrario y Alimentario/JN
      (Predmet C-726/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Direktiva 1999/70/EZ - Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP - Članak 5. - Primjenjivost - Pojam „uzastopni ugovori o radu ili radni odnosi na određeno vrijeme” - Ugovori o radu na određeno vrijeme u javnom sektoru - Mjere kojima se želi spriječiti i sankcionirati zlouporaba uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme - Pojam „objektivni razlozi” kojima se opravdavaju takvi ugovori - Odgovarajuće pravne mjere - Obveza usklađenog tumačenja nacionalnog prava - Gospodarska kriza”)
      (2021/C 289/09)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Superior de Justicia de Madrid

         Stranke glavnog kaznenog postupka

         Tužitelj: Instituto Madrileño de Investigación y Desarrollo Rural, Agrario y Alimentario

         Tuženik: JN

         Izreka

                  1.

                  Članak 5. stavak 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., koji se nalazi u Prilogu Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP, treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis, kako se tumači u nacionalnoj sudskoj praksi, koji, s jedne strane, do završetka natječajnih postupaka radi konačnog popunjavanja slobodnih radnih mjesta radnika u javnom sektoru dopušta obnavljanje ugovora o radu na određeno vrijeme a da pritom ne navodi precizan rok za završetak tih natječajnih postupaka te, s druge strane, zabranjuje izjednačavanje tih radnika s „radnicima zaposlenima na neodređeno vrijeme čiji radni odnos nije trajne naravi” te dodjelu novčane naknade tim radnicima. Taj nacionalni propis, podložno provjeri suda koji je uputio zahtjev, ne sadržava nikakvu mjeru za sprečavanje i, po potrebi, sankcioniranje zlouporabe uzastopnih ugovora na određeno vrijeme.

                  2.

                  Članak 5. stavak 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., koji se nalazi u Prilogu Direktivi Vijeća 1999/70, treba tumačiti na način da isključivo ekonomska razmatranja povezana s gospodarskom krizom iz 2008. ne mogu opravdati nepostojanje u nacionalnom pravu bilo kakve mjere za sprečavanje i sankcioniranje korištenja uzastopnih ugovora o radu na određeno vrijeme.

         (1)  SL C 432,. 23. 12. 2019.


title: Predmet C-762/19: Presuda Suda (peto vijeće) od 3. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģija – Latvija) – „CV-Online Latvia” SIA/„Melons” SIA („Zahtjev za prethodnu odluku – Pravna zaštita baza podataka – Direktiva 96/9/EZ – Članak 7. – Pravo „sui generis” proizvođača baza podataka – Zabrana trećima da „izvlače” ili „ponovno koriste” bez odobrenja proizvođača, cjelokupni sadržaj baze podataka ili njezin znatan dio – Baza podataka koja je slobodno dostupna na internetu – Metapretraživač specijaliziran za pretraživanje oglasa za posao – Izvlačenje i/ili ponovno korištenje sadržaja baze podataka – Šteta znatnom ulaganju u postizanje, verifikaciju ili predstavljanje sadržaja baze podataka”)

text:
               19.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 289/8

      Presuda Suda (peto vijeće) od 3. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģija – Latvija) – „CV-Online Latvia” SIA/„Melons” SIA
      (Predmet C-762/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Pravna zaštita baza podataka - Direktiva 96/9/EZ - Članak 7. - Pravo „sui generis” proizvođača baza podataka - Zabrana trećima da „izvlače” ili „ponovno koriste” bez odobrenja proizvođača, cjelokupni sadržaj baze podataka ili njezin znatan dio - Baza podataka koja je slobodno dostupna na internetu - Metapretraživač specijaliziran za pretraživanje oglasa za posao - Izvlačenje i/ili ponovno korištenje sadržaja baze podataka - Šteta znatnom ulaganju u postizanje, verifikaciju ili predstavljanje sadržaja baze podataka”)
      (2021/C 289/10)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģija

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj:„CV-Online Latvia” SIA

         Tuženik:„Melons” SIA

         Izreka

      Članak 7. stavke 1. i 2. Direktive 96/9/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. ožujka 1996. o pravnoj zaštiti baza podataka treba tumačiti na način da pretraživač na internetu specijaliziran za pretraživanje sadržaja baza podataka, koji kopira i indeksira cjelokupnu bazu podataka koja je slobodno dostupna na internetu, ili njezin znatan dio, a zatim svojim korisnicima omogućava pretraživanje u toj bazi podataka na svojoj internetskoj stranici prema kriterijima koji su relevantni s obzirom na njezin sadržaj, vrši „izvlačenje” i „ponovno korištenje” tog sadržaja u smislu te odredbe, što proizvođač takve baze podataka može zabraniti ako te radnje štete njegovu ulaganju u postizanje, verifikaciju ili predstavljanje tog sadržaja, to jest ako predstavljaju opasnost za mogućnost amortiziranja tog ulaganja redovitim korištenjem predmetne baze podataka, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

         (1)  SL C 423, 16. 12. 2019.


title: Predmet C-822/19: Presuda Suda (deveto vijeće) od 3. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Curtea de Apel Alba Iulia – Rumunjska) – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală a Vămilor – Direcţia Regională Vamală Braşov – Biroul Vamal de Interior Sibiu/Flavourstream SRL („Zahtjev za prethodnu odluku – Carinska unija – Zajednička carinska tarifa – Kombinirana nomenklatura – Tarifno razvrstavanje – Tarifni podbrojevi 1702 90 95, 2912 49 00 i 3824 90 92 – Vodena otopina”)

text:
               19.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 289/9

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 3. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Curtea de Apel Alba Iulia – Rumunjska) – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală a Vămilor – Direcţia Regională Vamală Braşov – Biroul Vamal de Interior Sibiu/Flavourstream SRL
      (Predmet C-822/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Carinska unija - Zajednička carinska tarifa - Kombinirana nomenklatura - Tarifno razvrstavanje - Tarifni podbrojevi 1702 90 95, 2912 49 00 i 3824 90 92 - Vodena otopina”)
      (2021/C 289/12)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Alba Iulia

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală a Vămilor – Direcţia Regională Vamală Braşov – Biroul Vamal de Interior Sibiu

         Tuženik: Flavourstream SRL

         Izreka

      Kombiniranu nomenklaturu iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, u verziji koja proizlazi iz Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 1101/2014 od 16. listopada 2014., treba tumačiti na način da se vodena otopina koja se dobiva termičkom razgradnjom dekstroze, a sastoji se, među ostalim, od aldehida i ketona topljivih u vodi, ne razvrstava u tarifni podbroj 1702 90 95 KN-a – koji obuhvaća, među ostalim, invertni šećer i ostale šećere i šećerne sirupe s masenim udjelom fruktoze u suhom stanju 50 %, nerazvrstane u druge tarifne podbrojeve pod tarifnim brojem 1702 KN-a – niti u tarifni podbroj 2912 49 00 KN-a, koji obuhvaća „ostale” aldehid alkohole, aldehid etere, aldehid fenole i aldehide s drugom kisikovom skupinom, nego u tarifni podbroj 3824 90 92 KN-a, koji obuhvaća „kemijske proizvode ili pripravke, koji se sastoje pretežno od organskih spojeva, nespomenute niti uključene na drugom mjestu”, „u tekućem obliku pri 20 oC”, pod uvjetom da je eventualna hranidbena vrijednost te otopine od sekundarne važnosti u odnosu na njezinu funkciju kemijske tvari i prehrambenog aditiva.

         (1)  SL C 54, 17. 2. 2020.


title: Predmet C-910/19: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 3. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo – Španjolska) – Bankia SA/Unión Mutua Asistencial de Seguros (UMAS) („Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 2003/71/EZ – Prospekt prilikom javne ponude vrijednosnih papira ili njihova uvrštavanja u trgovanje – Članak 3. stavak 2. – Članak 6. – Ponuda istovremeno upućena i malim i kvalificiranim ulagateljima – Sadržaj informacija u prospektu – Postupak za utvrđivanje odgovornosti – Mali ulagatelji i kvalificirani ulagatelji – Poznavanje financijskog položaja izdavatelja”)

text:
               19.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 289/10

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 3. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo – Španjolska) – Bankia SA/Unión Mutua Asistencial de Seguros (UMAS)
      (Predmet C-910/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2003/71/EZ - Prospekt prilikom javne ponude vrijednosnih papira ili njihova uvrštavanja u trgovanje - Članak 3. stavak 2. - Članak 6. - Ponuda istovremeno upućena i malim i kvalificiranim ulagateljima - Sadržaj informacija u prospektu - Postupak za utvrđivanje odgovornosti - Mali ulagatelji i kvalificirani ulagatelji - Poznavanje financijskog položaja izdavatelja”)
      (2021/C 289/13)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Supremo

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Bankia SA

         Tuženik: Unión Mutua Asistencial de Seguros (UMAS)

         Izreka

                  1.

                  Članak 6. Direktive 2003/71/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o prospektu koji je potrebno objaviti prilikom javne ponude vrijednosnih papira ili prilikom uvrštavanja u trgovanje te o izmjeni Direktive 2001/34/EZ, kako je izmijenjena Direktivom 2008/11/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. ožujka 2008., u vezi s člankom 3. stavkom 2. točkom (a) te direktive, kako je izmijenjena Direktivom 2008/11, treba tumačiti na način da u slučaju javne ponude za upis dionica upućene kako malim tako i kvalificiranim ulagateljima postupak za utvrđivanje odgovornosti zbog informacija iz prospekta mogu pokrenuti ne samo mali nego i kvalificirani ulagatelji.

                  2.

                  Članak 6. stavak 2. Direktive 2003/71, kako je izmijenjena Direktivom 2008/11, treba tumačiti na način da mu se ne protive odredbe nacionalnog prava koje, u okviru postupka za utvrđivanje odgovornosti koji pokreće kvalificirani ulagatelj zbog informacija sadržanih u prospektu, omogućuju ili čak nalažu da sud uzme u obzir činjenicu da je taj ulagatelj imao ili je trebao imati saznanja o financijskom položaju izdavatelja javne ponude za upis dionica, s obzirom na odnose tog ulagatelja s tim izdavateljem i neovisno o prospektu, pod uvjetom da te odredbe nisu manje povoljne od onih kojima se uređuju slični postupci predviđeni nacionalnim pravom i da u praksi ne čine nemogućim ili pretjerano teškim pokretanje tog postupka.

         (1)  SL C 95, 23. 3. 2020.