title: Predmet C-8/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. siječnja 2018. uputio Vilniaus apygardos teismas (Litva) – TE, UD, YB, ZC protiv Luminor Bank AB

text:
               30.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 152/2

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. siječnja 2018. uputio Vilniaus apygardos teismas (Litva) – TE, UD, YB, ZC protiv Luminor Bank AB
   (Predmet C-8/18)
   (2018/C 152/03)
   Jezik postupka: litavski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Vilniaus apygardos teismas

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: TE, UD, YB, ZC

      Tuženik: Luminor Bank AB

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li fizičku osobu koja je prije 1. studenoga 2007., datuma određenog u članku 70. Direktive 2004/39/EZ (1), od banke stekla izvedeni financijski instrument koristeći se novčanim sredstvima koje je od nje pozajmila na temelju kolaterala zasnovanog u njezinu korist, smatrati potrošačem prema pravu Unije, s obzirom na to da se u članku 3. stavku 3. točki (d) Direktive 2011/83/EU (2) o pravima potrošača propisuje da se ona ne primjenjuje na ugovore „o financijskim uslugama”?

               2.

               Treba li fizičku osobu koja je prije 1. studenoga 2007., datuma određenog u članku 70. Direktive 2004/39/EZ, od banke stekla izvedeni financijski instrument koristeći se novčanim sredstvima koje je od nje pozajmila na temelju kolaterala zasnovanog u njezinu korist, smatrati malim klijentom i neprofesionalnim ulagačem u financijske instrumente prema pravu Unije i, ako je odgovor potvrdan, treba li u predmetnom slučaju primijeniti odredbe prava Unije o obvezama informiranja potrošača i zabrani sukoba interesa prilikom nuđenja i prodaje financijskog instrumenta koje provodi banka – kao što su odredbe Direktive 2003/6 (3), Direktive 2003/71/EZ (4), Direktive 2001/34/EZ (5) i Uredbe (EZ) br. 809/2004 (6), te MiFID II Direktiva (7) i ostala pravila Unijina zakonodavstva o zaštiti prava korisnika financijskih usluga?

               3.

               Treba li Direktivu 2003/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2003. o trgovanju na temelju povlaštenih informacija i manipuliranju tržištem (zlouporabi tržišta) tumačiti na način da neotkrivanje činjenice da izdavatelj financijskog instrumenta nije ovlašten pružati tu financijsku uslugu, neobjavljivanje ključnih informacija u prospektu i dopuni prospekta, te mogući sukob interesa izdavatelja financijskog instrumenta mogu, prilikom sklapanja ugovora koji se na nj odnose, direktno utjecati (u određenom smjeru) na cijenu predmetnih financijskih instrumenata i da druga stranka ugovora po toj osnovi ima pravo zatražiti poništenje ili izmjenu spomenutih ugovora odnosno plaćanje naknade štete za pretrpljene gubitke?

      (1)  Direktiva 2004/39/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o tržištima financijskih instrumenata te o izmjeni direktiva Vijeća 85/611/EEZ i 93/6/EEZ i Direktive 2000/12/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 93/22/EEZ (SL 2004., L 145, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 4., str. 29.)

      (2)  Direktiva 2011/83/EU Europskog Parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o pravima potrošača, izmjeni Direktive Vijeća 93/13/EEZ i Direktive 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 85/577/EEZ i Direktive 97/7/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2011., L 304, str. 64.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 260.)

      (3)  Direktiva 2003/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2003. o trgovanju na temelju povlaštenih informacija i manipuliranju tržištem (zlouporabi tržišta) (SL 2003., L 96, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 3., str. 74.)

      (4)  Direktiva 2003/71/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003.o prospektu koji je potrebno objaviti prilikom javne ponude vrijednosnih papira ili prilikom uvrštavanja u trgovanje te o izmjeni Direktive 2001/34/EZ (SL 2003., L 345., str. 64.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 3., str. 84.)

      (5)  Direktiva 2001/34/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 28. svibnja 2001. o uvrštenju vrijednosnih papira u službenu kotaciju burze te o informacijama koje treba objaviti o tim vrijednosnim papirima (SL 2001., L 184, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 3., str. 8.)

      (6)  Uredba Komisije (EZ) br. 809/2004 od 29. travnja 2004.o provedbi Direktive 2003/71/EZ Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu informacija koje sadrže prospekti te o njihovom obliku, upućivanju na informacije i objavljivanju takvih prospekata i distribuciji oglasa (SL 2004., L 149, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 5., str. 9.)

      (7)  Direktiva 2014/65/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o tržištu financijskih instrumenata i izmjeni Direktive 2002/92/EZ i Direktive 2011/61/EU (SL 2014., L 173, str. 349.)


title: Predmet C-26/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. siječnja 2018. uputio Hessisches Finanzgericht (Njemačka) – Federal Express Corporation, njemačka podružnica protiv Hauptzollamt Frankfurt am Main

text:
               30.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 152/3

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. siječnja 2018. uputio Hessisches Finanzgericht (Njemačka) – Federal Express Corporation, njemačka podružnica protiv Hauptzollamt Frankfurt am Main
   (Predmet C-26/18)
   (2018/C 152/04)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Hessisches Finanzgericht

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Federal Express Corporation, njemačka podružnica

      Tuženik: Hauptzollamt Frankfurt am Main

      Prethodna pitanja

               1.

               Pretpostavlja li uvoz u smislu članka 2. stavka 1. točke (d) i članka 30. Direktive Vijeća 2006/112/EZ o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1) da roba unesena u područje Unije uđe u gospodarske tokove Unije ili je dovoljan samo rizik da unesena roba uđe u gospodarske tokove Unije?
               Ako uvoz pretpostavlja ulazak robe u gospodarske tokove Unije:

               2.

               Postoji li ulazak robe unesene u područje Unije u gospodarske tokove Unije već kada roba protivno carinskim propisima nije stavljena u nijednu situaciju u smislu članka 61. stavka 1. direktive ili ona najprije jest stavljena u takvu situaciju, ali kasnije njome više nije obuhvaćena zbog nezakonitog postupanja protivnog carinskim propisima, ili se u slučaju nezakonitog postupanja protivnog carinskim propisima za ulazak u gospodarske tokove Unije pretpostavlja da se može smatrati da je zbog tog nezakonitog postupanja protivnog carinskim propisima na poreznom području države članice u kojoj je nezakonito postupanje počinjeno roba ušla u gospodarske tokove Unije i mogla se potrošiti ili upotrijebiti?

      (1)  SL L 347, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: Predmet C-93/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. veljače 2018. uputio Court of Appeal in Northern Ireland (Ujedinjena Kraljevina) – Ermira Bajratari protiv Secretary of State for the Home Department

text:
               30.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 152/14

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. veljače 2018. uputio Court of Appeal in Northern Ireland (Ujedinjena Kraljevina) – Ermira Bajratari protiv Secretary of State for the Home Department
   (Predmet C-93/18)
   (2018/C 152/16)
   Jezik postupka: engleski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Court of Appeal in Northern Ireland

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Ermira Bajratari

      Druga stranka u postupku: Secretary of State for the Home Department

      Prethodna pitanja

               1.

               Može li dohodak od nesamostalnog rada koji je nezakonit u skladu s nacionalnim pravom u cijelosti ili djelomično osigurati dostupnost dostatnih sredstava u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Direktive 2004/38 (1)?

               2.

               Ako je odgovor na prethodno pitanje potvrdan, može li uvjet iz članka 7. stavka 1. točke (b) biti ispunjen ako se smatra da je taj nesamostalni rad nesiguran samo zato što je nezakonit?

      (1)  Direktiva 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji na slobodno kretanje i boravište na području države članice, kojom se izmjenjuje Uredba (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktive 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ (SL 2004., L 158, str. 77) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 42.)


title: Predmet C-98/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. veljače 2018. uputio College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nizozemska) – T. Boer & Zonen BV protiv Staatssecretaris van Economische Zaken

text:
               30.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 152/15

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. veljače 2018. uputio College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nizozemska) – T. Boer & Zonen BV protiv Staatssecretaris van Economische Zaken
   (Predmet C-98/18)
   (2018/C 152/18)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: T. Boer & Zonen BV

      Tuženik: Staatssecretaris van Economische Zaken

      Prethodno pitanje

   Treba li odredbe Priloga III. odjeljka I. poglavlja VII. uvodne rečenice i točaka 1. i 3. Uredbe br. 853/2004 (1) tumačiti na način da se hlađenje mesa mora obavljati u samoj klaonici, tako da se s prekrcavanjem mesa u kamion hladnjaču smije započeti tek nakon što je meso postiglo temperaturu od najviše 7 oC ili se hlađenje mesa može obavljati i u kamionu hladnjači, sve dok on ne napusti prostor klaonice?

      (1)  Uredba (EZ) br. 853/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o utvrđivanju određenih higijenskih pravila za hranu životinjskog podrijetla (SL 2004., L 139, str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 11., str. 3.)


title: Predmet T-390/16: Presuda Općeg suda od 20. ožujka 2018. – Grupo Osborne protiv EUIPO-a – Ostermann (DONTORO dog friendship) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Europske unije DONTORO dog friendship — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Komplementarnost proizvoda i usluga — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               30.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 152/29

         Presuda Općeg suda od 20. ožujka 2018. – Grupo Osborne protiv EUIPO-a – Ostermann (DONTORO dog friendship)
   (Predmet T-390/16) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije DONTORO dog friendship - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Komplementarnost proizvoda i usluga - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”))
   (2018/C 152/34)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Grupo Osborne, SA (El Puerto de Santa María, Španjolska) (zastupnik: J. M. Iglesias Monravá, odvjetnk)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: J. Ivanauskas, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Daniel Ostermann (Leipzig, Njemačka)

      Predmet

   Tužba protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 28. travnja 2016. (predmet R 2002/2015-1), u vezi s postupkom povodom prigovora između Grupo Osborne i D. Ostermanna.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Grupo Osborne, SA nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 364, 3. 10 2016.


title: Predmet C-49/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. siječnja 2018. uputio Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Španjolska) – Carlos Escribano Vindel protiv Ministerio de Justicia

text:
               30.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 152/6

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. siječnja 2018. uputio Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Španjolska) – Carlos Escribano Vindel protiv Ministerio de Justicia
   (Predmet C-49/18)
   (2018/C 152/08)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Superior de Justicia de Cataluña

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Carlos Escribano Vindel

      Tuženik: Ministerio de Justicia

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li opće načelo prava Unije o zabrani bilo kakve diskriminacije tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis poput članka 31. stavka 1. Zakona 39/2010 od 22. prosinca o Državnom proračunu za 2011. godinu, koji utvrđuje različite postotke smanjenja [plaće], koja su se pokazala većim opterećenjem za suce koji imaju manja primanja, zahtijevajući od njih veću žrtvu u svrhu potpore javnog duga? (načelo nediskriminacije)

               2.

               Treba li opće načelo prava Unije o očuvanju neovisnosti sudova primjerenom i stabilnom plaćom sudaca, koja je u skladu s njihovim dužnostima, tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis poput članka 31. stavka 1. Zakona 39/2010 od 22. prosinca o Državnom proračunu, koji ne uzima u obzir prirodu dužnosti koju suci obavljaju, staž i važnost njihovih zaduženja te, u svrhu potpore javne potrošnje, predstavlja veće opterećenje za one suce koji imaju manje prihode? (načelo neovisnosti sudova)


title: Predmet C-115/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. veljače 2018. uputio Tribunal correctionnel de Saint-Brieuc – Chambre détachée de Guingamp (Francuska) – Procureur de la République protiv Tugdual Carluer i dr.

text:
               30.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 152/17

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. veljače 2018. uputio Tribunal correctionnel de Saint-Brieuc – Chambre détachée de Guingamp (Francuska) – Procureur de la République protiv Tugdual Carluer i dr.
   (Predmet C-115/18)
   (2018/C 152/21)
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal correctionnel de Saint-Brieuc – Chambre détachée de Guingamp

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Procureur de la République

      Tužene stranke: Tugdual Carluer, Yann Latouche, Dominique Legeard, Thierry Leleu, Dimitri Pinschof, Brigitte Plunian, Rozenn Marechal

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li europska Uredba br. 1107/2009 (1) u skladu s načelom opreznosti ako u njoj nije precizno definirana aktivna tvar, pri čemu se podnositelju zahtjeva za odobrenje prepušta da sam odredi što je aktivna tvar u njegovom proizvodu i omogućava mu se da svu svoju dokumentaciju o zahtjevu sastavi u odnosu na samo jednu tvar iako njegov gotov proizvod stavljen u promet sadržava više tvari?

               2.

               Osiguravaju li se načelo opreznosti i nepristranost odobrenja za stavljanje u promet ako ispitivanja, analize i procjene potrebne za sastavljanje dokumentacije provode sami podnositelji zahtjeva za odobrenje tvari koji mogu biti pristrani u svojim izlaganjima, a da nije provedena nijedna neovisna ponovna analiza?

               3.

               Osiguravaju li se načelo opreznosti i nepristranost odobrenja za stavljanje u promet ako zbog zaštite industrijske tajne nisu objavljena izvješća o zahtjevima za odobrenje?

               4.

               Je li europska Uredba br. 1107/2009 u skladu s načelom opreznosti ako ona uopće ne uzima u obzir brojnost aktivnih tvari ni njihovu kumulativnu upotrebu, osobito s obzirom na to da ona uopće ne predviđa sveobuhvatnu specifičnu analizu kumulacije aktivnih tvari unutar istoga proizvoda na europskoj razini?

               5.

               Je li europska Uredba br. 1107/2009 usklađena s načelom opreznosti ako je u njezinim poglavljima 3. i 4. predviđeno da su pesticidni proizvodi u svojem komercijalnom obliku kakvi su stavljeni u promet i kakvima su potrošači i okoliš izloženi izuzeti od analize toksičnosti (genotoksičnost, ispitivanje kancerogenosti, ispitivanje endokrino štetnih svojstava …) te nalaže samo sažeta ispitivanja koja uvijek provodi podnositelj zahtjeva za odobrenje tvari?

      (1)  Uredba (EZ) br. 1107/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja i stavljanju izvan snage direktiva Vijeća 79/117/EEZ i 91/414/EEZ (SL L 309, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 61., str. 52.)


title: Predmet T-688/13: Rješenje Općeg suda od 26. veljače 2018. – Deloitte Consulting protiv Komisije

text:
               30.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 152/59

         Rješenje Općeg suda od 26. veljače 2018. – Deloitte Consulting protiv Komisije
   (Predmet T-688/13) (1)

   (2018/C 152/69)
   Jezik postupka: engleski
   Predsjednik četvrtog vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 93, 29. 3. 2014.


201805250221897452018/C 200/115502016CJC20020180611HR01HRINFO_JUDICIAL2018041291022Predmet C-550/16: Presuda Suda (drugo vijeće) od 12. travnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank Den Haag – Nizozemska) – A., S. protiv Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (Zahtjev za prethodnu odluku — Pravo na spajanje obitelji — Direktiva 2003/86/EZ — Članak 2. initio i točka (f) — Pojam „maloljetnik bez pratnje” — Članak 10. stavak 3. točka (a) — Pravo izbjeglice na spajanje obitelji sa svojim roditeljima — Izbjeglica koji je mlađi od osamnaest godina u trenutku ulaska na područje države članice i podnošenja zahtjeva za azil, ali koji je punoljetan u trenutku donošenja odluke kojom mu se odobrava azil i podnošenja zahtjeva za spajanje obitelji — Odlučujući datum za ocjenu statusa ‚maloljetnika’ osobe u pitanju)
 ---documentbreak--- C2002018HR920120180412HR001192102Presuda Suda (drugo vijeće) od 12. travnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank Den Haag – Nizozemska) – A., S. protiv Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
   (Predmet C-550/16) (
         1
      )
   „(Zahtjev za prethodnu odluku — Pravo na spajanje obitelji — Direktiva 2003/86/EZ — Članak 2. initio i točka (f) — Pojam „maloljetnik bez pratnje” — Članak 10. stavak 3. točka (a) — Pravo izbjeglice na spajanje obitelji sa svojim roditeljima — Izbjeglica koji je mlađi od osamnaest godina u trenutku ulaska na područje države članice i podnošenja zahtjeva za azil, ali koji je punoljetan u trenutku donošenja odluke kojom mu se odobrava azil i podnošenja zahtjeva za spajanje obitelji — Odlučujući datum za ocjenu statusa ‚maloljetnika’ osobe u pitanju)“2018/C 200/11Jezik postupka: nizozemski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Rechtbank Den Haag

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: A., S.

      Tuženik: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Izreka

   Članak 2. initio i točku (f) Direktive Vijeća 2003/86/EZ od 22. rujna 2003. o pravu na spajanje obitelji, u vezi s njezinim člankom 10. stavkom 3. točkom (a), treba tumačiti na način da „maloljetnikom” u smislu te odredbe treba smatrati državljanina treće zemlje ili osobu bez državljanstva koja je bila mlađa od osamnaest godina u trenutku ulaska na područje države članice i podnošenja zahtjeva za azil u toj državi, ali koja je, tijekom postupka azila, postala punoljetna i zatim joj je priznat status izbjeglice.
   (
         1
      )	SL C 38, 6. 2. 2017.


201805250631897112018/C 200/457562016TC20020180611HR01HRINFO_JUDICIAL20180425363611Predmet T-756/16: Presuda Općeg suda od 25. travnja 2018. – Euro Castor Green protiv EUIPO-a EUIPO – Netlon France (Zaklanjajuća rešetka) („Dizajn Zajednice — Postupak za proglašavanje dizajna ništavim — Registrirani dizajn Zajednice koji predstavlja rešetku — Raniji dizajn Zajednice — Razlog ništavosti — Otkrivanje ranijeg dizajna — Nepostojanje novosti — Nepostojanje individualnog karaktera — Članci 5., 6. i 25. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 6/2002”)
 ---documentbreak--- C2002018HR3610120180425HR0045361361Presuda Općeg suda od 25. travnja 2018. – Euro Castor Green protiv EUIPO-a EUIPO – Netlon France (Zaklanjajuća rešetka)
   (Predmet T-756/16) (
         1
      )
   „(„Dizajn Zajednice — Postupak za proglašavanje dizajna ništavim — Registrirani dizajn Zajednice koji predstavlja rešetku — Raniji dizajn Zajednice — Razlog ništavosti — Otkrivanje ranijeg dizajna — Nepostojanje novosti — Nepostojanje individualnog karaktera — Članci 5., 6. i 25. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 6/2002”)“2018/C 200/45Jezik postupka: francuski
      Stranke

      Tužitelj: Euro Castor Green (Bagnolet, Francuska) (zastupnik: B Lafont, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Netlon France (Saint-Saulve, Francuska) (zastupnik: C. Berto, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 11. kolovoza 2016. (predmet R 754/2014-3), u vezi s postupkom proglašavanja ništavosti između Netlon France i Euro Castor Green.

      Izreka

            1.

            Tužba se odbija.

            2.

            Društvu Euro Castor Green nalaže se snošenje troškova.

      (
         1
      )	SL C 6, 9. 1. 2017.


201805250301897032018/C 200/232272017CJC20020180611HR01HRINFO_JUDICIAL20180412181811Predmet C-227/17: Presuda Suda (deseto vijeće) od 12. travnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Düsseldorf – Njemačka) – Medtronic GmbH protiv Finanzamt Neuss (Zahtjev za prethodnu odluku — Uredba (EEZ) br. 2658/87 — Carinska unija i zajednička carinska tarifa — Tarifno razvrstavanje — Kombinirana nomenklatura — Podbrojevi 9021 10 10, 9021 10 90 i 9021 90 90 — Sustav za fiksaciju kralježnice — Provedbena uredba (EU) br. 1214/2014)
 ---documentbreak--- C2002018HR1810120180412HR0023181181Presuda Suda (deseto vijeće) od 12. travnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Düsseldorf – Njemačka) – Medtronic GmbH protiv Finanzamt Neuss
   (Predmet C-227/17) (
         1
      )
   „(Zahtjev za prethodnu odluku — Uredba (EEZ) br. 2658/87 — Carinska unija i zajednička carinska tarifa — Tarifno razvrstavanje — Kombinirana nomenklatura — Podbrojevi 9021 10 10, 9021 10 90 i 9021 90 90 — Sustav za fiksaciju kralježnice — Provedbena uredba (EU) br. 1214/2014)“2018/C 200/23Jezik postupka: njemački
      Sud koji je uputio zahtjev

   Finanzgericht Düsseldorf

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Medtronic GmbH

      Tuženik: Finanzamt Neuss

      Izreka

   Kombiniranu nomenklaturu iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, kako je izmijenjena Provedbenom uredbom Komisije (EU) br. 2015/1754 od 6. listopada 2015., treba tumačiti na način da je razvrstavanje sustava za fiksaciju kralježnice poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku u podbroj 9021 90 90 kombinirane nomenklature isključeno ako se ti sustavi mogu razvrstati u neki drugi podbroj broja 9021 kombinirane nomenklature. Eventualno razvrstavanje tih sustava u podbroj 9021 10 10 ili podbroj 9021 10 90 kombinirane nomenklature ovisi o njihovoj glavnoj funkciji, što treba utvrditi sud koji je uputio zahtjev uzimajući u obzir objektivna obilježja i svojstva takvih sustava kao i upotrebu kojoj su namijenjeni i njihovu konkretnu upotrebu.
   (
         1
      )	SL C 249, 31. 7. 2017.


201806150741955322018/C 231/382422018TC23120180702HR01HRINFO_JUDICIAL20180418303121Predmet T-242/18: Tužba podnesena 18. travnja 2018. – VV protiv Komisije
 ---documentbreak--- C2312018HR3010120180418HR0038301312Tužba podnesena 18. travnja 2018. – VV protiv Komisije
   (Predmet T-242/18)2018/C 231/38Jezik postupka: francuski
      Stranke

      Tužitelj: VV (zastupnici: F. Moyse, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            poništi odluku od 19. lipnja 2017. i, ako je potrebno, akt od 18. siječnja 2018. kojim se odbija tužiteljeva žalba;

            —

            naloži tuženiku snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Ovom tužbom tužitelj zahtjeva poništenje odluke povjerenstva za odabir otvorenog natječaja EPSO/AD/322/16 – Administratori u području revizije (AD 5/AD 7) (SL 2016., C 171A, str. 1.) da mu se uskrati sudjelovanje u navedenom natječaju, s obzirom na to da nije mogao dokazati diplomu sveučilišnog studija u trajanju od najmanje tri godine u područjima navedenim u obavijesti o navedenom natječaju.
   U prilog svojoj tužbi, tužitelj ističe dva tužbena razloga.

            1.

            Prvi tužbeni razlog temelji se na nedostatnom obrazloženju pobijane odluke.

            2.

            Drugi tužbeni razlog temelji se na pogreškama u ocjeni koje je počinilo povjerenstvo prilikom evaluacije podataka koji se nalaze u tužiteljevoj prijavi za natječaj. Povjerenstvo je povrijedilo obavijest o natječaju kada je ocijenilo da tužitelj ne raspolaže razinom obrazovanja koja odgovara završenom sveučilišnom studiju od najmanje tri godine potvrđenog diplomom, koja je potrebna kako bi mu se dopustilo sudjelovanje u natječaju.


201806150711955172018/C 231/276762016TC23120180702HR01HRINFO_JUDICIAL20180515232311Predmet T-676/16: Presuda Općeg suda od 15. svibnja 2018. – Wirecard protiv EUIPO-a (mycard2go) („Žig Europske unije — Prijava figurativnog žiga Europske unije mycard2go — Apsolutni razlog za odbijanje — Opisni karakter — članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EU) 2017/1001)”)
 ---documentbreak--- C2312018HR2310120180515HR0027231231Presuda Općeg suda od 15. svibnja 2018. – Wirecard protiv EUIPO-a (mycard2go)
   (Predmet T-676/16) (
         1
      )
   „(„Žig Europske unije — Prijava figurativnog žiga Europske unije mycard2go — Apsolutni razlog za odbijanje — Opisni karakter — članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EU) 2017/1001)”)“2018/C 231/27Jezik postupka: njemački
      Stranke

      Tužitelj: Wirecard AG (Aschheim, Njemačka) (zastupnik: A. Bayer, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: D. Hanf, agent)

      Predmet

   Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 21. srpnja 2016. (predmet R 280/2016-4) koja se odnosi na prijavu registracije figurativnog znaka mycard2go kao žiga Europske unije.

      Izreka

            1.

            Tužba se odbija.

            2.

            Društvu Wirecard AG se nalaže snošenje troškova.

      (
         1
      )	SL C 410, 7. 11. 2016.


201806150291954902018/C 231/076852017CJC23120180702HR01HRINFO_JUDICIAL201712067711Predmet C-685/17 P: Žalba koju su 6. prosinca 2017. podnijeli Banca Monte dei Paschi di Siena SpA, Wise Dialog Bank SpA (Banca Widiba SpA) protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 26. rujna 2017. u predmetu T-84/16, Banca Monte dei Paschi di Siena SpA i Banca Widiba SpA protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
 ---documentbreak--- C2312018HR710120171206HR00077171Žalba koju su 6. prosinca 2017. podnijeli Banca Monte dei Paschi di Siena SpA, Wise Dialog Bank SpA (Banca Widiba SpA) protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 26. rujna 2017. u predmetu T-84/16, Banca Monte dei Paschi di Siena SpA i Banca Widiba SpA protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
   (Predmet C-685/17 P)2018/C 231/07Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Žalitelji: Banca Monte dei Paschi di Siena SpA, Wise Dialog Bank SpA (Banca Widiba SpA) (zastupnici: L. Trevisan, D. Contini, avvocati)

      Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
   Žalba je rješenjem Suda od 17. svibnja 2018. (deseto vijeće) proglašena nedopuštenom.


201806150861955342018/C 231/593002018TC23120180702HR01HRINFO_JUDICIAL20180513464831Predmet T-300/18: Tužba podnesena 13. svibnja 2018. – Janukovič protiv Vijeća
 ---documentbreak--- C2312018HR4610120180513HR0059461483Tužba podnesena 13. svibnja 2018. – Janukovič protiv Vijeća
   (Predmet T-300/18)2018/C 231/59Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelj: Viktor Fedorovič Janukovič (Rostov na Donu, Rusija) (zastupnik: T. Beazley, QC)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2018/333 od 5. ožujka 2018. (
                  1
               ) i Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2018/326 od 5. ožujka 2018. (
                  2
               ), u dijelu u kojem se odnose na tužitelja; i

            —

            naloži Vijeću snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sedam tužbenih razloga.

            1.

            Prvi tužbeni razlog temelji se na tvrdnji da tužitelj ne ispunjava navedene kriterije za osobu koja bi u relevantno vrijeme mogla biti uvrštena na popis. Vijeće Europske unije je pogrešno uzelo u obzir i razmotrilo sve elemente koji su mu bili stavljeni na raspolaganje te je također bilo vrlo selektivno u odabiru materijala koje je uzelo u obzir. Argumenti u prilog ovom tužbenom razlogu uključuju sljedeće: tužitelj je predmet samo predistražnog postupka koji stagnira te očito nije dovoljan za ispunjavanje navedenog kriterija; elementi na kojima je Vijeće utemeljilo svoju odluku o zadržavanju tužiteljevog imena na popisu su potpuno neprimjereni, proturječni, pogrešni i nisu potkrijepljeni ikakvim dokazima.

            2.

            Drugi tužbeni razlog temelji se na tvrdnji da je Vijeće počinilo očite pogreške u ocjeni kada je obuhvatilo tužitelja spornim mjerama. Kada je ponovno uvrstilo tužitelja, unatoč očitoj nepovezanosti između „razloga” i relevantnog kriterija za uvrštavanje, Vijeće je počinilo očitu pogrešku. Štoviše, razlozi izneseni u odnosu na prvi razlog primjenjuju se jednako i na drugi tužbeni razlog.

            3.

            Treći tužbeni razlog temelji se na tome da je Vijeće propustilo navesti razloge. Vijeće je propustilo identificirati aktualne i specifične razloge za uvrštavanje tužitelja. „Razlozi” za uvrštavanje tužitelja iz šeste izmijenjene Odluke i šeste izmijenjene Uredbe (povrh toga što su pogrešni) su formularni, neprikladni i ne sadrže dovoljno pojedinosti.

            4.

            Četvrti tužbeni razlog temelji se na tvrdnji da su tužiteljeva prava obrane povrijeđena i/ili da je mu je bilo uskraćena djelotvorna sudska zaštita. Među ostalim, Vijeće tužitelja nije primjereno saslušalo prije ponovnog uvrštavanja na popis, a tužitelj nije imao prikladnu ili poštenu priliku da ispravi pogreške ili pruži informacije vezane uz svoje osobne okolnosti. Niti u jednom trenutku Vijeću/tužitelju nisu pruženi ozbiljni, vjerodostojni ili konkretni dokazi koji bi opravdali uvođenje mjera ograničavanja.

            5.

            Peti tužbeni razlog temelji se na tvrdnji da Vijeće nije imalo odgovarajuću pravnu osnovu za šeste izmijenjene instrumente. Argumenti u potporu ovog tužbenog razloga uključuju sljedeće: (a) šesta izmijenjena Odluka ne ispunjava pretpostavke kako bi se Vijeće moglo pozvati na članak 29. UEU-a. Između ostalog: (i) ciljevi na koje se izričito pozvalo Vijeće samo su nejasni navodi; (ii) pravna osnova nije u dovoljnoj mjeri povezana s odgovarajućim mjerilom sudskog nadzora u trenutnim okolnostima; i (iii) donošenje mjera ograničavanja protiv tužitelja ustvari podupire i daje legitimitet postupanju novog režima u Ukrajini što samo po sebi ugrožava odgovarajući postupak i vladavinu prava i sustavno povrjeđuje ljudska prava; (b) pretpostavke za pozivanje na članak 215. UFEU-a nisu bile ispunjene jer nije bilo valjane odluke sukladno Poglavlju 2. Glave V. UEU-a; (c) nije postojala dovoljna veza da bi se protiv tužitelja moglo pozvati na članak 215. UFEU-a.

            6.

            Šesti tužbeni razlog temelji se na tvrdnji da je Vijeće zlouporabilo svoje ovlasti. Stvarni cilj Vijeća u provedbi šestih izmijenjenih instrumenata je u bitnome bio stjecanje naklonosti sadašnjeg režima u Ukrajini (tako da Ukrajina nastavi s uspostavom tješnjih veza s EU-om), za razliku od svrha/ciljeva koji su navedeni u šestim izmijenjenim instrumentima. Kriteriji za uvrštavanje predstavljaju izvanrednu i masovnu delegaciju ovlasti koja je u skladu s ciljem Vijeća.

            7.

            Sedmi tužbeni razlog temelji se na povredi tužiteljevog prava vlasništva na temelju članka 17. stavka 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima jer se, među ostalim, mjerama ograničavanja neopravdano i neproporcionalno ograničavaju ta prava, zbog toga što, između ostalog: (i) nema naznaka da se smatra da su bilo koja sredstva koja je tužitelj navodno otuđio prenesena izvan Ukrajine; i (ii) nije nužno ni primjereno zamrznuti svu imovinu tužitelja s obzirom da su ukrajinske vlasti sada odredile vrijednost gubitaka čija se naknada zahtijeva u sklopu kaznenih postupaka protiv tužitelja.

      (
         1
      )	Odluka Vijeća (ZVSP) 2018/333 od 5. ožujka 2018. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2018., L 63, str. 48.).
   (
         2
      )	Provedbena uredba Vijeća (EU) 2018/326 od 5. ožujka 2018. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2018., L 63, str. 5.).


201806150561955272018/C 231/442612018TC23120180702HR01HRINFO_JUDICIAL20180426353511Predmet T-261/18: Tužba podnesena 26. travnja 2018. – Roxtec protiv EUIPO-a – Wallmax (Prikaz crnog kvadrata koji sadrži sedam koncentričnih plavih krugova)
 ---documentbreak--- C2312018HR3510120180426HR0044351351Tužba podnesena 26. travnja 2018. – Roxtec protiv EUIPO-a – Wallmax (Prikaz crnog kvadrata koji sadrži sedam koncentričnih plavih krugova)
   (Predmet T-261/18)2018/C 231/44Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski
      Stranke

      Tužitelj: Roxtec AB (Karlskrona, Švedska) (zastupnici: J. Olsson i J. Adamsson, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Wallmax Srl (Milano, Italija)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: tužitelj

      Predmetni sporni žig: figurativni žiga Europske unije koji prikazuje crni kvadrat koji sadrži sedam koncentričnih plavih krugova – žig Europske unije br. 14 338 735

      Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

      Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 8. siječnja 2018. u predmetu R 940/2017-2

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            poništi pobijanu odluku;

            —

            naloži EUIPO-u snošenje troškova u ovom postupku i u postupku pred EUIPO-om.

      Tužbeni razlog

            —

            povreda članka 7. stavka (1) točke (e) podtočke (ii) Uredbe br. 2017/1001.


201806150471954952018/C 231/192802018CJC23120180702HR01HRINFO_JUDICIAL20180424161721Predmet C-280/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. travnja 2018. uputio Symvoulio tis Epikrateias (Grčka) – Alain Flausch, Andrea Bosco, Estienne Roger Jean Pierre Albrespy, Somateio „Syndesmos Iiton”, Somateio „Elliniko Diktyo – Filoi tis Fisys”, Somateio „Syllogos Prostasias kai Perithalpsis Agias Zonis – SPPAZ” protiv Ypourgos Perivallontos kai Energeias, Ypourgos Oikonomikon, Ypourgos Tourismou, Ypourgos Naftilias kai Nisiotikis Politikis
 ---documentbreak--- C2312018HR1610120180424HR0019161172Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. travnja 2018. uputio Symvoulio tis Epikrateias (Grčka) – Alain Flausch, Andrea Bosco, Estienne Roger Jean Pierre Albrespy, Somateio „Syndesmos Iiton”, Somateio „Elliniko Diktyo – Filoi tis Fisys”, Somateio „Syllogos Prostasias kai Perithalpsis Agias Zonis – SPPAZ” protiv Ypourgos Perivallontos kai Energeias, Ypourgos Oikonomikon, Ypourgos Tourismou, Ypourgos Naftilias kai Nisiotikis Politikis
   (Predmet C-280/18)2018/C 231/19Jezik postupka: grčki
      Sud koji je uputio zahtjev

   Symvoulio tis Epikrateias

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Alain Flausch, Andrea Bosco, Estienne Roger Jean Pierre Albrespy, Somateio „Syndesmos Iiton”, Somateio „Elliniko Diktyo – Filoi tis Fisys”, Somateio „Syllogos Prostasias kai Perithalpsis Agias Zonis – SPPAZ”

      Tuženici: Ypourgos Perivallontos kai Energeias, Ypourgos Oikonomikon, Ypourgos Tourismou, Ypourgos Naftilias kai Nisiotikis Politikis

      Intervenijent: 105 Anonymi Touristiki kai Techniki Etaireia Ekmetallefsis Akiniton

      Prethodna pitanja

            1.

            Mogu li se članci 6. i 11. Direktive 2011/92/EU (
                  1
               ) u vezi s pravilima iz članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da su u skladu s nacionalnim odredbama iz točaka 8., 9. i 10. (rješenja kojim se upućuje zahtjev za prethodnu odluku), kojima je propisano da postupke koji prethode donošenju odluke o odobrenju zahtjevâ za zaštitu okoliša za radove i aktivnosti koji značajno utječu na okoliš (objavljivanje studija o utjecaju na okoliš, informiranje i sudjelovanje javnosti u savjetovanju) uglavnom pokreće i provodi šira administrativna jedinica regije, a ne dotična općina?

            2.

            Mogu li se članci 6. i 11. Direktive 2011/92/EU u vezi s pravilima iz članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da su u skladu s nacionalnim pravnim sustavom navedenim u spomenutim točkama, kojim je u konačnici predviđeno da objavljivanje odluka o odobrenju zahtjevâ za zaštitu okoliša za radove i aktivnosti koji značajno utječu na okoliš, zajedno s njihovim objavljivanjem na odgovarajućoj internetskoj stranici, predstavlja pretpostavku o potpunoj upoznatosti svih zainteresiranih osoba u svrhu pokretanja pravnih postupaka predviđenih zakonodavstvom koje je na snazi (tužba za poništenje pred Državnim vijećem) u roku od šezdeset (60) dana, vodeći računa o zakonskim odredbama o objavljivanju studija o utjecaju na okoliš, informiranju i sudjelovanju javnosti u postupku odobravanja zahtjevâ za zaštitu okoliša za dotične radove i aktivnosti, kojima se u središte tih postupaka postavlja šira administrativna jedinica regije, a ne dotična općina?

      (
         1
      )	Direktiva 2011/92/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o procjeni učinaka određenih javnih i privatnih projekata na okoliš (SL 2012., L 26, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 27., str. 3.)


201806150461954922018/C 231/101782018CJC23120180702HR01HRINFO_JUDICIAL201803079911Predmet C-178/18 P: Žalba koju je 7. ožujka 2018. podnio MSD Animal Health Innovation GmbH, Intervet international BV protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 5. veljače 2018. u predmetu T-729/15, MSD Animal Health Innovation GmbH i Intervet international BV protiv Europske agencije za lijekove
 ---documentbreak--- C2312018HR910120180307HR00109191Žalba koju je 7. ožujka 2018. podnio MSD Animal Health Innovation GmbH, Intervet international BV protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 5. veljače 2018. u predmetu T-729/15, MSD Animal Health Innovation GmbH i Intervet international BV protiv Europske agencije za lijekove
   (Predmet C-178/18 P)2018/C 231/10Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Žalitelji: MSD Animal Health Innovation GmbH, Intervet international BV (zastupnici: P. Bogaert, odvjetnik, B. Kelly, Solicitor, J. Stratford QC, C. Thomas, Barrister)

      Druga stranka u postupku: Europska agencija za lijekove

      Zahtjevi

   Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

            —

            usvoji njihove žalbe i ukine presudu Općeg suda;

            —

            poništi odluku koju je EMA dostavila žaliteljima 3. prosinca 2015. o objavljivanju određenih informacija u skladu s Uredbom o javnom pristupu dokumentima (
                  1
               ); i

            —

            naloži EMA-i snošenje troškova zastupanja i drugih troškova žalitelja i izdataka u vezi s ovim postupkom.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Presudu treba ukinuti zbog sljedećih razloga:

            —

            Opći sud nije zaključio da su predmetni dokumenti zaštićeni općom pretpostavkom povjerljivosti;

            —

            Opći sud nije zaključio da su predmetni dokumenti poslovno povjerljive informacije zaštićene člankom 4. stavkom 2. Uredbe o transparentnosti;

            —

            Opći sud nije zaključio da predmetne dokumente treba zaštiti na temelju članka 4. stavka 3. Uredbe o javnom pristupu dokumentima; i

            —

            EMA nije izvršila odvagivanje koje se traži u skladu s pravom.

      (
         1
      )	Uredba (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL 2001, L 145, str. 43.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str.. 70.).


201806150821955332018/C 231/232832015TC23120180702HR01HRINFO_JUDICIAL20180508202121Predmet T-283/15: Presuda Općeg suda od 8. svibnja 2018. – Esso Raffinage protiv Europske agencije za kemikalije (ECHA) („REACH — Ocjena dosjea — Provjera usklađenosti registracija — Provjera dostavljenih informacija i praćenje ocjene dosjea — Izjava o neusklađenosti — Nadležnost Općeg suda — Tužba za poništenje — Akt koji se može pobijati — Izravni i osobni utjecaj — Dopuštenost — Pravna osnova — Članci 41., 42. i 126. Uredbe (EZ) br. 1907/2006”)
 ---documentbreak--- C2312018HR2010120180508HR0023201212Presuda Općeg suda od 8. svibnja 2018. – Esso Raffinage protiv Europske agencije za kemikalije (ECHA)
   (Predmet T-283/15) (
         1
      )
   „(„REACH — Ocjena dosjea — Provjera usklađenosti registracija — Provjera dostavljenih informacija i praćenje ocjene dosjea — Izjava o neusklađenosti — Nadležnost Općeg suda — Tužba za poništenje — Akt koji se može pobijati — Izravni i osobni utjecaj — Dopuštenost — Pravna osnova — Članci 41., 42. i 126. Uredbe (EZ) br. 1907/2006”)“2018/C 231/23Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelji: Esso Raffinage (Courbevoie, Francuska) (zastupnik: M. Navin-Jones, solicitor)

      Tuženik: Europska agencija za kemikalije (ECHA) (zastupnici: C. Jacquet, C. Schultheiss, W. Broere i M. Heikkilä, agenti)

      Intervenijenti u potporu tuženiku: Savezna Republika Njemačka (zastupnik: T. Henze, agent), Francuska Republika (zastupnici: D. Colas i J. Traband, agenti) i Kraljevina Nizozemska (zastupnici: M. de Ree, M. Bulterman i M. Noort, agenti)

      Predmet

   Zahtjev koji se temelji na članku 263. UFEU-a i kojim se traži poništenje ECHA-ina dopisa od 1. travnja 2015. upućenog francuskom Ministarstvu ekologije, održivog razvoja, prometa i stanovanja, naslovljenog „Izjava o neusklađenosti, nakon odluke o ocjeni dosjea, na temelju Uredbe (EZ) br. 1907/2006”

      Izreka

            1.

            Poništava se dopis Europske agencije za kemikalije (ECHA) od 1. travnja 2015. upućen francuskom Ministarstvu ekologije, održivog razvoja, prometa i stanovanja naslovljen „Izjava o neusklađenosti, nakon odluke o ocjenjivanju dosjea, na temelju Uredbe (EZ) br. 1907/2006”, zajedno s njegovim prilogom.

            2.

            Esso Raffinage i ECHA snose svaki vlastite troškove.

            3.

            Savezna Republika Njemačka, Francuska Republika i Kraljevina Nizozemska snose svaka vlastite troškove.

      (
         1
      )	SL C 320, 28. 9. 2015.


201806150371954942018/C 231/112032018CJC23120180702HR01HRINFO_JUDICIAL20180320101011Predmet C-203/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. ožujka 2018. uputio Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Njemačka) – Deutsche Post AG, Klaus Leymann protiv Land Nordrhein-Westfalen
 ---documentbreak--- C2312018HR1010120180320HR0011101101Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. ožujka 2018. uputio Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Njemačka) – Deutsche Post AG, Klaus Leymann protiv Land Nordrhein-Westfalen
   (Predmet C-203/18)2018/C 231/11Jezik postupka: njemački
      Sud koji je uputio zahtjev

   Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Deutsche Post AG, Klaus Leymann

      Tuženik: Land Nordrhein-Westfalen

      Prethodna pitanja

            1.

            Treba li iznimku iz članka 13. stavka 1. točke (d) Uredbe (EZ) br. 561/2006 (
                  1
               ) Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006., kako je izmijenjena člankom 45. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 165/2014 (
                  2
               ) Europskog parlamenta i Vijeća od 4. veljače 2014., tumačiti na način da ona obuhvaća samo vozila ili kombinacije vozila koja se koriste isključivo za dostavu pošiljaka u sklopu univerzalne usluge ili se ona može primijeniti i kada se vozila ili kombinacije vozila pretežno ili u mjeri koja se određuje na neki drugi način koriste za dostavu pošiljaka u sklopu univerzalne usluge?

            2.

            Je li, u okviru iznimke navedene u prvom pitanju, za ocjenu koriste li se vozila ili kombinacije vozila isključivo ili, gdje je to prikladno, pretežno ili u mjeri koja se određuje na neki drugi način za dostavu pošiljaka u sklopu univerzalne usluge, odlučujuće opće korištenje vozila ili kombinacije vozila, ili pak konkretno korištenje vozila ili kombinacije vozila na pojedinačnoj vožnji?

      (
         1
      )	Uredba (EZ) br. 561/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva koje se odnosi na cestovni promet i o izmjeni uredbi Vijeća (EEZ) br. 3821/85 i (EZ) br. 2135/98 te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3820/85, SL L 102, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 6., str. 167.
   (
         2
      )	Uredba (EU) br. 165/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. veljače 2014. o tahografima u cestovnom prometu, stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3821/85 o tahografu u cestovnom prometu i izmjeni Uredbe (EZ) br. 561/2006 Europskog parlamenta i Vijeća o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva koje se odnosi na cestovni promet, SL L 60, str. 1.


201806150761955042018/C 231/242052016TC23120180702HR01HRINFO_JUDICIAL20180517212111Predmet T-205/16: Presuda Općeg suda od 17. svibnja 2018. – Litva protiv Komisije („Kohezijski fondovi — Troškovi isključeni iz financiranja — Tehnička podrška upravljanju Kohezijskim fondom u Litvi — PDV — Članak 11. stavci 1. i 3. Uredbe (EZ) br. 16/2003 — Smanjenje financijske potpore”)
 ---documentbreak--- C2312018HR2110120180517HR0024211211Presuda Općeg suda od 17. svibnja 2018. – Litva protiv Komisije
   (Predmet T-205/16) (
         1
      )
   „(„Kohezijski fondovi — Troškovi isključeni iz financiranja — Tehnička podrška upravljanju Kohezijskim fondom u Litvi — PDV — Članak 11. stavci 1. i 3. Uredbe (EZ) br. 16/2003 — Smanjenje financijske potpore”)“2018/C 231/24Jezik postupka: litavski
      Stranke

      Tužitelj: Republika Litva (zastupnici: D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė i D. Stepanienė, agenti)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: B.-R. Killmann i J. Jokubauskaitė, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Komisije br. C(2016)969 final od 23. veljače 2016. o smanjenju pomoći iz Kohezijskog fonda za projekt „Tehnička pomoć za upravljanje Kohezijskim fondom u Litvi”, u dijelu u kojem predviđa smanjenje pomoći u iznosu od 137864,61 eura, koji odgovara troškovima PDV-a.

      Izreka

            1.

            Poništava se Odluka Komisije br. C(2016)969 final od 23. veljače 2016. o smanjenju pomoći iz Kohezijskog fonda za projekt „Tehnička pomoć za upravljanje Kohezijskim fondom u Litvi”, u dijelu u kojem predviđa smanjenje pomoći u iznosu od 137864,61 eura, koji odgovara troškovima PDV-a.

            2.

            Europska komisija će snositi vlastite troškove i troškove Republike Litve.

      (
         1
      )	SL C 251, 11. 7. 2016.


201806150451954832018/C 231/122102018CJC23120180702HR01HRINFO_JUDICIAL20180323101122Predmet C-210/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. ožujka 2018. uputio Schienen-Control Kommission (Austrija) – WESTbahn Management GmbH protiv ÖBB-Infrastruktur AG
 ---documentbreak--- C2312018HR1020120180323HR0012102112Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. ožujka 2018. uputio Schienen-Control Kommission (Austrija) – WESTbahn Management GmbH protiv ÖBB-Infrastruktur AG
   (Predmet C-210/18)2018/C 231/12Jezik postupka: njemački
      Sud koji je uputio zahtjev

   Schienen-Control Kommission

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: WESTbahn Management GmbH

      Druga stranka u postupku: ÖBB-Infrastruktur AG

      Prethodna pitanja

            1.

            Treba li se Prilog II. točka 2. (a) Direktive 2012/34/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 21. studenoga 2012. o uspostavi jedinstvenog Europskog željezničkog prostora (
                  1
               ) tumačiti na način da element „putnički kolodvori, kolodvorske zgrade i drugi objekti” uključuje i „perone” kao sastavne dijelove željezničke infrastrukture, sukladno Prilogu I. drugoj alineji te direktive?

            2.

            U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje:
            Treba li se Prilog II. točka 1. (c) Direktive 2012/34/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 21. studenoga 2012. o uspostavi jedinstvenog Europskog željezničkog prostora tumačiti na način da element „korištenje željezničke infrastrukture” uključuje i korištenje perona sukladno Prilogu I. drugoj alineji te direktive?

      (
         1
      )	SL 2012., L 343, str. 32. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 25., str. 136.)


201806150751955192018/C 231/331992018TC23120180702HR01HRINFO_JUDICIAL20180316262722Predmet T-199/18: Tužba podnesena 16. ožujka 2018. – SCF Terminal (Cipar) i S H B protiv Vijeća i drugih
 ---documentbreak--- C2312018HR2620120180316HR0033262272Tužba podnesena 16. ožujka 2018. – SCF Terminal (Cipar) i S H B protiv Vijeća i drugih
   (Predmet T-199/18)2018/C 231/33Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelji: SCF Terminal (Cipar) LTD (Limassol, Cipar) i S H B, Inc. (Monrovia, Liberija) (zastupnici: P. Tridimas, Barrister, K. Kakoulli, P. Panayides i C. Pericleous, odvjetnici)

      Tuženici: Vijeće Europske unije, Europska komisija, Europska središnja banka, Euroskupina i Europska unija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

            —

            naloži tuženicima da tužiteljima plate iznose navedene u Popisu priloženom tužbi, uvećane za kamate koje teku od 26. ožujka 2013. do donošenja presude Općeg suda;

            —

            naloži tuženicima snošenje troškova.

      Podredno, tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

            —

            utvrdi postojanje izvanugovorne odgovornosti Europske unije i/ili tuženih institucija;

            —

            utvrdi kojim se postupkom može ustanoviti naknadivi gubitak koji su tužitelji zaista pretrpjeli; i

            —

            naloži tuženicima snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu četiri tužbena razloga koji su u bitnome istovjetni ili slični onima istaknutima u predmetu T-197/18, JV Voscf i dr. protiv Vijeća i dr.


201806150601955282018/C 231/342302018TC23120180702HR01HRINFO_JUDICIAL20180406272821Predmet T-230/18: Tužba podnesena 6. travnja 2018. – Czarnecki protiv Parlamenta
 ---documentbreak--- C2312018HR2710120180406HR0034271282Tužba podnesena 6. travnja 2018. – Czarnecki protiv Parlamenta
   (Predmet T-230/18)2018/C 231/34Jezik postupka: francuski
      Stranke

      Tužitelj: Ryszard Czarnecki (Varšava, Poljska) (zastupnik: M. Casado García-Hirschfeld, odvjetnik)

      Tuženik: Europski parlament

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            utvrdi tužbu dopuštenom;

            —

            poništi pobijanu odluku Europskog parlamenta od 7. veljače 2018.;

            —

            naloži tuženiku snošenje ukupnih troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

            1.

            Prvi tužbeni razlog temelji se, s jedne strane, na povredi prava na pretpostavku nedužnosti, prava na obranu i načela jednakosti oružja, i, s druge strane, povredi načela dobre uprave, načela proporcionalnosti i prava na slobodu izražavanja.

            2.

            Drugi tužbeni razlog temelji se na očitoj pogrešci u ocjeni, fumusu persecutionisu i zloporabi ovlasti.

            3.

            Treći tužbeni razlog temelji se na povredi načela pravne sigurnosti i zaštite 0legitimnih očekivanja.


201806150661955242018/C 231/352382018TC23120180702HR01HRINFO_JUDICIAL20180412282921Predmet T-238/18: Tužba podnesena 12. travnja 2018. – Netflix International i Netflix protiv Europske komisije
 ---documentbreak--- C2312018HR2810120180412HR0035281292Tužba podnesena 12. travnja 2018. – Netflix International i Netflix protiv Europske komisije
   (Predmet T-238/18)2018/C 231/35Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelji: Netflix International BV (Amsterdam, Nizozemska), Netflix, Inc. (Los Gatos, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: E. Batchelor, Solicitor, N. Niejahr, B. Hoorelbeke i A. Patsa, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

            —

            poništi Odluku Komisije od 8. studenoga 2017. o državnoj potpori SA.48950 (2017/N) o produljenju sustava potpora za digitalizaciju filmske baštine koju je prijavila Francuska;

            —

            poništi Odluku Komisije od 20. studenoga 2017. o državnoj potpori SA.48907 (2017/N) o produljenju automatskog sustava potpora za audiovizualnu proizvodnju (žanr fikcije i dokumentarni filmovi) koju je prijavila Francuska;

            —

            poništi odluku Komisije od 20. studenoga 2017. o državnoj potpori SA.48699 (2017/N) o produljenju automatskog sustava potpora za proizvodnju i pripremu filmskih djela koju je prijavila Francuska; i

            —

            naloži Komisiji snošenje vlastitih troškova, kao i troškova društva Netflix u vezi s ovim postupkom.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog tužbi, tužitelji se pozivaju na jedan tužbeni razlog.
   Tužitelji ističu da je Komisija povrijedila članak 108. stavak 3. UFEU-a time što nije pokrenula formalni istražni postupak propisan člankom 108. stavkom 2. UFEU-a prilikom ispitivanja sustavâ državnih potpora koje je prijavila Francuska i koji su predmet pobijanih odluka. Od Komisije je zatraženo pokretanje formalnog istražnog postupka za svaki od triju sustava državnih potpora s obzirom na ozbiljne poteškoće s kojima se susrela prilikom ocjene spojivosti svakog sustava s unutarnjim tržištem. Time što nije pokrenula formalni istražni postupak, Komisija je povrijedila postupovna prava tužiteljâ iz članka 108. stavka 2. UFEU-a.
   Tužitelji ističu da postojanje ozbiljnih poteškoća potvrđuju:

            —

            okolnosti i trajanje postupaka predmetnog ispitivanja koji su doveli do donošenja pobijanih odluka; i

            —

            sadržaj pobijanih odluka, osobito u dijelu u kojem se odnose na mehanizme financiranja sustavâ državnih potpora i spojivost tih sustava s odredbama prava Unije kojima se ne uređuju državne potpore.


201806150571955212018/C 231/362392018TC23120180702HR01HRINFO_JUDICIAL20180417292911Predmet T-239/18: Tužba podnesena 17. travnja 2018. – SKS Import Export protiv Komisije
 ---documentbreak--- C2312018HR2910120180417HR0036291291Tužba podnesena 17. travnja 2018. – SKS Import Export protiv Komisije
   (Predmet T-239/18)2018/C 231/36Jezik postupka: francuski
      Stranke

      Tužitelj: Société Kammama Saber (S.K.S) Import Export (Sousse Jawhara, Tunis) (zastupnik: H. Chelly, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            utvrdi da je tužba dopuštena i osnovana;

      i u skladu s time:

            —

            djelomično poništi Delegiranu uredbu Komisije (EU) 2018/212 od 13. prosinca 2017. u dijelu u kojem se odnosi na uvrštavanje Tunisa na popis trećih zemalja čiji SPFT režimi, prema njezinoj izjavi, predstavljaju strateške nedostatke;

            —

            naloži Komisiji snošenje ukupnih troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

            1.

            Prvi tužbeni razlog temelji se na Komisijinoj nenadležnosti i na bitnim povredama postupka, s obzirom na to da je Komisija prekoračila svoje ovlasti u pogledu Sporazuma o pridruživanju između Tunisa i Europske unije na temelju kojih je ona morala podnijeti pitanje Vijeću za pridruživanje kako bi potonje riješilo spor ili, podredno, omogućiti strankama da poduzmu mjere potrebne za zaštitu njihovih interesa.

            2.

            Drugi tužbeni razlog temelji se na očitoj pogrešci u ocjeni kada je riječ o, s jedne strane, procjeni Tunisa koju je provela Europska unija i, s druge strane, procjeni Tunisa koju je provela međunarodna Radna skupina za financijsko djelovanje. U tom pogledu, tužitelj smatra da Komisija nije poduzela odgovarajuće mjere za rješavanje pogoršanja rizika koji delegirana uredba predstavlja za gospodarski razvoj Tunisa.

            3.

            Treći tužbeni razlog temelji se na povredi ugovorâ Europske unije, posebice članka 216. stavka 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije prema kojem su međunarodni sporazumi obvezujući za institucije.


201806290551986492018/C 249/331632017TC24920180716HR01HRINFO_JUDICIAL20180531272711Predmet T-163/17: Presuda Općeg suda od 31. svibnja 2018. – Consorzio di garanzia dell’olio extra vergine di oliva di qualità protiv Komisije („Izvanugovorna odgovornost — Istovremene promotivne kampanje maslinovog ulja u trećim zemljama, jedna, koju je financirala FEAGA-a i čiji je cilj bila promocija maslinovog ulja europskog podrijetla, druga, koju je financirao FEDER i čiji je cilj bila promocija maslinovog ulja španjolskog podrijetla — Manjak koordinacije između Komisijinih službi nadležnih za upravljanje dvama programima — Imovinska šteta — Gubitak tržišta i izgubljena dobit — Neimovinska šteta — Povreda poslovnog ugleda”)
 ---documentbreak--- C2492018HR2710120180531HR0033271271Presuda Općeg suda od 31. svibnja 2018. – Consorzio di garanzia dell’olio extra vergine di oliva di qualità protiv Komisije
   (Predmet T-163/17) (
         1
      )
   „(„Izvanugovorna odgovornost — Istovremene promotivne kampanje maslinovog ulja u trećim zemljama, jedna, koju je financirala FEAGA-a i čiji je cilj bila promocija maslinovog ulja europskog podrijetla, druga, koju je financirao FEDER i čiji je cilj bila promocija maslinovog ulja španjolskog podrijetla — Manjak koordinacije između Komisijinih službi nadležnih za upravljanje dvama programima — Imovinska šteta — Gubitak tržišta i izgubljena dobit — Neimovinska šteta — Povreda poslovnog ugleda”)“2018/C 249/33Jezik postupka: talijanski
      Stranke

      Tužitelj: Consorzio di garanzia dell’olio extra vergine di oliva di qualità (Rim, Italija) (zastupnici: u početku A. Fratini i G. Pandolfi, zatim A. Fratini, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: A. Lewis, D. Bianchi i F. Moro, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a kojim se traži naknada štete koju je tužitelj navodno pretrpio zbog činjenice, u bitnome, manjka koordinacije Komisijinih službi nadležnih za upravljanje promotivnim kampanjama europskog i španjolskog maslinovog ulja u trećim zemljama (Indiji, Rusiji i Kini), sufinanciranima iz europskih fondova, i neotklanjanja narušavanja tržišnog natjecanja te štetnih učinaka koji iz toga proizlaze.

      Izreka

            1.

            Tužba se odbija.

            2.

            Consorzio di garanzia dell’olio extra vergine di oliva di qualità snosit će vlastite troškove.

            3.

            Europska komisija snosit će vlastite troškove.

      (
         1
      )	SL C 129, 24. 4. 2017.


201807130562004392018/C 268/493252018TC26820180730HR01HRINFO_JUDICIAL20180528404121Predmet T-325/18: Tužba podnesena 28. svibnja 2018. – VI.TO. protiv EUIPO-a – Bottega (Oblik crvene boce)
 ---documentbreak--- C2682018HR4010120180528HR0049401412Tužba podnesena 28. svibnja 2018. – VI.TO. protiv EUIPO-a – Bottega (Oblik crvene boce)
   (Predmet T-325/18)2018/C 268/49Jezik na kojem je tužba podnesena: talijanski
      Stranke

      Tužitelj: Vinicola Tombacco (VI.TO.) Srl (Trebaseleghe, Italija) (zastupnik: L. Giove, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Sandro Bottega (Colle Umberto, Italija)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni žig: trodimenzionalni žig Europske unije (oblik crvene boce) – žig Europske unije br. 12 309 795

      Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

      Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 14. ožujka 2018. u predmetu R 1037/2017-1

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            poništi pobijanu odluku;

            —

            EUIPO-u naloži snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi

            —

            Pogrešna ocjena razloga za odbijanje registracije iz članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

            —

            Pogrešna ocjena razloga za odbijanje registracije iz članka 7. stavka 1. točke (e) podtočaka i., ii. i iii. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


201807130542004272018/C 268/383622016TC26820180730HR01HRINFO_JUDICIAL20180619323211Predmet T-362/16: Presuda Općeg suda od 19. lipnja 2018. – Tillotts Pharma protiv EUIPO-a – Ferring (XENASA) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Europske unije XENASA — Raniji verbalni žig Europske unije PENTASA — Relativni razlog za odbijanje — Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)
 ---documentbreak--- C2682018HR3210120180619HR0038321321Presuda Općeg suda od 19. lipnja 2018. – Tillotts Pharma protiv EUIPO-a – Ferring (XENASA)
   (Predmet T-362/16) (
         1
      )
   „(„Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Europske unije XENASA — Raniji verbalni žig Europske unije PENTASA — Relativni razlog za odbijanje — Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)“2018/C 268/38Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelj: Tillotts Pharma AG (Rheinfelden, Švicarska) (zastupnik: M. Douglas, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: J. Ivanauskas i D. Walicka, agenti)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Ferring BV (Hoofddorp, Nizozemska) (zastupnici: u početku I. Fowler, solicitor, i D. Slopek, odvjetnik, a zatim I. Fowler)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 29. travnja 2016. (predmet R 3264/2014-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Ferring i Tillotts Pharma.

      Izreka

            1.

            Poništava se odluka četvrtog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 29. travnja 2016. (predmet R 3264/2014-4).

            2.

            Nalaže se EUIPO-u da, osim vlastitih troškova, snosi i troškove društva Tillotts Pharma AG.

            3.

            Društvo Ferring BV snosit će vlastite troškove.

      (
         1
      )	SL C 314, 29. 8. 2016.


201807130182003572018/C 268/026122015CJC26820180730HR01HRINFO_JUDICIAL201806052321Predmet C-612/15: Presuda Suda (veliko vijeće) od 5. lipnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Specializiran nakazatelen sad – Bugarska) – kazneni postupak protiv Nikolaja Koleva, Milka Hristova, Stefana Kostadinova (Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 325. UFEU-a — Prijevara ili drugo nezakonito djelovanje usmjereno protiv financijskih interesa Europske unije u području carina — Djelotvornost kaznenog progona — Obustava kaznenog postupka — Razuman rok — Direktiva 2012/13/EU — Pravo na informiranje o optužbi — Pravo pristupa spisu predmeta — Direktiva 2013/48/EU — Pravo na pristup odvjetniku)
 ---documentbreak--- C2682018HR210120180605HR00022132Presuda Suda (veliko vijeće) od 5. lipnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Specializiran nakazatelen sad – Bugarska) – kazneni postupak protiv Nikolaja Koleva, Milka Hristova, Stefana Kostadinova
   (Predmet C-612/15) (
         1
      )
   „(Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 325. UFEU-a — Prijevara ili drugo nezakonito djelovanje usmjereno protiv financijskih interesa Europske unije u području carina — Djelotvornost kaznenog progona — Obustava kaznenog postupka — Razuman rok — Direktiva 2012/13/EU — Pravo na informiranje o optužbi — Pravo pristupa spisu predmeta — Direktiva 2013/48/EU — Pravo na pristup odvjetniku)“2018/C 268/02Jezik postupka: bugarski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Specializiran nakazatelen sad

      Stranke glavnog postupka

   Nikolaj Kolev, Milko Hristov, Stefan Kostadinov

      Izreka

            1.

            Članak 325. stavak 1. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis kojim se propisuje obustava kaznenog postupka, poput one koja je predviđena u člancima 368. i 369. Nakazatelno procesualnog kodeksa (Zakonik o kaznenom postupku), ako se taj propis primjenjuje na postupke pokrenute u pogledu slučajeva teške prijevare ili drugog teškog oblika nezakonitog djelovanja usmjerenog protiv financijskih interesa Unije u području carine. Na nacionalnom je sudu dužnost da članku 325. stavku 1. UFEU-a pruži puni učinak izuzimajući, prema potrebi, navedeni propis od primjene, osiguravajući pritom poštovanje temeljnih prava okrivljenika.

            2.

            Članak 6. stavak 3. Direktive br. 2012/13/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2012. o pravu na informiranje u kaznenom postupku treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da se obrani dostave detaljne informacije o optužbi nakon podnošenja optužnice kojom se pokreće postupak pred sudom, ali prije nego što sud započne meritorno razmatrati optužbu i prije nego što otvori raspravu, odnosno da se u slučaju kada se dostavljaju naknadno izmijenjene informacije one dostave čak i nakon otvaranja rasprave, ali prije faze vijećanja, pod uvjetom da sud poduzme sve potrebne mjere kako bi zajamčio poštovanje prava na obranu i pravičnost postupka.
            Članak 7. stavak 3. te direktive treba tumačiti na način da je na nacionalnom sudu da osigura da se obrani pruži stvarna mogućnost pristupa spisu predmeta, pri čemu se takav pristup može pružiti, ovisno o slučaju, nakon podnošenja optužnice kojom se pokreće postupak pred sudom, ali prije nego što sud započne meritorno razmatrati optužbu i prije nego što otvori raspravu, odnosno u slučaju kada se tijekom postupka prilažu novi dokazi u spis predmeta taj se pristup može pružiti čak i nakon otvaranja rasprave, ali prije faze vijećanja, pod uvjetom da sud poduzme sve potrebne mjere kako bi zajamčio poštovanje prava na obranu i pravičnost postupka.

            3.

            Članak 3. stavak 1. Direktive 2013/48/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2013. o pravu na pristup odvjetniku u kaznenom postupku i u postupku na temelju europskog uhidbenog naloga te o pravu na obavješćivanje treće strane u slučaju oduzimanja slobode i na komunikaciju s trećim osobama i konzularnim tijelima treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis koji nacionalnom sudu nalaže da zbog suprotstavljenih interesa dvaju okrivljenika isključi, protivno njihovoj volji, odvjetnika kojeg su oni opunomoćili, kao ni okolnost da taj sud navedenim okrivljenicima omogućava davanje punomoći novom odvjetniku odnosno okolnost da on sâm, ovisno o slučaju, odredi dva odvjetnika po službenoj dužnosti kao zamjenu za prvo navedenog odvjetnika.

      (
         1
      )	SL C 48, 8. 2. 2016.


201807130632003722018/C 268/503282018TC26820180730HR01HRINFO_JUDICIAL20180528414221Predmet T-328/18: Tužba podnesena 28. svibnja 2018. – Gas Natural protiv Komisije
 ---documentbreak--- C2682018HR4110120180528HR0050411422Tužba podnesena 28. svibnja 2018. – Gas Natural protiv Komisije
   (Predmet T-328/18)2018/C 268/50Jezik postupka: španjolski
      Stranke

      Tužitelj: Gas Natural SDG, SA (Madrid, Španjolska) (zastupnici: F. González Díaz i V. Romero Algarra, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            tužbene razloge za poništenje izložene u ovoj tužbi utvrdi dopuštenima i osnovanima.

            —

            poništi, u skladu s člankom 263. UFEU-a, Komisijinu odluku od 27. studenoga 2017. u predmetu SA.47912 (2017/NN) o pokretanju formalnog istražnog postupka predviđenog u članku 108. stavku 2. UFEU-a u pogledu poticaja za ulaganje u zaštitu okoliša koji Kraljevina Španjolska dodjeljuje termoelektranama na ugljen.

            —

            Komisiji naloži snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Odluka koju se u ovom predmetu pobija odnosi se na pokretanje formalnog istražnog postupka predviđenog u članku 108. stavku 2. UFEU-a u pogledu poticaja za ulaganje u zaštitu okoliša koji Kraljevina Španjolska dodjeljuje termoelektranama na ugljen.
   Prema tužitelju, iz pobijane odluke proizlazi da Komisija sumnja u to je li cilj graničnih vrijednosti emisije koje su propisane za pogone koji primaju navedeni poticaj za ulaganje u zaštitu okoliša samo primjena razina zaštite predviđenih propisima Unije i, osobito, Direktivom 2001/80/EZ, koja se primjenjivala na termoelektrane na ugljen. Ako je tomu tako, poticaj za ulaganje u zaštitu okoliša ne bi ni na koji način bio poticajan. Usto, poticaj za ulaganje u zaštitu okoliša protivio bi se načelu prava Unije u području državnih potpora prema kojem države članice ne mogu davati državne potpore poduzetnicima kako bi potonji mogli ispuniti obvezujuće propise Unije.
   U potporu svojem tužbenom zahtjevu, tužitelj ističe dva tužbena razloga.

            1.

            Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja u dijelu koji se odnosi na selektivnost mjere.

                     —

                     U tom se pogledu navodi da Komisija nije pružila nikakav navod na temelju kojeg je moguće jasno i nedvosmisleno shvatiti zašto je mjera koju se istražuje selektivna u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a. Točnije, Komisija ne objašnjava nalaze li se termoelektrane na ugljen u pravnoj i činjeničnoj situaciji usporedivoj s onom ostalih termoelektrana, i može li, ako je to slučaj, poticaj u ovom slučaju staviti u povoljniji položaj „određen[e] poduzetnik[e] ili proizvodnje” u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a, u odnosu na druge poduzetnike koji se nalaze u usporedivoj činjeničnoj i pravnoj situaciji, imajući na umu cilj predmetne mjere.

            2.

            Drugi, podredni, tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 107. stavka 1. UFEU-a, u vezi sa selektivnošću mjere.

                     —

                     U tom se pogledu navodi da naknada isplaćena termoelektranama na ugljen kako bi se nastavilo poticati ulaganja ni na koji način ne može biti selektivna jer se predmetnom naknadom samo želi izjednačiti uvjete svih važnih ulaganja nakon 1998., neovisno o tehnologiji i/ili o tome jesu li predmetna postrojenja CCGT-ovi (plinske turbine kombiniranoga ciklusa) ili elektrane na ugljen, zbog čega iznos naknade ovisi o njihovu značaju.

                     —

                     U svakom slučaju i čak i da su Komisijini zaključci u pobijanoj odluci pravilni, a što nije tako, tužitelj tvrdi da, vodeći računa o njegovom ekonomskom i pravnom položaju, elektrane na ugljen nisu bile u pravnoj i činjeničnoj situaciji usporedivoj s onom elektrana koje se koriste drugom vrstom energije. Naime, elektrane na ugljen su jedine koje su bile u funkciji prije 1998., a koje su morale izvršiti velika ulaganja kako bi nastavile raditi i koje bi se, bez predmetne naknade, morale zatvoriti, čime bi bio doveden u opasnost španjolski sustav opskrbe električnom energijom.


201807130642004522018/C 268/394082016TC26820180730HR01HRINFO_JUDICIAL20180619323322Predmet T-408/16: Presuda Općeg suda od 19. lipnja 2018. – HX protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja protiv Sirije — Zamrzavanje financijskih sredstava — Načelo ne bis in idem — Prava obrane — Pravo na pošteno suđenje — Obveza obrazlaganja — Pravo na djelotvoran pravni lijek — Očita pogreška u ocjeni — Pravo vlasništva — Proporcionalnost — Pravo na normalne uvjete života — Povreda ugleda”)
 ---documentbreak--- C2682018HR3220120180619HR0039322332Presuda Općeg suda od 19. lipnja 2018. – HX protiv Vijeća
   (Predmet T-408/16) (
         1
      )
   „(„Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja protiv Sirije — Zamrzavanje financijskih sredstava — Načelo ne bis in idem — Prava obrane — Pravo na pošteno suđenje — Obveza obrazlaganja — Pravo na djelotvoran pravni lijek — Očita pogreška u ocjeni — Pravo vlasništva — Proporcionalnost — Pravo na normalne uvjete života — Povreda ugleda”)“2018/C 268/39Jezik postupka: bugarski
      Stranke

      Tužitelj: HX (Damask, Sirija) (zastupnici: S. Koev i S. Klukowska, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: u početku I. Gurov i G. Étienne, a zatim I. Gurov i A. Vitro, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Vijeća (ZVSP) 2016/850 od 27. svibnja 2016. o izmjeni Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL 2016., L 141, str. 125.), Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2016/840 od 27. svibnja 2016. o provedbi Uredbe (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji (SL 2016., L 141, str. 30.), Odluke Vijeća (ZVSP) 2017/917 od 29. svibnja 2017. o izmjeni Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL 2017., L 139, str. 62. i ispravak SL 2017., L 146, str. 159.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2017/907 od 29. svibnja 2017. o provedbi Uredbe (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji (SL 2017., L 139, str. 15. i ispravak SL 2017., L 146, str. 159.), u dijelu u kojem se ti akti odnose na tužitelja.

      Izreka

            1.

            Tužba se odbija.

            2.

            Nalaže se HX-u snošenje vlastitih troškova kao i troškova Vijeća Europske unije.

      (
         1
      )	SL C 419, 14. 11. 2016.


201807130232004192018/C 268/251972018CJC26820180730HR01HRINFO_JUDICIAL20180319192021Predmet C-197/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. ožujka 2018. uputio Verwaltungsgericht Wien (Austrija) protiv Wasserleitungsverband Nördliches Burgenland i dr.
 ---documentbreak--- C2682018HR1910120180319HR0025191202Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. ožujka 2018. uputio Verwaltungsgericht Wien (Austrija) protiv Wasserleitungsverband Nördliches Burgenland i dr.
   (Predmet C-197/18)2018/C 268/25Jezik postupka: njemački
      Sud koji je uputio zahtjev

   Verwaltungsgericht Wien

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelji: Wasserleitungsverband Nördliches Burgenland, Robert Prandl, Gemeinde Zillingdor

      Druga stranka u postupku: Bundesministerin für Nachhaltigkeit und Tourismus, prethodno Bundesminister für Land und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft

      Prethodna pitanja

   Treba li se članak 288. UFEU-a u vezi s člankom 5. stavkom 4. ili člankom 5. stavkom 5. u vezi s Prilogom I. točke 2. Direktive Vijeća 91/676/EEZ (
         1
      ) od 12. prosinca 1991. o zaštiti voda od onečišćenja uzrokovanog nitratima iz poljoprivrednih izvora (u daljnjem tekstu: Direktiva o nitratima) tumačiti na način da je

            a)

            javni isporučitelj vodne usluge, koji pruža usluge vodoopskrbe i koji pri tome prije isporuke vode za piće potrošačima (s obvezom priključivanja) vodu, dobivenu iz zdenca koji mu stoji na raspolaganju, a u kojoj je povećana razina nitrata, odgovarajuće preradi kako bi vrijednost koncentracije nitrata u vodi prije isporuke potrošačima bila manja od 50 mg/l, te koji je zakonski obvezan opskrbiti određeno zemljopisno područje vodom, u smislu sudske prakse Suda Europske unije (u ovom slučaju nedovoljna provedba Direktive Vijeća 91/676/EEZ od 12. prosinca 1991.), zbog navodno nedostatnih planova djelovanja (budući da je prekoračena vrijednost od 50 mg/l koncentracije nitrata u vodi na području ovog isporučitelja vodne usluge), zahvaćen na način da su mu, zbog toga što mora provoditi mjere prerade vode, priznata subjektivna prava u okviru Direktive o nitratima

                     a.1)

                     za izmjenu nacionalnog, za provedbu Direktive o nitratima već donesenog, programa djelovanja (prema članku 5. stavku 4. Direktive o nitratima) na način da se donesu strože mjere s ciljem postizanja cilja iz članka 1. Direktive o nitratima, posebice postizanje vrijednosti koncentracije nitrata u podzemnim vodama iz pojedinih mjesta crpljenja do najviše 50 mg/l?

                     a.2)

                     za donošenje dodatnih mjera ili pojačanih djelovanja (prema članku 5. stavku 5. Direktive o nitratima) s ciljem ostvarenja ciljeva iz članka 1. Direktive o nitratima, posebice postizanje vrijednosti koncentracije nitrata u podzemnim vodama iz pojedinih mjesta crpljenja do najviše 50 mg/l?

            b)

            potrošač, koji je zakonski ovlašten za vlastite potrebe koristiti vodu iz vlastitog kućnog zdenca, a koju zbog povećanih vrijednosti nitrata ne koristi (u trenutku kada je podnesen predmetni zahtjev nije mogao koristiti, ali bi ga u razdoblju podnošenja predmetnog pitanja Sudu Europske unije mogao koristiti, no nesporno je da se može očekivati povećanje vrijednosti nitrata preko 50 mg/l koncentracije nitrata u vodi), nego ju nabavlja od javnog isporučitelja vodne usluge, u smislu sudske prakse Suda Europske unije (u ovom slučaju nedovoljna provedba Direktive Vijeća 91/676/EEZ od 12. prosinca 1991.), zbog navodno nedostatnih planova djelovanja budući da je prekoračena vrijednost od 50 mg/l koncentracije nitrata u vodi njegovog mjesta crpljenja vode (kućnog zdenca), zahvaćen na način da su mu, zbog toga što ne može koristiti svoje zakonski ograničeno pravo korištenja podzemnih voda na svojem zemljištu, priznata subjektivna prava u okviru Direktive o nitratima

                     b.1)

                     za izmjenu nacionalnog, za provedbu Direktive o nitratima već donesenog, programa djelovanja (prema članku 5. stavku 4. Direktive o nitratima) na način da se donesu strože mjere s ciljem postizanja cilja iz članka 1. Direktive o nitratima, posebice postizanje vrijednosti koncentracije nitrata u podzemnim vodama iz pojedinih mjesta crpljenja do najviše 50 mg/l?

                     b.2)

                     za donošenje dodatnih mjera ili pojačanih djelovanja (prema članku 5. stavku 5. Direktive o nitratima) s ciljem ostvarenja ciljeva iz članka 1. Direktive o nitratima, posebice postizanje vrijednosti koncentracije nitrata u podzemnim vodama iz pojedinih mjesta crpljenja do najviše 50 mg/l?

            c)

            općina kao javno tijelo, a koja općinski zdenac, koji se inače koristi za opskrbu vodom za piće, zbog vrijednosti nitrata koji prelaze 50 mg/l koncentracije nitrata u vodi, koristi odnosno stavlja na raspolaganje samo kao zdenac s vodom koja nije za piće – pri čemu opskrba vodom za piće nije ograničena – u smislu sudske prakse Suda Europske unije izravno zahvaćena (u ovom slučaju nedovoljna provedba Direktive Vijeća 91/676/EEZ od 12. prosinca 1991. zbog nedostatnih planova djelovanja), budući da je prekoračena vrijednost od 50 mg/l koncentracije nitrata u vodi u mjestu crpljenja vode te nije moguće korištenje vode kao vode za piće, zbog čega su joj priznata subjektivna prava u okviru Direktive o nitratima

                     c.1)

                     za izmjenu nacionalnog, za provedbu Direktive o nitratima već donesenog, programa djelovanja (prema članku 5. stavku 4. Direktive o nitratima) na način da se donesu strože mjere s ciljem postizanja cilja iz članka 1. Direktive o nitratima, posebice postizanje vrijednosti koncentracije nitrata u podzemnim vodama iz pojedinih mjesta crpljenja do najviše 50 mg/l?

                     c.2)

                     za donošenje dodatnih mjera ili pojačanih djelovanja (prema članku 5. stavku 5. Direktive o nitratima) s ciljem ostvarenja ciljeva iz članka 1. Direktive o nitratima, posebice postizanje vrijednosti koncentracije nitrata u podzemnim vodama iz pojedinih mjesta crpljenja do najviše 50 mg/l?

               Pri tome je u sva tri slučaja osigurana zaštita zdravlja potrošača ili – u slučajevima b) i c) – kroz crpljenje vode od isporučitelja vodne usluge (s obveznim priključivanjem i pravom na priključivanje) ili – u slučaju a) – kroz odgovarajuće mjere prerade vode.

      (
         1
      )	Direktiva Vijeća 91/676/EEZ od 12. prosinca 1991. o zaštiti voda od onečišćenja uzrokovanog nitratima iz poljoprivrednih izvora (SL 1991., L 375, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 6., str. 6.)


201807130422003962018/C 268/194632017CJC26820180730HR01HRINFO_JUDICIAL20180607151511Predmet C-463/17 P: Presuda Suda (treće vijeće) od 7. lipnja 2018. – Ori Martin SA protiv Suda Europske unije (Žalba — Pravno sredstvo za naknadu štete — Nedostatak u obrazloženju presude Suda o žalbi — Pogrešno tumačenje predmeta tužbenog zahtjeva za naknadu štete)
 ---documentbreak--- C2682018HR1510120180607HR0019151151Presuda Suda (treće vijeće) od 7. lipnja 2018. – Ori Martin SA protiv Suda Europske unije
   (Predmet C-463/17 P) (
         1
      )
   „(Žalba — Pravno sredstvo za naknadu štete — Nedostatak u obrazloženju presude Suda o žalbi — Pogrešno tumačenje predmeta tužbenog zahtjeva za naknadu štete)“2018/C 268/19Jezik postupka: talijanski
      Stranke

      Žalitelj: Ori Martin SA (zastupnik: G. Belotti, avvocato)

      Druga stranka u postupku: Sud Europske unije (zastupnici: J. Inghelram i Á. M. Almendros Manzano, agenti)

      Izreka

            1.

            Žalba se odbija.

            2.

            Društvo Ori Martin SA snosi vlastite troškove kao i troškove koje zahtijeva Sud Europske unije.

      (
         1
      )	SL C 392, 20. 11. 2017.


201808030112050052018/C 294/263512018CJC29420180820HR01HRINFO_JUDICIAL20180530192021Predmet C-351/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. svibnja 2018. uputio Vredegerecht te Antwerpen (Belgija) – Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen (NMBS) protiv Jean-Louisa Anite Dedrooga
 ---documentbreak--- C2942018HR1910120180530HR0026191202Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. svibnja 2018. uputio Vredegerecht te Antwerpen (Belgija) – Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen (NMBS) protiv Jean-Louisa Anite Dedrooga
   (Predmet C-351/18)2018/C 294/26Jezik postupka: nizozemski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Vredegerecht te Antwerpen

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen (NMBS)

      Tuženik: Jean-Louis Anita Dedroog

      Prethodna pitanja

            1.

            Treba li članak 9. stavak 4. [Uredbe (EZ) br. 1371/2007] (
                  1
               ) od 23. listopada 2007. o pravima i obvezama putnika u željezničkom prometu, u vezi s člankom 2. točkom (a) i člankom 3. Direktive 93/13 (
                  2
               ) tumačiti na način da između željezničkog prijevoznika i putnika uvijek nastaje ugovorni pravni odnos, pa i onda kad potonji upotrebljava prijevoznikovu uslugu bez kupnje karte?

            2.

            Ako je odgovor na prvo pitanje niječan, proteže li se tada zaštita doktrine o nepoštenim ugovornim odredbama na putnika koji upotrebljava javni prijevoz bez karte i koji je zbog takvog ponašanja na temelju općih uvjeta prijevoznika, koji se smatraju opće obvezujućim na temelju njihove normativne prirode ili priopćenja u državnom službenom listu, obvezan platiti dodatak na cijenu prijevoza?

            3.

            Protivi li se u svim slučajevima članku 6. Direktive 93/13 o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima, u kojem je određeno da „[d]ržave članice utvrđuju da u ugovoru koji je prodavatelj robe ili pružatelj usluge sklopio s potrošačem prema nacionalnom pravu nepoštene odredbe nisu obvezujuće za potrošača, a da ugovor u tim uvjetima i dalje obvezuje stranke ako je u stanju nastaviti važiti i bez tih nepoštenih odredaba”, to da sud ublaži ugovornu odredbu koja se smatra nepoštenom ili umjesto nje primjeni opće pravno pravilo?

            4.

            Ako je odgovor na treće pitanje niječan, pod kojim okolnostima nacionalni sud može ublažiti ugovornu odredbu koja se smatra nepoštenom ili istu zamijeniti općim pravnim pravilom?

            5.

            Ako se na gore navedena pitanja ne može pružiti apstraktan odgovor, postavlja se pitanje protivi li se članku 6. Direktive 93/13, u slučaju u kojem nacionalni željeznički prijevoznik nakon što je zatekao putnika bez karte, potonjeg građanskopravno sankcionira dodatkom, ovisno o slučaju povrh cijene karte, te sud zaključi da je nametnuti dodatak nepošten u smislu članka 2. točke (a), u vezi s člankom 3. Direktive 93/13, to da sud proglasi ugovornu odredbu ništavom i primijeni opće pravno pravilo u području građanskopravne odgovornosti radi naknade štete koju je pretrpio nacionalni željeznički prijevoznik?

      (
         1
      )	SL 2007., L 315, str. 14. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 10., str. 143.)
   (
         2
      )	Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5 travnja 1993 o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


201808030192050472018/C 294/393812018CJC29420180820HR01HRINFO_JUDICIAL20180611282922Predmet C-381/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. lipnja 2018. uputio Raad van State (Nizozemska) – G.S.,druga stranka u postupku: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
 ---documentbreak--- C2942018HR2820120180611HR0039282292Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. lipnja 2018. uputio Raad van State (Nizozemska) – G.S.,druga stranka u postupku: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
   (Predmet C-381/18)2018/C 294/39Jezik postupka: nizozemski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Raad van State

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: G.S.

      Druga stranka u žalbenom postupku: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

      Prethodna pitanja

            1.

            Treba li članak 6. stavak 2. Direktive 2003/86/EZ (
                  1
               ) tumačiti na način da se u slučaju povlačenja ili odbijanja obnavljanja dozvole boravka člana obitelji zbog razlogâ javnog poretka mora obrazložiti činjenica da osobno ponašanje dotičnog člana obitelji predstavlja stvarnu, trenutačnu i dostatno ozbiljnu prijetnju koja utječe neki od temeljnih interesa društva?

            2.

            Ako je odgovor na drugo pitanje niječan, koji se zahtjevi u pogledu obrazlaganja, u skladu s člankom 6. stavkom 2. Direktive 2003/86, primjenjuju na odbijanje povlačenje ili odbijanje obnavljanja dozvole boravka člana obitelji zbog razlogâ javnog poretka?

            3.

            Treba li članak 6. stavak 2. Direktive 2003/86 tumačiti na način da mu se protivi nacionalna praksa u skladu s kojom se obnavljanje dozvole boravka članu obitelji može povući ili odbiti zbog razlogâ javnog poretka ako je kazna ili mjera izrečena protiv njega dovoljno stroga („klizna ljestvica”) s obzirom na trajanje zakonitog boravka u Nizozemskoj, pri čemu se na temelju kriterija iz presuda Europskog suda za ljudska prava (ESLJP) od 2. kolovoza 2001., Boultif protiv Švicarske, CE:ECHR:2001:0802JUD005427300, i od 18. listopada 2006., Üner protiv Nizozemske, CE:ECHR:2006:1018JUD004641099, odvaguju interes dotičnog člana obitelji u pogledu ostvarivanja prava na spajanje obitelji u Nizozemskoj i interes nizozemske države u pogledu zaštite javnog poretka?

      (
         1
      )	Direktiva Vijeća 2003/86/EZ od 22. rujna 2003. o pravu na spajanje obitelji (SL 2003., L 251, str. 12.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 8., str. 70.)


201808030652050922018/C 294/57882017TC29420180820HR01HRINFO_JUDICIAL20180705434421Predmet T-88/17: Presuda Općeg suda od 5. srpnja 2018. – Španjolska protiv Komisije („EPFRR — Zadnja godina provedbe programskog razdoblja 2007. – 2013. — Poravnanje računa agencija za plaćanje država članica — Odluka kojom se određeni iznos proglašava iznosom koji se ne može ponovno upotrijebiti u okviru programa ruralnog razvoja Autonomne zajednice Estremadure — Metoda izračuna — Članak 69. stavak 5.b Uredbe (EZ) br. 1698/2005 — Legitimna očekivanja”)
 ---documentbreak--- C2942018HR4310120180705HR0057431442Presuda Općeg suda od 5. srpnja 2018. – Španjolska protiv Komisije
   (Predmet T-88/17) (
         1
      )
   „(„EPFRR — Zadnja godina provedbe programskog razdoblja 2007. – 2013. — Poravnanje računa agencija za plaćanje država članica — Odluka kojom se određeni iznos proglašava iznosom koji se ne može ponovno upotrijebiti u okviru programa ruralnog razvoja Autonomne zajednice Estremadure — Metoda izračuna — Članak 69. stavak 5.b Uredbe (EZ) br. 1698/2005 — Legitimna očekivanja”)“2018/C 294/57Jezik postupka: španjolski
      Stranke

      Tužitelj: Kraljevina Španjolska (zastupnici: M. A. Sampol Pucurull i M. J. García-Valdecasas Dorrego, agenti)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J. Aquilina i M. Morales Puerta, agenti)

      Predmet

   Zahtjevv koji se temelji na članku 263. UFEU-a i kojim se traži djelomično poništenje Provedbene odluke Komisije (EU) 2016/2113 оd 30. studenoga 2016. o poravnanju računâ agencija za plaćanja država članica u pogledu rashoda koji su financirani iz Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) u zadnjoj godini provedbe programskog razdoblja EPFRR-a 2007. – 2013. (16. listopada 2014. – 31. prosinca 2015.) (SL 2016., L 327., str. 79.), a kojom je Komisija kao „iznos koji se ne može ponovno upotrijebiti” kvalificirala iznos od 5364682,52 eura u okviru poravnanja računâ agencije za plaćanja za Estremaduru.

      Izreka

            1.

            Tužba se odbija.

            2.

            Kraljevini Španjolskoj nalaže se snošenje troškova.

      (
         1
      )	SL C 95, 27. 3. 2017


201808030442049922018/C 294/403822018CJC29420180820HR01HRINFO_JUDICIAL20180611293021Predmet C-382/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. lipnja 2018. uputio Raad van State (Nizozemska) – V.G., druga stranka u postupku: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
 ---documentbreak--- C2942018HR2910120180611HR0040291302Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. lipnja 2018. uputio Raad van State (Nizozemska) – V.G., druga stranka u postupku: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
   (Predmet C-382/18)2018/C 294/40Jezik postupka: nizozemski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Raad van State

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: V.G.

      Druga stranka u postupku: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

      Prethodna pitanja

            1.

            Je li Sud, s obzirom na članak 3. stavak 3. Direktive 2003/86/EZ (
                  1
               ) i presudu Nolan (C-583/10, ECLI:EU:C:2012:638), nadležan za davanje odgovora na prethodna pitanja o tumačenju odredbi te direktive koja je postavio nizozemski sud u sporu o zahtjevu za ulazak i boravak člana obitelji sponzora koji ima nizozemsko državljanstvo ako je direktiva u nizozemskom pravu proglašena izravno i bezuvjetno primjenjivom na takvog člana obitelji?

            2.

            Treba li članak 6. stavak 1. Direktive 2003/86 tumačiti na način da odbijanje zahtjeva za ulazak i boravak člana obitelji zbog razlogâ javnog poretka treba obrazložiti time da osobno ponašanje dotičnog člana obitelji predstavlja stvarnu, trenutačnu i dostatno ozbiljnu prijetnju koja utječe neki od temeljnih interesa društva?

            3.

            Ako je odgovor na drugo pitanje niječan, koji se zahtjevi u pogledu obrazlaganja, u skladu s člankom 6. stavkom 2. Direktive 2003/86, primjenjuju na odbijanje zahtjeva za ulazak i boravak člana obitelji zbog razlogâ javnog poretka?
            Treba li članak 6. stavak 1. Direktive 2003/86 tumačiti na način da mu se protivi nacionalna praksa u skladu s kojom se zahtjev za ulazak i boravak člana obitelji može odbiti zbog razlogâ javnog poretka na temelju osude tijekom ranijeg boravka u dotičnoj državi članici, pri čemu se na temelju kriterija iz presuda Europskog suda za ljudska prava (ESLJP) od 2. kolovoza 2001., Boultif protiv Švicarske, CE:ECHR:2001:0802JUD005427300, i od 18. listopada 2006., Üner protiv Nizozemske, CE:ECHR:2006:1018JUD004641099, odvaguju interes dotičnog člana obitelji u pogledu ostvarivanja prava na spajanje obitelji u Nizozemskoj i interes nizozemske države u pogledu zaštite javnog poretka?

      (
         1
      )	Direktiva Vijeća 2003/86/EZ od 22. rujna 2003. o pravu na spajanje obitelji (SL 2003., L 251, str. 12.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 8., str. 70.)


title: Predmet C-395/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. lipnja 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) – Tim SpA – Direzione e coordinamento Vivendi SA protiv Consip SpA, Ministero dell’Economia e delle Finanze

text:
               27.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. lipnja 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) – Tim SpA – Direzione e coordinamento Vivendi SA protiv Consip SpA, Ministero dell’Economia e delle Finanze
      (Predmet C-395/18)
      (2018/C 301/22)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Tim SpA – Direzione e coordinamento Vivendi SA

         Tuženici: Consip SpA, Ministero dell’Economia e delle Finanze

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 57. i članku 71. stavku 6. Direktive 2014/24/EU (1), nacionalni propis poput onoga iz članka 80. stavka 5. Zakonodavne uredbe br. 50 iz 2016., koji predviđa isključenje gospodarskog subjekta ponuditelja ako se tijekom javne nabave utvrdi osnova za isključenje jednog od trojice podugovaratelja naznačenih u ponudi, umjesto da od ponuditelja zahtijeva zamjenu naznačenog podugovaratelja?

                  2.

                  Podredno, ako Sud utvrdi da je mogućnost isključenja ponuditelja obuhvaćena onima koje su dopuštene državi članici, protivi li se načelu proporcionalnosti, sadržanom u članku 5. UEU-a, koje je navedeno u uvodnoj izjavi 101. Direktive 2014/24/EU i koje Sud navodi kao opće načelo prava Europske unije, nacionalni propis poput onoga iz članka 80. stavka 5. Zakonodavne uredbe br. 50 iz 2016., koji predviđa da se u slučaju utvrđenja osnove za isključenje naznačenog podugovaratelja u svakom slučaju isključuje i gospodarski subjekt ponuditelj, pa i onda kad postoje drugi neisključeni podugovaratelji koji ispunjavaju zahtjeve za pružanje usluga za podugovaranje ili gospodarski subjekt ponuditelj izjavi da neće angažirati podugovaratelje jer sam ispunjava uvjete za pružanje usluga?

         (1)  Direktiva 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL 2014., L 94, str. 65.)


title: Predmet C-532/17: Presuda Suda (treće vijeće) od 4. srpnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Hamburg – Njemačka) – Wolfgang Wirth i dr. protiv Thomson Airways Ltd. (Zahtjev za prethodnu odluku — Promet — Uredba (EZ) br. 261/2004 — Članak 2. točka (b) — Područje primjene — Pojam „stvarni zračni prijevoznik” — Ugovor o zakupu zrakoplova s posadom („wet lease”))

text:
               27.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/10

      Presuda Suda (treće vijeće) od 4. srpnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Hamburg – Njemačka) – Wolfgang Wirth i dr. protiv Thomson Airways Ltd.
      (Predmet C-532/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Promet - Uredba (EZ) br. 261/2004 - Članak 2. točka (b) - Područje primjene - Pojam „stvarni zračni prijevoznik” - Ugovor o zakupu zrakoplova s posadom („wet lease”)))
      (2018/C 301/12)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Hamburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Wolfgang Wirth, Theodor Mülder, Ruth Mülder, Gisela Wirth

         Tuženik: Thomson Airways Ltd.

         Izreka

      Pojam „stvarni zračni prijevoznik” u smislu Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91, i osobito njezina članka 2. točke (b), treba tumačiti na način da ne obuhvaća zračnog prijevoznika, poput onoga o kojemu je riječ u glavnom postupku, koji drugom zračnom prijevozniku daje u zakup zrakoplov i posadu u okviru ugovora o zakupu zrakoplova s posadom („wet lease”), ali ne preuzima operativnu odgovornost za letove, uključujući i slučaj kada se u potvrdi o rezervaciji mjesta na letu, koja je izdana putnicima, navodi da navedeni let izvodi taj prvonavedeni prijevoznik.

         (1)  SL C 402, 27. 11. 2017.