title: Presuda Suda (peto vijeće) od 11. siječnja 2017.#Kraljevina Španjolska protiv Vijeća Europske unije.#Tužba za poništenje – Ribolov – Uredba (EU) br. 1380/2013 – Uredba (EU) br. 1367/2014 – Valjanost – Ribolovne mogućnosti – Predostrožni pristup – Načelo relativne stabilnosti ribolovnih aktivnosti – Načelo proporcionalnosti – Načelo jednakog postupanja – Tuponosi grenadir i grenadir.#Predmet C-128/15.

text:
         PRESUDA SUDA (peto vijeće)
      11. siječnja 2017. (
            *1
         )
      „Tužba za poništenje — Ribolov — Uredba (EU) br. 1380/2013 — Uredba (EU) br. 1367/2014 — Valjanost — Ribolovne mogućnosti — Predostrožni pristup — Načelo relativne stabilnosti ribolovnih aktivnosti — Načelo proporcionalnosti — Načelo jednakog postupanja — Tuponosi grenadir i grenadir“
      U predmetu C‑128/15,
      povodom tužbe za poništenje na temelju članka 263. UFEU‑a, podnesene 13. ožujka 2015.,

         Kraljevina Španjolska, koju zastupaju A. Rubio González i L. Banciella Rodríguez‑Miñón, u svojstvu agenata,
      tužitelj,
      protiv

         Vijeća Europske unije, koje zastupaju A. Westerhof Löfflerová, A. de Gregorio Merino i F. Florindo Gijón, u svojstvu agenata,
      tuženika,
      koje podupire

         Europska komisija, koju zastupaju A. Bouquet, I. Galindo Martín i A. Stobiecka‑Kuik, u svojstvu agenata,
      intervenijent,
      SUD (peto vijeće),
      u sastavu: J. L. da Cruz Vilaça, predsjednik vijeća, M. Berger, A. Borg Barthet, E. Levits i F. Biltgen (izvjestitelj), suci,
      nezavisni odvjetnik: H. Saugmandsgaard Øe,
      tajnik: L. Carrasco Marco, administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 11. svibnja 2016.,
      saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 21. srpnja 2016.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Kraljevina Španjolska tužbom zahtijeva poništenje Uredbe Vijeća (EU) br. 1367/2014 od 15. prosinca 2014. o utvrđivanju ribolovnih mogućnosti za ribarska plovila Unije za određene dubokomorske riblje stokove za 2015. i 2016. (SL 2014., L 366, str. 1.), smatrajući da je Vijeće Europske unije prilikom utvrđivanja zajedničkih ukupnih dopuštenih ulova (TAC) tuponosog grenadira (Coryphaenoides rupestris, na engleskom jeziku Roundnose grenadier) i grenadira (Macrourus berglax, na engleskom jeziku Roughhead grenadier) u dvama područjima upravljanja, „5B67” i „8X14”, prekoračilo granice svojih diskrecijskih ovlasti jer je zanemarilo načelo relativne stabilnosti ribolovnih aktivnosti te povrijedilo načela proporcionalnosti i jednakog postupanja.

         Pravni okvir

         Uredba (EU) br. 1380/2013

               2

               Uredba (EU) br. 1380/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2013. o zajedničkoj ribarstvenoj politici, izmjeni uredaba Vijeća (EZ) br. 1954/2003 i (EZ) br. 1224/2009 i stavljanju izvan snage uredaba (EZ) br. 2371/2002 i (EZ) br. 639/2004 i Odluke Vijeća 2004/585/EZ (SL 2013., L 354, str. 22.; u daljnjem tekstu: Uredba o ZRP‑u) sadržava odredbe namijenjene ostvarivanju ciljeva zajedničke ribarstvene politike (ZRP).

               3

               U uvodnim izjavama 4., 6., 10. i 24. te 34. do 36. Uredbe o ZRP‑u navedeno je:

                        „(4)

                        ZRP bi trebao osigurati da aktivnosti u ribarstvu i akvakulturi doprinesu dugoročnoj, ekološkoj, gospodarskoj i društvenoj održivosti. Trebao bi uključiti pravila koja za cilj imaju osiguravanje sljedivosti, sigurnosti i kvalitete proizvoda stavljenih na tržište u Uniji. Nadalje, ZRP bi trebao doprinijeti porastu produktivnosti, pristojnom životnom standardu u sektoru ribarstva, uključujući u sektoru malog ribolova, i stabilnim tržištima te bi trebao osigurati dostupnost opskrbe hranom i da ponuda dođe do kupca po razumnim cijenama. ZRP bi trebao pridonijeti Strategiji Europa 2020. za pametan, održiv i uključiv rast te bi trebao pomoći u postizanju ciljeva utvrđenih u toj strategiji.

                  [...]

                        (6)

                        [M]eđunarodni instrumenti uglavnom utvrđuju obveze očuvanja, uključujući, obveze poduzimanja mjera očuvanja i upravljanja osmišljenih da održe ili obnove morske resurse na razinama koje mogu donijeti najviši održivi prinos, kako unutar morskih područja pod nacionalnom jurisdikcijom tako i na otvorenom moru te osiguraju suradnju s drugim državama s tim ciljem, obveze stroge primjene predostrožnog pristupa pri očuvanju, upravljanju i iskorištavanju ribljih stokova, obveze osiguranja kompatibilnosti mjera očuvanja i upravljanja gdje se morski resursi javljaju u morskim područjima različitih statusa jurisdikcije i obveze dužnog obzira prema drugim dopuštenim načinima korištenja mora. [...]

                  [...]

                        (10)

                        Održivo iskorištavanje morskih bioloških resursa trebalo bi se temeljiti na predostrožnom pristupu koji proizlazi iz načela opreznosti iz članka 191. stavka 2. prvog podstavka Ugovora, uzimajući u obzir raspoložive znanstvene podatke.

                  [...]

                        (24)

                        Višegodišnji planovi bi trebali, gdje je to moguće, pokriti više stokova kada se ti stokovi zajednički iskorištavaju. Višegodišnji planovi trebaju uspostaviti okvir za održivo iskorištavanje stokova i dotičnih morskih ekosustava, definirajući jasne vremenske rokove i mehanizme očuvanja za nepredviđena zbivanja. Višegodišnji planovi također bi trebali biti vođeni jasno definiranim upravljačkim ciljevima kako bi se doprinijelo održivom iskorištavanju stokova i zaštiti dotičnih morskih ekosustava. Ti bi planovi trebali biti doneseni u suradnji sa savjetodavnim vijećima, subjektima u ribarskoj industriji, znanstvenicima te drugim dionicima zainteresiranima za upravljanje ribarstvom.

                  [...]

                        (34)

                        Za stokove za koje nije utvrđen višegodišnji plan, potrebno je utvrditi stope iskorištavanja koje donose maksimalno održiv prinos postavljanjem ograničenja ulova ili ribolovnog napora. Ako su raspoloživi podaci nedostatni, ribolovom bi se trebalo upravljati korištenjem približnih parametara.

                        (35)

                        S obzirom na nezavidno gospodarsko stanje u ribarskoj industriji i ovisnost pojedinih priobalnih zajednica o ribolovu, neophodno je osigurati relativnu stabilnost ribolovnih aktivnosti dodjeljivanjem ribolovnih mogućnosti državama članicama na temelju predvidivog udjela u stokovima za svaku državu članicu.

                        (36)

                        S obzirom na privremeno biološko stanje stokova, takva relativna stabilnost ribolovnih aktivnosti bi trebala zaštititi i uzeti u obzir posebne potrebe u područjima u kojima su lokalne zajednice posebno ovisne o ribarstvu i srodnim djelatnostima, kako je odlučilo Vijeće u svojoj Rezoluciji od 3. studenoga 1976. [...]”

               4

               U članku 1. stavku 1. točki (a) Uredbe o ZRP‑u propisano je da potonji obuhvaća „očuvanje morskih bioloških resursa i upravljanje ribarstvom i flotama koji iskorištavaju te resurse”.

               5

               U članku 2. stavku 2. navedene uredbe određeno je:
               „ZRP primjenjuje predostrožni pristup upravljanju ribarstvom i nastoji osigurati da iskorištavanje živih morskih bioloških resursa obnavlja i održava populacije izlovljavanih vrsta iznad razina koje mogu osigurati najviši održivi prinos.
               [...]”

               6

               Prema članku 3. točki (c) te uredbe, mjere u okviru ZRP‑a donose se „u skladu s najboljim raspoloživim znanstvenim savjetom”.

               7

               Članak 4. Uredbe o ZRP‑u, naslovljen „Definicije”, u stavku 1. točki 8. propisuje sljedeće:
               „Za potrebe ove uredbe, primjenjuju se sljedeće definicije:
               [...]
               ‚predostrožni pristup upravljanju ribarstvom’, prema članku 6. Sporazuma UN‑a o ribljim vrstama, znači pristup prema kojem izostanak adekvatne znanstvene informacije ne bi trebao opravdati odgađanje ili nepoduzimanje mjera upravljanja za očuvanje ciljanih vrsta, povezanih ili ovisnih vrsta i neciljanih vrsta i njihova okoliša;”

               8

               Članak 6. stavak 2. te uredbe glasi kako slijedi:
               „U primjeni ove Uredbe Komisija se savjetuje s relevantnim savjetodavnim tijelima i relevantnim znanstvenim tijelima. Mjere očuvanja donose se uzimajući u obzir raspoložive znanstvene, tehničke i gospodarske savjete, uključujući, gdje je to relevantno, izvješća koja su sastavili [Znanstveni, tehnički i gospodarski odbor za ribarstvo (STECF)] i druga savjetodavna tijela, savjete primljene od savjetodavnih vijeća i zajedničke preporuke država članica u skladu s člankom 18.”

               9

               Članak 16. te uredbe određuje:
               „1.   Ribolovne mogućnosti dodijeljene državama članicama osiguravaju relativnu stabilnost ribolovnih aktivnosti svake države članice za svaki riblji stok ili ribarstvo. Interesi svake države članice uzimaju se [u] obzir prilikom dodjele novih ribolovnih mogućnosti.
               2.   Kad se uvodi obveza iskrcavanja u pogledu ribljeg stoka, ribolovne mogućnosti se utvrđuju uzimajući u obzir promjenu od utvrđivanja ribolovnih mogućnosti koje odražavaju iskrcavanje do utvrđivanja ribolovnih mogućnosti koje održavaju ulove, na temelju činjenice da za prvu i kasnije godine, odbacivanje ulova tog stoka više neće biti dopušteno.
               3.   Ako novi znanstveni dokazi pokazuju znatnu razliku između ribolovnih mogućnosti koje su utvrđene za određeni stok i stvarnog stanja tog stoka, države članice koje imaju izravni upravljački interes mogu podnijeti obrazloženi zahtjev Komisiji da podnese prijedlog za ublažavanje te razlike, poštujući ciljeve utvrđene u članku 2. stavku 2.
               4.   Ribolovne mogućnosti utvrđuju se u skladu s ciljevima utvrđenima u članku 2. stavku 2. i u skladu s mjerljivim ciljevima, rokovima i granicama utvrđenima u skladu s člankom 9. stavkom 2. te člankom 10. stavkom 1. točkama (b) i (c).
               [...]”

               10

               Članak 25. Uredbe o ZRP‑u, koji se nalazi u njezinu dijelu V., naslovljenom „Podatkovni zahtjevi za upravljanje ribarstvom”, određuje:
               „1.   Države članice, u skladu s pravilima donesenima u području prikupljanja podataka, prikupljaju biološke, tehničke, društveno-ekonomske podatke i podatke o okolišu potrebne za upravljanje ribarstvom, upravljaju njima te ih stavljaju na raspolaganje krajnjim korisnicima, uključujući tijelima koja je odredila Komisija. Stjecanje i upravljanje takvim podacima prihvatljivo je za financiranje iz Europskog fonda za pomorstvo i ribarstvo u skladu s budućim pravnim aktom Unije kojim se uspostavljaju uvjeti za financijsku potporu za pomorsku i ribarstvenu politiku za razdoblje 2014.‑2020. Ti podaci posebno omogućuju ocjenu:

                        (a)

                        stanja iskorištavanih morskih bioloških resursa;

                        (b)

                        razine ribolova i učinka koji ribolovne aktivnosti imaju na morske biološke resurse i morske ekosustave; i

                        (c)

                        društveno‑ekonomske učinkovitosti ribarstva, akvakulture i prerađivačkih sektora unutar i izvan voda Unije.

                  2.   Prikupljanje, upravljanje podacima i korištenje podataka temelji se na sljedećim načelima:

                        (a)

                        točnost i pouzdanost, te pravodobno prikupljanje;

                        (b)

                        korištenje mehanizama za koordinaciju s ciljem izbjegavanja dupliciranja prikupljanja podataka u različite svrhe;

                        (c)

                        sigurna pohrana i zaštita prikupljenih podataka u računalnim bazama podataka, i, prema potrebi, njihova dostupnost javnosti, uključujući na agregiranoj razini istodobno osiguravajući povjerljivost;

                        (d)

                        pristup od strane Komisije ili tijela koja je Komisija imenovala, nacionalnim bazama podataka i sustavima koji se koriste za obradu prikupljenih podataka u svrhu provjere postojanja i kvalitete podataka;

                        (e)

                        pravodobna dostupnost relevantnih podataka i odgovarajućih metodologija kojima su dobiveni tijelima s istraživačkim ili upravljačkim interesom u znanstvenoj analizi podataka iz sektora ribarstva i drugim zainteresiranim stranama, osim u okolnostima kada je potrebna zaštita i povjerljivost u skladu s mjerodavnim pravom Unije.

                  3.   Države članice svake godine podnose izvješće Komisiji o izvršenju nacionalnih programa za prikupljanje podataka koje je dostupno javnosti.
               Komisija procjenjuje godišnje izvješće o prikupljanju podataka nakon savjetovanja sa svojim znanstvenim savjetodavnim tijelom i, prema potrebi, s prikladnim regionalnim organizacijama za upravljanje ribarstvom (RFMO‑ovi) kojima je Unija ugovorna stranka ili promatrač te s relevantnim međunarodnim znanstvenim tijelima.
               4.   Države članice osiguravaju koordinaciju na državnoj razini vezano uz prikupljanje i upravljanje znanstvenim podacima za upravljanje ribarstvom, uključujući društveno‑ekonomske podatke. S tim ciljem, one imenuju nacionalnog dopisnika i organiziraju godišnji koordinacijski sastanak na nacionalnoj razini. Komisiju se obavješćuje o nacionalnim koordinacijskim aktivnostima i poziva na koordinacijske sastanke.
               [...]”

         Uredba br. 1367/2014

               11

               U uvodnim izjavama 3. do 7. Uredbe br. 1367/2014 navodi se:

                        „(3)

                        Zadaća je Vijeća donijeti mjere o utvrđivanju i raspodjeli ribolovnih mogućnosti, uključujući, prema potrebi, određene uvjete koji su s time funkcionalno povezani. Ribolovne mogućnosti trebalo bi raspodijeliti među državama članicama tako da se svakoj državi članici osigura relativna stabilnost ribolovnih aktivnosti za svaki stok ili ribarstvo i uvažavajući na odgovarajući način ciljeve zajedničke ribarstvene politike utvrđene Uredbom (EU) br. 1380/2013.

                        (4)

                        Ukupno dopuštene ulove (TAC‑ovi) trebalo bi utvrditi na temelju dostupnih znanstvenih savjeta, uzimajući u obzir biološke i društveno‑gospodarske aspekte te istodobno osiguravajući pošten tretman različitim ribarskim sektorima, kao i s obzirom na mišljenja izražena tijekom savjetovanja s dionicima, a posebno u predmetnim regionalnim savjetodavnim vijećima.

                        (5)

                        Ribolovne mogućnosti trebale bi biti u skladu s međunarodnim sporazumima i načelima, kao što je Sporazum Ujedinjenih naroda o očuvanju i upravljanju pograničnim ribljim stokovima i visokomigracijskim ribljim stokovima iz 1995. [...], i detaljnim načelima upravljanja utvrđenima u Međunarodnim smjernicama za upravljanje dubokomorskim ribolovom na otvorenom moru Organizacije Ujedinjenih naroda za hranu i poljoprivredu iz 2008., prema kojima bi regulatorno tijelo trebalo biti opreznije u slučaju kada su informacije nesigurne, nepouzdane ili nedostatne. Nepostojanje odgovarajućih znanstvenih informacija ne bi smjelo biti razlog za odgađanje ili nepoduzimanje mjera očuvanja i upravljanja

                        (6)

                        Najnoviji znanstveni savjeti Međunarodnog vijeća za istraživanje mora (ICES) [...] ukazuju na to da se većina dubokomorskih stokova i dalje izlovljava na neodrživ način i da bi ribolovne mogućnosti za te stokove, radi osiguravanja njihove održivosti, trebalo dodatno smanjiti sve dok razvoj stokova ne pokaže pozitivan trend. ICES je osim toga preporučio da ne bi trebalo dopustiti ciljani ribolov zvjezdooka ni na jednom području niti ciljani ribolov određenih stokova rumenca okana i tuponosog grenadira.

                        (7)

                        U pogledu četiri stoka tuponosoga grenadira znanstveni savjeti i nedavne rasprave u okviru Komisije za ribarstvo sjeveroistočnog Atlantika (NEAFC) ukazuju na mogućnost da bi se ulovi te vrste mogli lažno prijavljivati kao ulovi grenadira. U tom je kontekstu primjereno utvrditi TAC koji obuhvaća obje vrste no kojim se istodobno omogućuje odvojeno prijavljivanje za svaku od njih.

               12

               U članku 2. stavku 1. Uredbe br. 1367/2014 propisano je:
               „Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:

                        (a)

                        ‚ribarsko plovilo Unije’ znači ribarsko plovilo koje plovi pod zastavom države članice i registrirano je u Uniji:

                        (b)

                        ‚vode Unije’ znači vode pod suverenitetom ili jurisdikcijom država članica, s izuzetkom voda koje graniče s područjima navedenima u Prilogu II. Ugovoru;

                        (c)

                        ‚ukupni dopušteni ulov’ (TAC) znači količina koja se smije izloviti i iskrcati iz svakog ribljeg stoka svake godine;

                        (d)

                        ‚kvota’ znači udio TAC‑a koji je dodijeljen Uniji ili državi članici;

                        (e)

                        ‚međunarodne vode’ znači vode koje nisu pod suverenitetom ili jurisdikcijom niti jedne države.”.

               13

               U dijelu 2. Priloga spomenutoj uredbi utvrđeni su TAC‑ovi za različita područja i vrste. Ribolovne mogućnosti za tuponosog grenadira i grenadira utvrđene su u okviru zajedničkih TAC‑ova za obje vrste. TAC‑ovi o kojima je u ovom slučaju riječ utvrđeni su na sljedeći način:

                        —

                        za područje upravljanja 5B67: 4010 tona za 2015. i 4078 tona za 2016. godinu; u svakom slučaju, iskrcavanja tuponosog grenadira ne smiju prelaziti 95% kvote svake države članice;

                        —

                        za područje upravljanja 8X14: 3644 tone za 2015. i 3279 tona za 2016. godinu; u svakom slučaju, iskrcavanja tuponosog grenadira ne smiju prelaziti 80% kvote svake države članice.

               14

               Za prvo područje Španjolskoj je dodijeljeno 65 tona za 2015. i 66 tona za 2016. godinu. Kada je riječ o drugom području, Španjolskoj je dodijeljeno 2617 tona za 2015. i 2354 tone za 2016. godinu.

         Okolnosti spora

               15

               Iz očitovanja Vijeća i Komisije proizlazi da su tuponosi grenadir i grenadir dvije dubokomorske vrste koje se golim okom mogu razlikovati samo prema obliku glave. Nakon što im se ukloni glava i zamrznu se, gotovo ih je nemoguće razlikovati.

               16

               Komisija navodi da tuponosi grenadir spada među ciljane vrste u dvama predmetnim područjima upravljanja i da je njegov ribolov u tim područjima od 2003. reguliran TAC‑om utvrđenim na razini Unije. Ta institucija dodaje da je grenadir u tim područjima rjeđi i da njegov ribolov prije donošenja Uredbe br. 1367/2014 nije podlijegao TAC‑u na razini Unije.

               17

               Vijeće i Komisija navode da je ICES‑ova radna skupina za biologiju i procjenu dubokomorskih ribolovnih resursa, koja se sastala od 4. do 11. travnja 2014., u svojem izvješću iz 2014. (u daljnjem tekstu: izvješće radne skupine ICES‑a iz 2014.) navela da je obaviještena o znatnim ulovima grenadira na području Hatton Banka posljednjih godina, u čemu prednjače španjolske koćarice. Prema navodima tih institucija, u tom su izvješću također istaknute znatne razlike između podataka promatrača i službenih španjolskih podataka u vezi s iskrcavanjima tuponosog grenadira, što je dovelo do određene zabrinutosti u vezi s mogućnošću lažnog prijavljivanja različitih vrsta grenadira.

               18

               O sadržaju izvješća radne skupine ICES‑a iz 2014. u rujnu te godine raspravljao je stalni odbor za upravljanje i znanstvena pitanja NEAFC‑a. To je tijelo osobito istaknulo da je razina prijavljenog ribolova grenadira u usporedbi s razinom prijavljenog ulova tuponosog grenadira „iznenađujuća”, s obzirom na to da su ulovi grenadira uobičajeno bili manji. Od ICES‑a je zatraženo da, koliko je to moguće, dostavi pojašnjenja o tim ribolovima. Osobito je zamoljen da ispita mogućnost postojanja pogrešaka prilikom prijavljivanja ulova odnosno mogućnost postojanja novog i brzorastućeg ribolova grenadira.

               19

               Usporedno s tim, Unija, koju je zastupala Jedinica C2 Komisijine Glavne uprave za pomorstvo i ribarstvo, u rujnu 2014. saslušala je ICES u vezi s tom problematikom

               20

               Komisija je 3. listopada 2014. Vijeću predstavila prijedlog uredbe Vijeća o utvrđivanju ribolovnih mogućnosti za ribarska plovila Unije za određene dubokomorske riblje stokove za 2015. i 2016. Komisija je osobito predlagala da se za svako predmetno područje upravljanja utvrdi zajednički TAC za tuponosog grenadira i grenadira. Razina zajedničkih TAC‑ova utvrđena je na temelju znanstvenog mišljenja ICES‑a o tuponosom grenadiru jer za grenadira takvo mišljenje nije postojalo. Isto tako, nacionalne kvote na koje su raspodijeljeni zajednički TAC‑ovi utvrđene su u skladu s načelom relativne stabilnosti ribolovnih aktivnosti, ali samo u odnosu na tuponosog grenadira.

               21

               ICES je 7. studenoga 2014., na zahtjev NEAFC‑a i Unije, podnio znanstveno mišljenje (u daljnjem tekstu: mišljenje ICES‑a od 7. studenoga 2014.). Iz tog mišljenja proizlazi da postoji nesigurnost u vezi sa sastavom prijavljenog ulova tuponosog grenadira i grenadira po ribljem stoku. Kad je riječ o raspodjeli i brojnosti tih dviju ribljih vrsta, ICES je upozorio da se one najčešće nalaze u različitim hidrološkim okruženjima, s obzirom na to da grenadir obično obitava u borealnim vodama, koje su hladnije.

               22

               U mišljenju ICES‑a od 7. studenoga 2014. navodi se da su znatni ulovi grenadira prijavljeni u području upravljanja 8X14 i u dijelu područja upravljanja 5B67. Komercijalni ulov tuponosog grenadira opažen u potpodručjima VI. i XII., koja pripadaju spomenutim područjima upravljanja, u prosjeku je za tri reda veličine veći od ulova grenadira. Ipak, ICES je naglasio da postoje znatne razlike, veće od jednog reda veličine, između relativnih omjera tuponosog grenadira i grenadira prijavljenih u službenim iskrcavanjima, s jedne strane, te opaženog ulova i znanstvenih istraživanja provedenih u područjima u kojima se trenutačno lovi grenadir, s druge strane

               23

               Unatoč tomu, u mišljenju ICES‑a od 7. studenoga 2014. navedeno je da dostupni podaci nisu dovoljno uvjerljivi te da je njihov prostorni i vremenski doseg ograničen. ICES je stoga zaključio da je potrebno prikupiti više podataka o ulovu i ribolovnom naporu za grenadira ako NEAFC i Unija žele regulirati taj ribolov.

               24

               Vijeće je u ponedjeljak, 10. studenoga 2014. raspravljalo o prijedlogu uredbe koji je Komisija predstavila 3. listopada 2014. Na temelju rasprava koje su se odvijale unutar Vijeća, predsjedništvo te institucije, u dogovoru s Komisijom, predložilo je kompromisni tekst prijedloga. Kompromis se u bitnome odnosio na povećanje prvotno utvrđene razine TAC‑ova za tuponosog grenadira, na način da se uzme u obzir njihovo proširenje na grenadire.

               25

               Iz očitovanja Vijeća proizlazi da je u praksi taj dodatak izračunat na temelju prosječnog omjera između iskrcavanja grenadira i iskrcavanja tuponosog grenadira. Tako je, što se tiče područja upravljanja 5B67, a uzimajući u obzir činjenicu da je u znanstvenom mišljenju ICES‑a za tuponosog grenadira predložen TAC od 3794 tone i da je procijenjeni godišnji prosjek iskrcavanja grenadira u tom području iznosio 5,7% procijenjenog godišnjeg prosjeka iskrcavanja tuponosog grenadira, količina od 3794 tone povećana za 216 tona (5,7% od 3794 tone), na konačnih 4010 tona. Isti je postupak primijenjen i na područje upravljanja 8X14, u kojem je procijenjeni godišnji prosjek iskrcavanja grenadira iznosio 25,6% procijenjenog godišnjeg prosjeka iskrcavanja tuponosog grenadira.

               26

               Tako utvrđeni TAC‑ovi raspodijeljeni su među predmetnim državama članicama prema ključu raspodjele koji jamči relativnu stabilnost ribolovnih aktivnosti za tuponosog grenadira. Na taj način, kvote Kraljevine Španjolske iznosile su 1,62% i 71,8% zajedničkih TAC‑ova utvrđenih za područja upravljanja 5B67 i 8X14.

               27

               Na temelju tek neznatno izmijenjenog kompromisa predsjedništva, 15. prosinca 2014. postignut je politički dogovor. Potonji su poduprla sva izaslanstva, osim španjolskog i portugalskog, koja su zatražila unošenje svoje izjave u zapisnik Vijeća. Kraljevina Španjolska u toj je izjavi osobito tvrdila da se raspodjelom zajedničkih TAC‑ova utvrđenih za tuponosog grenadira i grenadira ne poštuje načelo relativne stabilnosti ribolovnih aktivnosti utemeljeno na povijesnim ulovima svake države članice.

               28

               Uredba br. 1367/2014 donesena je u obliku koji je proizišao iz spomenutog dogovora te je 20. prosinca 2014. objavljena u Službenom listu Europske unije. Stupila je na snagu sljedećeg dana od dana objave.

         Zahtjevi stranaka i postupak pred Sudom

               29

               Kraljevina Španjolska od Suda zahtijeva da:

                        —

                        poništi Uredbu br. 1367/2014 i

                        —

                        naloži Vijeću snošenje troškova.

               30

               Vijeće od Suda zahtijeva da:

                        —

                        odbije tužbu u cijelosti;

                        —

                        naloži Kraljevini Španjolskoj snošenje troškova.

               31

               Odlukom predsjednika Suda od 1. srpnja 2015. odobrena je intervencija Komisije u potporu zahtjevu Vijeća.

         Zahtjevi za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka

               32

               Nakon što je nezavisni odvjetnik iznio svoje mišljenje, Vijeće je 9. rujna 2016. podnijelo zahtjev za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka na temelju članka 83. Poslovnika Suda. Dopisom koji je tajništvo Suda zaprimilo istog dana Komisija je postavila sličan zahtjev.

               33

               U potporu spomenutim zahtjevima navedene institucije u bitnome ističu da tumačenje načela relativne stabilnosti ribolovnih aktivnosti koje je prihvatio nezavisni odvjetnik počiva na argumentima o kojima se među strankama nije raspravljalo.

               34

               U tom pogledu valja istaknuti da Sud može u svakom trenutku, nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika, odrediti ponovno otvaranje usmenog dijela postupka, u skladu s člankom 83. Poslovnika Suda, osobito ako smatra da stvar nije dovoljno razjašnjena ili ako je u predmetu potrebno odlučiti na temelju argumenta o kojem se nije raspravljalo među strankama ili zainteresiranim osobama iz članka 23. Statuta Suda Europske unije.

               35

               Sud smatra, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetnom slučaju raspolaže svim elementima koji su mu potrebni za odlučivanje o ovoj tužbi i da predmet ne mora ispitivati u svjetlu argumenta o kojem se pred njim nije raspravljalo.

               36

               Stoga valja odbiti zahtjeve Vijeća i Komisije za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka.

         O tužbi

               37

               U prilog tužbi za poništenje Uredbe br. 1367/2014 Kraljevina Španjolska ističe tri tužbena razloga, koji se temelje na tome da je Vijeće, kao prvo, prekoračilo svoju marginu prosudbe i povrijedilo načelo relativne stabilnosti ribolovnih aktivnosti, kao drugo, prekršilo načelo proporcionalnosti i, kao treće, povrijedilo načelo jednakog postupanja.

         Prvi tužbeni razlog

      Argumentacija stranaka

               38

               U okviru prvog dijela prvog tužbenog razloga Kraljevina Španjolska prigovara Vijeću da se prilikom utvrđivanja zajedničkih TAC‑ova za tuponosog grenadira i grenadira oslonilo na netočne podatke, opravdavajući to činjenicom da bi se ulovi tuponosog grenadira „mogli prijavljivati kao ulovi grenadira”. Kao što to proizlazi iz uvodne izjave 7. Uredbe br. 1367/2014, spomenuta odluka donesena je na temelju znanstvenih mišljenja i nedavnih rasprava u okviru NEAFC‑a. Međutim, Kraljevina Španjolska smatra da znanstveno mišljenje NEAFC‑a nije bilo uvjerljivo kad je riječ o potrebi utvrđivanja zajedničkih TAC‑ova za te dvije vrste grenadira

               39

               Ona usto navodi da je ICES u svojem mišljenju od 7. studenoga 2014. istaknuo da se ne može očitovati o postojanju ribolova grenadira jer ne postoje naznake o ulovu njegovih različitih vrsta, s obzirom na to da su podaci za 2010. nedostatni za izvođenje bilo kakva zaključka u tom smislu. U mišljenju je također pojašnjeno da postoje znatne razlike između podataka koji se odnose na iskrcavanje ulova grenadira i iskrcavanje ulova tuponosog grenadira. Prema tome, ICES je zaključio da je za utvrđivanje postojanja ribolova grenadira potrebno raspolagati cjelovitijim i detaljnijim informacijama o ulovima i njihovu iskrcavanju. Kraljevina Španjolska smatra da iz tog mišljenja nedvojbeno proizlazi da ne postoje jasni znanstveni podaci koji dopuštaju zaključak o istodobnom postojanju tih dviju vrsta u područjima upravljanja 5B67 i 8X14.

               40

               Nadalje, prema mišljenju Kraljevine Španjolske, ne može se tvrditi da je bilo nemoguće uzeti u obzir podatke koje je dostavila 28. studenoga 2014. u odgovoru na zahtjev za pružanje informacija jer je politički dogovor o Uredbi br. 1367/2014 postignut 10. studenoga 2014., a ona donesena tek 15. prosinca 2014.

               41

               Kraljevina Španjolska iz toga zaključuje da je Vijeće prekoračilo marginu prosudbe kojom raspolaže utvrdivši zajedničke TAC‑ove za obje vrste, iako znanstveno mišljenje ICES‑a jasno upućuje na to da raspoloživi podaci ne potvrđuju njihovo istodobno pojavljivanje u predmetnim područjima upravljanja i mogućnost njihova zajedničkog ulova.

               42

               U okviru drugog dijela prvog tužbenog razloga Kraljevina Španjolska ističe da ni Vijeće ni Komisija nisu uzeli u obzir povijesne ulove grenadira prilikom određivanja ključa raspodjele zajedničkih TAC‑ova utvrđenih za tu vrstu i za tuponosog grenadira. Ona smatra da je nacionalnim kvotama koje su utvrđene u pobijanim odredbama povrijeđeno načelo relativne stabilnosti ribolovnih aktivnosti, prema kojem se u obzir mora uzeti raspodjela povijesnih ulova među flotama svake države članice u vezi sa svakom predmetnom vrstom

               43

               Kraljevina Španjolska smatra da bi zajedničke ribolovne kvote koje su joj dodijeljene za tuponosog grenadira i grenadira trebale biti više, s obzirom na to da je njezina flota imala znatan udio u ulovu grenadira u razdoblju od 2009. do 2013. godine. Navodi da šteta koju je njezina flota pretrpjela zbog navodne povrede načela relativne stabilnosti ribolovnih aktivnosti iznosi 346926 eura.

               44

               Ni Vijeće ni Komisija nisu osporili činjenicu da prilikom utvrđivanja spornih zajedničkih TAC‑ova nisu uzeti u obzir povijesni ulovi grenadira. Naime, nije sporno da su se zajednički TAC‑ovi državama članicama dodijelili prema ključu raspodjele koji je odražavao relativnu stabilnost ribolovnih aktivnosti samo za tuponosog grenadira.

               45

               Vijeće i Komisija smatraju da prvi tužbeni razlog treba odbiti kao neosnovan.

         Ocjena Suda

               46

               Kada je, kao prvo, riječ o navodnom prekoračenju margine prosudbe kojom raspolaže Vijeće, prije svega valja podsjetiti da ono prilikom utvrđivanja TAC‑ova i raspodjele ribolovnih mogućnosti među državama članicama treba ocijeniti složeno gospodarsko stanje, za što raspolaže širokim diskrecijskim prostorom. U takvim okolnostima diskrecijsko pravo Vijeća ne odnosi se isključivo na prirodu i doseg odredaba koje treba donijeti, nego u određenoj mjeri i na utvrđivanje osnovnih podataka. Kada nadzire izvršavanje takve nadležnosti, sud se treba ograničiti na provjeru je li pritom došlo do očite pogreške ili zlouporabe ovlasti odnosno je li dotično tijelo očito prekoračilo granice svojih diskrecijskih ovlasti (vidjeti u tom smislu presude od 19. veljače 1998., NIFPO i Northern Ireland Fishermen’s Federation, C‑4/96, EU:C:1998:67, t. 41. i 42.; od 5. listopada 1999., Španjolska/Vijeće, C‑179/95, EU:C:1999:476, t. 29. i od 9. rujna 2004., Španjolska/Komisija, C‑304/01, EU:C:2004:495, t. 23.)

               47

               Nadalje, iz članka 2. stavka 2. Uredbe o ZRP‑u proizlazi da u području upravljanja ribarstvom treba primjenjivati „predostrožni pristup”.

               48

               Prema definiciji iz članka 4. stavka 1. točke 8. spomenute uredbe, navedeni pristup podrazumijeva to da izostanak adekvatne znanstvene informacije ne bi trebao opravdati nepoduzimanje ili odgađanje mjera upravljanja namijenjenih očuvanju ciljanih vrsta, povezanih ili ovisnih vrsta i neciljanih vrsta i njihova okoliša.

               49

               Naposljetku, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točkama 54. i 55. svojeg mišljenja, članak 6. stavak 2. navedene uredbe ograničava se na propisivanje obveze „uzimanja u obzir” raspoloživih znanstvenih, tehničkih i gospodarskih mišljenja prilikom donošenja mjera očuvanja, ali ne sprečava zakonodavca Unije da takve mjere donese u uvjetima nepostojanja uvjerljivih znanstvenih, tehničkih i gospodarskih mišljenja.

               50

               K tome, Sud je u pogledu slične obveze koja proizlazi iz Uredbe Vijeća (EEZ) br. 170/83 od 25. siječnja 1983. o uspostavi sustava Zajednice za očuvanje i gospodarenje ribolovnim resursima (SL 1983., L 24, str. 1.) već ocijenio da mjere očuvanja ribolovnih resursa ne moraju biti u potpunosti sukladne sa znanstvenim mišljenjima i da neuvjerljivost potonjih ne može spriječiti Vijeće da donosi mjere koje smatra nužnima za ostvarivanje ciljeva ZRP‑a (vidjeti po analogiji presudu od 24. studenoga 1993., Mondiet, C‑405/92, EU:C:1993:906, t. 31.).

               51

               Iz navedenog slijedi da je Vijeće u predmetnom slučaju, s jedne strane, ovlašteno donijeti zajedničke TAC‑ove za tuponosog grenadira i grenadira čak i ako ne postoje „uvjerljivi” znanstveni podaci o postojanju i ulovu tih dviju ribljih vrsta u predmetnim područjima upravljanja, ako ocijeni da je ta mjera primjerena za očuvanje populacije tuponosog grenadira.

               52

               S druge strane, budući da se u izvješću radne skupine ICES‑a iz 2014. i mišljenju ICES‑a od 7. studenoga 2014. spominju prijave ulova grenadira u predmetnim područjima upravljanja čiji broj dovodi u sumnju njihovu vjerodostojnost, s obzirom na to da su ulovi tuponosog grenadira vjerojatno prijavljivani kao ulovi grenadira, i da bi takva okolnost mogla u znatnoj mjeri ugroziti koristan učinak utvrđenih TAC‑ova za tuponosog grenadira, uzimajući u obzir činjenicu da se dvije vrste ne mogu razlikovati nakon što im se ukloni glava i zamrznu se, Vijeće je donošenje mjere kojom bi se spriječila takva opasnost moglo ocijeniti nužnim.

               53

               U tim okolnostima ne može se smatrati da je Vijeće prekoračilo granice svojih diskrecijskih ovlasti kada je utvrdilo zajedničke TAC‑ove za tuponosog grenadira i grenadira.

               54

               Prvi dio prvog tužbenog razloga stoga treba odbiti kao neosnovan.

               55

               Kada je, kao drugo, riječ o navodnoj povredi načela relativne stabilnosti ribolovnih aktivnosti, valja podsjetiti na to da se u članku 16. Uredbe o ZRP‑u pojašnjava da „ribolovne mogućnosti dodijeljene državama članicama osiguravaju relativnu stabilnost ribolovnih aktivnosti svake države članice za svaki riblji stok ili ribarstvo”. Ta odredba također propisuje da se „interesi svake države članice uzimaju [...] [u] obzir prilikom dodjele novih ribolovnih mogućnosti.

               56

               Nadalje, iz uvodnih izjava 35. i 36. spomenute uredbe proizlazi da je, osobito uzimajući u obzir ovisnost pojedinih priobalnih zajednica o ribolovu, nužno osigurati relativnu stabilnost ribolovnih aktivnosti dodjeljivanjem ribolovnih mogućnosti državama članicama na temelju predvidivog udjela u stokovima za svaku državu članicu, ne zaboravljajući pritom da bi ta stabilnost trebala „zaštititi i uzeti u obzir posebne potrebe u područjima u kojima su lokalne zajednice posebno ovisne o ribarstvu i srodnim djelatnostima”.

               57

               Iz navedenog proizlazi da je svrha sustava nacionalnih kvota svakoj državi članici osigurati pravičan udio u zajedničkom TAC‑u, određen ponajprije na temelju ulova od kojeg su prije uspostavljanja sustava kvota koristi imale tradicionalne ribolovne aktivnosti, lokalno stanovništvo ovisno o ribarstvu i s tim povezane industrije dotične države članice (vidjeti u tom smislu presudu od 14. prosinca 1989., Agegate, C‑3/87, EU:C:1989:650, t. 24.).

               58

               U svjetlu iznesenih razmatranja i činjenice da Unijin zakonodavac raspolaže širokom marginom prosudbe pri odabiru prirode i dosega odredaba koje treba donijeti, valja ispitati je li Vijeće, ne uzevši u obzir povijesne ulove grenadira koje je prijavila Kraljevina Španjolska prilikom određivanja kvota za svaku državu članicu, nakon što su utvrđeni zajednički TAC‑ovi za tu vrstu i za tuponosog grenadira, povrijedilo načelo relativne stabilnosti ribolovnih aktivnosti.

               59

               U tom je pogledu važno napomenuti da se ovaj predmet na više načina razlikuje od drugih predmeta o kojima je Sud prethodno odlučivao u području ZRP‑a. Prije svega, dvije riblje vrste o kojima je riječ ne mogu se razlikovati golim okom nakon što im se ukloni glava i zamrznu se. Nadalje, u znanstvenim mišljenjima kojima raspolaže zakonodavac Unije navodi se mogućnost da se prijave pojačanog ulova grenadira, koje uglavnom potječu iz jedne države članice, Kraljevine Španjolske, u stvarnosti odnose na ulov tuponosog grenadira koji je pogrešno prijavljivan kao ulov grenadira. Naposljetku, Vijeće nije utvrdilo nove TAC‑ove za grenadira i, prema tome, nije raspodjeljivalo nove ribolovne mogućnosti, nego se ograničilo na to da utvrdi, i to samo za 2015. i 2016. godinu, zajedničke TAC‑ove za obje predmetne vrste.

               60

               Prema tome, u ovom slučaju Vijeće je odlučilo da neće raspodjeljivati kvote na način na koji je to zatražila Kraljevina Španjolska jer bi uzimanje u obzir prijava ulova grenadira koje je podnijela ta država članica u svrhu izračuna predmetnih kvota imalo za posljedicu stvaranje trajne prednosti za jednu državu članicu čije bi prijave ulova, prema znanstvenim mišljenjima, mogle biti pogrešne. Suprotno tomu, držeći se prihvaćenog pristupa koji se sastoji u tome da se prilikom izračuna nacionalnih kvota u početku ne uzimaju u obzir prijave ulova, Vijeće je odbilo ponuditi jamstva koja bi mogla rezultirati legitimnim očekivanjima u tom smislu, zadržavajući mogućnost da, nakon provjere informacija o prijavama ulova i primitka uvjerljivih znanstvenih mišljenja, utvrdi kvote koje se temelje na provjerenim podacima i koje se stoga mogu smatrati pravičnima.

               61

               Taj zaključak nije doveden u pitanje argumentom Kraljevine Španjolske prema kojem je Vijeće, s obzirom na to da je prilikom utvrđivanja zajedničkih TAC‑ova za obje vrste uzelo u obzir prijave ulova grenadira, trebalo voditi računa o povijesnim ulovima koje je ona prijavila s obzirom, s jedne strane, na sumnje u vjerodostojnost prijava ulova predmetnih ribljih vrsta iskazane u znanstvenim mišljenjima iz točke 52. ove presude i, s druge strane, na široku marginu prosudbe kojom u području ZRP‑a raspolaže Unijin zakonodavac.

               62

               Prema tome, u predmetnom slučaju Vijeću se ne može prigovoriti da je povrijedilo načelo relativne stabilnosti ribolovnih aktivnosti.

               63

               S obzirom na prethodno navedeno, drugi dio prvog tužbenog razloga također treba odbiti kao neosnovan.

               64

               Stoga valja u cijelosti odbiti prvi tužbeni razlog.

         Drugi tužbeni razlog

      Argumentacija stranaka

               65

               Kraljevina Španjolska prigovara Vijeću da je povrijedilo načelo proporcionalnosti kada je u Uredbi br. 1367/2014 utvrdilo zajedničke TAC‑ove za tuponosog grenadira i grenadira u područjima 5B67 i 8X14.

               66

               Ona najprije navodi da predmetna mjera nije primjerena jer prilikom utvrđivanja zajedničkih TAC‑ova za tuponosog grenadira i grenadira nije poštovano načelo relativne stabilnosti ribolovnih aktivnosti kada je riječ o njezinim povijesnim ulovima grenadira iz prethodnih godina.

               67

               Nadalje, Kraljevina Španjolska smatra da utvrđivanje zajedničkih TAC‑ova za obje vrste grenadira nije bilo nužno jer je bilo moguće uzeti u obzir njezine povijesne ulove grenadira i na taj način donijeti mjeru koja bi manje štetila njezinim interesima.

               68

               Naposljetku, ona predmetnu mjeru smatra neproporcionalnom jer počiva na pretpostavci da su znatni ulovi tuponosog grenadira mogli biti pogrešno prijavljeni kao ulovi grenadira. Međutim, ta hipoteza, prema mišljenju Kraljevine Španjolske, nije znanstveno provjerena i bilo bi neproporcionalno prihvatiti je, imajući u vidu štetu koja je nanesena interesima Kraljevine Španjolske time što nisu uzeti u obzir njezini povijesni ulovi grenadira prilikom utvrđivanja zajedničkih TAC‑ova za obje vrste.

               69

               Spomenuta država članica usto pojašnjava da joj je šteta nanesena ne toliko utvrđivanjem zajedničkih TAC‑ova za tuponosog grenadira i grenadira koliko okolnošću da Vijeće prilikom tog utvrđivanja nije uzelo u obzir povijesne ulove grenadira.

               70

               Vijeće i Komisija smatraju da taj tužbeni razlog treba odbiti kao neosnovan.

         Ocjena Suda

               71

               U tom pogledu potrebno je podsjetiti da načelo proporcionalnosti kao jedno od općih načela prava Unije zahtijeva da akti njezinih institucija ne prelaze granice koje su primjerene i nužne za ostvarenje opravdanih ciljeva kojima teži predmetna uredba, pri čemu je, kad je moguće odabrati između više podobnih mjera, potrebno odabrati onu koja je najmanje ograničavajuća i čiji nedostaci ne smiju biti nerazmjerni ciljevima kojima se teži (vidjeti osobito presudu od 14. studenoga 2013., SFIR i dr., C‑187/12 do C‑189/12, EU:C:2013:737, t. 42. i navedenu sudsku praksu).

               72

               Kada je, s druge strane, riječ o sudskoj kontroli načina provedbe takvog načela, prema ustaljenoj sudskoj praksi, s obzirom na širok diskrecijski prostor kojim na području zajedničke ribarstvene politike raspolaže zakonodavac Europske unije, samo očito neprimjeren karakter mjere određene u tom području u odnosu na cilj koji nadležna institucija želi postići može utjecati na zakonitost takve mjere. Prema tome, pitanje nije je li mjera koju je usvojio zakonodavac bila jedina ili najbolja moguća, nego je li ona bila očito neprimjerena (vidjeti, kada je riječ o zajedničkoj poljoprivrednoj politici, presudu od 14. studenoga 2013., SFIR i dr., C‑187/12 do C‑189/12, EU:C:2013:737, t. 43. i navedenu sudsku praksu).

               73

               Kada je riječ o proporcionalnosti propisa o kojem je riječ u ovom predmetu, treba napomenuti da bi, kao što to proizlazi iz točaka 59. i 60. ove presude, uzimanje u obzir povijesnih ulova grenadira Kraljevine Španjolske prilikom utvrđivanja zajedničkih TAC‑ova za tuponosog grenadira i grenadira imalo za posljedicu upravo to da bi se spomenutoj državi članici kvote dodijelile na temelju prijava ulova za koje je Vijeće, oslanjajući se na znanstvena mišljenja, moglo smatrati da su vjerojatno pogrešne.

               74

               Budući da je Vijeće namjeravalo, s jedne strane, zaštititi tuponosog grenadira od prekomjernog izlova i, s druge strane, zadržati mogućnost da, nakon provjere informacija o prijavama ulova i primitka uvjerljivih znanstvenih mišljenja, utvrdi TAC‑ove i kvote koji se temelje na provjerenim i vjerodostojnim podacima, njegova odluka da prilikom utvrđivanja zajedničkih TAC‑ova za tuponosog grenadira i grenadira ne uzme u obzir prijave ulova grenadira koje je podnijela Kraljevina Španjolska ne može se smatrati očito neprimjerenom.

               75

               Valja dodati da Kraljevina Španjolska u svakom slučaju nije dokazala da bi se mjerom koja manje šteti njezinim interesima također ostvarili ciljevi Vijeća.

               76

               Stoga drugi tužbeni razlog treba odbiti kao neosnovan.

         Treći tužbeni/ razlog

      Argumentacija stranaka

               77

               U okviru trećeg tužbenog razloga Kraljevina Španjolska prigovara Vijeću da je povrijedilo načelo jednakog postupanja jednostrano utvrdivši zajedničke TAC‑ove koji obuhvaćaju tuponosog grenadira i grenadira, unatoč tomu što su Unijine institucije u usporedivim predmetima ili poštovale načelo relativne stabilnosti ribolovnih aktivnosti – pa su prilikom utvrđivanja TAC‑ova u obzir uzimale kvote povijesnih ulova država članica – ili nisu utvrđivale zajedničke TAC‑ove ako bi se tomu protivila neka od država članica.

               78

               Naime, najprije je tijekom 2011. godine, nakon rasprava o uključivanju jedne nove vrste – pridnene škarpine – u TAC koji obuhvaća škarpinu, Komisija uzela u obzir navode Savezne Republike Njemačke i Republike Estonije u pogledu utvrđivanja TAC‑a za pridnenu škarpinu. Nakon toga navedena je institucija, namjeravajući od 2012. godine utvrditi TAC za brancina, suočena s otporom nekih država članica, među kojima Irske, navela da će se utvrđivanje TAC‑a za tu vrstu provesti vodeći računa o povijesnim ulovima svake države članice, u skladu s načelom relativne stabilnosti ribolovnih aktivnosti, i prepustila državama članicama da slobodno pregovaraju o sporazumu koji bi svima bio prihvatljiv. Naposljetku, također u svrhu postizanja konsenzusa, Komisija već nekoliko godina potiče Kraljevinu Španjolsku i Portugalsku Republiku da, kada je riječ o srdeli, sklope sporazum u svrhu utvrđivanja TAC‑a kojim bi se poštovalo načelo relativne stabilnosti ribolovnih aktivnosti.

               79

               Vijeće i Komisija smatraju da treći tužbeni razlog treba odbiti kao neosnovan.

         Ocjena Suda

               80

               Kada je riječ o načelu jednakog postupanja, valja podsjetiti da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, članak 40. stavak 2. drugi podstavak UFEU‑a, u vezi s njegovim člankom 38. stavkom 1. drugim podstavkom, koji propisuje zabranu svake diskriminacije u području zajedničke poljoprivredne i ribarstvene politike, nije ništa drugo nego specifičan izraz općeg načela jednakosti koji zahtijeva da se u usporedivim situacijama ne postupa na različit način i da se u različitim situacijama ne postupa na jednak način, osim ako je takvo postupanje objektivno opravdano (vidjeti u tom smislu presudu od 14. studenoga 2013., SFIR i dr., C‑187/12 do C‑189/12, EU:C:2013:737, t. 48. i navedenu sudsku praksu).

               81

               U predmetnom slučaju valja podsjetiti na to da je utvrđivanje zajedničkih TAC‑ova za tuponosog grenadira i grenadira i neuzimanje u obzir povijesnih ulova grenadira koje je prijavila Kraljevina Španjolska, prema mišljenju Vijeća, bilo nužno za osiguravanje djelotvorne zaštite grenadira u situaciji koja je vrlo konkretna, kao što to proizlazi iz točke 59. ove presude.

               82

               Kraljevina Španjolska ne nudi nijedan element na temelju kojeg bi bilo moguće zaključiti da su okolnosti predmeta koje kao primjer navodi u svojem trećem tužbenom razlogu istovjetne ili slične onima navedenima u prethodnoj točki ove presude. Konkretno, Kraljevina Španjolska nije dokazala da u predmetima na koje je uputila radi usporedbe postoji vjerojatnost znatnih pogrešaka prilikom prijavljivanja ulova vrste obuhvaćene TAC‑om koja bi se tijekom iskrcavanja ulova mogla zamijeniti s drugom vrstom koja njime nije obuhvaćena.

               83

               Stoga treći tužbeni razlog također treba odbiti kao neosnovan.

               84

               Budući da nije prihvaćen nijedan tužbeni razlog koji je istaknula, tužbu Kraljevine Španjolske valja odbiti u cijelosti.

         Troškovi

               85

               Sukladno članku 138. stavku 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da Kraljevina Španjolska nije uspjela u postupku i da je Vijeće zatražilo da joj se naloži snošenje troškova, tom zahtjevu valja udovoljiti. Sukladno članku 140. stavku 1. Poslovnika, Komisija, koja je intervenirala u potporu zahtjevu Vijeća, snosi vlastite troškove.

               Slijedom navedenoga, Sud (peto vijeće) proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Tužba se odbija.

                           2.

                           Kraljevini Španjolskoj nalaže se snošenje troškova.

                           3.

                           Europska komisija snosi vlastite troškove.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: španjolski


Presuda Suda (drugo vijeće) od 11. studenog 2010.#Hogan Lovells International LLP protiv Bayer CropScience AG.#Zahtjev za prethodnu odluku: Bundespatentgericht - Njemačka.#Direktiva 91/414/EEZ.#Predmet C-229/09.


Presuda Općeg suda (peto vijeće) od 12. rujna 2013.#Republika Italija protiv Europske komisije i Europskog ureda za odabir osoblja.#Pravila o jeziku – Obavijest o otvorenim natječajima za zapošljavanje administratora i asistenata – Objava u cijelosti na tri službena jezika – Informacije koje se odnose na obavijesti o općim natječajima – Objava na svim službenim jezicima – Jezik ispita – Izbor drugog jezika između triju službenih jezika.#Predmet T-142/08.


title: Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 13. rujna 2013.#Eyad Makhlouf protiv Vijeća Europske unije.#Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja protiv Sirije – Zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora – Ograničenja ulaska i provoza preko teritorija Unije – Pravo na obranu – Obveza obrazlaganja – Očita pogreška u ocjeni – Temeljna prav.#Predmet T-383/11.

text:
         PRESUDA OPĆEG SUDA (šesto vijeće)
      13. rujna 2013. (
            *1
         )
      „Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja protiv Sirije — Zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora — Ograničenja ulaska i provoza kroz područje Unije — Prava obrane — Obveza obrazlaganja — Očita pogreška u ocjeni — Temeljna prava“
      U predmetu T‑383/11,

         Eyad Makhlouf, sa stalnom adresom u Damasku (Sirija), kojeg su zastupali P. Grollet i G. Karouni, potom Karouni i C. Rygaert, avocats,
      tužitelj,
      protiv

         Vijeća Europske unije, koje zastupaju G. Étienne i R. Liudvinaviciute‑Cordeiro, u svojstvu agenata,
      tuženika,
      kojeg podupire

         Europska komisija, koju zastupaju F. Castillo de la Torre i S. Pardo Quintillán, u svojstvu agenata,
      intervenijent,
      povodom zahtjeva za poništenje Provedbene odluke Vijeća 2011/302/ZVSP od 23. svibnja 2011. o provedbi Odluke 2011/273/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL L 136, str. 91.), Odluke Vijeća 2011/782/ZVSP od 1. prosinca 2011. o mjerama ograničavanja protiv Sirije i o stavljanju izvan snage Odluke 2011/273/ZVSP (SL L 319, str. 56.) i Odluke Vijeća 2012/739/ZVSP od 29. studenoga 2012. o mjerama ograničavanja protiv Sirije i o stavljanju izvan snage Odluke 2011/782 (SL L 330, str. 21.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 11., str. 258.), u dijelu u kojem se ti akti odnose na tužitelja,
      OPĆI SUD (šesto vijeće)
      u sastavu: H. Kanninen, predsjednik, S. Soldevila Fragoso (izvjestitelj) i G. Berardis, suci,
      tajnik: C. Kristensen, administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 8. veljače 2013.,
      donosi sljedeću

         Presudu

         Okolnosti spora

               1

               Tužitelj, Eyad Makhlouf, časnik je sa sirijskim državljanstvom i činom pukovnika.

               2

               Oštro osuđujući nasilno gušenje mirnih prosvjeda na različitim mjestima diljem Sirije i upućujući sirijskim vlastima poziv da se suzdrže od upotrebe sile, Vijeće Europske unije donijelo je 9. svibnja 2011. Odluku 2011/273/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL L 121, str. 11.). S obzirom na ozbiljnost situacije, Vijeće je uvelo embargo na oružje, zabranu izvoza opreme koju su može koristiti za unutarnju represiju, ograničenja ulaska u Europsku uniju kao i zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora određenih osoba i subjekata koji su odgovorni za nasilnu represiju protiv sirijskog civilnog stanovništva.

               3

               Imena osoba odgovornih za nasilnu represiju protiv civilnog stanovništva u Siriji kao i imena osoba, fizičkih ili pravnih, te subjekata koji su s njima povezani navedena su u Prilogu Odluci 2011/273. Na temelju članka 5. te odluke, Vijeće na prijedlog države članice ili visokog predstavnika Unije za vanjske poslove i sigurnosnu politiku može izmijeniti navedeni prilog. Tužiteljevo ime ne nalazi se u tom prilogu.

               4

               Provedbenom odlukom 2011/302/ZVSP od 23. svibnja 2011. o provedbi Odluke 2011/273 (SL L 136, str. 91.), Vijeće je izmijenilo Odluku 2011/273 kako bi, među ostalim, primijenilo predmetne mjere ograničavanja na druge osobe i subjekte čija su imena dodana na popis iz priloga koji je zamijenio prijašnji prilog. Tužiteljevo je ime uvršteno na taj popis koji obuhvaća razne unose koji se odnose, među ostalim, na datum njegova uvrštenja na predmetni popis, u ovom slučaju „23. 05. 2011.“, na njegov datum rođenja, broj njegove putovnice kao i razloge: „Brat Ramija Makhloufa i dužnosnik opće obavještajne službe (GID), sudjeluje u represiji nad civilnim stanovništvom“.

               5

               Vijeće je 24. svibnja 2011. objavilo Obavijest namijenjenu osobama na koje se odnose mjere ograničavanja predviđene u Odluci 2011/273 i Uredbi Vijeća (EZ) br. 442/2011 o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL C 153, str. 8.).

               6

               Odlukom 2011/522/ZVSP od 2. rujna 2011. o izmjeni Odluke 2011/273 (SL L 228, str. 16.) Vijeće je predvidjelo da njezino područje primjene, uključujući njezin prilog, treba također obuhvaćati „osobe […] koje od režima imaju koristi ili taj režim podupiru, te s njima povezanim osobama […] s popisa u prilogu“ [neslužbeni prijevod].

               7

               Odlukom 2011/782/ZVSP od 1. prosinca 2011. o mjerama ograničavanja protiv Sirije i o stavljanju izvan snage Odluke 2011/273 (SL L 319, str. 56.) Vijeće je zaključilo da je s obzirom na ozbiljnost situacije u Siriji potrebno uvesti dodatne mjere ograničavanja. Zbog jasnoće mjere uvedene Odlukom 2011/273 i dodatne mjere objedinjene su u jedinstveni pravni instrument. Tužiteljevo ime nalazi se u 20. retku tablice u Prilogu I. Odluci 2011/782 s istim podacima i razlozima kao i oni koji se nalaze u prilogu Odluci 2011/273.

               8

               Odlukom Vijeća 2012/739/ZVSP od 29. studenoga 2012. o mjerama ograničavanja protiv Sirije i o stavljanju izvan snage Odluke 2011/782/ZVSP (SL L 330, str. 21.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 11., str. 258.) predmetne mjere ograničavanja objedinjene su u jedinstveni pravni instrument. Tužiteljevo ime nalazi se u 19. retku tablice u Prilogu I. Odluci 2012/739 s istim podacima i razlozima kao i oni koji se nalaze u prilogu Odluci 2011/273.

               9

               Vijeće je 30. studenoga 2012. objavilo obavijest za osobe i subjekte na koje se primjenjuju mjere ograničavanja određene Odlukom 2012/739 i Uredbom Vijeća (EU) br. 36/2012, koja se provodi Provedbenom uredbom Vijeća (EU) br. 1117/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji (SL C 370, str. 6.).

         Postupak i zahtjevi stranaka

               10

               Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 21. srpnja 2011. tužitelj je pokrenuo ovaj postupak radi poništenja Provedbene odluke 2011/302.

               11

               Rješenjem predsjednika šestog vijeća Općeg suda od 24. siječnja 2012. prihvaćen je zahtjev za intervenciju Europske komisije u potporu zahtjevu Vijeća koji je podnesen tajništvu Općeg suda 28. listopada 2011.

               12

               Očitovanjem podnesenim tajništvu Općeg suda 5. siječnja 2012. tužitelj je prilagodio svoj tužbeni zahtjev tražeći također poništenje Odluke 2011/782. Odgovorom na repliku, podnesenim tajništvu Općeg suda 3. travnja 2012., Vijeće je primilo na znanje tužiteljev zahtjev.

               13

               Očitovanjem podnesenim tajništvu Općeg suda 31. siječnja 2013. tužitelj je prilagodio svoj zahtjev time što je također zatražio poništenje Odluke 2012/739, priznavši da je tužba za poništenje Odluke 2011/782 postala bespredmetna. Svojim očitovanjem na podnesak o prilagodbi zahtjeva, a koje je podneseno tajništvu Općeg suda 5. veljače 2013., Vijeće je primilo na znanje tužiteljev zahtjev.

               14

               Na temelju izvješća suca izvjestitelja, Opći sud (šesto vijeće) odlučio je otvoriti usmeni dio postupka.

               15

               Na raspravi od 8. veljače 2013. tužitelj i Vijeće saslušani su prilikom svojih izlaganja i prilikom davanja odgovora na pitanja koja je postavio Opći sud. Komisija nije prisustvovala raspravi.

               16

               Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        poništi Provedbenu odluku 2011/302 i Odluku 2012/739;

                        —

                        naloži Vijeću snošenje troškova.

               17

               Vijeće od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        odbije tužbu;

                        —

                        naloži tužitelju snošenje troškova.

               18

               Komisija podupire zahtjev Vijeća.

         Pravo

         Dopuštenost tužiteljevih zahtjeva za prilagodbu tužbe

               19

               Kao što proizlazi iz točaka 4. do 9. ove presude, od podnošenja tužbe Odluka 2011/273, kako je izmijenjena, među ostalim, Provedbenom odlukom 2011/302, stavljena je izvan snage i zamijenjena Odlukom 2011/782, koja je potom stavljena izvan snage i zamijenjena Odlukom 2012/739. Tužitelj je zatražio da mu se dopusti prilagodba tužbenog zahtjeva tako da se on također odnosi i na ove dvije potonje odluke, pri čemu je naknadno odustao od pobijanja Odluke 2011/782. Vijeće se nije protivilo prilagodbi tužiteljevih zahtjeva.

               20

               Valja podsjetiti da, ako je tijekom postupka odluka ili uredba koja se izravno i pojedinačno odnosi na određenog pojedinca zamijenjena aktom kojim se želi postići isti cilj, taj se akt mora smatrati novim elementom zbog kojeg tužitelj može prilagoditi svoj tužbeni zahtjev i tužbene razloge. Bilo bi, naime, suprotno dobrom sudovanju i načelu ekonomičnosti postupka obvezati tužitelja da podnese novu tužbu. Osim toga, bilo bi nepravedno kada bi predmetna institucija mogla – kako bi se suprotstavila kritikama sadržanima u tužbi podnesenoj sudu Unije protiv određenog akta – izmijeniti pobijani akt ili ga zamijeniti drugim aktom te se tijekom postupka pozivati na tu izmjenu ili zamjenu kako bi drugoj stranci uskratila mogućnost da svoj prvotni tužbeni zahtjev i tužbene razloge proširi i na kasniji akt ili protiv njega istakne dodatni tužbeni zahtjev ili tužbene razloge (vidjeti presudu Općeg suda od 23. listopada 2008., People’s Mojahedin Organization of Iran/Vijeće, T‑256/07, Zb., str. II‑3019., t. 46. i navedenu sudsku praksu).

               21

               Stoga valja proglasiti dopuštenost zahtjeva protiv Odluke 2012/739 koji je podnesen tajništvu Općeg suda 31. siječnja 2013., to jest svakako u roku za podnošenje tužbe.

         Meritum

               22

               U potporu svojoj tužbi tužitelj ističe u bitnome četiri tužbena razloga koji se temelje, prvo, na povredi prava obrane kao i prava na pošteno suđenje i djelotvornu sudsku zaštitu, drugo, na povredi obveze obrazlaganja, treće, na očitoj pogrešci u ocjeni i, četvrto, na povredi načela proporcionalnosti, prava vlasništva i prava na poštovanje privatnog života.

         Prvi tužbeni razlog koji se temelji na povredi prava obrane kao i prava na pošteno suđenje i djelotvornu sudsku zaštitu

               23

               Tužitelj smatra da su mu izrečene sankcije a da prethodno nije bio saslušan niti je imao prilike braniti se, niti je znao za dokaze na temelju kojih su donesene predmetne mjere, utoliko što je Vijeće povrijedilo svoju obvezu da mu priopći svoju odluku, uključujući razloge za njegovo uvrštenje na predmetne popise, bilo izravno, jer njegova adresa nije mogla ostati nepoznata, bilo objavom obavijesti koja bi mu dala konkretnu mogućnost da podnese očitovanje.

               24

               Tužitelj smatra da je, u okviru odluka kojima se određuju mjere ograničavanja protiv fizičkih osoba, predmetno tijelo Unije dužno navedene razloge priopćiti zahvaćenoj osobi ili subjektu, koliko je to moguće, u trenutku odlučivanja o tom uvrštenju, ili barem što je prije moguće nakon toga, kako bi se adresatima omogućilo pravodobno ostvarivanje prava na pravni lijek.

               25

               Tužitelj tvrdi da u slučaju u kojem bi se smatralo da bi detaljna objava prigovora podnesenih protiv njega mogla biti suprotna važnim razlozima od općeg interesa koji se odnose na sigurnost Unije i njezinih država članica ili na vođenje njihovih međunarodnih odnosa, specifično i konkretno obrazloženje te odluke treba biti u formalnom obliku i njemu priopćeno na bilo koji primjeren način. Međutim, nijedan element u ovom slučaju ne dopušta zaključak da bi takva objava bila suprotna spomenutim važnim razlozima.

               26

               Štoviše, budući da u pobijanim odlukama nisu izneseni specifični i konkretni razlozi koji opravdavaju njihovo donošenje, tužitelj se ne može niti učinkovito braniti pred Općim sudom.

               27

               Vijeće odbija tužiteljevu argumentaciju.

               28

               Ono smatra da se zbog zaštitne naravi i svrhe mjera zamrzavanja imovine njihovo donošenje ne može uvjetovati prethodnim saslušanjem dotičnih osoba a da se ne ugrozi djelotvornost navedenih mjera, a time i cilj koji Unija nastoji postići.

               29

               Vijeće podsjeća da je Provedbena odluka 2011/302 objavljena u Službenom listu Europske unije. Isto vrijedi i u vezi s obaviješću za osobe i subjekte na koje se primjenjuju predmetne mjere ograničavanja, a koja je, nasuprot onome što tužitelj tvrdi, objavljena u Službenom listu (SL 2011., C 153, str. 8.). Vijeće dodaje da nije moglo pojedinačno obavijestiti tužitelja o pobijanim odlukama jer nije raspolagalo njegovim osobnim podacima za kontakt.

               30

               U pogledu korištenja pravnih lijekova koji su tužitelju na raspolaganju, Vijeće smatra da tužitelj nije uputio zahtjev za preispitivanje mjere koja se na njega odnosi niti zahtjev da mu se priopće dokazi kojima je obrazložena odluka u dijelu kojim je obuhvaćen.

               31

               Treba podsjetiti da je temeljno pravo na poštovanje prava obrane tijekom postupka usvajanja mjere ograničavanja izričito zaštićeno člankom 41. stavkom 2. točkom (a) Povelje Europske unije o temeljnim pravima (SL 2010., C 83, str. 389.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 104.), kojoj članak 6. stavak 1. UEU‑a priznaje istu pravnu snagu kao i Ugovorima (vidjeti u tom smislu presudu Suda od 21. prosinca 2011., Francuska/People’s Mojahedin Organization of Iran, C‑27/09 P, još neobjavljena u Zborniku, t. 66.).

               32

               Također valja podsjetiti da je, prema ustaljenoj sudskoj praksi, načelo djelotvorne sudske zaštite opće načelo prava Zajednice koje proizlazi iz ustavnih tradicija zajedničkih državama članicama, zaštićeno je člancima 6. i 13. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane u Rimu 4. studenoga 1950. te potvrđeno člankom 47. Povelje o temeljnim pravima (presude Suda od 13. ožujka 2007., Unibet, C‑432/05, Zb., str. I‑2271., t. 37., i od 3. rujna 2008., Kadi i Al Barakaat International Foundation/Vijeće i Komisija, C‑402/05 P i C‑415/05 P, Zb., str. I‑6351, t. 335., u daljnjem tekstu: presuda Kadi).

               33

               Nadalje, s obzirom na ustaljenu sudsku praksu, u ovom slučaju valja zaključiti da učinkovitost sudskog nadzora, koji se posebno mora odnositi na pitanje zakonitosti razloga na kojima se u konkretnom slučaju temelji uvrštenje imena osobe ili subjekta na popis koji čini prilog pobijanih odluka i dovodi do određivanja tim adresatima niza mjera ograničavanja, podrazumijeva obvezu tijela Unije da navedene razloge priopći zahvaćenoj osobi ili subjektu, koliko je to moguće, u trenutku odlučivanja o tom uvrštenju, ili barem što je prije moguće nakon toga, kako bi se adresatima omogućilo pravodobno ostvarivanje prava na pravni lijek (vidjeti presudu Kadi, t. 336. i navedenu sudsku praksu).

               34

               Poštovanje te obveze priopćavanja navedenih razloga potrebno je, naime, kako bi se adresatima mjere ograničavanja omogućilo da u najboljim mogućim uvjetima brane svoja prava te da uz potpuno poznavanje relevantnih činjenica odluče je li korisno pokrenuti postupak pred sudom Unije (vidjeti u tom smislu presudu Suda od 15. listopada 1987., Heylens i dr., 222/86, Zb., str. 4097., t. 15.) i da bi se potonjem potpuno omogućilo da izvrši nadzor zakonitosti akta Unije o kojem je riječ, što je njegova dužnost u skladu s Ugovorom (presuda Kadi, t. 337.).

               35

               Člankom 5. Odluke 2011/273 predviđeno je da Vijeće o svojoj odluci, uključujući i razloge za uvrštenje na popis, obavješćuje predmetnu osobu neposredno, ako je adresa poznata, ili putem objave obavijesti i na taj način daje takvoj osobi mogućnost da se očituje. Štoviše, tim je odredbama predviđeno da kad se očitovanje podnese ili kad se predoče novi važni dokazi, Vijeće preispituje svoju odluku i o tome obavješćuje predmetnu fizičku ili pravnu osobu, subjekt ili tijelo. Naposljetku, popis koji se nalazi u prilogu navedenoj odluci redovito se pregledava, a najmanje svakih 12 mjeseci. Takve su odredbe, u načelu, sukladne zahtjevima koji su utvrđeni sudskom praksom.

               36

               U ovom je slučaju nakon donošenja Provedbene odluke 2011/302 obavijest objavljena u Službenom listu od 24. svibnja 2011., čime je tužitelju dana mogućnost da se očituje Vijeću.

               37

               Sama činjenica da je priopćenje učinjeno tek nakon što je tužitelj prvi put stavljen na popis osoba obuhvaćenih mjerama ograničavanja ne može se smatrati povredom prava obrane.

               38

               Naime, u skladu sa sudskom praksom, ne može se u pogledu prava obrane, osobito prava na saslušanje, kad je riječ o mjerama ograničavanja, zahtijevati od institucija Unije da prije prvog uvrštenja imena osobe ili subjekta na popis kojim se nameću mjere ograničavanja priopće navedene razloge (vidjeti u tom smislu presudu Kadi, t. 338.).

               39

               Naime, prethodna obavijest bila bi takve naravi da bi ugrozila učinkovitost mjera zamrzavanja financijskih sredstava i gospodarskih izvora koje su određene tim odlukama (vidjeti u tom smislu presudu Kadi, t. 339.).

               40

               Kako bi se ostvario cilj pobijanih odluka, takve mjere moraju po vlastitoj naravi iskoristiti učinak iznenađenja i, kao što je to Sud već naveo, moraju se primijeniti s neposrednim učinkom (vidjeti u tom smislu presudu Suda od 11. listopada 2007., Möllendorf i Möllendorf‑Niehuus, C‑117/06, Zb., str. I‑8361., t. 63., i presudu Kadi, t. 340.).

               41

               Zbog razloga koji su također vezani uz cilj kojem teži Provedbena odluka 2011/302, kojom je tužiteljevo ime uvršteno na popis u prilogu Odluci 2011/273, i uz učinkovitost mjera koje su njome predviđene, tijela Unije stoga nisu ni bila dužna saslušati tužitelja prije prvotnog uvrštenja njegova imena na popis u tom prilogu (vidjeti u tom smislu presudu Kadi, t. 341.).

               42

               S druge strane, prilikom donošenja kasnije Odluke 2012/739, u kojoj je tužiteljevo ime zadržano na popisima zajedno s imenima osoba obuhvaćenih mjerama ograničavanja, načelno nije moguće valjano se pozivati na argument o učinku iznenađenja koje proizvode te mjere (vidjeti u tom smislu gore navedenu presudu Francuska/People’s Mojahedin Organization of Iran, t. 62.).

               43

               Međutim, u predmetu povodom kojeg je donesena gore navedena presuda Francuska/People’s Mojahedin Organization of Iran Sud je zaključio da se to pravo na prethodno saslušanje mora poštovati jer je Vijeće prihvatilo nove dokaze protiv organizacije koja je zadržana na predmetnom popisu.

               44

               U ovom slučaju, valja istaknuti da kod zadržavanja tužiteljevog imena na predmetnom popisu Vijeće nije prihvatilo nijedan novi dokaz, to jest dokaz o kojem tužitelj nije već bio obaviješten nakon njegova prvotnog uvrštenja.

               45

               Međutim, prema članku 5. stavku 3. Odluke 2011/273 „[a]ko su podnesene primjedbe ili su izneseni značajni novi dokazi, Vijeće preispituje svoju odluku i o tome obavješćuje predmetnu osobu ili subjekt“ [neslužbeni prijevod]. Vijeće stoga može saslušati tužitelja u svakom trenutku na njegovu vlastitu inicijativu, a da prije donošenja svake od kasnijih odluka nije sastavljen novi izričit poziv, ako nisu prihvaćeni novi dokazi u odnosu na njega.

               46

               Štoviše, Vijeće je objavilo obavijest u Službenom listu od 30. rujna 2012., to jest drugi dan nakon objave Odluke 2012/739. Stoga se u takvim okolnostima, i budući da je tužitelj tijekom više mjeseci imao prilike osporavati dokaze koji opravdavaju njegovo uvrštenje i zadržavanje na popisu osoba obuhvaćenih mjerama ograničavanja, ne može utvrditi postojanje nikakve povrede njegova prava na saslušanje.

               47

               Što se tiče tužiteljevog argumenta u vezi s nepostojanjem pojedinačne obavijesti o odlukama, valja istaknuti da se člankom 27. stavkom 2. Odluke 2012/739 nalaže neposredna i pojedinačna obavijest o odluci ako je adresa osobe obuhvaćene mjerama ograničavanja poznata.

               48

               Prema ustaljenoj sudskoj praksi, iako je izravno priopćavanje takve vrste odluka u načelu potrebno, pri čemu nije dovoljna samo objava u Službenom listu Europske unije, sud ipak treba u svakom predmetu ispitati dovodi li činjenica da tužitelju nisu osobno priopćeni razlozi za donošenje sporne odluke do njegove nemogućnosti da se pravodobno upozna s obrazloženjem sporne odluke i ocijeni osnovanost mjere zamrzavanja financijskih sredstava i gospodarskih izvora koja je donesena u odnosu na njega (vidjeti u tom pogledu presudu Suda od 16. studenoga 2011., Bank Melli Iran/Vijeće, C‑548/09 P, još neobjavljena u Zborniku, t. 52. do 56.).

               49

               U ovom slučaju valja istaknuti da je na datum 30. rujna 2012. Vijeće sa sigurnošću znalo za tužiteljevu adresu kao i adresu njegovih odvjetnika jer su one bile navedene u tužbi kojom je pokrenut ovaj postupak.

               50

               Slijedom navedenog, Vijeće je moralo pojedinačno obavijestiti o razlozima koji opravdavaju zadržavanje tužiteljevog imena na predmetnom popisu kako bi mu se omogućilo da se brani učinkovito i u najkraćim rokovima. Međutim, iz spisa proizlazi da je tužitelj bio u mogućnosti učinkovito se braniti od pobijanih akata nakon njihove objave u Službenom listu jer je tužbu podnio Općem sudu u predviđenim rokovima.

               51

               Naposljetku, što se tiče okolnosti da u pobijanim odlukama nije izričito navedena mogućnost „podnošenja djelotvornog pravnog lijeka“, valja podsjetiti da se takav lijek može podnijeti u skladu s uvjetima utvrđenima u članku 275. stavku 2. i u članku 263. stavcima 4. i 6. UFEU‑a, kao što proizlazi iz tužbe za poništenje. Štoviše, u ovom slučaju je obavijestima koje je Vijeće objavilo izričito predviđena mogućnost da se od Vijeća zatraži preispitivanje i da se Općem sudu podnese tužba za poništenje. Izneseni argument valja, prema tome, odbiti.

               52

               Prvi tužbeni razlog valja stoga odbiti u cijelosti.

         Drugi tužbeni razlog koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja

               53

               Tužitelj smatra da se obrazloženje akta Vijeća kojim se određuju mjere ograničavanja treba odnositi ne samo na pravne uvjete primjene tog akta, nego i na specifične i konkretne razloge zbog kojih Vijeće u izvršavanju svoje diskrecijske ovlasti smatra da se takve mjere trebaju odnositi na dotičnu osobu.

               54

               No obrazloženje koje je Vijeće iznijelo u vezi s uvrštenjem tužiteljevog imena na popis koji se nalazi u prilogu pobijanih odluka ograničeno je na neprecizna i općenita razmatranja, a Vijeće je u njemu propustilo i navesti specifične i konkretne razloge zbog kojih smatra da u izvršavanju svojih diskrecijskih prava na tužitelja treba primijeniti predmetne mjere ograničavanja.

               55

               Tužitelj smatra da samo njegovo zanimanje kao i njegove obiteljske veze ne mogu biti dovoljne kao osnova za odluku Vijeća. Osim toga, što se tiče obiteljskih veza na Vijeću je da dokaže postojanje čina tužiteljevog sudjelovanja u djelima koja se stavljaju na teret njegova srodnika.

               56

               Vijeće odbija tužiteljevu argumentaciju.

               57

               Ono smatra da je tužitelj kao dužnosnik opće obavještajne službe u potpunosti bio svjestan općeg i posebnog konteksta u kojem su donesene mjere koje se odnose na njega, odnosno u ovom slučaju činjenice da je sirijska vojska bila uključena u represiju nad prosvjednicima.

               58

               Vijeće ističe da je kao razlog za tužiteljevo uvrštenje na predmetni popis izričito navelo njegovu pripadnost sirijskoj općoj obavještajnoj službi i njegove obiteljske veze, omogućivši mu time da shvati razlog zbog kojeg su mjere ograničavanja bile donesene u odnosu na njega i da pripremi svoju obranu.

               59

               Osim toga, činjenica da je tužitelj također brat Ramija Makhloufa, koji je sam rođak predsjednika Bašara al‑Asada, predstavljala je dodatni razlog za njegovo uvrštenje na predmetni popis.

               60

               Prema ustaljenoj sudskoj praksi obveza obrazlaganja akta koji negativno utječe na neku osobu, a koja proizlazi iz načela poštovanja prava obrane, ima za cilj, s jedne strane, pojedincu dati dostatnu uputu o tome je li mjera osnovana ili sadržava li eventualno neku pogrešku koja omogućuje osporavanje njezine valjanosti pred sudom Unije i, s druge strane, omogućiti tom sudu da provede nadzor zakonitosti te mjere (presude Suda od 2. listopada 2003., Corus UK/Komisija, C‑199/99 P, Zb., str. I‑11177., t. 145.; od 29. rujna 2011., Elf Aquitaine/Komisija, C‑521/09 P, Zb., str. I‑8947., t. 148., i od 15. studenoga 2012., Vijeće/Bamba, C‑417/11 P, još neobjavljena u Zborniku, t. 49.).

               61

               Također prema ustaljenoj sudskoj praksi obrazloženje koje zahtijeva članak 296. UFEU‑a mora biti prilagođeno naravi akta o kojem je riječ te na jasan i nedvosmislen način pokazati razmišljanje institucije, autora akta, tako da se zainteresiranim osobama omogući upoznavanje s razlozima za poduzetu mjeru i da se nadležnom sudu omogući njegov nadzor (vidjeti osobito presude Suda od 2. travnja 1998., Komisija/Sytraval i Brink’s France, C‑367/95 P, Zb., str. I‑1719., t. 63.; od 10. srpnja 2008., Bertelsmann i Sony Corporation of America/Impala, C‑413/06 P, Zb., str. I‑4951., t. 166., i od 15. studenoga 2012., Al‑Aqsa/Vijeće, C‑539/10 P i C‑550/10 P, još neobjavljena u Zborniku, t. 138.).

               62

               Budući da predmetna osoba nema pravo na prethodno saslušanje, pri donošenju prvotne odluke o zamrzavanju financijskih sredstava i gospodarskih izvora poštovanje obveze obrazlaganja utoliko je važnije što je to jedino jamstvo koje zainteresiranoj osobi omogućuje da se, barem nakon donošenja te odluke, učinkovito koristi pravnim lijekovima koji su joj dostupni za osporavanje njezine zakonitosti (gore navedena presuda Vijeće/Bamba, t. 51.).

               63

               Stoga u obrazloženju akta Vijeća o donošenju mjere zamrzavanja financijskih sredstava i gospodarskih izvora moraju biti utvrđeni specifični i konkretni razlozi zbog kojih Vijeće u izvršavanju svoje diskrecijske ovlasti ocjene smatra da se takva mjera treba odnositi na zainteresiranu osobu (gore navedena presuda Vijeće/Bamba, t. 52.).

               64

               Međutim, obvezu obrazlaganja treba ocjenjivati prema okolnostima slučaja, uključujući osobito sadržaj akta, prirodu navedenih razloga i interes koji za dobivanje objašnjenja mogu imati adresati akta (vidjeti osobito gore navedenu presudu Al‑Aqsa/Vijeće, t. 139.).

               65

               U obrazloženju nije potrebno podrobno navoditi sve činjenične i pravne okolnosti s obzirom na to da se pitanje ispunjava li obrazloženje akta zahtjeve iz članka 296. UEZ‑a mora ocjenjivati ne samo u odnosu na svoju formulaciju, već i na svoj kontekst i na sva pravna pravila kojima se uređuje predmetno pravno područje (gore navedena presuda Suda Komisija/Sytraval i Brink’s France, t. 63.; presuda od 22. lipnja 2004., Portugal/Komisija, C‑42/01, Zb., str. I‑6079., t. 66., i gore navedena presuda Al‑Aqsa/Vijeće, t. 140.).

               66

               Preciznije, akt koji negativno utječe na neku osobu u dovoljnoj je mjeri obrazložen ako je donesen u kontekstu poznatom zainteresiranoj osobi, što joj omogućuje da razumije doseg mjere koja se na nju odnosi (presuda Suda od 30. rujna 2013., Njemačka/Komisija, C‑301/96, Zb., str. I‑9919., t. 89., te gore navedene presude Portugal/Komisija, t. 69. do 70., i Vijeće/Bamba, t. 54.).

               67

               U ovom slučaju valja istaknuti da su u prve tri uvodne izjave Odluke 2011/273 jasno izneseni opći razlozi za donošenje Unijinih mjera ograničavanja protiv Sirije:

                        „1.

                        Europska unija 29. travnja 2011. izrazila je ozbiljnu zabrinutost s obzirom na trenutačno stanje u Siriji i raspoređivanje vojnih i sigurnosnih snaga u određenom broju gradova te zemlje.

                        2.

                        Unija oštro osuđuje nasilnu represiju, uključujući uporabu vatrenog oružja, protiv mirnih prosvjeda na različitim mjestima diljem Sirije, koja je dovela do smrti više prosvjednika, ranjavanja i proizvoljnih zadržavanja. Sirijskim je vlastima uputila poziv da se suzdrže od represije.

                        3.

                        S obzirom na ozbiljnost stanja, valja uvesti mjere ograničavanja protiv Sirije i osoba odgovornih za nasilnu represiju nad sirijskim civilnim stanovništvom.“ [neslužbeni prijevod]

               68

               Ovaj opći okvir na koji Odluka 2011/273 upućuje bio je nužno poznat tužitelju kao profesionalnom vojniku u sirijskoj vojsci.

               69

               Osim toga, člankom 6. stavkom 1. Odluke 2011/273 predviđeno je da se u prilogu navode razlozi za uvrštenje na popis predmetnih osoba i subjekata. Naposljetku, člankom 5. stavkom 2. Odluke 2011/273 predviđeno je da Vijeće o svojoj odluci o uvrštenju, uključujući i razloge za uvrštenje, obavješćuje predmetnu fizičku ili pravnu osobu, subjekt ili tijelo, neposredno, ako je adresa poznata, ili putem objave obavijesti, i na taj način daje takvoj osobi ili subjektu mogućnost da se očituje.

               70

               U ovom slučaju je kod prvog tužiteljeva uvrštenja na popis osoba obuhvaćenih mjerama ograničavanja, u 20. redak tablice priložene Provedbenoj odluci 2011/302, Vijeće iznijelo obrazloženje „Brat Ramija Makhloufa i dužnosnik opće obavještajne službe (GID), sudjeluje u represiji nad civilnim stanovništvom“.

               71

               Iako je to obrazloženje kratko, ono ipak udovoljava gore iznesenim pravilima sudske prakse. Naime, njime je tužitelju, profesionalnom vojniku koji trenutno ima čin pukovnika sirijske vojske, omogućeno da razumije djela koja mu se stavljaju na teret i da ospori bilo počinjenje tih dijela bilo njihovu relevantnost.

               72

               Naime, takvo obrazloženje omogućuje tužitelju da se brani, a sudu Unije da provede svoj nadzor zakonitosti. Uz takvo obrazloženje tužitelj je mogao osporiti, na primjer, dužnosti koje je navodno obnašao i svoje veze s Ramijem Makhloufom.

               73

               Nadalje, valja istaknuti da je pitanje obrazlaganja, koje je u vezi s bitnom postupovnom pretpostavkom, različito od dokazivanja navodnog postupanja koje se odnosi na temeljnu zakonitost predmetnog akta i uključuje ispitivanje stvarnih činjenica navedenih u tom aktu kao i ocjenjivanje tih činjenica kao dokaza na kojima se temelje mjere ograničavanja protiv osobe o kojoj je riječ (vidjeti u tom smislu presudu Suda od 15. prosinca 2005., Italija/Komisija, C‑66/02, Zb., str. I‑10901., t. 26. i gore navedene presude Bank Melli Iran/Vijeće, t. 88. i Vijeće/Bamba, t. 60.).

               74

               Tako u ovom slučaju nadzor poštovanja obveze obrazlaganja, kojim se želi provjeriti jesu li navodi Vijeća u pobijanim odlukama dostatni kako bi se saznalo za elemente koji su naveli Vijeće da odredi mjere ograničavanja u odnosu na tužitelja, treba razlikovati od ispitivanja osnovanosti obrazloženja koje bi se po potrebi sastojalo od provjere jesu li elementi koje je Vijeće istaknulo dokazani te jesu li takvi da opravdavaju donošenje tih mjera (gore navedena presuda Vijeće/Bamba, t. 61.).

               75

               S obzirom na prethodno izneseno, valja kao neosnovan odbiti tužbeni razlog koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja.

         Treći tužbeni razlog koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni

               76

               Tužitelj smatra da je razlog koji je Vijeće iznijelo i koji se odnosi na njegovo svojstvo dužnosnika opće obavještajne službe činjenično neutemeljen jer nikada nije bio pripadnik sirijskih službi sigurnosti ili obavještajnih službi.

               77

               Vijeće osporava tužiteljevu argumentaciju.

               78

               Vijeće smatra da opća obavještajna služba sirijske vojske predstavlja jedno od tijela sirijske države koja su najuključenija u represivnu politiku koja se provodi. Budući da dokumenti koje je tužitelj podnio potječu od sirijskih vojnih vlasti, koje su tada bile uključene u represiju, Vijeće dovodi u pitanje njihovu nepristranost, pouzdanost i dokaznu vrijednost.

               79

               Vijeće ističe da prikupljanje podataka o vojnom časniku, članu obavještajnih službi, u pogledu kojeg se očekuje diskrecija i povjerljivost dužnosti jest složeno, ali da ta okolnost ne može opovrgnuti elemente obrazloženja koje je ono prikupilo.

               80

               Prije svega valja istaknuti da Vijeće raspolaže širokom diskrecijskom ovlasti što se tiče elemenata koji se uzimaju u obzir pri usvajanju mjera gospodarskih i financijskih sankcija na temelju zajedničke vanjske i sigurnosne politike. Budući da sud Unije ne može ocjenu Vijeća zamijeniti svojom ocjenom dokaza, činjenica i okolnosti koje opravdavaju donošenje takvih mjera, nadzor koji provodi Opći sud nad zakonitošću odluka o zamrzavanju financijskih sredstava i gospodarskih izvora mora se ograničiti samo na provjeru poštovanja pravila postupka i obveze obrazlaganja, materijalne točnosti činjenica kao i provjeru nepostojanja očite pogreške u ocjeni činjenica i zlouporabe ovlasti. Taj se ograničeni nadzor osobito primjenjuje u ocjeni tvrdnji o primjerenosti na kojima se takve odluke temelje (vidjeti u tom smislu presudu Općeg suda od 12. prosinca 2006., Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran/Vijeće, T‑228/02, Zb., str. II‑4665., t. 159.).

               81

               Tužitelj u bitnome tvrdi da je Vijeće počinilo očitu pogrešku u ocjeni smatrajući da je on obnašao funkciju dužnosnika opće obavještajne službe. U tom pogledu dostavlja dokument glavnog stožera sirijskih oružanih snaga u kojemu se opisuju razne dužnosti koje je obnašao u vojsci i potvrđuje, među ostalim, da „tijekom svoje službe u vojsci do današnjeg dana nije bio ni na kojem položaju vezanom uz sigurnost“.

               82

               Na navedenom dokumentu, datiranom s 11. srpnja 2011., nalazi se potpis „general bojnik“ sirijske vojske, načelnik za upravne poslove časničkog zbora. U tom je dokumentu tužiteljeva vojna karijera opisana od 1. prosinca 1995. Iz tog dokumenta proizlazi da je tužitelj proveo šesnaest godina u sirijskoj vojsci. Valja istaknuti da je 2006. imenovan za „Commander of the Of Confidentiality“ (zapovjednik zadužen za povjerljive poslove). U 2008. promaknut je u čin pukovnika, a 30. svibnja 2011. imenovan je za „Chief of Staff Battalion“ (zapovjednik bataljuna), u vrijeme trajanja represije sirijske vojske nad civilnim stanovništvom i mjesec dana nakon donošenja Odluke 2011/273.

               83

               Štoviše, na raspravi, nakon pitanja koja je Opći sud postavio, tužiteljev zastupnik nije opovrgnuo stajalište prema kojem se za tužitelja u njegovu svojstvu časnika sirijske vojske, koje on u stvarnosti ne osporava, može smatrati da je povezan s režimom.

               84

               Vodeći računa o tim okolnostima, kao i o činjenici da predmetni dokument potječe od sirijske vojske, na koju se pobijane odluke izravno odnose zbog njezine uloge u represiji nad sirijskim civilnim stanovništvom, valja zaključiti da tužitelj nije iznio nikakav dokaz na temelju kojeg bi se moglo zaključiti da je Vijeće počinilo očitu pogrešku u ocjeni.

               85

               Stoga treba odbiti treći tužbeni razlog.

         Četvrti tužbeni razlog koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti, prava vlasništva i prava na poštovanje privatnog života

               86

               Tužitelj smatra da donesene mjere ograničavanja nisu proporcionalne ciljevima koje Vijeće nastoji ostvariti i koji se sastoje od osuđivanja represije protiv sirijskog civilnog stanovništva. Osim razloga koji se temelje na njegovu zanimanju i njegovim obiteljskim vezama Vijeće nije iznijelo nijedan dokaz u potporu svojem argumentu prema kojem je on sudjelovao u gušenju prosvjeda u Siriji. Osim toga, protiv njega se ne vodi nikakav kazneni progon.

               87

               Tužitelj smatra da mjere ograničavanja koje se sastoje od zamrzavanja financijskih sredstava i gospodarskih izvora zadiru u njegovo pravo vlasništva. Takve mjere također sprječavaju poduzimanje radnji za izvršenje ugovora sklopljenih prije stupanja na snagu odluke kojom se uvode navedene mjere. One su stoga neproporcionalne jer je tužitelju onemogućeno raspolagati financijskim sredstvima koja mu pripadaju i izvršavati ovlasti koje proizlaze iz prava vlasništva.

               88

               Tužitelj ističe da mjere ograničavanja donesene u odnosu na njega imaju neproporcionalan učinak na njegov privatni i obiteljski život tako da opravdavaju poništenje pobijanih odluka. On osobito ne može više održavati životni standard svoje obitelji niti dobiti potrebnu skrb u jednoj od država članica Unije.

               89

               Vijeće odbija tužiteljevu argumentaciju.

               90

               Vijeće smatra da su donesene mjere ograničavanja, s obzirom na cilj vanjske politike koji Unija nastoji postići u odnosu na Siriju, što je u ovom slučaju zaštita ljudskih prava u situaciji nasilnog gušenja mirnih prosvjeda civilnog stanovništva, prikladne i nužne.

               91

               Stav je Vijeća da mjera zamrzavanja imovine kao što je ona o kojoj je riječ u ovom slučaju predstavlja zaštitnu mjeru koja se stoga ne može izjednačiti sa zapljenom dotične imovine.

               92

               Vijeće ističe da pravo vlasništva nije apsolutno pravo, nego pravo čije se ostvarivanje može podvrgnuti ograničenjima koja su opravdana zajedničkim interesom, u skladu sa sudskom praksom. Ono smatra da ne samo da je imalo pravo ograničiti tužiteljevo pravo vlasništva, nego također da su one predstavljale prikladne mjere s obzirom na cilj koji se nastoji ostvariti.

               93

               U vezi s činjenicom da tužitelj ne bi mogao slobodno raspolagati financijskim sredstvima koja mu pripadaju, Vijeće podsjeća da je Odlukom 2011/273 predviđena mogućnost da se odobre određene iznimke. Vijeće pojašnjava da se zamrzavanje imovine primjenjuje samo na tužiteljeva financijska sredstva koja se nalaze u Uniji.

               94

               Što se tiče poštovanja privatnog života, Vijeće smatra da je cilj donesenih mjera ograničavanja stvoriti pritisak na obuhvaćene osobe u svrhu zaštite ljudskih prava. S tim u vezi činjenica da te mjere imaju utjecaj na tužiteljev životni standard bila bi stoga logična s obzirom na traženi učinak i ne bi zbog toga predstavljala relevantan argument.

               95

               Naposljetku, Vijeće smatra da je pobijanim odlukama izričito predviđeno da se mogu odobriti iznimke kako bi se u obzir uzelo osnovne izdatke zainteresiranih osoba. Zdravstveni razlozi koje tužitelj ističe mogu ući u ovu kategoriju zbog nužnih i neizbježnih humanitarnih potreba te je stoga na tužitelju da postavi zahtjev u tom smislu, prema postupku navedenom u predmetnim odlukama. Za primjenu tih odreda ovlaštena su nadležna tijela država članica.

               96

               Pravo vlasništva dio je općih načela prava Unije i navedeno je u članku 17. Povelje o temeljnim pravima. Što se tiče prava na poštovanje privatnog života, člankom 7. Povelje o temeljnim pravima priznato je pravo na poštovanje privatnog i obiteljskog života (vidjeti u tom smislu presudu Suda od 6. prosinca 2012., O. i S., C‑356/11 i C‑357/11, još neobjavljena u Zborniku, t. 76.).

               97

               Unatoč tome, u skladu sa stalnom sudskom praksom, navedena temeljna prava u pravu Unije ne uživaju apsolutnu zaštitu, nego ih se mora uzeti u obzir ovisno o njihovoj funkciji u društvu (vidjeti u tom smislu presudu Kadi, t. 355.). Slijedom toga, moguće je uvesti ograničenja u ostvarivanju tih prava, pod uvjetom da ta ograničenja stvarno odgovaraju ciljevima od općeg interesa postavljenima od strane Unije te da, s obzirom na cilj koji se želi postići, ne predstavljaju neproporcionalno i neprihvatljivo miješanje kojim se krši sama bit zajamčenih prava (vidjeti u tom smislu presudu Suda od 30. srpnja 1996., Bosphorus, C‑84/95, Zb., str. I‑3953, t. 21.; presudu Kadi, t. 355., te gore navedene presude Bank Melli Iran/Vijeće, t. 89., 113. i 114., i Al‑Aqsa/Vijeće, t. 121.).

               98

               Osim toga, prema ustaljenoj sudskoj praksi, načelo proporcionalnosti jedno je od općih načela prava Unije u skladu s kojim sredstva stavljena na raspolaganje odredbom prava Unije moraju biti prikladna za ostvarenje legitimnih ciljeva, kako su postavljeni konkretnim propisom, te ne smiju ići dalje od onoga što je nužno za postizanje tih ciljeva (presude Suda od 12. svibnja 2011., Luksemburg/Parlament i Vijeće, C‑176/09, Zb., str. I‑3727., t. 61.; od 13. ožujka 2012., Melli Bank/Vijeće, C‑380/09 P, još neobjavljena u Zborniku, t. 52., i gore navedena presuda Al‑Aqsa/Vijeće, t. 122.).

               99

               U konkretnom slučaju, zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora, kako je propisano pobijanim odlukama, zaštitna je mjera koja nema za cilj oduzeti obuhvaćenim osobama vlasništvo ili pravo na poštovanje privatnog života (vidjeti u tom smislu presudu Kadi, t. 358.). Dakako, nije sporno da predmetne mjere ograničavanja imaju za posljedicu ograničenje u ostvarivanju prava vlasništva i utječu na tužiteljev privatni život (vidjeti u tom smislu, presudu Al‑Aqsa/Vijeće, t.120.).

               100

               Što se tiče prikladnosti predmetnih mjera s obzirom na cilj od općeg interesa koji je toliko bitan međunarodnoj zajednici, a to je zaštita civilnog stanovništva, proizlazi da se zamrzavanje sredstava financijske imovine i drugih gospodarskih izvora, kao i zabrana ulaska na područje Unije osobama za koje je utvrđeno da sudjeluju u potpori sirijskom režimu, ne mogu, kao takvi, smatrati neprimjerenima (vidjeti u tom smislu presudu Kadi, t. 363. i gore navedene presude Bank Melli Iran/Vijeće, t. 115., i Al‑Aqsa/Vijeće, t. 123.).

               101

               Što se tiče nužnosti predmetnih mjera, može se ustvrditi da alternativne i manje otegotne mjere, poput sustava prethodnog dopuštenja ili naknadne obveze obrazlaganja svrhe u koju se koriste isplaćena sredstva, ne omogućuju učinkovito postizanje zadanog cilja – pritiska na podupiratelje sirijskog režima koji ugnjetava civilno stanovništvo – osobito imajući u vidu mogućnost zaobilaženja nametnutih ograničenja (vidjeti analogijom gore navedenu presudu Al‑Aqsa/Vijeće, t. 125.).

               102

               Osim toga, valja podsjetiti da se člankom 4. Odluke 2011/273 i člankom 25. stavcima 3. do 11. Odluke 2012/739 predviđa mogućnost, s jedne strane, odobrenja korištenja zamrznutim sredstvima radi zadovoljenja osnovnih potreba ili ispunjenja određenih obveza i, s druge strane, davanja posebnih odobrenja kojima se omogućuje odmrzavanje financijskih sredstava, druge financijske imovine ili drugih gospodarskih izvora (vidjeti po analogiji gore navedene presude Kadi, t. 364., i Al‑Aqsa/Vijeće, t. 127.).

               103

               Konkretno, članak 4. stavci 5. i 6. Odluke 2011/273, članci 7., 9., 14. i 15. te članak 25. stavci 5. i 7. točka (b) Odluke 2012/739 bave se pitanjem izvršenja i plaćanja prema ugovorima sklopljenima prije tužiteljeva uvrštenja na predmetni popis te pod određenim uvjetima dopuštaju takva plaćanja.

               104

               U pogledu liječenja na koje tužitelj ukazuje, u skladu s člankom 3. stavcima 6. do 8. i člankom 4. stavkom 3. točkom (a) Odluke 2011/273 te u skladu s člankom 24. stavkom 6. i člankom 25. stavkom 3. točkom (e) Odluke 2012/739, nadležno tijelo države članice može odobriti ulazak na svoje državno područje i korištenje zamrznutih financijskih sredstava u medicinske i humanitarne svrhe.

               105

               Naposljetku, zadržavanje tužiteljevog imena u prilogu pobijanih odluka ne može se smatrati neproporcionalnim zbog navodne mogućnosti njihova neograničenog trajanja. Naime, to zadržavanje periodično se preispituje kako bi se obrisale osobe i subjekti koji više ne odgovaraju kriterijima za uvrštenje (vidjeti analogijom presudu Kadi, t. 365., i gore navedenu presudu Al‑Aqsa/Vijeće, t. 129.).

               106

               Na temelju toga može se zaključiti da ograničenja prava vlasništva i prava na poštovanje tužiteljeva privatnog života koja su prouzročena pobijanim odlukama nisu neproporcionalna s obzirom na osobitu važnost zaštite civilnog stanovništva u Siriji i na iznimke predviđene pobijanim odlukama.

               107

               Stoga četvrti tužbeni razlog treba odbiti, a time i tužbu u cijelosti.

         Troškovi

               108

               U skladu s člankom 87. stavkom 2. prvim podstavkom Poslovnika Općeg suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da tužitelj nije uspio u postupku, istom valja naložiti snošenje troškova sukladno zahtjevu Vijeća.

               109

               Međutim, u skladu s člankom 87. stavkom 4. prvim podstavkom Poslovnika, institucije koje su intervenirale u postupak snose vlastite troškove. Stoga će Komisija snositi vlastite troškove.

               Slijedom navedenoga,
               OPĆI SUD (šesto vijeće)
               proglašava i presuđuje:

                        1.

                           Tužba se odbija.

                        2.

                           Nalaže se Eyadu Makhloufu snošenje vlastitih troškova kao i troškova Vijeća Europske unije.

                        3.

                           Europska komisija snosit će vlastite troškove.

                           Kanninen

                           Soldevila Fragoso

                           Berardis

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 13. rujna 2013.
                     Potpisi

            (
            *1
         )   Jezik postupka: francuski


Presuda Suda od 14. prosinca 2000. # Masterfoods Ltd protiv HB Ice Cream Ltd. # Zahtjev za prethodnu odluku: Supreme Court - Irska. # Tržišno natjecanje. # Predmet C-344/98.