title: Predmet C-105/13: Presuda Suda (prvo vijeće) od 5. lipnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio College van Beroep voor het Bedrijfsleven -Nizozemska) – P.J. Vonk Noordegraaf protiv Staatssecretaris van Economische Zaken (Poljoprivreda — Zajednička poljoprivredna politika — Program jedinstvenih plaćanja — Uredba (EZ) br. 73/2009 — Članci 34., 36. i 137. — Prava na plaćanje — Osnova za izračun — Premije isplaćene za stoku i parcele koje su tijekom referentnog razdoblja u posjedu poljoprivrednika — Izmjena podrobnih pravila za određivanje površine poljoprivrednih parcela — Smanjenje broja hektara za koje se može dodijeliti potpora — Zahtjev poljoprivrednika za smanjenje broja prava na plaćanje i povećanje njihove pojedinačne vrijednosti — Uredba (EZ) br. 796/2004 — Članak 73.a stavak 2.a — Dopustivost)

text:
               4.8.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 253/10

         Presuda Suda (prvo vijeće) od 5. lipnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio College van Beroep voor het Bedrijfsleven -Nizozemska) – P.J. Vonk Noordegraaf protiv Staatssecretaris van Economische Zaken
   (Predmet C-105/13) (1)

   ((Poljoprivreda - Zajednička poljoprivredna politika - Program jedinstvenih plaćanja - Uredba (EZ) br. 73/2009 - Članci 34., 36. i 137. - Prava na plaćanje - Osnova za izračun - Premije isplaćene za stoku i parcele koje su tijekom referentnog razdoblja u posjedu poljoprivrednika - Izmjena podrobnih pravila za određivanje površine poljoprivrednih parcela - Smanjenje broja hektara za koje se može dodijeliti potpora - Zahtjev poljoprivrednika za smanjenje broja prava na plaćanje i povećanje njihove pojedinačne vrijednosti - Uredba (EZ) br. 796/2004 - Članak 73.a stavak 2.a - Dopustivost))
   2014/C 253/13
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: P.J. Vonk Noordegraaf

      Tuženik: Staatssecretaris van Economische Zaken

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku – College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Tumačenje članaka 34., 36. i 137. Uredbe Vijeće (EZ) br. 73/2009 od 19. siječnja 2009. o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore za poljoprivrednike u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike, o izmjeni i dopuni uredaba (EZ) br. 1290/2005, (EZ) br. 247/2006 i (EZ) br. 378/2007 i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1782/2003 (SL L 30, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 19., str. 199.) – Program izravnih potpora – Program jedinstvenih plaćanja – Poljoprivrednik koji je u 2006. dobio prava na plaćanje koja je stekao na temelju svoje proizvodnje koja nije vezana za zemlju i parcela koje mu pripadaju – Način identifikacije naknadno izmijenjenih parcela – Smanjenje broja hektara za koje se može dodijeliti potpora

      Izreka

   Članak 73.a stavak 2.a Uredbe Komisije (EZ) br. 796/2004 od 21. travnja 2004. o detaljnim pravilima za provedbu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava predviđenih uredbama Vijeća (EZ) br. 1782/2003 i (EZ) br. 73/2009 kao i višestruke sukladnosti previđene Uredbom Vijeća br. 479/2008, kako je izmijenjena i dopunjena Uredbom Komisije (EZ) br. 380/2009 od 8. svibnja 2009. treba tumačiti u smislu da poljoprivrednikova prava na plaćanje trebaju biti predmet novog izračuna kada je u okviru prvotnog određivanja njegovih prava na plaćanje referentni iznos tog poljoprivrednika podijeljen s prevelikim brojem hektara zbog podrobnih pravila za određivanje površine poljoprivrednih parcela koja su se tada primjenjivala u predmetnoj državi članici. Članak 137. Uredbe (EZ) br. 73/2009 od 19. siječnja 2009. o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore za poljoprivrednike u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike, o izmjeni i dopuni uredbi (EZ) br. 1290/2005, (EZ) br. 247/2006, (EZ) br. 378/2007 i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1782/2003 ne može se primijeniti na ispravak na temelju članka 73.a stavka 2.a Uredbe br. 796/2004.

      (1)  SL C 147, 25.5.2013.


title: Predmet C-586/15 P: Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 7. rujna 2016. – Lotte Co. Ltd protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (Žalba — Članak 181. Poslovnika Suda — Žig Europske unije — Figurativni žig s verbalnim elementom na japanskom jeziku i slikom koale na drvetu koja drži malu koalu — Prigovor nositelja ranijeg nacionalnog trodimenzionalnog žiga KOALA-BÄREN i ranijeg nacionalnog figurativnog žiga KOALA — Dokaz stvarne uporabe žiga — Uporaba žiga u obliku koji se razlikuje u elementima koji ne mijenjaju njegov razlikovni karakter — Članak 15. stavak 1. drugi podstavak točka (a) i članak 42. stavci 2. i 3. Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Žalba koja je djelomično očito nedopuštena i djelomično očito neosnovana)

text:
               5.12.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 454/12

      Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 7. rujna 2016. – Lotte Co. Ltd protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo
      (Predmet C-586/15 P) (1)

      ((Žalba - Članak 181. Poslovnika Suda - Žig Europske unije - Figurativni žig s verbalnim elementom na japanskom jeziku i slikom koale na drvetu koja drži malu koalu - Prigovor nositelja ranijeg nacionalnog trodimenzionalnog žiga KOALA-BÄREN i ranijeg nacionalnog figurativnog žiga KOALA - Dokaz stvarne uporabe žiga - Uporaba žiga u obliku koji se razlikuje u elementima koji ne mijenjaju njegov razlikovni karakter - Članak 15. stavak 1. drugi podstavak točka (a) i članak 42. stavci 2. i 3. Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Žalba koja je djelomično očito nedopuštena i djelomično očito neosnovana))
      (2016/C 454/24)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Lotte Co. Ltd (zastupnik: M. Knitter, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH (zastupnik: A. Jaeger-Lenz, odvjetnik), Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: D. Walicka, agent)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvu Lotte Co. Ltd se, osim snošenja vlastitih troškova, nalaže snošenje troškova društva Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH.

                  3.

                  Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) snosi vlastite troškove.

         (1)  SL C 59, 15. 2. 2016.


title: Predmet C-66/12: Presuda Suda (veliko vijeće) od 19. studenoga 2013. — Vijeće Europske unije protiv Europske komisije (Godišnje usklađivanje primitaka od rada i mirovina službenika i drugih djelatnika Europske unije — Pravilnik o osoblju — Tužba za poništenje — Obavijest COM(2011) 829 final — Prijedlog COM(2011) 820 final — Tužba zbog propusta — Podnošenje prijedlogâ na temelju članka 10. Priloga XI. Pravilniku — Propuštanje djelovanja Komisije — Tužba koja je postala bespredmetna — Obustava postupka)

text:
               8.2.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 39/4

         Presuda Suda (veliko vijeće) od 19. studenoga 2013. — Vijeće Europske unije protiv Europske komisije
   (Predmet C-66/12) (1)

   (Godišnje usklađivanje primitaka od rada i mirovina službenika i drugih djelatnika Europske unije - Pravilnik o osoblju - Tužba za poništenje - Obavijest COM(2011) 829 final - Prijedlog COM(2011) 820 final - Tužba zbog propusta - Podnošenje prijedlogâ na temelju članka 10. Priloga XI. Pravilniku - Propuštanje djelovanja Komisije - Tužba koja je postala bespredmetna - Obustava postupka)
   2014/C 39/06
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Bauer i J. Herrmann, agenti)

      Intervenijenti koji podržavaju tužitelja: Češka Republika (zastupnici: M. Smolek, D. Hadroušek i J. Vláčil, agenti), Kraljevina Danska (zastupnici: V. Pasternak Jørgensen i M. C. Thorning, agenti), Savezna Republika Njemačka (zastupnici: T. Henze i N. Graf Vitzthum, agenti), Irska (zastupnici: E. Creedon, agent, uz asistenciju C. Toland, BL, i A. Joyce, solicitor), Kraljevina Španjolska (zastupnici: N. Díaz Abad i S. Centeno Huerta, agenti), Francuska Republika (zastupnici: G. de Bergues, D. Colas i J.-S. Pilczer, agenti), Republika Latvija (zastupnici: I. Kalniņš i A. Nikolajeva, agenti), Kraljevina Nizozemska (zastupnici: C. Wissels i M. Bulterman, agenti), Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske (zastupnici: E. Jenkinson i J. Beeko, agenti, uz asistenciju R. Palmer, barrister)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J. Currall, D. Martin i J.-P. Keppenne, agenti)

      Intervenijent koji podržava tuženika: Europski parlament (zastupnici: A. Neergaard i S. Seyr, agenti)

      Predmet

   Tužba za poništenje — Obavijest Komisije COM(2011) 829 final od 24. studenoga 2011., o odbijanju podnošenja prijedlogâ na temelju „klauzule o izuzećima” iz članka 10. Priloga XI Pravilniku — Prijedlog Komisije za Uredbu Vijeća o usklađivanju, s učinkom od 1. srpnja 2011., primitaka od rada i mirovina službenika i drugih djelatnika Europske unije kao i koeficijenata ispravka koji se primjenjuju na te primitke od rada i mirovine — Tužba zbog propusta — Nezakonito propuštanje Komisije da podnese prijedloge na temelju članka 10. Priloga XI Pravilniku

      Izreka

               1.

               Postupak se obustavlja.

               2.

               Češka Republika, Kraljevina Danska, Savezna Republika Njemačka, Irska, Kraljevina Španjolska, Francuska Republika, Republika Latvija, Kraljevina Nizozemska, Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske kao i Europska komisija snose vlastite troškove.

      (1)  SL C 118, 21.4.2012.


title: Predmet C-681/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. prosinca 2015. uputio Bundesarbeitsgericht (Njemačka) – Asklepios Dienstleistungsgesellschaft mbH protiv Vittorije Graf

text:
               4.4.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 118/6

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. prosinca 2015. uputio Bundesarbeitsgericht (Njemačka) – Asklepios Dienstleistungsgesellschaft mbH protiv Vittorije Graf
   (Predmet C-681/15)
   (2016/C 118/07)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesarbeitsgericht

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Asklepios Dienstleistungsgesellschaft mbH

      Tuženik: Vittoria Graf

      Prethodna pitanja

   I.

               1.

               Protivi li se članak 3. Direktive Vijeća 2001/23/EZ od 12. ožujka 2001. (1) nacionalnom pravilu koje propisuje da u slučaju prijenosa poduzeća ili pogona svi uvjeti rada koje su prenositelj i zaposlenik privatnopravno i pojedinačno dogovorili u ugovoru o radu neizmijenjeni prelaze na preuzimatelja – kao da ih je pojedinačnim ugovorom sâm dogovorio sa zaposlenikom – ako nacionalno pravo za preuzimatelja propisuje i sporazumne i jednostrane mogućnosti prilagodbe tih odredbi?

               2.

               U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje u cijelosti ili za određenu skupinu pojedinačno dogovorenih uvjeta rada iz ugovora o radu između prenositelja i zaposlenika:
               Proizlazi li iz primjene članka 3. Direktive 2001/23/EZ da određene uvjete iz ugovora o radu koji su privatnopravno dogovoreni između prenositelja i zaposlenika treba izuzeti od neizmijenjenog prijenosa na preuzimatelja i prilagoditi ih isključivo zbog prijenosa poduzeća ili pogona?

               3.

               Ako prema odgovorima Suda na prvo i drugo pitanje, pojedinačno upućivanje dogovoreno pojedinačnim ugovorom na temelju kojeg određene odredbe iz kolektivnog ugovora privatnopravno dinamično postaju sadržaj ugovora o radu ne prelazi u neizmijenjenom obliku na preuzimatelja:

                           a)

                           Primjenjuje li se to i u slučajevima kada ni prenositelj ni preuzimatelj nisu stranka kolektivnog ugovora niti su članovi takve stranke odnosno ako se odredbe iz kolektivnog ugovora još prije prijenosa poduzeća ili pogona ne bi primjenjivale na radni odnos s prenositeljem da klauzula o upućivanju nije dogovorena privatnopravno u ugovoru o radu?

                           b)

                           U slučaju potvrdnog odgovora na ovo pitanje:
                           Primjenjuje li se to i u slučajevima kada su prenositelj i preuzimatelj poduzeća unutar istoga koncerna?

         II.
   Protivi li se članak 16. Povelje Europske unije o temeljnim pravima nacionalnom pravilu donesenom radi prijenosa Direktive 77/187/EEZ (2) ili 2001/23/EZ koje propisuje da je u slučaju prijenosa poduzeća ili pogona preuzimatelj vezan uvjetima iz ugovora o radu koje je prenositelj privatnopravno i pojedinačno dogovorio s radnikom prije prijenosa pogona kao da ih je sâm dogovorio i kada ti uvjeti određene odredbe kolektivnog ugovora koje se inače ne primjenjuju na radni odnos dinamično čine sadržajem ugovora o radu ako nacionalno pravo za preuzimatelja propisuje i sporazumne i jednostrane mogućnosti prilagodbe tih odredbi?

      (1)  Direktiva Vijeća 2001/23/EZ od 12. ožujka 2001. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na zaštitu prava zaposlenika kod prijenosa poduzeća, pogona ili dijelova poduzeća ili pogona, SL L 82, str. 16.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 151.

      (2)  Direktiva Vijeća 77/187/EEZ od 14. veljače 1977. o usklađivanju prava država članica o zaštiti prava zaposlenika u slučaju prijenosa poduzeća, pogona ili dijelova poduzeća ili pogona, SL L 61, str. 26.


title: Predmet C-442/14: Presuda Suda (peto vijeće) od 23. studenog 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Nizozemska) – Bayer CropScience SA-NV, Stichting De Bijenstichting protiv College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden (Zahtjev za prethodnu odluku — Okoliš — Arhuška konvencija — Direktiva 2003/4/EZ — Članak 4. stavak 2. — Javni pristup informacijama — Pojam ‚podaci o emisijama u okoliš’ — Direktiva 91/414/EEZ — Direktiva 98/8/EZ — Uredba (EZ) br. 1107/2009 — Stavljanje sredstava za zaštitu bilja i biocidnih pripravaka na tržište — Povjerljivost — Zaštita industrijskih i komercijalnih interesa)

text:
               30.1.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 30/3

         Presuda Suda (peto vijeće) od 23. studenog 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Nizozemska) – Bayer CropScience SA-NV, Stichting De Bijenstichting protiv College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden
   (Predmet C-442/14) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Okoliš - Arhuška konvencija - Direktiva 2003/4/EZ - Članak 4. stavak 2. - Javni pristup informacijama - Pojam ‚podaci o emisijama u okoliš’ - Direktiva 91/414/EEZ - Direktiva 98/8/EZ - Uredba (EZ) br. 1107/2009 - Stavljanje sredstava za zaštitu bilja i biocidnih pripravaka na tržište - Povjerljivost - Zaštita industrijskih i komercijalnih interesa))
   (2017/C 030/03)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Bayer CropScience SA-NV, Stichting De Bijenstichting

      Tuženik: College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden

      uz sudjelovanje: Makhtesim-Agan Holland BV

      Izreka

               1.

               Članak 4. stavak 2. Direktive 2003/4 Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2003. o javnom pristupu informacijama o okolišu i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 90/313/EEZ treba tumačiti na način da okolnost da podnositelj zahtjeva za odobrenje za stavljanje sredstva za zaštitu bilja ili biocidnog pripravka na tržište u okviru postupka predviđenog za ishođenje tog odobrenja nije zatražio povjerljivo postupanje s podacima podnesenima u okviru tog postupka na temelju članka 14. Direktive Vijeća 91/414/EEZ od 15. srpnja 1991. o stavljanju sredstava za zaštitu bilja na tržište, članka 19. Direktive 98/8/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 1998. o stavljanju biocidnih pripravaka na tržište ili članka 33. stavka 4. i članka 63. Uredbe (EZ) br. 1107/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja i stavljanju izvan snage direktiva Vijeća 79/117/EEZ i 91/414/EEZ ne predstavlja prepreku tome da nadležno tijelo, kojem je nakon zatvaranja navedenog postupka podnesen zahtjev za pristup tim podacima koji je podnijela treća osoba na temelju Direktive 2003/4, ispita prigovor koji je navedeni podnositelj zahtjeva za odobrenje istaknuo protiv tog zahtjeva za pristup i po potrebi odbije zahtjev za pristup primjenom članka 4. stavka 2. prvog podstavka točke (d) te direktive iz razloga što bi otkrivanje navedenih podataka negativno utjecalo na povjerljivost trgovačkih ili industrijskih podataka.

               2.

               Članak 4. stavak 2. drugi podstavak Direktive 2003/4 treba tumačiti na način:

                           —

                           pod pojam „emisije u okoliš” u smislu te odredbe potpadaju istjecanja u okoliš proizvoda ili tvari poput sredstava za zaštitu bilja ili biocidnih pripravaka i tvari koje ti proizvodi sadržavaju ako je to istjecanje stvarno ili predvidljivo u uobičajenim ili realnim uvjetima upotrebe;

                           —

                           pod pojam „podaci o emisijama u okoliš” u smislu navedene odredbe potpadaju naznake o prirodi, sastavu, količini, datumu i mjestu „emisija u okoliš” tih proizvoda ili tvari, kao i podaci o više ili manje dugoročnim utjecajima tih emisija na okoliš, a osobito podaci o ostacima prisutnima u okolišu nakon primjene predmetnog proizvoda i studije o stupnju raznošenja tvari prilikom te primjene, neovisno o tome proizlaze li ti podaci iz terenskih ili poluterenskih studija, laboratorijskih ispitivanja ili translokacijskih studija.

               3.

               Članak 4. stavak 2. drugi podstavak Direktive 2003/4 treba tumačiti na način da, u slučaju zahtjeva za pristup podacima o emisijama u okoliš čije bi otkrivanje negativno utjecalo na jedan od interesa navedenih u članku 4. stavku 2. prvom podstavku točkama (a), (d), (f) do (h) te direktive, treba otkriti samo relevantne podatke koji se mogu izvesti iz izvora informacija, a koji se odnose na emisije u okoliš, ako je moguće razdvojiti te podatke od ostalih informacija koje navedeni izvor sadržava, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

      (1)  SL C 462, 22. 12. 2014.


title: Predmet T-278/16: Tužba podnesena 31. svibnja 2016. – Atlas Copco Airpower i Atlas Copco protiv Komisije

text:
               1.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/34

         Tužba podnesena 31. svibnja 2016. – Atlas Copco Airpower i Atlas Copco protiv Komisije
   (Predmet T-278/16)
   (2016/C 279/49)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Atlas Copco Airpower (Antwerpen, Belgija) i Atlas Copco AB (Nacka, Švedska) (zastupnici: A. von Bonin, A. Haelterman i O. Brouwer, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               poništi Odluku Europske komisije od 11. siječnja 2016. o programu državne potpore o izuzeću od oporezivanja viška dobiti SA.37667 (2015/C)(ex 2015/NN);

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava i očitoj pogrešci u ocjeni u dijelu u kojem je utvrđena navodna mjera državne potpore i u kojem je kvalificirana kao program potpora u smislu članka 1. točke (d) Uredbe Vijeća br. 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i članka 107. UFEU-a.

               2.

               Drugi tužbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava i pogrešnoj primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a time što je utvrđeno da je sustav prilagodbi oporezivanja viška dobiti državna potpora.

               3.

               Treći tužbeni razlog temelji se na očitoj pogrešci u ocjeni kod utvrđivanja korisnika navodne državne potpore, nedosljednosti kod utvrđivanja multinacionalnih grupa kao korisnika kao i povredi načela zakonitosti i članka 16. stavka 1. Uredbe Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog temelji se na povredi načela pravne sigurnosti, zaštite legitimnih očekivanja i dobrog sudovanja.


title: Predmet T-286/16: Tužba podnesena 2. lipnja 2016. – Kneidinger protiv EUIPO-a - Topseat International (Poklopci za zahodske daske)

text:
               18.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 260/50

         Tužba podnesena 2. lipnja 2016. – Kneidinger protiv EUIPO-a - Topseat International (Poklopci za zahodske daske)
   (Predmet T-286/16)
   (2016/C 260/62)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Ernst Kneidinger (Wilhering, Austrija) (zastupnik: M. Grötschl, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Topseat International (Plano, Texas, Sjedinjene Američke Države)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog dizajna: tužitelj

      Predmetni sporni dizajn: dizajn Zajednice br. 2274035-0001

      Pobijana odluka: odluka trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 5. travnja 2016. u predmetu R 1030/2015-3

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova ovog postupka, osobito troškova predmetne tužbe i troškova eventualne rasprave te putnih troškova, kao i troškova postupka pred žalbenim vijećem.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 6. stavaka 1. i 3. Uredbe br. 6/2002


title: Predmet T-16/16: Presuda Općeg suda od 9. veljače 2017. – Mast-Jägermeister protiv EUIPO-a (Čaše) („Dizajn Zajednice — Prijava dizajna Zajednice koji predstavlja čaše — Pojam „prikaz prikladan za umnožavanje” — Neodređenost prikaza u pogledu opsega zahtijevane zaštite — Odbijanje ispravljanja nedostataka — Odbijanje dodjeljivanja datuma podnošenja prijave — Članci 36. i 46. Uredbe (EZ) br. 6/2002 — Članak 4. stavak 1. točka (e) i članak 10. stavci 1. i 2. Uredbe (EZ) br. 2245/2002”)

text:
               20.3.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 86/26

         Presuda Općeg suda od 9. veljače 2017. – Mast-Jägermeister protiv EUIPO-a (Čaše)
   (Predmet T-16/16) (1)

   ((„Dizajn Zajednice - Prijava dizajna Zajednice koji predstavlja čaše - Pojam „prikaz prikladan za umnožavanje” - Neodređenost prikaza u pogledu opsega zahtijevane zaštite - Odbijanje ispravljanja nedostataka - Odbijanje dodjeljivanja datuma podnošenja prijave - Članci 36. i 46. Uredbe (EZ) br. 6/2002 - Članak 4. stavak 1. točka (e) i članak 10. stavci 1. i 2. Uredbe (EZ) br. 2245/2002”))
   (2017/C 086/34)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Mast-Jägermeister SE (Wolfenbüttel, Njemačka) (zastupnici: H.-P. Schrammek, C. Drzymalla, S. Risthaus i J. Engberding, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: S. Hanne, agent)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 17. studenoga 2015. (predmet R 1842/2015-3), koji se odnosi na prijavu za registraciju čaša kao dizajna Zajednice.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Mast-Jägermeister SE nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 90, 7. 3. 2016.


title: Predmet F-9/16: Tužba podnesena 17. veljače 2016. – ZZ i dr. protiv Parlamenta

text:
               25.4.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 145/40

         Tužba podnesena 17. veljače 2016. – ZZ i dr. protiv Parlamenta
   (Predmet F-9/16)
   (2016/C 145/49)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelji: ZZ i dr. (zastupnik: M. Casado Garcia-Hirschfeld, odvjetnik)

      Tuženik: Europski parlament

      Predmet i opis spora

   Poništenje odluka kojima se četvorici tuženika odbija dodjela naknada za obrazovanje za školsku godinu 2015/2016 i za naredne školske godine i nalaganje tuženiku plaćanja tužiteljima naknada za obrazovanje za školsku godinu 2015/2016, uvećanih za kamate koje se računaju od datuma dospijeća tih iznosa na temelju Priloga VII. Pravilniku o osoblju.

      Tužbeni zahtjev tužiteljâ

               —

               Poništiti pobijane pojedinačne odluke od 24. travnja 2015.;

               —

               prema potrebi, poništiti odluke Glavnog tajnika Europskog parlamenta od 17. studenoga i 19. studenoga 2015.;

               —

               naložiti Parlamentu plaćanje tužitelju naknade za obrazovanje za školsku godinu 2015/2016, uvećane za kamate koje se računaju od datuma dospijeća tih iznosa na temelju Priloga VII. Pravilniku o osoblju.

               —

               naložiti Parlamentu snošenje troškova.


title: Predmet T-745/14: Tužba podnesena 5. studenoga 2014. – TeamBank/OHIM – Easy Asset Management (easy Credit)

text:
               12.1.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 7/43

         Tužba podnesena 5. studenoga 2014. – TeamBank/OHIM – Easy Asset Management (easy Credit)
   (Predmet T-745/14)
   (2015/C 007/48)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: TeamBank AG Nürnberg (Nürnberg, Njemačka) (zastupnici: H. Lindner, D. Terheggen i T. Kiphuth, odvjetnici)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Easy Asset Management AD (Sofija, Bugarska)

      Podaci o postupku pred OHIM-om

      Podnositelj prijave: druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem

      Sporni žig u pitanju: figurativni žig s verbalnim elementima 'easy Credit' – međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija br. 8 11  527

      Postupak pred OHIM-om: postupak za proglašavanje ništavosti

      Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća OHIM-a od 5. rujna 2014. u predmetu R 19752013-1

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem se odnosi na proizvode i usluge u razredima 36. i 38.;

               —

               naloži OHIM-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 52. stavka 1. točke (a), članka 7. stavka 1. točke (b) i članka 7. stavka 2. Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 53. stavka 1. točke (a) i članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet T-142/14: Rješenje Općeg suda od 1. veljače 2016. – SolarWorld i dr. protiv Vijeća („Tužba za poništenje — Subvencije — Uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Kine — Konačna kompenzacijska pristojba — Izuzimanje uvoza koji je predmet prihvaćene preuzete obveze — Nerazdvojivost — Nedopuštenost”)

text:
               29.3.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 111/24

         Rješenje Općeg suda od 1. veljače 2016. – SolarWorld i dr. protiv Vijeća
   (Predmet T-142/14) (1)

   ((„Tužba za poništenje - Subvencije - Uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Kine - Konačna kompenzacijska pristojba - Izuzimanje uvoza koji je predmet prihvaćene preuzete obveze - Nerazdvojivost - Nedopuštenost”))
   (2016/C 111/29)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: SolarWorld AG (Bonn, Njemačka); Brandoni solare SpA (Castelfidardo, Italija) i Solaria Energia y Medio Ambiente, SA (Madrid, Španjolska) (zastupnici: L. Ruessmann, odvjetnik, i J. Beck, solicitor)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnik: B. Driessen, agent)

      Intervenijenti u potporu tuženiku: Europska komisija (zastupnici: J.-F. Brakeland, T. Maxian Rusche i A. Stobiecka-Kuik, agenti); Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc. (Changshu, Kina); Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc. (Luoyang, Kina); Csi Cells Co. Ltd (Suzhou, Kina) i CsiSolar Power (Kina), Inc. (Suzhou) (zastupnici: A. Willems i S. De Knop, odvjetnici i K. Daly, solicitor) i China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (Peking, Kina) (zastupnici: J.-F. Bellis, F. Di Gianni i A. Scalini, odvjetnici)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje članka 2. Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 1239/2013 od 2. prosinca 2013. o uvođenju konačne kompenzacijske pristojbe na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine (SL L 325, str. 66.).

      Izreka

               1.

               Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

               2.

               Društva Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd i Csi Solar Power (China), Inc. brišu se iz predmeta T–142/14 kao intervenijenti.

               3.

               Društvima SolarWorid AG, Brandoni solare SpA i Solaria Energia y Medio Ambiente, SA nalaže se snošenje vlastitih troškova kao i troškova Vijeća Europske unije uključujući one koji se odnose na postupak privremene pravne zaštite.

               4.

               Europska komisija, društvo Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., društvo Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., društvo Csi Cells Co. Ltd, društvo Csi Solar Power (China), Inc. i China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 142, 12. 5. 2014.


title: Predmet T-881/16: Tužba podnesena 14. prosinca 2016. – HJ protiv EMA-e

text:
               13.2.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 46/24

         Tužba podnesena 14. prosinca 2016. – HJ protiv EMA-e
   (Predmet T-881/16)
   (2017/C 046/27)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: HJ (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: L. Levi i A. Blot, odvjetnici)

      Tuženik: Europska agencija za lijekove

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               naloži tuženiku plaćanje jednog eura kao simboličnu naknadu za pretrpljenu neimovinsku štetu;

               —

               naloži tuženiku da povuče Odluku od 22. srpnja 2015. i, slijedom navedenog, odgovor tužitelja od 23. srpnja 2015. koji se nalazi u osobnom dosjeu potonjeg;

               —

               prema potrebi, poništi odluku tijela nadležnog za sklapanje ugovora (AHCC) od 21. ožujka 2016. kojim je odbijen tužiteljev zahtjev za naknadu štete od 26. studenog 2015. i poništi odluku AHCC-a od 19. listopada 2016. kojom je negativno odlučeno o prethodno navedenoj odluci;

               —

               naloži tuženiku naknadu svih troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe samo jedan tužbeni razlog kojim ističe da su ovom slučaju ispunjene pretpostavke za nastanak izvanugovorne odgovornosti za štetu Europske unije, odnosno, nezakonito postupanje, postojanje stvarne štete i uzročne veze između postupanja i navedene štete. Prema tužitelju, prema dokumentima iz njegovog osobnog dosjea, koji su određeno razdoblje učinjeni javnim i dostupnim svim članovima osoblja Europske agencije za lijekove, nije se postupalo lojalno i zakonito, nego su korišteni za svrhe različite od onih za koje su prikupljeni a da tužitelj nije odobrio tu promjenu njihove svrhe. Širenje tih osjetljivih podataka dovela je do preispitivanja čestitosti tužitelja te mu time prouzročila stvarnu i određenu nematerijalnu štetu. Tužitelj smatra da je ta šteta u cijelosti nastala zbog skrivljenog postupanja Agencije.


title: Predmet T-886/16: Tužba podnesena 15. prosinca 2016. – Nf Nails In Vogue protiv EUIPO-a – Nails & Beauty (NAILS FACTORY)

text:
               27.2.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 63/30

         Tužba podnesena 15. prosinca 2016. – Nf Nails In Vogue protiv EUIPO-a – Nails & Beauty (NAILS FACTORY)
   (Predmet T-886/16)
   (2017/C 063/41)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Nf Nails In Vogue, SL (Arganda del Rey, Španjolska) (zastupnik: L. Jáudenes Sánchez, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Nails & Beauty Vertriebs GmbH (Kiel, Njemačka)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Podnositelj prijave: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije s verbalnim elementima „NAILS FACTORY” – prijava za registraciju br. 13 528 336

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 5. listopada 2016. u predmetu R 202/2016-1

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               prihvati tužbu;

               —

               poništi pobijanu odluku i zadrži na snazi odluku odjela za prigovore;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova, uključujući troškove postupka pred žalbenim vijećem.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet T-456/15: Tužba podnesena 10. kolovoza 2015. – Foodcare protiv OHIM-a – Michalczewski (T.G.R. ENERGY DRINK)

text:
               5.10.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/29

         Tužba podnesena 10. kolovoza 2015. – Foodcare protiv OHIM-a – Michalczewski (T.G.R. ENERGY DRINK)
   (Predmet T-456/15)
   (2015/C 328/26)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Foodcare sp. z o.o. (Zabierzów, Poljska) (zastupnik: A. Matusik, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Dariusz Michalczewski (Gdańsk, Poljska)

      Podaci o postupku pred OHIM-om

      Nositelj spornog žiga: tužitelj

      Sporni žig u pitanju: verbalni žig Zajednice „T.G.R. ENERGY DRINK”– žig Zajednice br. 5 689 237

      Postupak pred OHIM-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

      Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća OHIM-a od 12. svibnja 2015. u predmetu R 265/2014-2

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku u cijelosti;

               —

               naloži OHIM-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 52. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-3/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. siječnja 2014. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – Polska Telefonia Cyfrowa S.A. (Varšava) protiv Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

text:
               7.4.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 102/13

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. siječnja 2014. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – Polska Telefonia Cyfrowa S.A. (Varšava) protiv Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
   (Predmet C-3/14)
   2014/C 102/17
   Jezik postupka: poljski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Sąd Najwyższy

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Polska Telefonia Cyfrowa S.A.

      Tuženik: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 7. stavak 3. Direktive 2002/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (Okvirna direktiva) (1) u vezi s člankom 28. Direktive 2002/22/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o univerzalnoj usluzi i pravima korisnika u vezi s elektroničkim komunikacijskim mrežama i uslugama (Direktiva o univerzalnoj usluzi) (2) tumačiti tako da svaka mjera koju državno regulatorno tijelo poduzme za ispunjenje obveze koja proizlazi iz članka 28. Direktive 2002/22 utječe na trgovinu između država članica ako može omogućiti pristup nezemljopisnim brojevima samo krajnjim korisnicima iz drugih država članica na državnom području te države članice?

               2.

               Treba li članak 7. stavak 3. u vezi s člancima 6. i 20. Direktive 2002/21 tumačiti tako da državno regulatorno tijelo ne smije provoditi konsolidacijski postupak kada odlučuje o sporovima između poduzetnika koji nude elektroničke komunikacijske mreže ili usluge, a ti se sporovi odnose na ispunjenje obveze jednoga od tih poduzetnika koja proizlazi iz članka 28. Direktive 2002/22, čak ni onda kad mjera utječe na trgovinu između država članica i unutarnje pravo obvezuje državno regulatorno tijelo da uvijek provede konsolidacijski postupak kad mjera može utjecati na tu trgovinu?

               3.

               U slučaju potvrdnog odgovora na drugo pitanje: Treba li članak 7. stavak 3. u vezi s člankom 6. i 20. Direktive 2002/21 u vezi s člankom 288. UFEU-a i članka 4. stavka 3. UEU-a tumačiti tako da nacionalni sud ne smije primijeniti propise unutarnjeg prava koji državnom regulatornom tijelu propisuju obvezu provođenja konsolidacijskog postupka uvijek kad mjera koju je poduzelo može utjecati na trgovinu između država članica?

      (1)  (SL L 108, 24.4.2002., str. 33.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 49., str. 25.).

      (2)  (SL L 108, 24.4.2002., str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 50., str. 3.).


title: Predmet C-42/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. veljače 2015. uputio Okresný súd Dunajská Streda (Slovačka) – Home Credit Slovakia a. s. protiv Kláre Bíróove

text:
               11.5.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/8

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. veljače 2015. uputio Okresný súd Dunajská Streda (Slovačka) – Home Credit Slovakia a. s. protiv Kláre Bíróove
   (Predmet C-42/15)
   (2015/C 155/10)
   Jezik postupka: slovački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Okresný súd Dunajská Streda

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Home Credit Slovakia a. s.

      Tuženik: Klára Bíróová

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li pojmove „na papiru” i „nekom drugom trajnom mediju” iz članka 10. stavka 1. [u vezi s člankom 3. točkom (m)] Direktive 2008/48 EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ (SL L 133., str. 66.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 13., str. 58.; u daljnjem tekstu Direktiva 2008/48) tumačiti u smislu da podrazumijevaju

                           —

                           ne samo tekst (fizičkog) dokumenta, potpisanog od ugovornih strana („hard copy”) koji sadrži elemente (informacije) određene u članku 10. stavku 2. točkama (a) do (v) navedene direktive, već i

                           —

                           svaki drugi dokument na koji taj tekst upućuje i koji, na temelju nacionalnog prava, čini sastavni dio ugovora (na primjer, dokumenti koji sadrže „opće uvjete ugovora”, „kreditne uvjete”, „popis troškova”, „otplatni plan”, a koje je sastavio vjerovnik) bez obzira što taj dokument kao takav ne ispunjava uvjet „pisanog oblika” u smislu nacionalnog prava (na primjer, zato što ga ugovorne strane nisu potpisale)?

               2.

               Uzimajući o obzir odgovor na prvo pitanje:
               Treba li članak 10. stavke 1. i 2. u vezi s člankom 1. Direktive 2008/48, prema kojima je svrha Direktive potpuno usklađivanje dotičnog područja, tumačiti u smislu da im je protivan propis ili nacionalna praksa koji

                           —

                           zahtijeva da svi elementi određeni u članku 10. stavku 2. točkama (a) do (v) budu sadržani u samo jednom dokumentu koji zadovoljava uvjet „pisanog oblika” u smislu prava dotične države članice (odnosno, načelno, u dokumentu koji su potpisale ugovorne strane) i

                           —

                           ne priznaje puni pravni učinak ugovoru o potrošačkom kreditu samo zato što jedan dio spomenutih elemenata nije sadržan u potpisanom dokumentu, bez obzira što su ti elementi (svi ili dio njih) sadržani u odvojenom dokumentu (na primjer, u dokumentu koji sadrži „opće uvjete ugovora”, „kreditne uvjete”, „popis troškova”, „otplatni plan”, a koje je sastavio vjerovnik), pri čemu (i) se pisani ugovor poziva na taj dokument, (ii) su ispunjeni uvjeti propisani nacionalnim pravom prema kojima se taj dokument smatra dijelom ugovora te (iii) tako sklopljen ugovor o potrošačkom kreditu u cijelosti ispunjava uvjete ugovora sastavljenog „nekom drugom trajnom mediju” u smislu članak 10. stavka 1. Direktive?

               3.

               Treba li članak 10. stavak 2. točku (h) Direktive 2008/48/EZ tumačiti na način da informacije određene u toj odredbi (posebno „učestalost uplata”)

                           —

                           trebaju biti precizno navedene u uvjetima konkretnog ugovora o kojem je riječ [načelno, navodeći točne datume (dan, mjesec, godina) dospijeća pojedinih obroka], ili

                           —

                           je dovoljno da ugovor sadrži općenito upućivanje na objektivno odredive elemente na temelju kojih je moguće utvrditi te informacije (na primjer, određujući da su „mjesečni obroci plativi najkasnije 15. dana u svakom tekućem mjesecu”, da „uplatu prvog obroka treba izvršiti u roku od mjesec dana od potpisivanja ugovora i da svaki sljedeći obrok treba podmiriti mjesec dana nakon dospijeća prethodnog obroka” ili koristeći drugu formulaciju tog tipa)?

               4.

               Pod pretpostavkom da je ispravno tumačenje iz druge alineje trećeg pitanja:
               Treba li članak 10. stavak 2. točku (h) Direktive 2008/48/EZ tumačiti na način da informacija određena u toj odredbi (posebno „učestalost uplata”) može biti sadržana i u odvojenom dokumentu na koji se poziva ugovor koji zadovoljava uvjet pisanog oblika (u smislu članka 10. stavka 1. Direktive), ali za koji nije nužno da ispunjava taj uvjet (što načelno znači da ga nužno ne moraju potpisati ugovorne strane; na primjer, može se raditi o dokumentu koji sadrži „opće uvjete ugovora”, „kreditne uvjete”, „popis troškova”, „otplatni plan”, a koje je sastavio vjerovnik)?

               5.

               Treba li članak 10. stavak 2. točku (i), u vezi s točkom (h), Direktive 2008/48/EZ tumačiti u smislu da:

                           —

                           nije nužno da u trenutku sklapanja ugovora o kreditu s fiksnim trajanjem, u skladu s kojim se glavnica kredita vraća/amortizira isplatom pojedinih obroka, potonji točno određuje koji je dio svakog pojedinog obroka namijenjen otplati glavnice kredita, a koji dio plaćanju redovnih kamata i troškova (odnosno, da nije nužno da detaljan otplatni plan/amortizacijska tablica bude sastavni dio ugovora), nego da je te informacije moguće navesti u otplatnom planu/amortizacijskoj tablici koji će vjerovnik predočiti dužniku na njegov zahtjev, ili u smislu da

                           —

                           je u članku 10. stavku 2. točki (h) dužniku dodatno zajamčeno pravo da tijekom trajanja ugovora o kreditu zatraži ispis amortizacijske tablice na točno određen dan, iako to pravo ne oslobađa ugovorne strane od obveze da već u samom ugovoru uključe otplatni plan obračunatih pojedinačnih obroka (koji se, na temelju ugovora o kreditu, trebaju izvršiti tijekom njegova trajanja) za otplatu glavnice i otplatu redovnih kamata i troškova, prema modalitetima pojedinačno prilagođenih svakom ugovoru?

               6.

               Pod pretpostavkom da je ispravno tumačenje iz prve alineje petog pitanja:
               Spada li to pitanje u područje potpunog usklađivanja koje se nastoji postići Direktivom 2008/48/EZ tako da država članica, u smislu članka 22. stavka 1., ne može zahtijevati da se u ugovoru u kreditu precizno navodi koji je dio svakog pojedinog obroka namijenjen otplati glavnice kredita, a koji dio plaćanju redovnih kamata i troškova (to znači da je detaljan otplatni plan/amortizacijska tablica sastavni dio ugovora)?

               7.

               Treba li odredbe članka 1. Direktive 2008/48/EZ, u skladu s kojim je svrha Direktive potpuno usklađivanje u dotičnom području, ili članka 23. te direktive, u skladu s kojim sankcije trebaju biti proporcionalne, tumačiti u smislu da su im protivne odredbe nacionalnog prava na temelju kojih je posljedica nepostojanja većine elemenata ugovora o kreditu iz članka 10. stavka 2. Direktive 2008/48/EZ ta da se za odobren kredit smatra da je izuzet od kamata i troškova, tako da dužnik mora vjerovniku otplatiti samo glavnicu isplaćenu na temelju ugovora?


title: Predmet T-511/17: Tužba podnesena 7. kolovoza 2017. – Corra González i dr. protiv SRB-a

text:
               23.10.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/19

         Tužba podnesena 7. kolovoza 2017. – Corra González i dr. protiv SRB-a
   (Predmet T-511/17)
   (2017/C 357/25)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: José María Francisco Corra González (Madrid, Španjolska) i 7 ostalih tužitelja (zastupnici: C. de Santiago Álvarez i J. Redondo Martin, odvjetnici)

      Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               utvrdi da je SRB povrijedio pravo Unije time što je na izvršnoj sjednici od 7. lipnja 2017. donio Odluku SRB/EES/2017/08 o usvajanju sanacijskog programa za financijsku instituciju Banco Popular Español, A.S.;

               —

               slijedom toga poništi navedeni akt, kao i naknadne provedbene akte koje je SRB mogao donijeti, i to s učinkom ex tunc.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Tužbeni razlozi i glavni argumenti slični su onima navedenima u predmetima T-478/17, Mutualidad de la Abogacía i Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos/Jedinstveni sanacijski odbor, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno i SFL/Jedinstveni sanacijski odbor, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde/Komisija i Jedinstveni sanacijski odbor, T-483/17, García Suárez i dr./Komisija i Jedinstveni sanacijski odbor, T-484/17, Fidesban i dr./Jedinstveni sanacijski odbor, T-497/17, Sáchez del Valle i Calatrava Real State 2015/Komisija i Jedinstveni sanacijski odbor te T-498/17, Pablo Álvarez de Linera Granda/Komisija i Jedinstveni sanacijski odbor.


title: Predmet C-432/15: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 10. studenoga 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud – Češka Republika) – Odvolací finanční ředitelství protiv Pavlíne Baštove (Zahtjev za prethodnu odluku — Oporezivanje — Porez na dodanu vrijednost — Direktiva 2006/112/EZ — Članak 2. stavak 1. točka (c) — Pojam „isporuka usluga uz naknadu” — Stavljanje poreznog obveznika konja na raspolaganje organizatoru utrka konjâ — Utvrđenje protučinidbe — Pravo na odbitak troškova povezanih s pripremom konja poreznog obveznika za utrke — Opći troškovi povezani s cjelokupnom gospodarskom aktivnošću — Prilog III. točka 14. — Snižena stopa PDV-a koja se primjenjuje na pravo korištenja sportskih objekata — Primjenjivost na korištenje hipodroma — Transakcija koja se sastoji u pružanju samo jedne usluge ili više samostalnih usluga)

text:
               16.1.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 14/14

         Presuda Suda (četvrto vijeće) od 10. studenoga 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud – Češka Republika) – Odvolací finanční ředitelství protiv Pavlíne Baštove
   (Predmet C-432/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Porez na dodanu vrijednost - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 2. stavak 1. točka (c) - Pojam „isporuka usluga uz naknadu” - Stavljanje poreznog obveznika konja na raspolaganje organizatoru utrka konjâ - Utvrđenje protučinidbe - Pravo na odbitak troškova povezanih s pripremom konja poreznog obveznika za utrke - Opći troškovi povezani s cjelokupnom gospodarskom aktivnošću - Prilog III. točka 14. - Snižena stopa PDV-a koja se primjenjuje na pravo korištenja sportskih objekata - Primjenjivost na korištenje hipodroma - Transakcija koja se sastoji u pružanju samo jedne usluge ili više samostalnih usluga))
   (2017/C 014/18)
   Jezik postupka: češki

      Sud koji je uputio zahtjev

   Nejvyšší správní soud

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Odvolací finanční ředitelství

      Tuženik: Pavlína Baštová

      Izreka

               1.

               Članak 2. stavak 1. točku (c) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da ne predstavlja isporuku usluge uz naknadu u smislu te odredbe to što je vlasnik konja, obveznik PDV-a, stavio na raspolaganje konja organizatoru utrke kako bi navedeni konj sudjelovao u toj utrci, u slučaju kada ta okolnost ne dovodi do plaćanja nagrade za sudjelovanje ili druge izravne isplate te kada samo vlasnici konja koji su postigli određeni rezultat u utrci primaju novčanu nagradu, koja je unaprijed određena. S druge strane, takvo stavljanje na raspolaganje predstavlja isporuku usluga uz naknadu u slučaju kada ta okolnost dovodi do organizatorova plaćanja naknade neovisno o postignutom rezultatu predmetnog konja u utrci.

               2.

               Direktivu 2006/112 treba tumačiti na način da se pravo na odbitak ulaznog PDV-a plaćenog u okviru transakcija koje se odnose na pripremanje i sudjelovanje konjâ za utrku koji su u vlasništvu poreznog obveznika koji uzgaja i trenira vlastite konje za utrku kao i konje trećih osoba priznaje zato što su troškovi koji se odnose na te transakcije sastavni dio općih troškova povezanih s njegovom gospodarskom aktivnošću, pod uvjetom da troškovi koji su nastali prilikom svake predmetne transakcije predstavljaju izravnu i neposrednu vezu s tom aktivnošću. To može biti slučaj ako se tako nastali troškovi odnose na konje za utrku koji su stvarno namijenjeni prodaji ili ako je sudjelovanje tih konja na utrkama, s objektivnog stajališta, sredstvo za promicanje gospodarske aktivnosti, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.
               U slučaju da takvo pravo na odbitak postoji, novčana nagrada koju eventualno osvoji porezni obveznik zahvaljujući postignutom rezultatu jednog od svojih konja u utrci ne smije se uključiti u poreznu osnovicu PDV-a.

               3.

               Članak 98. Direktive 2006/112 u vezi s točkom 14. Priloga III. toj direktivi treba tumačiti na način da se na pružanje jedinstvene složene usluge, koja se sastoji od više elemenata koji se odnose osobito na treniranje konjâ, korištenje sportskih objekata, boravak konjâ na hipodromu, hranjenje i pružanje druge njege konjima, ne može primijeniti snižena stopa PDV-a kada korištenje sportskog objekta u smislu točke 14. Priloga III. toj direktivi i treniranje konjâ predstavljaju dva jednakovrijedna elementa te složene usluge ili kada treniranje konjâ predstavlja glavni element navedene usluge, što je na sudu koji je uputio zahtjev da ocijeni.

      (1)  SL C 371, 9. 11. 2015.


title: Predmet C-286/15: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 26. svibnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Augstākā tiesa – Latvija) – Valsts ieņēmumu dienests protiv SIA „Latvijas propāna gāze” (Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednička carinska tarifa — Tarifno razvrstavanje — Kombinirana nomenklatura — Tarifni broj 2711 — Naftni plinovi i ostali plinoviti ugljikovodici — Tvar koja daje bitnu značajku — Ukapljeni naftni plin)

text:
               18.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 260/11

         Presuda Suda (sedmo vijeće) od 26. svibnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Augstākā tiesa – Latvija) – Valsts ieņēmumu dienests protiv SIA „Latvijas propāna gāze”
   (Predmet C-286/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednička carinska tarifa - Tarifno razvrstavanje - Kombinirana nomenklatura - Tarifni broj 2711 - Naftni plinovi i ostali plinoviti ugljikovodici - Tvar koja daje bitnu značajku - Ukapljeni naftni plin))
   (2016/C 260/14)
   Jezik postupka: latvijski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Augstākā tiesa

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Valsts ieņēmumu dienests

      Tuženik: SIA „Latvijas propāna gāze”

      Izreka

               1.

               Pravilo 2. točku (b) i pravilo 3. točku (b) općih pravila za tumačenje kombinirane nomenklature iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi kako je naknadno izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 1031/2008 od 19. rujna 2008. i Uredbom Komisije (EZ) br. 948/2009 od 30. rujna 2009. treba tumačiti na način da se – zato što svi sastojci mješavine plina, kao što je ukapljeni naftni plin o kojemu je riječ u glavnom postupku, njemu zajedno daju njegovu bitnu značajku zbog čega nije moguće odrediti jedan sastojak koji mu daje bitnu značajku i da u svakom slučaju nije moguće odrediti točnu količinu svakog od sastojaka predmetnog ukapljenog naftnog plina – ne smije primijeniti pretpostavka prema kojoj tvar koja proizvodu daje njegovu bitnu značajku u smislu pravila 3. točke (b) tih općih pravila jest onaj sastojak koji ima najveći postotak u mješavini.

               2.

               Spomenutu kombiniranu nomenklaturu treba tumačiti na način da ukapljeni naftni plin, kao što je onaj o kojemu je riječ u glavnom postupku, a koji sadržava 0,32 % metana, etana i etilena, 58,32 % propana i propilena, te najviše 39,99 % butana i butilena, zbog čega nije moguće utvrditi koja mu od tih tvari koje ga čine daje njegovu bitnu značajku, potpada pod tarifni podbroj 2711 19 00 to jest pod „Naftne plinove i ostale plinovite, ukapljene ugljikovodike, ostalo”.

               3.

               Članak 218. stavak 1. točku (d) Uredbe Komisije (EEZ) br. 2454/93 od 2. srpnja 1993. o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 o Carinskom zakoniku Zajednice treba tumačiti na način da ne podrazumijeva obvezu deklaranta ukapljenog naftnog plina, kao što je onaj o kojemu je riječ u glavnom postupku, da precizno naznači postotak tvari koja ima najveći udio u ukapljenom naftnom plinu.

      (1)  SL C 270, 17. 8. 2015.


title: Predmet F-59/13: Presuda Službeničkog suda (treće vijeće) od 9. travnja 2014. – Rouffaud protiv EEAS-a (Javna služba — Član ugovornog osoblja za pomoćne poslove — Promjena ugovora — Predsudski postupak — Konzistentnost između razloga istaknutih u administrativnom postupku i tužbenih razloga — Izmjena osnove osporavanja)

text:
               26.5.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 159/39

         Presuda Službeničkog suda (treće vijeće) od 9. travnja 2014. – Rouffaud protiv EEAS-a
   (Predmet F-59/13) (1)

   ((Javna služba - Član ugovornog osoblja za pomoćne poslove - Promjena ugovora - Predsudski postupak - Konzistentnost između razloga istaknutih u administrativnom postupku i tužbenih razloga - Izmjena osnove osporavanja))
   2014/C 159/53
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Thierry Rouffaud (Ixelles, Belgija) (zastupnici: u početku A. Coolen, É. Marchal, S. Orlandi i D. Abreu Caldas, odvjetnici, potom S. Orlandi i D. Abreu Caldas, odvjetnici)

      Tuženik: Europska služba za vanjsko djelovanje (EEAS) (zastupnici: S. Marquardt i M. Silva, agenti)

      Predmet

   Zahtjev da se poništi odluka kojom je odbijen zahtjev tužitelja kojim je tražio da se njegovi uzastopno zaključeni ugovori o radu na određeno vrijeme pretvore u ugovor na neodređeno vrijeme i da se vrijeme koje je proveo kao član ugovornog osoblja za pomoćne poslove prizna kao vrijeme koje je proveo kao član ugovornog osoblja

      Izreka presude

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               T. Rouffaud snosi svoje troškove te mu se nalaže snošenje troškova Europske službe za vanjsko djelovanje.

      (1)  SL C 233, 10.8.2013., str. 14.


title: Predmet C-596/15 P: Žalba koju je 13. studenoga 2015. podnijela Bionorica SE protiv rješenja Općeg suda (osmo vijeće) od 16. rujna 2015. u predmetu T-619/14, Bionorica SE protiv Europske komisije

text:
               18.1.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 16/24

         Žalba koju je 13. studenoga 2015. podnijela Bionorica SE protiv rješenja Općeg suda (osmo vijeće) od 16. rujna 2015. u predmetu T-619/14, Bionorica SE protiv Europske komisije
   (Predmet C-596/15 P)
   (2016/C 016/30)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Žalitelj: Bionorica SE (zastupnici: M. Weidner, T. Guttau, N. Hußmann, odvjetnici)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               održi raspravu;

               —

               ukine rješenje Općeg suda (osmo vijeće) od 16. rujna 2015. u predmetu T-619/14;

               —

               naloži Europskoj komisiji snošenje troškova postupka.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Žalitelj u prilog svojoj žalbi ističe dva žalbena razloga:

               —

               Postupovne povrede: Opći sud je dijelom uzeo za temelj pogrešno činjenično stanje pa je tako došao do pogrešne odluke, koja je na žaliteljevu štetu. Opći sud je pogrešno pošao od toga da je žalitelj proizvođač hrane na kojega se usto odnose samo suspendirane zdravstvene tvrdnje u smislu Uredbe (EZ) br. 1924/2006 (1). Nadalje, Opći sud je svoju odluku dijelom nedovoljno obrazložio. Opći sud nije dovoljno detaljno razmotrio sadržaj dopisa Komisije kojim se okončava navodni propust djelovanja te je tako došao do pogrešne odluke.

               —

               Povreda prava Unije: Opći sud je pretpostavke iz članka 265. UFEU-a pogrešno odbio priznati jer Komisijin propust djelovanja nije okončan. Nadalje, Opći sud je pogrešno ocijenio Uredbu (EZ) br. 1924/2006, a osobito njezine članke 17. i 28. Suspendirane i odobrene zdravstvene tvrdnje ne mogu se izjednačiti. Pravne posljedice koje proizlaze iz prijelaznih odredaba nisu dovoljno predvidljive.

      (1)  Uredba (EZ) br. 1924/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama koje se navode na hrani (SL L 404, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom, poglavlje 15., svezak 7., str. 172.)


title: Predmet C-84/12: Presuda Suda (veliko vijeće) od 19. prosinca 2013. (zahtjev za prethodnu odluku Verwaltungsgericht Berlin — Njemačka) — Rahmanian Koushkaki protiv Savezne Republike Njemačke (Područje slobode, sigurnosti i pravde — Uredba (EZ) br. 810/2009 — Članak 21. stavak 1., članak 32. stavak 1. i članak 35. stavak 6. — Postupci i uvjeti za izdavanje jedinstvenih viza — Obveza izdavanja vize — Procjena rizika nezakonitog useljavanja — Namjera podnositelja da napusti područje država članica prije isteka zatražene vize — Opravdana sumnja — Margina prosudbe nadležnih tijela)

text:
               22.2.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 52/7

         Presuda Suda (veliko vijeće) od 19. prosinca 2013. (zahtjev za prethodnu odluku Verwaltungsgericht Berlin — Njemačka) — Rahmanian Koushkaki protiv Savezne Republike Njemačke
   (Predmet C-84/12) (1)

   (Područje slobode, sigurnosti i pravde - Uredba (EZ) br. 810/2009 - Članak 21. stavak 1., članak 32. stavak 1. i članak 35. stavak 6. - Postupci i uvjeti za izdavanje jedinstvenih viza - Obveza izdavanja vize - Procjena rizika nezakonitog useljavanja - Namjera podnositelja da napusti područje država članica prije isteka zatražene vize - Opravdana sumnja - Margina prosudbe nadležnih tijela)
   2014/C 52/11
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Verwaltungsgericht Berlin

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Rahmanian Koushkaki

      Tuženik: Savezna Republika Njemačka

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku — Verwaltungsgericht Berlin — Tumačenje Uredbe (EZ) br. 810/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o uspostavi Zakonika Zajednice o vizama (SL L 243, str. 1.) i, posebice, njezinog članka 21. stavka 1. i članka 32. stavka 1. — Postupci i uvjeti za izdavanje viza — Pravo podnositelja zahtjeva za vizu koji ispunjava uvjete ulaska da mu se izda viza — Procjena rizika nezakonitog useljavanja — Margina prosudbe država članica o kojima se radi

      Izreka

               1.

               Članak 23. stavak 4., članak 32. stavak 1. i članak 35. stavak 6. Uredbe (EZ) br. 810/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o uspostavi Zakonika Zajednice o vizama (Zakonik o vizama) trebaju se tumačiti na način da nadležna tijela države članice ne mogu odbiti, nakon razmatranja zahtjeva za izdavanje jedinstvene vize, izdati takvu vizu podnositelju zahtjeva osim u slučaju kada na strani podnositelja zahtjeva postoji jedan od razloga za odbijanje vize iz tih odredbi. Ta tijela imaju, prilikom razmatranja tog zahtjeva, široku marginu prosudbe u dijelu koji se odnosi na uvjete primjene tih odredbi i ocjenu pripadajućih činjenica, u svrhu utvrđivanja postojanja jednog od tih razloga za odbijanje na strani podnositelja zahtjeva.

               2.

               Članak 32. stavak 1. Zakonika o vizama, u skladu s člankom 21. stavkom 1. ovog zakonika, treba tumačiti na način da se, kako bi nadležna tijela izdala jedinstvenu vizu, mora utvrditi da ne postoji opravdana sumnja u odnosu na namjeru podnositelja da napusti područje država članica prije isteka zatražene vize, uzimajući u obzir opću situaciju zemlje boravišta podnositelja zahtjeva i obilježja koja su mu svojstvena, a što se utvrđuje na temelju informacija koje je predočio podnositelj zahtjeva.

               3.

               Uredbu br. 810/2009 treba tumačiti u smislu da joj se ne protivi odredba zakonodavstva države članice, poput one u glavnom postupku, koja propisuje da su nadležna tijela, kada su uvjeti za izdavanje koji su predviđeni tom odredbom ispunjeni, ovlaštena izdati jedinstvenu vizu podnositelju zahtjeva, a da pritom nije propisano to da su ona to i obvezna učiniti, dok god se takva odredba može tumačiti na način koji je u skladu s člankom 23. stavkom 4., člankom 32. stavkom 1. i člankom 35. stavkom 6. navedene uredbe.

      (1)  SL C 133, 5.5.2012


title: Predmet T-689/13: Tužba podnesena 20. prosinca 2013. — Bilbaina de Alquitranes i drugi protiv Komisije

text:
               22.3.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 85/21

         Tužba podnesena 20. prosinca 2013. — Bilbaina de Alquitranes i drugi protiv Komisije
   (Predmet T-689/13)
   2014/C 85/37
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Bilbaína de Alquitranes, SA (Luchana-Baracaldo, Vizcaya, Španjolska); Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Češka Republika); Industrial Química del Nalón, SA (Oviedo, Španjolska); Koppers Denmark A/S (Nyborg, Danska); Koppers UK Ltd (Scunthorpe, Ujedinjena Kraljevina); Koppers Netherlands BV (Uithoorn, Nizozemska); Rütgers basic aromatics GmbH (Castrop-Rauxel, Njemačka); Rütgers Belgium NV (Zelzate, Belgija); Rütgers Poland Sp. z o.o. (Kędzierzyn-Koźle, Poljska); Bawtry Carbon International Ltd (Doncaster, Ujedinjena Kraljevina); Grupo Ferroatlántica, SA (Madrid, Španjolska); SGL Carbon GmbH (Meitingen, Njemačka); SGL Carbon GmbH (Bad Goisern am Hallstättersee, Austrija); SGL Carbon (Passy, Francuska); SGL Carbon, SA (La Coruña, Španjolska); SGL Carbon Polska S.A. (Racibórz, Poljska) i ThyssenKrupp Steel Europe AG (Duisburg, Njemačka) (zastupnici: K. Van Maldegem i C. Mereu, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               utvrdi da je tužba dopuštena i osnovana;

               —

               poništi pobijani akt u dijelu u kojem se smola, ugljeni katran, visokotemperaturna, razvrstava u kategorije H400 i H410; i

               —

               naloži Komisiji snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Tužitelj traži djelomično poništenje Uredbe Komisije (EU) br. 944/2013 od 2. listopada 2013. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1272/2008 Europskog parlamenta i Vijeća o razvrstavanju, označivanju i pakiranju tvari i smjesa, za potrebe njezine prilagodbe tehničkom i znanstvenom napretku (Uredba CLP) (SL L 261, str.5.), u dijelu u kojem se smola, ugljeni katran, visokotemperaturna CAS broj 65996-93-2 (u daljnjem tekstu: CTPHT) razvrstava u kategorije H400 (Akutna toksičnost za vodeni okoliš 1) i H410 (Kronična toksičnost za vodeni okoliš 1) (u daljnjem tekstu: pobijani akt).
   U prilog osnovanosti svoje tužbe, tužitelj ističe tri tužbena razloga:

               1.

               Prvi tužbeni razlog: pobijani akt je nezakonit jer se njime povređuju odredbe uredbi REACH i CLP u pogledu razvrstavanja tvari kao toksičnih za vodeni okoliš i studija koje se moraju u tu svrhu prihvatiti, kao i načelo jednakog postupanja, u mjeri u kojoj su odbačene studije provedene prema smjernicama za primjenu uredbe REACH i OECD-a i zahtijevalo se ispitivanje koja se ne temelji ni na kojoj prihvaćenoj i standardiziranoj metodi.

               2.

               Drugi tužbeni razlog: pobijani akt je nezakonit jer se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni s obzirom na to da se propustilo uzeti u razmatranje nepromjenjiva inherentna svojstva CTPHT-a koja osobito imaju znatan utjecaj na ispitivanje ultraljubičastim zračenjem i primjenu zbirne metode; M-faktori za PAH sastojke utvrđeni su bez odgovarajuće ocjene studija na koje se oslanjalo, a podaci koje su pružili tužitelji odbačeni su bez opravdanog razloga.

               3.

               Treći tužbeni razlog: pobijani akt je nezakonit jer se njime povređuju načela transparentnosti i prava obrane sadržana u pravu Europske unije.


title: Predmet C-249/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. svibnja 2017. uputio Supreme Court (Irska) – Ryanair Ltd protiv The Revenue Commissioners

text:
               10.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 221/15

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. svibnja 2017. uputio Supreme Court (Irska) – Ryanair Ltd protiv The Revenue Commissioners
   (Predmet C-249/17)
   (2017/C 221/19)
   Jezik postupka: engleski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Supreme Court

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Ryanair Ltd

      Tuženik: The Revenue Commissioners

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li u slučaju uspješnog preuzimanja, postojanje buduće namjere pružanja upravljačkih usluga ciljnom društvu, dovoljno za zaključak da potencijalni preuzimatelj obavlja gospodarsku aktivnost u smislu članka 4. Šeste direktive o PDV-u, (1) tako da se PDV koji je potencijalnom preuzimatelju obračunat za robu i usluge koje su pružene radi napredovanja s dotičnim preuzimanjem može potencijalno smatrati pretporezom na namjeravanu gospodarsku aktivnost koja se sastoji od pružanja tih upravljačkih usluga; i

               2.

               Postoji li dovoljna „izravna i neposredna veza”, kao pretpostavka koju je Sud Europske unije naveo u presudi u predmetu Cibo (2), između profesionalnih usluga pruženih u okviru takvog potencijalnog preuzimanja i ishoda koji se sastoji u potencijalnom pružanju upravljačkih usluga ciljnom društvu u slučaju uspješnog preuzimanja, slijedom čega je dopušteno odbiti PDV koji se plaća na te profesionalne usluge?

      (1)  Šesta direktiva Vijeća77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na poreze na promet – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost: jedinstvena osnovica za razrezivanje (SL 1977., L 145, str. 1.).

      (2)  Presuda od 27. rujna 2001., Cibo Participations, C-16/00, EU:C:2001:495.


title: Predmet T-223/16: Tužba podnesena 5. svibnja 2016. – Massive Bionics protiv EUIPO-a – Apple (DriCloud)

text:
               11.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 251/39

         Tužba podnesena 5. svibnja 2016. – Massive Bionics protiv EUIPO-a – Apple (DriCloud)
   (Predmet T-223/16)
   (2016/C 251/45)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Massive Bionics, SL (Madrid, Španjolska) (zastupnik: M. Galindo Martens, odvjetnica)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Apple, Inc. (Cupertino, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: tužitelj

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije s verbalnim elementom „DriCloud”– prijava za registraciju br. 11 723 509

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 3. ožujka 2016. u predmetu R 339/2015-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži tuženicima snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

               —

               Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet T-502/13: Tužba podnesena 18. rujna 2013. — ASPA protiv OHIM-a — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (ARGENTARIA)

text:
               30.11.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/16

         Tužba podnesena 18. rujna 2013. — ASPA protiv OHIM-a — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (ARGENTARIA)
   (Predmet T-502/13)
   2013/C 352/31
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Argenta Spaarbank NV (ASPA) (Antwerpen, Belgija) (zastupnici: K. de Winter i M. De Vroey, odvjetnici)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

      Druge stranke pred žalbenim vijećem: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA (Madrid, Španjolska)

      Zahtjevi

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku četvrtog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) od 15. srpnja 2013. u predmetu R 1581/2011-4.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Registrirani žig Zajednice protiv kojeg je podnesen zahtjev za opoziv: verbalni žig „ARGENTARIA” za proizvode i usluge iz razreda 1 do 42 — žig Zajednice br. 159 707

      Nositelj žiga Zajednice: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Stranka koja zahtijeva opoziv žiga Zajednice: tužitelj

      Odluka Odjela za poništaje: obustava postupka za poništaj proglašena nakon što se nositelj žiga Zajednice odrekao žiga u odnosu na sporne usluge

      Odluka žalbenog vijeća: žalba odbačena kao nedopuštena

      Tužbeni razlozi: povreda članka 51. stavka 1. točke (a) i članka 80. Uredbe o žigu Zajednice


title: Predmet T-38/12: Rješenje Općeg suda od 26. studenog 2013. — Pips protiv OHIM-a — s.Oliver Bernd Freier (ISABELLA OLIVER) ( „Žig Zajednice — Prigovor — Povlačenje prigovora — Obustava postupka” )

text:
               15.2.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/31

         Rješenje Općeg suda od 26. studenog 2013. — Pips protiv OHIM-a — s.Oliver Bernd Freier (ISABELLA OLIVER)
   (Predmet T-38/12) (1)

   (Žig Zajednice - Prigovor - Povlačenje prigovora - Obustava postupka)
   2014/C 45/51
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Pips BV (Amsterdam, Nizozemska) (zastupnik: J. van den Berg, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: P. Geroulakos, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: s.Oliver Bernd Freier GmbH & Co. KG (Rottendorf, Njemačka) (zastupnici: S. Körber i D. Kämper, odvjetnici)

      Predmet

   Tužba protiv odluke prvog žalbenog vijeća OHIM-a od 20. listopada 2011. (predmet R 2420/2010-1), o postupku povodom prigovora između s.Oliver Bernd Freier GmbH & Co. KG i Pips BV.

      Izreka

               1.

               Postupak po tužbi se obustavlja.

               2.

               Nalaže se tužitelju da snosi vlastite troškove, kao i troškove tuženika. Intervenijent će snositi vlastite troškove.

      (1)  SL C 89, 24.3.2012.


title: Predmet T-224/17: Tužba podnesena 19. travnja 2017. – Adapta Color protiv EUIPO-a – Coatings Foreign IP (Bio proof ADAPTA)

text:
               26.6.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 202/22

         Tužba podnesena 19. travnja 2017. – Adapta Color protiv EUIPO-a – Coatings Foreign IP (Bio proof ADAPTA)
   (Predmet T-224/17)
   (2017/C 202/37)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Adapta Color, SL (Peñiscola, Španjolska) (zastupnici: G. Macías Bonilla, G. Marín Raigal i E. Armero Lavie, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Coatings Foreign IP Co. LLC (Wilmington, Delaware, Sjedinjene Američke Države)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: tužitelj

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije s verbalnim elementima „Bio proof ADAPTA” – žig Europske unije br. 4 368 239

      Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 06/02/2017 u predmetu R 2521/2015-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               prihvati tužbu u cijelosti;

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži tuženiku i, ovisno o slučaju, intervenijentu snošenje troškova ovog postupka i troškova postupka proglašavanja žiga ništavim i žalbe pred EUIPO-om.

      Tužbeni razlozi

   Razlozi i glavni argumenti istovjetni su onima navedenima u predmetu T-223/17.


title: Predmet C-280/13: Presuda Suda (šesto vijeće) od 30. travnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Juzgado de Primera Instancia n °4 de Palma de Mallorca – Španjolska) – Barclays Bank SA protiv Sara Sánchez García, Alejandro Chacón Barrera (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 93/13/EEZ — Trinaesta uvodna izjava — Članak 1. stavak 2. — Potrošački ugovori — Ugovor o hipotekarnom zajmu — Ovršni postupak na temelju hipoteke — Nacionalne zakonodavne i regulatorne odredbe — Ugovorna ravnoteža)

text:
               24.6.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 194/8

         Presuda Suda (šesto vijeće) od 30. travnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Juzgado de Primera Instancia no 4 de Palma de Mallorca – Španjolska) – Barclays Bank SA protiv Sara Sánchez García, Alejandro Chacón Barrera
   (Predmet C-280/13) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 93/13/EEZ - Trinaesta uvodna izjava - Članak 1. stavak 2. - Potrošački ugovori - Ugovor o hipotekarnom zajmu - Ovršni postupak na temelju hipoteke - Nacionalne zakonodavne i regulatorne odredbe - Ugovorna ravnoteža))
   2014/C 194/09
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Juzgado de Primera Instancia no 4 de Palma de Mallorca

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Barclays Bank SA

      Tuženici: Sara Sánchez García, Alejandro Chacón Barrera

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku – Juzgado de Primera Instancia de Palma de Mallorca – Tumačenje Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL L 95, str. 29.) – Zaštita potrošača u području stambenih kredita – Ugovorna ravnoteža – Načelo „zaštite potrošača” – Nacionalni propisi o građanskopravnom postupku primjenjivi na postupak hipotekarne ovrhe

      Izreka

   Direktivu Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima i načela prava Unije koja se odnose na zaštitu potrošača i ugovornu ravnotežu treba tumačiti na način da su iz njihovog područja primjene isključene zakonodavne i regulatorne odredbe države članice, poput onih u glavnom postupku, ako ne postoji ugovorna odredba koja mijenja doseg ili područje primjene potonjih odredaba.

      (1)  SL C 226, 3.8.2013.


title: Predmet C-43/14: Presuda Suda (drugo vijeće) od 26. veljače 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud – Češka Republika) – ŠKO-ENERGO s. r. o. protiv Odvolací finanční ředitelství (Zahtjev za prethodnu odluku — Zaštita ozonskog omotača — Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Unije — Metoda raspodjele emisijskih jedinica — Besplatna raspodjela emisijskih jedinica — Podvrgavanje takve raspodjele porezu na darovanja)

text:
               27.4.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 138/19

         Presuda Suda (drugo vijeće) od 26. veljače 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud – Češka Republika) – ŠKO-ENERGO s. r. o. protiv Odvolací finanční ředitelství
   (Predmet C-43/14) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita ozonskog omotača - Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Unije - Metoda raspodjele emisijskih jedinica - Besplatna raspodjela emisijskih jedinica - Podvrgavanje takve raspodjele porezu na darovanja))
   (2015/C 138/25)
   Jezik postupka: češki

      Sud koji je uputio zahtjev

   Nejvyšší správní soud

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: ŠKO-ENERGO s. r. o.

      Tuženik: Odvolací finanční ředitelství

      Izreka

   Članak 10. Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 2003. o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61/EZ treba tumačiti u smislu da se protivi primjeni poreza na darovanja kao što je onaj u glavnom postupku ako taj porez ne poštuje granicu od 10 % naplatne raspodjele predviđenu tim člankom, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

      (1)  SL C 142, 12.5.2014.


title: Predmet C-585/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. studenoga 2016. uputio Administrativen sad Sofia-grad (Bugarska) – Serin Alheto protiv Zamestnik-predsedatela na Darzhavna agentsia za bezhantsite

text:
               13.2.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 46/14

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. studenoga 2016. uputio Administrativen sad Sofia-grad (Bugarska) – Serin Alheto protiv Zamestnik-predsedatela na Darzhavna agentsia za bezhantsite
   (Predmet C-585/16)
   (2017/C 046/17)
   Jezik postupka: bugarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Administrativen sad Sofia-grad (Bugarska)

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Serin Alheto

      Tuženik: Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

      Prethodna pitanja

               1.

               Proizlazi li iz članka 12. stavka 1. točke (a) Direktive 2011/95 (1) u vezi s člankom 10. stavkom 2. Direktive 2013/32 (2) i člankom 78. stavkom 2. točkom (a) Ugovora o funkcioniranju Europske unije da:

                           A)

                           je dopušteno da se zahtjev za međunarodnu zaštitu koji je podnijela osoba bez državljanstva palestinskog podrijetla, registrirana kao izbjeglica pri Agenciji Ujedinjenih naroda za pomoć palestinskim izbjeglicama na Bliskom istoku (UNRWA), koja je prije podnošenja zahtjeva prebivala na području na kojem djeluje ta agencija (u pojasu Gaze) ispita kao zahtjev u skladu s člankom 1. A Ženevske konvencije o statusu izbjeglica iz 1951. umjesto kao zahtjev za međunarodnu zaštitu u skladu s člankom 1. D drugom rečenicom te konvencije, pod uvjetom da je nadležnost za ispitivanje zahtjeva preuzeta iz razloga koji nisu suosjećanje ili humanitarnost i ispitivanje zahtjeva je uređeno Direktivom 2011/95?

                           B)

                           je dopušteno da se takav zahtjev ne ispituje s obzirom na uvjete iz članka 12. stavka 1. točke (a) Direktive 2011/95, s posljedicom da se ne primjenjuje tumačenje te odredbe koje je dao Sud Europske unije?

               2.

               Treba li članak 12. stavak 1. točku (a) Direktive 2011/95 u vezi s člankom 5. te direktive tumačiti na način da mu se protive odredbe nacionalnog prava kao što su one o kojima je riječ u glavnom postupku, sadržane u članku 12. stavku 1. točki 4. Zakona za ubezhishteto i bezhantsite (Zakon o azilu i izbjeglicama, u daljnjem tekstu: ZUB), koje u verziji primjenjivoj u relevantnom razdoblju ne sadrže izričitu odredbu o ipso facto zaštiti palestinskih izbjeglica i ne propisuju uvjet da je pomoć iz bilo kojeg razloga prestala, i na način da je članak 12. stavak 1. točka (a) Direktive 2011/95 dovoljno precizan i bezuvjetan i stoga ima izravni učinak, tako da se može primijeniti i u slučaju kada se osoba koja zahtijeva međunarodnu zaštitu na njega izričito ne poziva, ako zahtjev treba ispitati u skladu s člankom 1.D drugom rečenicom Ženevske konvencije o statusu izbjeglica?

               3.

               Proizlazi li iz članka 46. stavka 3. Direktive 2013/32 u vezi s člankom 12. stavkom 1. točkom (a) Direktive 2011/95 da je u žalbenom postupku pred sudom u kojem se pobija odluka o odbijanju zahtjeva za međunarodnu zaštitu koja je donesena u skladu s člankom 10. stavkom 2. Direktive 2013/32 prvostupanjskom sudu dopušteno, uzimajući u obzir činjenice glavnog postupka, postupati sa zahtjevom za međunarodnu zaštitu u skladu s člankom 1.D drugom rečenicom Ženevske konvencije o statusu izbjeglica i provesti ocjenu iz članka 12. stavka 1. točke (a) Direktive 2011/95, ako je zahtjev podnijela osoba bez državljanstva palestinskog podrijetla, registrirana kao izbjeglica pri UNRWA-i, koja je prije podnošenja zahtjeva prebivala na području na kojem djeluje ta agencija (u pojasu Gaze), a u odluci o odbijanju zahtjeva za međunarodnu zaštitu taj zahtjev nije bio ispitan s obzirom na ranije navedene odredbe?

               4.

               Proizlazi li iz odredbi članka 46. stavka 3. Direktive 2013/32, u pogledu prava na učinkovit pravni lijek u vezi sa zahtjevom za „[potpunim i ex nunc ispitivanjem] činjeničnih i pravnih pitanja”, tumačenih u vezi s člancima 33. i 34. kao i s člankom 35. stavkom 2. te direktive i člankom 21. stavkom 1. Direktive 2011/95 u vezi s člancima 18., 19. i 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, da je u žalbenom postupku pred sudom u kojem se pobija odluka o odbijanju zahtjeva za međunarodnu zaštitu donesena u skladu s člankom 10., stavkom 2. Direktive 2013/32 prvostupanjskom sudu dopušteno:

                           A)

                           da po prvi put odlučuje o dopuštenosti zahtjeva za međunarodnu zaštitu i o vraćanju osobe bez državljanstva u državu u kojoj je boravila prije podnošenja zahtjeva za međunarodnu zaštitu, nakon što od tijela nadležnog za azil zatraži podnošenje potrebnih dokaza za tu svrhu i predmetnoj osobi dade mogućnost da izloži svoj stav o dopuštenosti zahtjeva; ili

                           B)

                           da poništi odluku zbog povrede bitnih postupovnih odredbi i da od tijela nadležnog za azil zatraži da, uzimajući u obzir upute o tumačenju i primjeni prava, ponovno odluči o zahtjevu za međunarodnu zaštitu, između ostalog, provođenjem razgovora o dopustivosti iz članka 34. Direktive 2013/32 i odlučivanjem o pitanju je li osobu bez državljanstva moguće vratiti u državu u kojoj je prebivala prije podnošenja zahtjeva za međunarodnu zaštitu?

                           C)

                           da ocijeni sigurnosno stanje u državi u kojoj je osoba prebivala u trenutku saslušanja ili, ako je došlo do bitnih promjena u situaciji koje treba uzeti u obzir u korist te osobe u odluci koja se ima donijeti, u vrijeme kada je donesena presuda?

               5.

               Je li pomoć Agencije Ujedinjenih naroda za pomoć palestinskim izbjeglicama na Bliskom istoku (UNRWA) dostatna zaštita u smislu članka 35. stavka 1. točke (b) Direktive 2013/32 u konkretnoj državi na području na kojem ta agencija djeluje, ako ta država primjenjuje načelo nevraćanja u smislu Ženevske konvencije o statusu izbjeglica iz 1951. u odnosu na osobe kojima navedena agencija nudi pomoć?

               6.

               Proizlazi li iz članka 46. stavka 3. Direktive 2013/32 u vezi s člankom 47. Povelje o temeljnim pravima da pravo na učinkovit pravni lijek u vezi s odredbom u skladu s kojom se „ako je potrebno, razmatra[ju] potreb[e] za međunarodnom zaštitom u skladu s Direktivom 2011/95/EU” obvezuje prvostupanjski sud da u okviru žalbenog postupka protiv odluke kojom je zahtjev za međunarodnu zaštitu meritorno ispitan i ta zaštita odbijena donese odluku:

                           A)

                           koja je pravomoćna ne samo u dijelu koji se odnosi na pitanje zakonitosti odbijanja, već i u dijelu koji se odnosi na podnositeljevo potrebu za međunarodnom zaštitom u skladu s Direktivom 2011/95, uključujući u slučajevima u kojima prema nacionalnom pravu predmetne države članice međunarodna zaštita može biti priznata samo odlukom upravnog tijela;

                           B)

                           o nužnosti priznanja međunarodne zaštite provođenjem odgovarajućeg ispitivanja zahtjeva za međunarodnu zaštitu, neovisno o povredama postupovnih zahtjeva koje je počinilo tijelo za azil kod ocjene zahtjeva?

      (1)  Direktiva 2011/95/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni statusa izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite (SL 2011., L 337, str. 9) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 13., str. 248.).

      (2)  Direktiva 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite (SL 2013., L 180, str. 60.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 249.).


title: Predmet C-671/13: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. prosinca 2013. uputio Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Litva) — VĮ „Indėlių ir investicijų draudimas” i Nemaniūnas

text:
               8.3.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 71/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. prosinca 2013. uputio Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Litva) — VĮ „Indėlių ir investicijų draudimas” i Nemaniūnas
      (Predmet C-671/13)
      (2014/C 71/16)
      Jezik postupka: litavski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: VĮ „Indėlių ir investicijų draudimas” i Virgilijus Vidutis Nemaniūnas

         Druge stranke u postupku: Vitoldas Guliavičius i AB bankas „Snoras” u stečaju

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 7. stavak 2. Direktive 94/19 (1), u vezi s točkom 12. Priloga I. toj direktivi, razumjeti i tumačiti u smislu da se, kada država članica isključi iz osiguranja deponente kreditne institucije koji su imatelji dužničkih vrijednosnih papira (potvrda o depozitu) koje je izdala ta institucija, to isključenje može primijeniti samo u slučaju kada gore navedene potvrde o depozitu imaju sve značajke financijskog instrumenta, u smislu Direktive 2004/39 (2) (uzimajući u obzir i druge mjere prava Europske unije, na primjer Uredbe (EZ) br. 25/2009 Europske središnje banke), inter alia prenosivost na sekundarnom financijskom tržištu?

                  2.

                  Treba li, ako mjerodavna država članica odluči prenijeti Direktive 94/19 i 97/9 (3) u nacionalno pravo tako da sheme za zaštitu deponenata i investitora budu uređene u istom pravnom aktu (zakonu), članak 7. stavak 2. Direktive 94/19, u vezi s točkom 12. Priloga I. toj direktivi, i članak 2. stavak 2. Direktive 97/9, na temelju članka 2. stavka 3. Direktive 97/9, razumjeti i tumačiti u smislu da se na nositelje potvrda o depozitu i obveznicama ne može ne primjenjivati nikakav sustav zaštite (jamstva) za potrebe navedenih direktiva?

                  3.

                  S obzirom na to da se, u skladu s nacionalnim zakonodavstvom, nijedan od mogućih sustava zaštite iz Direktiva 94/19 i 97/9 ne primjenjuje na nositelje potvrda o depozitu i obveznicama, izdanih od strane kreditne institucije:

                              (a)

                              jesu li članak 3. stavak 1., članak 7. stavak 1. (kako je izmijenjen Direktivom 2009/14) i članak 10. stavak 1. Direktive 94/19, u vezi s člankom 1. točkom 1. te direktive, koji definira pojam „depozita”, dovoljno jasni, precizni i bezuvjetni, te dodjeljuju li subjektivna prava, tako da se pojedinci mogu na njih pozivati pred nacionalnim sudom u prilog svojim zahtjevima za naknadu štete protiv osiguravatelja kojeg je osnovala država i koji je odgovoran za plaćanje te naknade?

                              (b)

                              jesu li članak 2. stavak 2. i članak 4 stavak 1. Direktive 97/9 dovoljno jasni, precizni i bezuvjetni, te dodjeljuju li subjektivna prava, tako da se pojedinci mogu na njih pozivati pred nacionalnim sudom u prilog svojim zahtjevima za naknadu štete protiv osiguravatelja kojeg je osnovala država i koji je odgovoran za plaćanje te naknade?

                              (c)

                              ako je odgovor na gore navedena pitanja (3.a) i 3.b)) potvrdan, koji od dva moguća sustava zaštite mora nacionalni sud izabrati za odlučivanje o sporu između pojedinaca i kreditne institucije, koji uključuje sudjelovanje osiguravatelja, kojeg je osnovala država i koji je odgovoran za upravljanje sustavima zaštite deponenta i investitora?

                  4.

                  Treba li članak 2. stavak 2. i članak 4. stavak 2. Direktive 97/9 (u vezi s Prilogom I. navedenoj direktivi) razumjeti i tumačiti u smislu da se protive nacionalnom zakonodavstvu, u skladu s kojim se shema naknada za investitore ne primjenjuje na investitore koji su nositelji dužničkih vrijednosnih papira izdane od strane kreditne institucije, zbog vrste financijskih instrumenata (dužničkih vrijednosnih papira), a uzimajući u obzir činjenicu da osiguranik (kreditna institucija) nije prenio ni koristio sredstva ni vrijednosne papire investitora bez njihovog pristanka? Je li za tumačenje odredaba Direktive 97/9, u svezi sa zaštitom investitora, relevantno da je kreditna institucija koja je izdala dužničke vrijednosne papire — izdavatelj — u isto vrijeme depozitar tih financijskih instrumenata (posrednik) i da sredstva investitora nisu odvojena od ostalih sredstava te kreditne institucije?

         (1)  Direktiva 94/19/EZ Europskoga parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 1994 o sustavima osiguranja depozita (SL L 135, str. 5.; SL L, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 12., str. 33.).

         (2)  Direktiva 2004/39/EZ Europskoga parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004 o tržištima financijskih instrumenata te o izmjeni direktiva Vijeća 85/611/EEZ i 93/6/EEZ i Direktive 2000/12/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 93/22/EEZ (SL L 145, str. 1.; SL L, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 12., str. 33.).

         (3)  Direktiva 97/9/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 3. ožujka 1997. o sustavima naknada štete za investitore (SL L 84, str. 22.; SL L, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 12., str. 33.).


title: Predmet T-292/12 RENV: Presuda Općeg suda od 1. lipnja 2016. – Mega Brands protiv EUIPO-a – Diset (MAGNEXT) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Europske unije MAGNEXT — Raniji nacionalni verbalni žig MAGNET 4 — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Sličnost znakova — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009”)

text:
               11.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 251/21

         Presuda Općeg suda od 1. lipnja 2016. – Mega Brands protiv EUIPO-a – Diset (MAGNEXT)
   (Predmet T-292/12 RENV) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije MAGNEXT - Raniji nacionalni verbalni žig MAGNET 4 - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Sličnost znakova - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   (2016/C 251/21)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Mega Brands International, Luxembourg, Zweigniederlassung Zug (Zug, Švicarska) (zastupnici: A. Nordemann i M. Maier, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: V. Melgar, potom H. O’Neill, agenti)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Diset, SA (Barcelona, Španjolska)

      Predmet

   Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 24. travnja 2012. (predmet R 1722/2011-4) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Diset i Mega Brands International, Luxembourg, Zweigniederlassung Zug.

      Izreka

               1.

               Poništava se odluka četvrtog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 24. travnja 2012. (predmet R 1722/2011-4).

               2.

               EUIPO će snositi vlastite troškove kao i troškove društva Mega Brands International, Luxembourg, Zweigniederlassung Zug.

      (1)  SL C 273, 8. 9. 2012.


title: Predmet T-26/12: Presuda Općeg suda od 25. lipnja 2015. – PT Musim Mas protiv Vijeća („Damping — Uvoz određenih masnih alkohola i njihovih mješavina podrijetlom iz Indije, Indonezije i Malezije — Prilagodba — Članak 2. stavak 9. i stavak 10. točka (i) Uredbe (EZ) br. 1225/2009 — Funkcije slične funkcijama zastupnika koji posluje na temelju provizija — Jedinstveni gospodarski subjekt — Očita pogreška u ocjeni — Načelo dobre uprave — Jednakost i nediskriminacija”)

text:
               10.8.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 262/16

         Presuda Općeg suda od 25. lipnja 2015. – PT Musim Mas protiv Vijeća
   (Predmet T-26/12) (1)

   ((„Damping - Uvoz određenih masnih alkohola i njihovih mješavina podrijetlom iz Indije, Indonezije i Malezije - Prilagodba - Članak 2. stavak 9. i stavak 10. točka (i) Uredbe (EZ) br. 1225/2009 - Funkcije slične funkcijama zastupnika koji posluje na temelju provizija - Jedinstveni gospodarski subjekt - Očita pogreška u ocjeni - Načelo dobre uprave - Jednakost i nediskriminacija”))
   (2015/C 262/20)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas) (Medan, Indonezija) (zastupnik: D. Luff, odvjetnik)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: J.-P. Hix, agent, uz asistenciju G. Berrischa, odvjetnika i N. Chesaitesa, barrister, a zatim D. Geradina, odvjetnika i naposljetku E. McGoverna, barrister)

      Intervenijenti u potporu tuženicima: Europska komisija (zastupnici: M. França i A. Stobiecka-Kuik, agenti); Sasol Olefins & Surfactants GmbH (Hamburg, Njemačka); i Sasol Germany GmbH (Hamburg) (zastupnici: V. Akritidis, odvjetnik i J. Beck, solicitor, a zatim V. Akritidis)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 1138/2011 od 8. studenoga 2011. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe uvedene na uvoz određenih masnih alkohola i njihovih mješavina podrijetlom iz Indije, Indonezije i Malezije (SL L 293, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 118., str. 71.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 1241/2012 od 11. prosinca 2012. o izmjeni Provedbene uredbe br. 1138/2011 (SL L 352, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 129., str. 261.).

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas) snosi vlastite troškove i troškove Vijeća Europske unije.

               3.

               Europska komisija snosi vlastite troškove.

               4.

               Sasol Olefins & Surfactants GmbH i Sasol Germany GmbH snose vlastite troškove.

      (1)  SL C 80, 17. 3. 2012.


title: Predmet T-407/16: Tužba podnesena 26. srpnja 2016. – Banco Popular Español protiv EUIPO-a – Pledgeling (p)

text:
               19.9.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 343/43

         Tužba podnesena 26. srpnja 2016. – Banco Popular Español protiv EUIPO-a – Pledgeling (p)
   (Predmet T-407/16)
   (2016/C 343/57)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Banco Popular Español, SA (Madrid, Španjolska) (zastupnik: M. de Justo Bailey, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Pledgeling LLC (Houston, Texas, Sjedinjene Američke Države)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Podnositelj prijave: druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni žig: figurativni žig koji sadrži slovo „p” – prijava za registraciju br. 12 123 147

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 29. travnja 2016. u predmetu R 1693/2015-2

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u i drugoj stranci, ukoliko se uključi u postupak, snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članaka 73. i 76. Uredbe br. 207/2009;