title: Predmet C-258/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. svibnja 2014. uputio Curtea de Apel Alba Iulia (Rumunjska) – Eugenia Florescu i dr. protiv Casa Judeţeană de Pensii Sibiu i dr.

text:
               1.9.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 292/13

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. svibnja 2014. uputio Curtea de Apel Alba Iulia (Rumunjska) – Eugenia Florescu i dr. protiv Casa Judeţeană de Pensii Sibiu i dr.
   (Predmet C-258/14)
   2014/C 292/18
   Jezik postupka: rumunjski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Curtea de Apel Alba Iulia

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelji: Eugenia Florescu, Ioan Poiană, Cosmina Diaconu (u svojstvu nasljednika Bădilă Mircea), Anca Vidrighin (u svojstvu nasljednika Bădilă Mircea), Eugenia Elena Bădilă (u svojstvu nasljednika Bădilă Mircea)

      Druge stranke u postupku: Casa Județeană de Pensii Sibiu, Casa Națională de Pensii și alte Drepturi de Asigurări Sociale, Ministerul Muncii, Familiei și Protecției Sociale, Statul Român prin Ministerul Finanțelor Publice, Ministerul Finanțelor Publice prin D.G.F.P. Sibiu

      Prethodna pitanja

               1.

               Može li se memorandum kao što je Memorandum o razumijevanju od 23. lipnja 2009. sklopljen između Europske zajednice i Rumunjske, objavljen u Monitorul Oficial br. 455 od 1. srpnja 2009., smatrati aktom, odlukom, priopćenjem itd. s pravnom snagom u smislu kako je to definirao Sud u svojoj praksi (presuda od 3. veljače 1976., 59/75, Flavia Manghera, i presuda od 20. ožujka 1997., C-57/95, Francuska/Komisija) i može li biti predmet tumačenja od strane Suda Europske unije?

               2.

               U slučaju potvrdnog odgovora, treba li Memorandum o razumijevanju od 23. lipnja 2009. sklopljen između Europske zajednice i Rumunjske, objavljen u Monitorul Oficial br. 455 od 1. srpnja 2009., tumačiti na način da, u cilju ublažavanja učinaka gospodarske krize kroz smanjivanje troškova osoblja, Europska komisija ima valjano pravo nametnuti usvajanje nacionalnog zakona temeljem kojeg osoba gubi pravo na primanje starosne mirovine temeljem doprinosa uplaćivanih više od 30 godina, određenu po zakonskoj osnovi i isplaćivanu prije navedenog zakona, iz razloga što ta osoba prima plaću za djelatnost koju obavlja temeljem ugovora o radu, a koja je različita od one za koju je umirovljena?

               3.

               Treba li Memorandum o razumijevanju između Europske zajednice i Rumunjske od 23. lipnja 2009. tumačiti na način da Europska komisija u cilju ublažavanja gospodarske krize može valjano nametnuti usvajanje nacionalnog zakona temeljem kojeg osoba u potpunosti i sine die gubi pravo primati starosnu mirovinu temeljem doprinosa uplaćivanih više od 30 godina, određenu po zakonskoj osnovi i isplaćivanu prije navedenog zakona, iz razloga što ta osoba prima plaću za djelatnost koju obavlja temeljem ugovora o radu, a koja je različita od one za koju je umirovljena?

               4.

               Treba li Memorandum u cijelosti te posebno njegovu točku 5. podtočku (d) koja se tiče reorganizacije javne uprave i jačanja njene učinkovitosti tumačiti u smislu da je Europska komisija u cilju ublažavanja gospodarske krize s pravom nametnula usvajanje nacionalnog zakona kojim je uvedena zabrana kumuliranja plaće i mirovine za umirovljene službenike javnih institucija?

               5.

               Mogu li se članci 17., 20., 21. i 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, članak 6. Ugovora o Europskoj uniji (UEU), članak 110. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU), načelo pravne sigurnosti utvrđeno pravom Europske unije i sudskom praksom Suda Europske unije tumačiti na način da im je protivan propis poput članka 21. stavka 2. Zakona br. 554/2004 koji u slučaju povrede načela nadređenosti prava Europske unije predviđa mogućnost revizije nacionalnih sudskih odluka donesenih isključivo u području upravnih sporova, a ne daje mogućnost revizije kod odluka nacionalnih sudova donesenih u drugim područjima (građanskom, kaznenom, trgovačkom itd.) u slučaju kada je tim odlukama povrijeđeno spomenuto načelo nadređenosti prava Europske unije?

               6.

               Je li članku 6. UEU-a, u pročišćenom tekstu iz 2010., protivan propis države članice koji uvjetuje isplatu mirovine profesionalnih pravosudnih dužnosnika, određenu na temelju njihovih doprinosa za više od 30 godina staža na pravosudnoj dužnosti, prestankom njihova ugovora o radu u visokoškolskoj pravnoj nastavi?

               7.

               Je li članku 6. UEU-a, članku 17. stavku 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i praksi Suda Europske unije protivan propis koji izvlašćuje nositelja njegovog prava na mirovinu iako je ona utvrđena na osnovi više od 30 godina doprinosa, dok su za posao na sveučilištu pravosudni dužnosnici odvojeno uplaćivali i nastavljaju uplaćivati mirovinske doprinose?

               8.

               Je li članku 6. UEU-a i odredbi članka 2. stavka 2. točke (b) Direktive 2000/78 o jednakom postupanju prema osobama bez obzira na rasno i etničko podrijetlo (1) te praksi Suda Europske unije protivna odluka ustavnog suda države članice koji je, nadzirući ustavnost zakona, smatrao da pravo na kumuliranje mirovine i plaće imaju samo osobe koje su imenovane na određeni mandat, a pritom to pravo nije dao profesionalnim pravosudnim dužnosnicima kojima je zabranjeno primati mirovinu utvrđenu na osnovi osobnih doprinosa koje su uplaćivali kroz više od 30 godina, zbog činjenice da su zadržali položaj predavača u visokoškolskoj pravnoj nastavi?

               9.

               Je li članku 6. UEU-a i praksi Suda Europske unije protivan propis koji uvjetuje sine die isplatu mirovine pravosudnim dužnosnicima, utvrđenu na osnovi doprinosa kroz više od 30 godina, prestankom posla na sveučilištu?

               10.

               Je li članku 6. UEU-a u pročišćenom tekstu iz 2010. i praksi Suda Europske unije protivan propis koji narušava pravu ravnotežu koju valja očuvati između zaštite osobne imovine i zahtjeva javnog interesa, namećući samo jednoj određenoj kategoriji osoba obvezu da trpi gubitak mirovine pravosudnog dužnosnika zbog činjenice što te osobe obavljaju posao na sveučilištu?

      (1)  Direktiva Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (SL L 303, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69.)


title: Predmet C-227/14 P: Presuda Suda (osmo vijeće) od 23. travnja 2015. – LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd protiv Europske komisije (Žalba — Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Članak 101. UFEU-a i članak 53. Sporazuma o EGP-u — Svjetsko tržište zaslona od tekućih kristala (LCD) — Utvrđivanje cijena — Novčane kazne — Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni (2006.) — Točka 13. — Izračun vrijednosti prihoda od prodaje — Zajednički pothvat — Uzimanje u obzir prodaja društvima majkama — Obavijest o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni u slučajevima kartela (2002.) — Točka 23. podtočka (b) zadnji podstavak — Djelomično oslobođenje od novčane kazne — Dokazi o činjenicama koje nisu bile poznate Komisiji)

text:
               22.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 205/12

         Presuda Suda (osmo vijeće) od 23. travnja 2015. – LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd protiv Europske komisije
   (Predmet C-227/14 P) (1)

   ((Žalba - Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Članak 101. UFEU-a i članak 53. Sporazuma o EGP-u - Svjetsko tržište zaslona od tekućih kristala (LCD) - Utvrđivanje cijena - Novčane kazne - Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni (2006.) - Točka 13. - Izračun vrijednosti prihoda od prodaje - Zajednički pothvat - Uzimanje u obzir prodaja društvima majkama - Obavijest o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni u slučajevima kartela (2002.) - Točka 23. podtočka (b) zadnji podstavak - Djelomično oslobođenje od novčane kazne - Dokazi o činjenicama koje nisu bile poznate Komisiji))
   (2015/C 205/17)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd (zastupnici: A. Winckler i F.-C. Laprévote, odvjetnici)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: F. Ronkes Agerbeek i P. Van Nuffel, agenti)

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               LG Display Co. Ltd i LG Display Taiwan Co. Ltd nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 303, 8.9.2014.


title: Predmet C-652/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. prosinca 2016. uputio Administrativen sad Sofia-grad (Bugarska) – Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova, Rauf Emin Ogla Аhmedbekov protiv Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

text:
               20.3.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 86/11

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. prosinca 2016. uputio Administrativen sad Sofia-grad (Bugarska) – Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova, Rauf Emin Ogla Аhmedbekov protiv Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite
   (Predmet C-652/16)
   (2017/C 086/14)
   Jezik postupka: bugarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Administrativen sad Sofia-grad

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova, Rauf Emin Ogla Аhmedbekov

      Tuženik: Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

      Prethodna pitanja

               1.

               Proizlazi li iz članka 78. stavka 1. i stavka 2. točaka (a), (d) i (f) Ugovora o funkcioniranju Europske unije, kao i iz uvodne izjave 12. i članka 1. Direktive 2013/32/EU (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite (preinačena), da razlog nedopuštenosti zahtjeva za međunarodnu zaštitu predviđen u njezinu članku 33. stavku 2. točki (e) predstavlja odredbu s izravnim učinkom, koju države članice ne smiju ne primijeniti, na način da primijene povoljnije odredbe nacionalnog prava, prema kojima se prvi zahtjev za međunarodnu zaštitu, sukladno članku 10. stavku 2. te direktive, prvo ispituje s gledišta ispunjava li podnositelj zahtjeva uvjete za status izbjeglice, a potom s gledišta ispunjava li uvjete za ostvarivanje supsidijarne zaštite?

               2.

               Proizlazi li iz članka 33. stavka 2. točke (e) Direktive 2013/32, u vezi s njezinim člankom 7. stavkom 3. i člankom 2. točkama (a), (c) i (g), kao i uvodnom izjavom 60., da u okolnostima kakve su one u glavnom postupku, zahtjev za međunarodnu zaštitu podnesen od strane jednog roditelja u ime maloljetnika s pratnjom nije dopušten, ako se obrazlaže time da je dijete član obitelji osobe koja je zahtijevala međunarodnu zaštitu s obrazloženjem da je izbjeglica u smislu članka 1. odjeljka A ženevske Konvencije o izbjeglicama?

               3.

               Proizlazi li iz članka 33. stavka 2. točke (e) Direktive 2013/32, u vezi s njezinim člankom 7. stavkom 3. i člankom 2. točkama (a), (c) i (g), kao i uvodnom izjavom 60., da u okolnostima kakve su one u glavnom postupku zahtjev za međunarodnu zaštitu podnesen u ime punoljetne osobe nije dopušten, ako se obrazlaže time da je podnositelj zahtjeva član obitelji osobe koja je zahtijevala međunarodnu zaštitu s obrazloženjem da je izbjeglica u smislu članka 1. odjeljka A ženevske Konvencije o izbjeglicama, i podnositelj zahtjeva u trenutku njegova podnošenja nema pravo na obavljanje plaćene djelatnosti?

               4.

               Je li u skladu s člankom 4. stavkom 4. Direktive 2011/95/EU (2) Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni status izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 36., potrebno da se ocjena postojanja osnovanog straha od proganjanja ili od trpljenja ozbiljne nepravde provede samo na osnovi činjenica i okolnosti koje se odnose na podnositelja zahtjeva?

               5.

               Je li sukladno članku 4. Direktive 2011/95 u vezi s njezinom uvodnom izjavom 36. i članku 31. stavku 1. Direktive 2013/32 dopuštena nacionalna sudska praksa jedne države članice kojom se:

                           a)

                           nadležna tijela obvezuje da zahtjeve za međunarodnu zaštitu članova iste obitelji ispituju u zajedničkom postupku, ako se ti zahtjevi obrazlažu istim činjenicama, odnosno konkretnije tvrdnjom da je samo jedan član obitelji izbjeglica;

                           b)

                           nadležna tijela obvezuje da postupke o zahtjevima za međunarodnu zaštitu koje su postavili oni članovi obitelji koji osobno ne ispunjavaju pretpostavke za takvu zaštitu obustave do okončanja postupka o zahtjevu člana obitelji koji je podnesen s obrazloženjem da je dotični izbjeglica u smislu članka 1. odjeljka A ženevske Konvencije o izbjeglicama;

                     je li ova sudska praksa dopuštena također i zbog razmatranja u vezi s najboljim interesom djeteta, održavanjem obiteljskog jedinstva, i poštivanjem prava na privatni i obiteljski život, kao i prava na ostanak u državi članici do ispitivanja zahtjeva, i to na temelju članaka 7., 18. i 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, uvodnih izjava 12. i 60. kao i članka 9. Direktive 2013/32, uvodnih izjava 16., 18. i 36., kao i članka 23. Direktive 2011/95, i uvodnih izjava 9., 11. i 35., kao i članaka 6. i 12. Direktive 2013/33/EU (3) Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju standarda za prihvat podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu?

               6.

               Proizlazi li iz uvodnih izjava 16., 18. i 36., kao i članka 3. Direktive 2011/95 u vezi s njezinom uvodnom izjavom 24. i člankom 2. točkama (d) i (j), člankom 13. i člankom 23. stavcima 1. i 2., da je dopušten nacionalni propis kao što je članak 8. stavak 9. Zakona za ubezhishteto i bezhantsite (Zakon o azilu i izbjeglicama) o kojem je riječ u glavnom postupku, u skladu s kojim se i članovi obitelji stranca kojem je priznato svojstvo izbjeglice smatraju izbjeglicama, ako je to spojivo s njihovim osobnim položajem i ne postoje razlozi prema nacionalnom pravu koji isključuju priznavanje njihova svojstva izbjeglice?

               7.

               Proizlazi li iz uređenja razloga proganjanja u članku 10. Direktive 2011/95, da podnošenje tužbe Europskom sudu za ljudska prava protiv države porijekla predmetne osobe čija pripadnost određenoj društvenoj skupini u smislu članka 10. stavka 1. točke (d) te direktive opravdava npr. podnošenje tužbe, treba smatrati političkim mišljenjem u smislu članka 10. stavka 1. točke (e) iste direktive?

               8.

               Proizlazi li iz članka 46. stavka 3. Direktive 2013/32, da je sud obvezan u predmetu ispitati nove razloge za međunarodnu zaštitu koji su istaknuti tijekom sudskog postupka, ali nisu navedeni u tužbi protiv odluke o uskraćivanju međunarodne zaštite?

               9.

               Proizlazi li iz članka 46. stavka 3. Direktive 2013/32, da je sud obvezan ocijeniti dopuštenost zahtjeva za međunarodnu zaštitu na osnovu njezina članka 33. stavka 2. točke (e), u sudskom postupku za pobijanje odluke o uskraćivanju međunarodne zaštite, ako je u pobijanoj odluci – kao što je propisano člankom 10. stavkom 2. navedene direktive – zahtjev prvo ocijenjen s gledišta ispunjava li njegov podnositelj pretpostavke za priznavanje statusa izbjeglice, a potom s gledišta ispunjava li uvjete za ostvarivanje supsidijarne zaštite?

      (1)  SL 2013, L 180, str. 60. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 249.).

      (2)  SL 2011, L 337, str. 9. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 13., str. 248.).

      (3)  SL 2013, L 180, str. 96. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 137.).


title: Predmet C-18/13: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 13. veljače 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Administrativen sad Sofia-grad — Bugarska) — Maks Pen EOOD protiv Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Sofia, prijašnji Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” Sofia (Oporezivanje — Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost — Direktiva 2006/112/EZ — Odbitak pretporeza — Pružene usluge — Nadzor — Dobavljač koji ne raspolaže potrebnim sredstvima — Pojam utaje poreza — Obveza utvrđivanja utaje poreza po službenoj dužnosti — Zahtjev stvarnog pružanja usluge — Obveza dovoljno detaljnog vođenja knjiga — Spor — Zabrana sucu da kazneno odredi utaju poreza i da tužitelja stavi u nepovoljniji položaj)

text:
               29.3.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 93/16

         Presuda Suda (sedmo vijeće) od 13. veljače 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Administrativen sad Sofia-grad — Bugarska) — Maks Pen EOOD protiv Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Sofia, prijašnji Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” Sofia
   (Predmet C-18/13) (1)

   (Oporezivanje - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost - Direktiva 2006/112/EZ - Odbitak pretporeza - Pružene usluge - Nadzor - Dobavljač koji ne raspolaže potrebnim sredstvima - Pojam utaje poreza - Obveza utvrđivanja utaje poreza po službenoj dužnosti - Zahtjev stvarnog pružanja usluge - Obveza dovoljno detaljnog vođenja knjiga - Spor - Zabrana sucu da kazneno odredi utaju poreza i da tužitelja stavi u nepovoljniji položaj)
   2014/C 93/25
   Jezik postupka: bugarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Administrativen sad Sofia-grad

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Maks Pen EOOD

      Tuženik: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Sofia, prijašnji Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” Sofia

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku — Administrativen sad Sofia-grad — Tumačenje članka 63., članka 178. stavka 1. točke (a), članka 226. stavka 1. pod 6. i članaka 242. i 273. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.) — Pojam „utaje poreza” — Navođenje na računu dobavljača koji ne raspolaže potrebnim osobljem, materijalom ni imovinom za pružanje usluge — Nedostatak računovodstvenih dokaza — Priređivanje lažnih dokumenata kako bi se opravdalo izvršenje usluge — Obveza nacionalnog suda da utvrdi postojanje utaje poreza po službenoj dužnosti — Uvjetovanje prava na odbitak stvarnim pružanjem usluge — Zahtjev za poštivanje međunarodnih računovodstvenih standarda da se udovolji zahtjevu dovoljno detaljnog vođenja knjiga kako bi se omogućila provjera prava na odbitak — Eventualna potreba da se na računima navedu informacije o stvarnom pružanju usluge — Nacionalno pravo prema kojem se usluga smatra izvršenom onda kad se ispune uvjeti potrebni za priznanje računa izdanog za navedenu uslugu sukladno mjerodavnim propisima

      Izreka

               1.

               Direktivu Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da se protivi tomu da porezni obveznik odbije PDV naveden na računima koje je izdao dobavljač u slučaju kad se pokaže da uslugu, iako je bila pružena, nije stvarno izvršio taj dobavljač ili njegov podugovaratelj zato što nisu raspolagali potrebnim osobljem, materijalom ni imovinom, zato što troškovi njihove usluge nisu dokazani u njihovom računovodstvu i zato što se identitet osoba koje su potpisale određene dokumente kao dobavljači pokazao netočnim, ako se ispune dva uvjeta — da te činjenice predstavljaju prijevarno ponašanje i da se na temelju objektivnih dokaza koje su podnijela nadležna porezna tijela dokaže da je porezni obveznik znao ili da je trebao znati da je transakcija na koju se poziva radi ostvarivanja prava na odbitak bila povezana s tom utajom, što je dužan provjeriti sud koji je uputio zahtjev.

               2.

               Nacionalni sudovi obvezu ili mogućnost da se po službenoj dužnosti pozivaju na pravna sredstva koja proizlaze iz pravno obvezujuće odredbe nacionalnog prava moraju izvršavati u odnosu na pravno obvezujuću odredbu prava Unije, kao što je ona koja od nacionalnih tijela i sudova zahtijeva da odbiju ostvarivanje prava na odbitak PDV-a ako se na temelju objektivnih dokaza utvrdi da se neki subjekt na to pravo poziva u svrhu prijevare ili zloporabe. Na tim je sudovima da prilikom ocjene činjenice poziva li se neki subjekt na pravo na odbitak u svrhu prijevare ili zloporabe nacionalno pravo u najvećoj mogućoj mjeri tumače u odnosu na tekst i cilj Direktive 2006/112 kako bi se postigao njome propisan rezultat, što od njih zahtijeva poduzimanje svega što spada u njihovu nadležnost uzimajući u obzir cjelokupno nacionalno pravo i primjenjujući pritom metode tumačenja koje ono priznaje.

               3.

               Direktivu 2006/112, koja posebice svojim člankom 242. od svakog poreznog obveznika zahtijeva dovoljno detaljno vođenje knjiga kako bi se mogao primijeniti PDV i kako bi njegovu primjenu mogla provjeriti nadležna porezna tijela, treba tumačiti na način da se ne protivi tomu da država članica o kojoj je riječ, u okviru granica predviđenih člankom 273. te direktive, od svakog poreznog obveznika zahtijeva da u tom pogledu poštuje sva nacionalna računovodstvena pravila sukladna međunarodnim računovodstvenim standardima, pod uvjetom da mjere koje su u tu svrhu donesene ne nadilaze ono što je potrebno za ostvarivanje ciljeva pravilne naplate poreza i sprečavanja utaje poreza. U tom pogledu, Direktivi 2006/112 protivna je odredba nacionalnog prava prema kojoj se smatra da je usluga pružena onda kad se ispune uvjeti za priznanje računa izdanog za dotičnu uslugu.

      (1)  SL C 79, 16.3.2013.


title: Predmet T-304/15: Presuda Općeg suda od 11. svibnja 2017. – Abdulkarim protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja protiv Sirije — Zamrzavanje financijskih sredstava — Očita pogreška u ocjeni”)

text:
               3.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/27

         Presuda Općeg suda od 11. svibnja 2017. – Abdulkarim protiv Vijeća
   (Predmet T-304/15) (1)

   ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja protiv Sirije - Zamrzavanje financijskih sredstava - Očita pogreška u ocjeni”))
   (2017/C 213/36)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Mouhamad Wael Abdulkarim (Dubai, Ujedinjeni Arapski Emirati) (zastupnici: J.-P. Buyle i L. Cloquet, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: u početku G. Étienne i N. Rouam, zatim G. Étienne i S. Kyriakopoulou, te naposljetku S. Kyriakopoulou, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a radi poništenja Provedbene odluke Vijeća (ZVSP) 2015/383 od 6. ožujka 2015. o provedbi Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL 2015., L 64, str. 41.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2015/375 od 6. ožujka 2015. o provedbi Uredbe (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji (SL 2015., L 64, str. 10.) u dijelu u kojem je tužiteljevo ime upisano na popis osoba i subjekata protiv kojih se primjenjuju mjere ograničavanja.

      Izreka

               1.

               Provedbena odluka Vijeća (ZVSP) 2015/383 od 6. ožujka 2015. o provedbi Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije i Provedbena uredba Vijeća (EU) br. 2015/375 od 6. ožujka 2015. o provedbi Uredbe (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji, poništavaju se u dijelu u kojem se odnose na Mouhamada Waela Abdulkarima.

               2.

               Vijeće Europske unije snosit će vlastite troškove, kao i troškove M. W. Abdulkarima.

      (1)  SL C 245, 27. 7. 2015.


title: Predmet T-448/15: Tužba podnesena 6. kolovoza 2015. – EEB protiv Komisije

text:
               5.10.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/27

         Tužba podnesena 6. kolovoza 2015. – EEB protiv Komisije
   (Predmet T-448/15)
   (2015/C 328/25)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Europski ured za okoliš (EEB) (Bruxelles, Belgija) (zastupnik: B. Kloostra, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               utvrdi Komisijinu povredu Uredbe (EZ) br. 1367/2006 i Aarhuške konvencije, i to:

                           a.

                           članka 1. stavka 1. točke (a), članka 3. i članka 6. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 1367/2006 (1), time što te odredbe nije protumačila u skladu s člankom 4. stavcima 1., 3. i 4. Aarhuške konvencije i/ili izravno primijenila članak 4. stavke 1., 3. i 4. Aarhuške konvencije na informacije o okolišu, s obzirom na to da su članak 3. i članak 6. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 1367/2006 neusklađeni s člankom 4. stavcima 1., 3. i 4. Aarhuške konvencije te nezakonito proširuju osnovu za odbijanje iz članka 4. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 1049/2001 (2) na informacije o okolišu;

                           b.

                           članka 6. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 1367/2006, time što osnovu za odbijanje iz članka 4. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 1049/2001 Komisija nije usko tumačila i primjenjivala i/ili uzela u obzir javni interes za otkrivanje informacija o okolišu i/ili vodila računa o tome da se predmetne informacije odnose na emisije u okoliš;

               —

               utvrdi Komisijinu povredu Uredbe (EZ) br. 1049/2001, i to:

                           a.

                           članka 4. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 1049/2001, time što nije detaljno obrazložila odbijanje pristupa predmetnim dokumentima;

                           b.

                           članka 4. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 1049/2001, primjenjivanjem prvog podstavka te odredbe na dokumente koji se odnose na okončani proces odlučivanja;

                           c.

                           članka 4. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 1049/2001, time što nije u dovoljnoj mjeri ocijenila postoji li prevladavajući javni interes za otkrivanje informacija;

                           d.

                           članka 6. stavka 3., članka 7. stavaka 1. i 3. te članka 8. stavaka 1. i 2. Uredbe (EZ) br. 1049/2001, ni na koji način se ne trudeći pronaći pravično rješenje i donijeti odluku u propisanim rokovima;

               —

               naložiti Europskoj uniji, zastupanoj po Komisiji, da naknadi štetu koja je možebitno nastala EEB-u, zajedno s kamatama, time što nije imao pravodoban pristup traženim dokumentima jer ih Komisija nije otkrila unutar rokova propisanih člankom 7. stavcima 1. i 3. te člankom 8. stavcima 1. i 2. Uredbe (EZ) br. 1049/2001, u iznosu koji utvrdi Opći sud, ali ne manjem od jednog eura;

               —

               poništi pobijanu odluku Komisije od 1. lipnja 2015. i

               —

               naloži joj snošenje troškova, uključujući troškove intervenijenata.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog tužbi tužitelj ističe sljedeće argumente i tužbene razloge koji se tiču Komisijine povrede uredaba (EZ) br. 1367/2006 i 1049/2001 te Aarhuške konvencije (3):

               1.

               Prvi tužbeni razlog utemeljen na povredi članka 1. stavka 1. točke (a), članka 3. i članka 6. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 1367/2006 i/ili članka 4. stavaka 1., 3. i 4. Aarhuške konvencije.

                           —

                           tražene informacije predstavljaju informacije o okolišu u smislu Aarhuške konvencije i odredaba članka 2. točke (d) podtočke (iii), članka 3. te članka 6. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 1367/2006;

                           —

                           članak 3. i članak 6. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 1367/2006 neusklađeni su s člankom 4. stavcima 3. i 4. Aarhuške konvencije te nezakonito proširuju osnovu za odbijanje iz članka 4. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 1049/2001 na informacije o okolišu;

                           —

                           Komisija je povrijedila članak 6. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 1367/2006 u pogledu uskog tumačenja izuzetaka od glavnog pravila o otkrivanju, obveze odvagivanja interesa te u pogledu „pravila o emisijama”.

               2.

               Drugi tužbeni razlog utemeljen na povredi članka 4. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 1049/2001.

                           —

                           osnova za odbijanje iz članka 4. stavka 3. prvog podstavka Uredbe (EZ) br. 1049/2001 ne primjenjuje se na tražene dokumente;

                           —

                           otkrivanje traženih dokumenata ne ugrožava ozbiljno Komisijin proces odlučivanja;

                           —

                           Komisija je povrijedila članak 4. stavak 3. Uredbe (EZ) br. 1049/2001 time što nije ispravno odvagnula, s jedne strane, interese koji se zaštićuju neotkrivanjem informacija i, s druge strane, javni interes za otkrivanjem traženih dokumenata.

               3.

               Treći tužbeni razlog utemeljen na povredi članka 7. stavaka 1. i 3. te članka 8. stavaka 1. i 2. Uredbe (EZ) br. 1049/2001.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, utemeljen na Komisijinoj povredi članka 7. stavaka 1. i 3. te članka 8. stavaka 1. i 2. Uredbe (EZ) br. 1049/2001, iznosi se u vezi s tužbom za naknadu štete na temelju članka 340. UFEU-a.

      (1)  Uredba (EZ) br. 1367/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. rujna 2006. o primjeni odredaba Aarhuške konvencije o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša na institucije i tijela Zajednice (SL L 264, 25.9.2006., str. 13.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 20., str. 29.)

      (2)  Uredba (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL L 145, 31. 5. 2001., str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.)

      (3)  Kovencija o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša, potpisana u Aarhusu 25. lipnja 1998. i odobrena u ime Europske zajednice Odlukom Vijeća 2005/370/EZ od 17. veljače 2005. (SL L 124, 17. 5. 2005., str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 3., str. 10.)


title: Predmet C-127/15: Presuda Suda (treće vijeće) od 8. prosinca 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof – Austrija) – Verein für Konsumenteninformation protiv INKO, Inkasso GmbH (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 2008/48/EZ — Zaštita potrošača — Potrošački krediti — Članak 2. stavak 2. točka (j) — Sporazum o reprogramu duga — Besplatna odgoda plaćanja — Članak 3. točka (f) — Kreditni posrednici — Društva za naplatu potraživanja koja djeluju u ime vjerovnika)

text:
               6.2.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 38/2

         Presuda Suda (treće vijeće) od 8. prosinca 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof – Austrija) – Verein für Konsumenteninformation protiv INKO, Inkasso GmbH
   (Predmet C-127/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2008/48/EZ - Zaštita potrošača - Potrošački krediti - Članak 2. stavak 2. točka (j) - Sporazum o reprogramu duga - Besplatna odgoda plaćanja - Članak 3. točka (f) - Kreditni posrednici - Društva za naplatu potraživanja koja djeluju u ime vjerovnika))
   (2017/C 038/02)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Oberster Gerichtshof

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Verein für Konsumenteninformation

      Tuženik: INKO, Inkasso GmbH

      Izreka

               1.

               Članak 2. stavak 2. točku (j) Direktive 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ treba tumačiti na način da sporazum o reprogramu duga koji je sklopljen, zbog toga što potrošač ne ispunjava svoje obveze, između potrošača i vjerovnika uz posredovanje agencije za naplatu potraživanja nije sporazum „bez plaćanja pristojbi” u smislu te odredbe jer se njime potrošač obvezuje platiti ukupan iznos kredita te kamate i pristojbe koji nisu bili predviđeni prvotnim ugovorom u skladu s kojim je navedeni kredit bio odobren.

               2.

               Članak 3. točku (f) i članak 7. Direktive 2008/48 treba tumačiti na način da je agencija za naplatu potraživanja koja sklapa, u ime vjerovnika, sporazum o reprogramu neplaćenog kredita, ali koja tek podredno djeluje u svojstvu kreditnog posrednika, što je dužan provjeriti sud koji je uputio zahtjev, „kreditni posrednik” u smislu članka 3. točke (f) i nije podvrgnuta obvezi pružanja informacija potrošaču prije sklapanja ugovora u skladu s člancima 5. i 6. te direktive.

      (1)  SL C 205, 22. 6. 2015.


title: Predmet T-440/13: Tužba podnesena 12. kolovoza 2013. — „Millano” Krzysztof Kotas protiv OHIM-a (Oblik čokoladnih bombonijera)

text:
               23.11.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 344/57

         Tužba podnesena 12. kolovoza 2013. — „Millano” Krzysztof Kotas protiv OHIM-a (Oblik čokoladnih bombonijera)
   (Predmet T-440/13)
   2013/C 344/104
   Jezik postupka: poljski

      Stranke

      Tužitelj: Zakład Wyrobów Cukierniczych „Millano” Krzysztof Kotas (Przeźmierowo, Poljska) (zastupnik: odvjetnik [radca prawny] B. Kański)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

      Tužbeni zahtjevi

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               ukine odluku drugog žalbenog vijeća od 22. svibnja 2013. u predmetu R 755/2012-2.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Predmetni žig Zajednice: trodimenzionalni žig u obliku čokoladne bombonijere za proizvode iz razreda 30 — prijava registracije žiga Zajednice br. 10 359 602.

      Odluka ispitivača: odbijanje prijave.

      Odluka žalbenog vijeća: odbijanje žalbe.

      Tužbeni razlozi: povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009.


title: Predmet C-341/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. srpnja 2014. uputio Raad van State (Nizozemska) – J. Harmsen protiv Burgemeester van Amsterdam

text:
               29.9.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 339/9

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. srpnja 2014. uputio Raad van State (Nizozemska) – J. Harmsen protiv Burgemeester van Amsterdam
   (Predmet C-341/14)
   2014/C 339/10
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Raad van State

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: J. Harmsen

      Druga stranka u postupku: Burgemeester van Amsterdam

      Prethodna pitanja

               1.

               Primjenjuje li se Poglavlje III. Direktive 2006/123 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu (SL L 376, str. 36.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 47., str. 160.) na isključivo interne situacije ili se na pitanje ocjene je li to poglavlje primjenjivo primjenjuje sudska praksa Suda o odredbama Ugovora o slobodi poslovnog nastana i slobodnom kretanju usluga u isključivo internim situacijama?

               2.

               Ako je odgovor na prvo pitanje da se sudska praksa Suda o odredbama Ugovora o slobodi poslovnog nastana i slobodnom kretanju usluga u isključivo internim situacijama primjenjuje na ocjenu je li Poglavlje III. Direktive 2006/123 primjenjivo,

                           a)

                           trebaju li nacionalni sudovi primijeniti odredbe Poglavlja III. Direktive 2006/123 u situaciji kao što je ona u ovom postupku, u kojoj se pružatelj usluga nije nastanio na prekograničnom temelju i ne pruža prekogranične usluge, ali se svejedno poziva na te odredbe?

                           b)

                           je li za odgovor na to pitanje relevantno da operator većinom pruža usluge samozaposlenim prostitutkama iz država članica koje nisu Nizozemska?

                           c)

                           je li za odgovor na to pitanje potrebno utvrditi jesu li poduzeća nastanjena u drugim državama članicama pokazala ili će pokazati istinski interes za pokretanje djelatnosti prostitucije iz izloga u Amsterdamu?

               3.

               U mjeri u kojoj se operator ima pravo pozvati na odredbe Poglavlja III. Direktive 2006/123, predstavlja li članak 10. stavak 2. točka (c) te direktive prepreku mjeri, kao što je ona u pitanju u ovom slučaju, prema kojoj operator djelatnosti prostitucije iz izloga smije iznajmiti sobe u smjenama samo onim prostitutkama koje se s operatorom mogu sporazumjeti na jeziku koji on razumije?


title: Predmet T-284/13 P: Žalba koju je 22. svibnja 2013. podnio Luigi Marcuccio protiv rješenja Službeničkog suda od 11. ožujka 2013. u predmetu F-17/12, Marcuccio protiv Komisije

text:
               20.7.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 207/12

         Žalba koju je 22. svibnja 2013. podnio Luigi Marcuccio protiv rješenja Službeničkog suda od 11. ožujka 2013. u predmetu F-17/12, Marcuccio protiv Komisije
   (Predmet T-284/13 P)
   (2013/C 207/86)

   Predmetni postupak pokrenut je prije 1. srpnja 2013., datuma pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji.


title: Predmet C-540/13: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 16. travnja 2015. – Europski parlament protiv Vijeća Europske unije (Tužba za poništenje — Policijska i pravosudna suradnja u kaznenim stvarima — Utvrđivanje datuma od kojeg prethodna odluka proizvodi pravne učinke — Utvrđenje pravnog temelja — Pravni okvir primjenjiv nakon stupanja na snagu Ugovora iz Lisabona — Prijelazne odredbe — Izvedeni pravni temelj — Savjetovanje s Parlamentom)

text:
               15.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 198/7

         Presuda Suda (četvrto vijeće) od 16. travnja 2015. – Europski parlament protiv Vijeća Europske unije
   (Predmet C-540/13) (1)

   ((Tužba za poništenje - Policijska i pravosudna suradnja u kaznenim stvarima - Utvrđivanje datuma od kojeg prethodna odluka proizvodi pravne učinke - Utvrđenje pravnog temelja - Pravni okvir primjenjiv nakon stupanja na snagu Ugovora iz Lisabona - Prijelazne odredbe - Izvedeni pravni temelj - Savjetovanje s Parlamentom))
   (2015/C 198/08)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Europski parlament (zastupnici: F. Drexler, A. Caiola i M. Pencheva, agenti)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: K. Pleśniak i A. F. Jensen, agenti)

      Izreka

               1.

               Poništava se Odluka Vijeća 2013/392/EU od 22. srpnja 2013. o utvrđivanju datuma od kojeg Odluka 2008/633/PUP o pristupu određenih tijela država članica i Europola viznom informacijskom sustavu (VIS) za traženje podataka u svrhu sprečavanja, otkrivanja i istraga terorističkih kaznenih djela i ostalih teških kaznenih djela proizvodi učinke.

               2.

               Učinci Odluke 2013/392 održavaju se na snazi do stupanja na snagu novog akta koji će je zamijeniti.

               3.

               Vijeću Europske unije nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 359, 7.12.2013.


title: Predmet C-314/12: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. ožujka 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Oberster Gerichtshof – Austrija) – UPC Telekabel Wien GmbH protiv Constantin Film Verleih GmbH, Wega Filmproduktiongesellschaft GmbH (Zahtjev za prethodnu odluku — Usklađivanje zakonodavstava — Autorsko pravo i srodna prava — Informacijsko društvo — Direktiva 2001/29/EZ — Internetska stranica koja stavlja na raspolaganje javnosti kinematografska djela bez pristanka nositeljâ srodnog prava — Članak 8. stavak 3. — Pojam 'posrednikâ čije usluge koristi treća strana za povredu autorskog prava ili srodnog prava' — Pružatelj pristupa internetu — Sudski nalog upućen pružatelju pristupa internetu kojim mu se zabranjuje da svojim klijentima daje pristup jednoj internetskoj stranici — Stavljanje u ravnotežu temeljnih prava)

text:
               19.5.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 151/2

         Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. ožujka 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Oberster Gerichtshof – Austrija) – UPC Telekabel Wien GmbH protiv Constantin Film Verleih GmbH, Wega Filmproduktiongesellschaft GmbH
   (Predmet C-314/12) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Usklađivanje zakonodavstava - Autorsko pravo i srodna prava - Informacijsko društvo - Direktiva 2001/29/EZ - Internetska stranica koja stavlja na raspolaganje javnosti kinematografska djela bez pristanka nositeljâ srodnog prava - Članak 8. stavak 3. - Pojam 'posrednikâ čije usluge koristi treća strana za povredu autorskog prava ili srodnog prava' - Pružatelj pristupa internetu - Sudski nalog upućen pružatelju pristupa internetu kojim mu se zabranjuje da svojim klijentima daje pristup jednoj internetskoj stranici - Stavljanje u ravnotežu temeljnih prava))
   2014/C 151/02
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Oberster Gerichtshof

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: UPC Telekabel Wien GmbH

      Tuženici: Constantin Film Verleih GmbH, Wega Filmproduktiongesellschaft GmbH

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku – Oberster Gerichtshof – Tumačenje članka 3. stavka 2., članka 5. stavaka 1. i 2. točke (b) te članka 8. stavka 3. Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu (SL L 167, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 119.) – Internetska stranica koja omogućava nezakonito preuzimanje filmova – Pravo nositelja autorskog prava jednog od tih filmova da od pružatelja pristupa internetu zatraži da svojim klijentima blokira pristup toj određenoj stranici – Izvedivost i proporcionalnost mjera blokiranja

      Izreka

               1.

               Članak 8. stavak 3. Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu treba tumačiti na način da osoba koja stavlja na raspolaganje javnosti na internetskoj stranici predmete zaštite bez ovlaštenja nositeljâ pravâ, u smislu članka 3. stavka 2. te direktive, koristi usluge pružatelja pristupa internetu pomoću kojeg osobe pristupaju tim predmetima zaštite, a kojeg treba smatrati posrednikom u smislu članka 8. stavka 3. Direktive 2001/29.

               2.

               Temeljna prava priznata pravom Unije treba tumačiti na način da se ne protive tome da se pružatelju pristupa internetu sudskim nalogom zabrani da svojim klijentima daje pristup internetskoj stranici koja stavlja na mrežu predmete zaštite bez ovlaštenja nositeljâ pravâ, kad taj sudski nalog ne određuje pobliže koje mjere taj pružatelj pristupa mora poduzeti i kad taj pružatelj može izbjeći periodične penale kojima se kažnjava povreda navedenog sudskog naloga ako dokaže da je poduzeo sve razumne mjere, ali pod uvjetom da, s jedne strane, poduzete mjere ne lišavaju nepotrebno korisnike interneta mogućnosti da zakonito pristupaju raspoloživim informacijama i, s druge strane, da te mjere imaju za učinak sprečavanje ili barem otežavanje neovlaštenih pristupanja predmetima zaštite te da ozbiljno obeshrabruju korisnike interneta koji za pristupanje predmetima koji su im stavljeni na raspolaganje uz povredu prava intelektualnog vlasništva koriste usluge adresata tog istog sudskog naloga, a što je na nacionalnim tijelima i sudovima da provjere.

      (1)  SL C 303, 6.10.2012.


title: Predmet C-290/14: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 1. listopada 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale di Firenze – Italija) – kazneni postupak protiv Skerdjana Celaja (Zahtjev za prethodnu odluku — Područje slobode, sigurnosti i pravde — Direktiva 2008/115/EZ — Vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom — Odluka o vraćanju kojoj je pridodana zabrana ulaska u trajanju od tri godine — Povreda zabrane ulaska — Državljanin treće zemlje koji je prethodno udaljen — Zatvorska kazna u slučaju ponovnog nezakonitog ulaska na državni teritorij — Usklađenost)

text:
               16.11.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 381/8

         Presuda Suda (četvrto vijeće) od 1. listopada 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale di Firenze – Italija) – kazneni postupak protiv Skerdjana Celaja
   (Predmet C-290/14) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Područje slobode, sigurnosti i pravde - Direktiva 2008/115/EZ - Vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom - Odluka o vraćanju kojoj je pridodana zabrana ulaska u trajanju od tri godine - Povreda zabrane ulaska - Državljanin treće zemlje koji je prethodno udaljen - Zatvorska kazna u slučaju ponovnog nezakonitog ulaska na državni teritorij - Usklađenost))
   (2015/C 381/08)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunale di Firenze

      Stranka glavnog kaznenog postupka

   Skerdjan Celaj

      Izreka

   Direktivu 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom treba tumačiti na način da se u načelu ne protivi propisu države članice koji predviđa izricanje zatvorske kazne državljaninu treće zemlje u slučaju nezakonitog boravka koji, nakon što je vraćen u svoju zemlju podrijetla u okviru prethodnog postupka vraćanja, ponovno nezakonito uđe na područje navedene države uz povredu zabrane ulaska.

      (1)  SL C 292, 1. 9. 2014.


title: Predmet T-778/14: Tužba podnesena 26. studenoga 2014. – Ugly protiv OHIM-a – Group Lottuss (COYOTE UGLY)

text:
               26.1.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 26/41

         Tužba podnesena 26. studenoga 2014. – Ugly protiv OHIM-a – Group Lottuss (COYOTE UGLY)
   (Predmet T-778/14)
   (2015/C 026/53)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Ugly, Inc. (New York, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: T. St Quintin, Barrister, K. Gilbert i C. Mackey, Solicitors)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Group Lottuss Corp., SL (Barcelona, Španjolska)

      Podaci o postupku pred OHIM-om

      Nositelj spornog žiga: Druga stranka pred žalbenim vijećem

      Sporni žig u pitanju: Verbalni žig zajednice, COYOTE UGLY’ – Prijava za registraciju žiga Zajednice br. 1 226 198

      Postupak pred OHIM-om: Postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: Odluka petog žalbenog vijeća OHIM-a od 16. rujna 2014. u predmetu R 1369/2013-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluke Odjela za prigovore i žalbenog vijeća i uputi prigovor Odjelu za prigovore na ponovno odlučivanje;

               —

               naloži drugoj stranci u postupku pred žalbenim vijećem snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlog

               —

               Povreda članka 8. stavaka 1., 2. i 4. Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-365/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. srpnja 2015. uputio Finanzgericht Düsseldorf (Njemačka) – Wortmann KG Internationale Schuhproduktionen protiv Hauptzollamt Bielefeld

text:
               5.10.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/5

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. srpnja 2015. uputio Finanzgericht Düsseldorf (Njemačka) – Wortmann KG Internationale Schuhproduktionen protiv Hauptzollamt Bielefeld
   (Predmet C-365/15)
   (2015/C 328/04)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Finanzgericht Düsseldorf

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Wortmann KG Internationale Schuhproduktionen

      Tuženik: Hauptzollamt Bielefeld

      Prethodno pitanje

   Treba li članak 241. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice (1) tumačiti na način da uzimajući u obzir načelo učinkovitosti prava Unije nacionalno pravo na koje se ondje upućuje mora predvidjeti obvezu plaćanja kamata na iznose vraćenih uvoznih carina za razdoblje od trenutka kada su te carine plaćene do isplate iznosa povrata čak i u slučajevima u kojima tužba radi ostvarenja prava na povrat nije podnesena nacionalnom sudu?

      (1)  SL L 302, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 110.)


title: Predmet T-478/13: Rješenje Općeg suda od 18. lipnja 2014. – NumberFour protiv OHIM-a – Inaer Helicópteros (ENFORE) ( „Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Povlačenje prigovora — Obustava postupka” )

text:
               29.9.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 339/18

         Rješenje Općeg suda od 18. lipnja 2014. – NumberFour protiv OHIM-a – Inaer Helicópteros (ENFORE)
   (Predmet T-478/13) (1)

   ((„Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora - Povlačenje prigovora - Obustava postupka”))
   2014/C 339/21
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: NumberFour AG (Berlin, Njemačka) (zastupnik: C. Götz, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: L. Rampini, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Inaer Helicópteros, SA (Mutxamel, Španjolska) (zastupnici: C. Giner Mas i R. Rodriguez Zaragoza, odvjetnici)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća OHIM-a od 23. svibnja 2013. (predmet R 1000/2012-5), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između NumberFour AG i Inaer Helicópteros, SA.

      Izreka

               1.

               Obustavlja se postupak povodom tužbe.

               2.

               Tužitelju i intervenijentu nalaže se snošenje vlastitih troškova kao i da svaki snosi polovicu troškova tuženika.

      (1)  SL C 344, 23.11.2013.


title: Predmet T-49/14: Tužba podnesena 17. siječnja 2014. – Zentralverband des Deutschen Bäckerhandwerks protiv Komisije

text:
               14.4.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/46

         Tužba podnesena 17. siječnja 2014. – Zentralverband des Deutschen Bäckerhandwerks protiv Komisije
   (Predmet T-49/14)
   2014/C 112/59
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Zentralverband des Deutschen Bäckerhandwerks e.V. (Berlin, Njemačka) (zastupnici: I. Jung, M. Teworte-Vey, A. Renvert i J. Saatkamp, Rechtsanwälte)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Provedbenu odluku Komisije od 14. studenoga 2013. o odbijanju zahtjeva za poništenje registracije oznake (Kołocz śląski/kołacz śląski) [ZOZP]) upisane u registar zaštićenih oznaka izvornosti i zaštićenih oznaka zemljopisnog podrijetla sukladno Uredbi (EU) br. 1151/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (objavljeno pod brojem predmeta C[2013] 7626).

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog: pogrešna pravna osnova

                           —

                           Tužitelj ističe da je tuženik pobijanu odluku pogrešno utemeljio na novoj Uredbi (EU) br. 1151/2012 (1) koja je bila na snazi na dan donošenja odluke, umjesto na staroj Uredbi (EZ) br. 510/2006 (2) koja je bila na snazi u vrijeme podnošenja tužiteljevog zahtjeva. Time je tuženik povrijedio načelo „tempus regit actum”.

                           —

                           Tužitelj nadalje iznosi da je zahtjev za poništenje registracije dopušten i osnovan sukladno Uredbi br. 510/2006. U tom smislu navodi, među ostalim, da su ispunjena dva razloga za poništenje registracije u smislu članka 12. stavka 2. Uredbe br. 510/2006 (sporna oznaka je generički naziv u smislu članka 3. stavka 1. Uredbe br. 510/2006; geografsko područje Šleske je u specifikaciji registracije pogrešno označeno) te da drugačije tumačenje i primjena tog propisa povrjeđuje temeljna prava pekarskih poduzeća iz Savezne Republike Njemačke.

               2.

               Drugi tužbeni razlog: povreda Uredbe br. 1151/2012

                           —

                           Tužitelj ističe da bi zahtjev bio dopušten i osnovan čak i kada bi ga se ocjenjivalo temeljem Uredbe br. 1151/2012.

      (1)  Uredba (EU) br. 1151/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. studenoga 2012. o sustavima kvalitete za poljoprivredne i prehrambene proizvode (SL L 343, str. 1.).

      (2)  Uredba Vijeća (EZ) br. 510/2006 od 20. ožujka 2006. o zaštiti oznaka zemljopisnog podrijetla i oznaka izvornosti poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda (SL L 93, str. 12.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 4., str. 187.).


title: Predmet T-768/14: Tužba podnesena 19. studenoga 2014. – ANKO protiv Komisije

text:
               23.2.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/35

         Tužba podnesena 19. studenoga 2014. – ANKO protiv Komisije
   (Predmet T-768/14)
   (2015/C 065/49)
   Jezik postupka: grčki

      Stranke

      Tužitelj: ANKO AE Antiprosopeion, Emporeiou kai Viomichanias (Atena, Grčka) (zastupnik: V. Christianos, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               utvrdi da iznos od 3 77  733,93 eura koji je Komisija isplatila tužitelju za projekt POCEMON odgovora prihvatljivim troškovima te ga stoga tužitelj nije dužan vratiti kao neosnovano stečen i

               —

               naloži Komisiji snošenje troškova koji su nastali tužitelju.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Predmetna tužba odnosi se na odgovornost Komisije u smislu članka 272. UFEU-a na temelju ugovora br. 216088 o izvršenju projekta „Point Of CarE MONitoring and Diagnostics for Autoimmune Diseases” (POCEMON). Konkretno, tužitelj tvrdi da je, iako je ispunio svoje ugovorne obveze, Komisija, kršeći navedeni ugovor, načelo dobre vjere, zabrane zlouporabe prava i načelo proporcionalnosti, zatražila vraćanje iznosa koji su isplaćeni tužitelju, jer navodno odgovaraju troškovima koji se ne mogu priznati.
   Stoga, tužitelj smatra, kao prvo, da Komisija temelji svoju odluku na argumentima, koji su u potpunosti neosnovani i, u svakom slučaju, nedokazani, prema kojima se odbijaju svi troškovi tužitelja kao neprihvatljivi te se traži povrat iznosa koji je tužitelju uplaćen za projekt POCEMON. Kao drugo, time što odbija 98,68 % iznosa dužnog doprinosa zato što navodno ne odgovara prihvatljivim troškovima koje je tužitelj bio dužan snositi za potrebe projekta, Komisija krši načela zabrane zlouporabe prava i načelo proporcionalnosti.


title: Predmet F-87/13: Tužba podnesena 13. rujna 2013. — ZZ protiv Parlamenta

text:
               23.11.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 344/69

         Tužba podnesena 13. rujna 2013. — ZZ protiv Parlamenta
   (Predmet F-87/13)
   2013/C 344/129
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: ZZ i dr. (zastupnici: A. Salerno, B. Cortese, odvjetnici)

      Tuženik: Europski parlament

      Predmet i opis spora

   Poništenje odluke Europskog parlamenta koja se odnosi na novu dodjelu prava na pristup elektroničkoj pošti sindikata Solidarnost za europske djelatnike i službenike (SAFE).

      Tužbeni zahtjev tužiteljâ

               —

               poništiti pobijanu odluku;

               —

               utvrditi odgovornosti Europskog parlamenta za neimovinsku i imovinsku štetu koja je tužiteljima nastala donošenjem pobijane odluke i dosuditi tužiteljima naknadu za oba vida štete;

               —

               naložiti tuženiku naknadu svih troškova postupka.


title: Predmet T-538/13: Tužba podnesena 10. listopada 2013. — Verein Natura Havel i Vierhaus protiv Komisije

text:
               23.11.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 344/66

         Tužba podnesena 10. listopada 2013. — Verein Natura Havel i Vierhaus protiv Komisije
   (Predmet T-538/13)
   2013/C 344/122
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelji: Verein Natura Havel eV (Berlin, Njemačka); i H.-P. Vierhaus (Berlin) (zastupnik: O. Austilat, Rechtsanwalt)

      Tuženik: Europska komisija

      Zahtjevi

   Tužitelji zahtijevaju,

               —

               poništenje Odluke Europske komisije ‒ Opće uprave za okoliš ‒ od 24. lipnja 2013. i Europske komisije ‒ Glavnog tajništva ‒ od 3. rujna 2013. kojima je odbijen pristup formalnoj obavijesti Komisije o pokretanju postupka zbog povrede obveze br. 2013/4000 protiv Savezne Republike Njemačke od 30. svibnja 2013.;

               —

               nalaganje tuženiku snošenja vlastitih troškova i troškova tužitelja.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog: Povreda prava tužitelja na pristup informacijama

                           —

                           Tužitelji na prvom mjestu navode da se pobijanom odlukom Komisije krši njihovo pravo na pristup informacijama iz članka 15. stavka 3. UFEU-a, članka 42. Povelje o temeljnim pravima, članka 10. stavka 1. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i članka 2. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 1049/2001 (1) Tužitelji dalje ističu da je svrha navedenih propisa uspostava najviše moguće razine transparentnosti te da iznimke valja usko tumačiti. Nadalje, sukladno sudskoj praksi moraju se postaviti strogi uvjeti u odnosu na dokazivanje ozbiljnog ugrožavanja istrage. Pobijana odluka ne odgovara tim zahtjevima.

               2.

               Drugi tužbeni razlog: Pogrešna ocjena djelomičnog pristupa

                           —

                           Tužitelji zatim ističu da je ocjena kojom je Komisija odbila samo djelomičan pristup informacijama, pogrešna. S tim u vezi su razmatranja istaknuta u pobijanoj odluci netočna te vrijeđaju načelo razmjernosti.

               3.

               Treći tužbeni razlog: Povreda obveze obrazloženja

                           —

                           Osim toga pobijana odluka ne udovoljava zahtjevima koje valja postaviti u odnosu na obvezu obrazloženja.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog: Povreda članka 10. stavka 1. druge rečenice Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda

                           —

                           Tužitelji nadalje ističu prigovor povrede svoga prava na primanje informacija bez miješanja javne vlasti koje proizlazi iz članka 10. stavka 1. str. 2. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda.

      (1)  Uredba (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o pristupu javnosti dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL L 145, str. 43).


title: Predmet C-409/13: Presuda Suda (veliko vijeće) od 14. travnja 2015. – Vijeće Europske unije protiv Europske komisije (Tužba za poništenje — Makrofinancijska pomoć trećim zemljama — Komisijina odluka o povlačenju prijedloga okvirne uredbe — Članak 13. stavak 2. UEU-a i članak 17. UEU-a — Članak 293. UFEU-a — Načelo dodjele ovlasti — Načelo institucionalne ravnoteže — Načelo lojalne suradnje — Članak 296. UFEU-a — Obveza obrazlaganja)

text:
               15.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 198/4

         Presuda Suda (veliko vijeće) od 14. travnja 2015. – Vijeće Europske unije protiv Europske komisije
   (Predmet C-409/13) (1)

   ((Tužba za poništenje - Makrofinancijska pomoć trećim zemljama - Komisijina odluka o povlačenju prijedloga okvirne uredbe - Članak 13. stavak 2. UEU-a i članak 17. UEU-a - Članak 293. UFEU-a - Načelo dodjele ovlasti - Načelo institucionalne ravnoteže - Načelo lojalne suradnje - Članak 296. UFEU-a - Obveza obrazlaganja))
   (2015/C 198/05)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Vijeće Europske unije (zastupnici: G. Maganza, A. de Gregorio Merino i I. Gurov, agenti)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: B. Smulders, P. Van Nuffel i M. Clausen, agenti)

      Intervenijenti u potporu tužitelju: Češka Republika (zastupnici: M. Smolek, J. Vláčil i J. Škeřík, agenti), Savezna Republika Njemačka (zastupnik: T. Henze, agent), Kraljevina Španjolska (zastupnik: M. Sampol Pucurull, agent), Francuska Republika (zastupnici: G. de Bergues, D. Colas i N. Rouam, agenti), Talijanska Republika (zastupnici: G. Palmieri, agent, uz asistenciju P. Gentilija, avvocato dello Stato), Kraljevina Nizozemska (zastupnici: M. Bulterman, B. Koopman i J. Langer, agenti), Republika Slovačka (zastupnik: B. Ricziová, agent), Republika Finska (zastupnik: H. Leppo, agent), Kraljevina Švedska (zastupnici: U. Persson i A. Falk, agenti), Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske (zastupnici: V. Kaye, agent, uz asistenciju R. Palmera, barrister)

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Vijeću Europske unije nalaže se snošenje troškova.

               3.

               Češka Republika, Savezna Republika Njemačka, Kraljevina Španjolska, Francuska Republika, Talijanska Republika, Kraljevina Nizozemska, Slovačka Republika, Republika Finska, Kraljevina Švedska i Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 274, 21.9.2013.


title: Predmet T-251/17: Tužba podnesena 28. travnja 2017. – Robert Bosch protiv EUIPO-a (Simply. Connected.)

text:
               19.6.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 195/44

         Tužba podnesena 28. travnja 2017. – Robert Bosch protiv EUIPO-a (Simply. Connected.)
   (Predmet T-251/17)
   (2017/C 195/59)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Robert Bosch GmbH (Stuttgart, Njemačka) (zastupnici: S. Völker i M. Pemsel, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije s verbalnim elementom „Simply. Connected.”– prijava za registraciju br. 14 814 057

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 9. ožujka 2017. u predmetu R 948/2016-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova uključujući i troškove postupka pred žalbenim vijećem.

      Tužbeni razlozi

               —

               Povreda članka 64. Uredbe br. 207/2009, u vezi s člankom 263. UFEU-a;

               —

               Povreda članka 7. stavka 1. točaka (b) i (c) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-477/13: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 16. travnja 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesverwaltungsgericht – Njemačka) – Eintragungsausschuss bei der Bayerischen Architektenkammer protiv Hansa Angerera (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 2005/36/EZ — Članak 10. — Priznavanje stručnih kvalifikacija — Pristup profesiji arhitekta — Dokazi o formalnim kvalifikacijama koji se ne spominju u Prilogu V. točki 5.7.1. — Pojmovi, posebni i izvanredni razlozi’ i, arhitekt’)

text:
               15.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 198/5

         Presuda Suda (četvrto vijeće) od 16. travnja 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesverwaltungsgericht – Njemačka) – Eintragungsausschuss bei der Bayerischen Architektenkammer protiv Hansa Angerera
   (Predmet C-477/13) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2005/36/EZ - Članak 10. - Priznavanje stručnih kvalifikacija - Pristup profesiji arhitekta - Dokazi o formalnim kvalifikacijama koji se ne spominju u Prilogu V. točki 5.7.1. - Pojmovi, posebni i izvanredni razlozi’ i, arhitekt’))
   (2015/C 198/06)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesverwaltungsgericht

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Eintragungsausschuss bei der Bayerischen Architektenkammer

      Tuženik: Hans Angerer

      uz sudjelovanje: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht, Landesanwaltschaft Bayern als Vertreter des öffentlichen Interesses

      Izreka

               1.

               Članak 10. točku (c) Direktive 2005/36/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. rujna 2005. o priznavanju stručnih kvalifikacija, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 279/2009 od 6. travnja 2009. treba tumačiti na način da podnositelj zahtjeva koji želi ostvariti primjenu općeg sustava priznavanja dokaza o formalnoj osposobljenosti propisanog u poglavlju I. glave III. te direktive mora, pored činjenice da posjeduje kvalifikaciju koja nije navedena u Prilogu V. točki 5.7.1. navedene direktive, dokazati također postojanje „posebnog i izvanrednog razloga”.

               2.

               Članak 10. točku (c) Direktive 2005/36, kako je izmijenjena Uredbom br. 279/2009, treba tumačiti na način da pojam „poseban i izvanredan razlog” u smislu te odredbe upućuje na okolnosti zbog kojih podnositelj zahtjeva ne posjeduje kvalifikaciju navedenu u Prilogu V. točki 5.7.1. te direktive, pri čemu se podnositelj zahtjeva ne može pozivati na činjenicu da posjeduje stručne kvalifikacije koje mu u njegovoj matičnoj državi članici daju pristup drugoj profesiji, a ne onoj koju želi obavljati u državi članici domaćinu.

               3.

               Članak 10. točku (c) Direktive 2005/36, kako je izmijenjena Uredbom br. 279/2009, treba tumačiti na način da pojam „arhitekt”, kako se navodi u toj odredbi, treba definirati uzimajući u obzir zakonodavstvo države članice domaćina pa stoga taj pojam nužno ne podrazumijeva da podnositelj zahtjeva mora imati osposobljenost i iskustvo koje osim tehničkih pitanja projektiranja, stručnog nadzora građenja i izvođenja građenja, obuhvaća i umjetnička, urbanistička, gospodarska pitanja pa čak i pitanja zaštite spomeničke baštine.

      (1)  SL C 344, 23.11.2013.


title: Predmet T-641/14: Tužba podnesena 28. kolovoza 2014. – Dellmeier protiv OHIM-a – Dell (LEXDELL)

text:
               27.10.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 380/18

         Tužba podnesena 28. kolovoza 2014. – Dellmeier protiv OHIM-a – Dell (LEXDELL)
   (Predmet T-641/14)
   2014/C 380/24
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Alexandra Dellmeier (München, Njemačka) (zastupnik: J. Khöber, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Dell, Inc. (Round Rock, SAD)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku drugog žalbenog vijeća br. R 0966/2013-2 Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu od 4. lipnja 2014. u postupku povodom prigovora br. B 1  698 2892 protiv prijave žiga Zajednice br. 008114779 „LEXDELL” i odbije prigovor u cijelosti,

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova nastalih u postupku pred Općim sudom,

               —

               odredi dan održavanja rasprave ako Opći sud ne može odlučiti bez održavanja takve rasprave.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Podnositelj prijave žiga Zajednice: tužitelj.

      Predmetni žig Zajednice: verbalni žig zajednice „LEXDELL” za proizvode i usluge u razredima 16, 25, 41 i 45 – prijava žiga Zajednice br. 8 1 14  779.

      Nositelj žiga ili znaka navedenog u postupku povodom prigovora: druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem.

      Navedeni žig ili znak: figurativni žig Zajednice koji sadrži verbalni element „DELL” registriran pod br. No 6 4 20  641.

      Odluka Odjela za prigovore: djelomično usvajanje prigovora.

      Odluka žalbenog vijeća: odbijanje žalbe.

      Tužbeni razlozi: povreda članka 8. stavak 1. točka (b) i članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-367/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. srpnja 2015. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – Stowarzyszenie „Oławska Telewizja Kablowa” w Oławie protiv Stowarzyszenie Filmowców Polskich w Warszawie

text:
               11.1.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 7/8

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. srpnja 2015. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – Stowarzyszenie „Oławska Telewizja Kablowa” w Oławie protiv Stowarzyszenie Filmowców Polskich w Warszawie
   (Predmet C-367/15)
   (2016/C 007/13)
   Jezik postupka: poljski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Sąd Najwyższy

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj u kasacijskom postupku: Stowarzyszenie „Oławska Telewizja Kablowa” w Oławie

      Druga stranka u postupku: Stowarzyszenie Filmowców Polskich w Warszawie

      Prethodna pitanja

               1.

               Može li se članak 13. Direktive 2004/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o provedbi prava intelektualnog vlasništva (1) tumačiti na način da ovlaštenik kojem su povrijeđena imovinska prava autora može zahtijevati popravljanje štete koja mu je nanesena prema općim načelima ili – bez potrebe dokaza štete i uzročno-posljedične veze između događaja kojim su povrijeđena njegova prava i štete – plaćanje novčanog iznosa u visini koja odgovara dvostrukom – a u slučaju skrivljene povrede – trostrukom iznosu primjerene naknade ako članak 13. Direktive 2004/48/EZ propisuje da o naknadi štete odlučuje sudsko tijelo koje uzima u obzir čimbenike navedene u članku 13. stavku 1. točki (a) i jedino kao alternativu u pojedinim slučajevima može odrediti naknadu štete u obliku paušalnog iznosa uzimajući u obzir čimbenike navedene u članku 13. stavku 1. točki (b) Direktive?

               2.

               Je li dopuštena dodjela – na zahtjev stranke – unaprijed određene naknade štete u obliku paušalnog iznosa u visini dvostruke ili trostruke primjerene naknade u skladu s člankom 13. Direktive s obzirom na to da je u njezinoj uvodnoj izjavi 26. propisano da cilj Direktive nije uvođenje obveze za propisivanje kaznene odštete?

      (1)  SL L 157, str. 45. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 74.)


title: Predmet T-466/14: Presuda Općeg suda od 15. prosinca 2016. – Španjolska protiv Komisije („Carinska unija — Uvoz proizvoda od tune iz El Salvadora — Naknadna naplata uvoznih carina — Zahtjev za nenaplatu uvoznih carina — Članak 220. stavak 2. točka (b) i članak 236. Uredbe (EEZ) br. 2913/92 — Pravo na dobru upravu u okviru članka 872.a Uredbe (EEZ) br. 2454/93 — Pogreška nadležnih tijela koju nije moguće razumno otkriti”)

text:
               6.2.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 38/24

         Presuda Općeg suda od 15. prosinca 2016. – Španjolska protiv Komisije
   (Predmet T-466/14) (1)

   ((„Carinska unija - Uvoz proizvoda od tune iz El Salvadora - Naknadna naplata uvoznih carina - Zahtjev za nenaplatu uvoznih carina - Članak 220. stavak 2. točka (b) i članak 236. Uredbe (EEZ) br. 2913/92 - Pravo na dobru upravu u okviru članka 872.a Uredbe (EEZ) br. 2454/93 - Pogreška nadležnih tijela koju nije moguće razumno otkriti”))
   (2017/C 038/32)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Kraljevina Španjolska (zastupnici: A. Rubio González, zatim V. Ester Casas, abogados del Estado)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: P. Arenas, A. Caeiros i B.-R. Killmann, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje odluke C (2014) 2363 final Komisije od 14. travnja 2014. kojom se utvrđuje da je posebnom slučaju opravdano sniženje uvoznih carina za određeni iznos, ali da nije za drugi iznos (REM 02/2013), u dijelu u kojem se zaključuje da sniženje uvoznih carina za iznos od 14 417 193,41 eura nije opravdano.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Kraljevina Španjolska snosi vlastite troškove i troškove Europske komisije.

      (1)  SL C 261, 11. 8. 2014.


title: Predmet C-664/13: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. prosinca 2013. uputio Administratīvā apgabaltiesa (Latvija) — VAS „Ceļu satiksmes drošības direkcija” , Latvijas Republikas Satiksmes ministrija protiv Kasparsa Nīmanisa

text:
               8.3.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 71/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. prosinca 2013. uputio Administratīvā apgabaltiesa (Latvija) — VAS „Ceļu satiksmes drošības direkcija”, Latvijas Republikas Satiksmes ministrija protiv Kasparsa Nīmanisa
      (Predmet C-664/13)
      (2014/C 71/15)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Administratīvā apgabaltiesa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: VAS „Ceļu satiksmes drošības direkcija”, Latvijas Republikas Satiksmes ministrija

         Tuženik: Kaspars Nīmanis

         Prethodno pitanje

                  1.

                  Treba li članak 12. Direktive 2006/126/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o vozačkim dozvolama, zajedno s prvom rečenicom druge uvodne izjave Direktive, tumačiti u smislu da joj je protivan nacionalni propis države članice kojim je određeno da je jedini način dokazivanja uobičajenog boravišta osobe u toj državi (Latviji) prijavljeno prebivalište te osobe? Pod „prijavljenim prebivalištem” podrazumijeva se obveza osobe da se u skladu s nacionalnim propisom upiše u državni registar radi informiranja o dostupnosti na prijavljenoj adresi u svrhu pravnih odnosa s državom i mjesnom upravom.

         (1)  (SL L 403, str.18.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 8., str.107.)


title: Predmet C-676/15 P: Žalba koju je 15. prosinca 2015. podnio The Tea Board protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 2. listopada 2015. u predmetu T-627/13, The Tea Board protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

text:
               21.3.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 106/16

         Žalba koju je 15. prosinca 2015. podnio The Tea Board protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 2. listopada 2015. u predmetu T-627/13, The Tea Board protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)
   (Predmet C-676/15 P)
   (2016/C 106/18)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: The Tea Board (zastupnici: M.C. Maier, A. Nordemann, Rechtsanwälte)

      Druge stranke u postupku: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni), Delta Lingerie

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               ukine pobijanu odluku Općeg suda od 2. listopada 2015. u predmetu T-627/13 jer je Opći sud odbio tužbu u vezi sa sljedećim uslugama obuhvaćenima žigom prijavljenim za razrede 35 i 38:

                           —

                              Poslovne konzultacije u vezi s osnivanjem i radom prodavaonica na veliko i središnjih agencija za kupovanje na veliko i za potrebe oglašavanja; promicanje prodaje (za treće osobe), oglašavanje, vođenje komercijalnih poslova, komercijalna administracija, reklamiranje on-line na informatičkoj mreži, razdioba reklamnih oglasa (brošure, letci, besplatne novine, uzorci), usluge pretplate na novine za treće osobe; pružanje poslovnih informacija ili upiti; organizacija događaja i izložbi u komercijalne ili reklamne svrhe, vođenje poslova oglašavanja, iznajmljivanje reklamnih prostora, reklamiranje putem radija i televizije, sponzoriranje reklamiranja. (Razred 35)

                           —

                              Telekomunikacije, prijenos poruka i slika putem računala, usluge interaktivnog prijenosa televizijskih emisija u vezi s prezentacijom proizvoda, komunikacije pomoću računalnih terminala, komunikacija (prijenos poruka) na otvorenom i zatvorenom world wide webu. (Razred 38)

               —

               ako je potrebno, vrati predmet na ponovno odlučivanje Općem sudu,

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

               1.

               Žalbom se traži djelomično ukidanje presude Općeg suda u predmetu T-627/13 od 2. listopada 2015. jer je Opći sud odbio tužbu u odnosu na usluge obuhvaćene spornim žigom iz razreda 35. i 38.

               2.

               Žalba se temelji na dva žalbena razloga: povredi članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe o žigu (1) i povredi članka 8. stavka 5. Uredbe o žigu.

               3.

               Žalitelj smatra da osnovna funkcija zajedničkih žigova Zajednice iz članka 66. stavka 2. Uredbe o žigu, koji se sastoje u oznaci koja služi naznačivanju zemljopisnog podrijetla uključenih proizvoda, nije da oni služe kao oznaka trgovinskog podrijetla već samo da jamče zajedničko podrijetlo proizvoda i usluga koji se nude i prodaju pod tim žigom, odnosno da proizvodi potječu od poduzetnika koji se nalazi u zemljopisnoj regiji određenoj kao zajednički žig Zajednice i koji ima pravo koristiti zajednički žig Zajednice.

               4.

               Stoga prema mišljenju žalitelja treba zaključiti da se u okviru članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe o žigu zemljopisno porijeklo mora uzeti u obzir kao važan čimbenik – bilo pri procjeni sličnosti predmetnih proizvoda i/ili usluga i/ili pri provođenju opće procjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu.

               5.

               Stoga pri usporedbi proizvoda i/ili usluga ranijeg zajedničkog žiga Zajednice prema članku 66. stavku 2. Uredbe o žigu, koji se sastoji od oznake zemljopisnog podrijetla, s onima individualnog žiga Zajednice, prema mišljenju žalitelja nije odlučno jesu li proizvodi ili usluge slični s obzirom na njihovu vrstu, svrhu, krajnje korisnike i/ili prodajne kanale. Umjesto toga treba ispitati jesu li predmetni proizvodi i/ili usluge istog podrijetla.

               6.

               Žaliteljevo tumačenje članka 66. stavka 2. Uredbe o žigu proizlazi iz:

                           1)

                           unutarnje logike Uredbe br. 207/2009, osobito činjenice da

                                       i.

                                       članak 66. stavak 2. Uredbe o žigu predstavlja iznimku u Uredbi br. 207/2009 jer se, prema članku 7. stavku 1. točki (c) Uredbe o žigu, žigovi koji se sastoje isključivo od oznaka ili podataka koji u trgovini mogu služiti za označivanje zemljopisnog podrijetla proizvoda ili pružanja usluga neće registrirati,

                                       ii.

                                       u skladu s člankom 67. stavkom 2. Uredbe o žigu, propisima kojima se uređuje uporaba zajedničkog žiga mora se dopustiti svakoj osobi čiji proizvodi ili usluge potječu iz određenog zemljopisnog područja da postane članicom udruge koja je nositelj žiga, i stoga zajednički žig Zajednice koji se sastoji od oznake zemljopisnog podrijetla nikada ne omogućuje razlikovanje proizvoda ili usluga članova udruge koja je nositelj žiga od onoga drugih poduzetnika.

                           2)

                           tumačenja te odredbe u vezi s Uredbom br. 1151/2012 (2) i u vezi sa Sporazumom o trgovinskim aspektima prava intelektualnoga vlasništva, prema kojem se oznakama zemljopisnog podrijetla treba pružiti visok stupanj zaštite, i prema kojem treba zabraniti prezentaciju proizvoda kojom se označava ili daje naslutiti da je predmetni proizvod podrijetlom iz određenog zemljopisnog područja različitog od pravog mjesta podrijetla, na način da postoji vjerojatnost da će javnost dovesti u zabludu u vezi s zemljopisnim podrijetlom proizvoda.

               7.

               Žalitelj smatra da se svojstva koja je Opći sud utvrdio u vezi sa žigom DARJEELING mogu također primijeniti na usluge poput poslovnih konzultacija ili telekomunikacijskih usluga, i da u tom pogledu mogu pojačati snagu privlačnosti predmetnog žiga. Žalitelj u nastavku ističe da Opći sud u svojoj presudi nije obrazložio razloge u vezi s pitanjem zašto se svojstva žiga DARJEELING ne mogu primijeniti na proizvode iz razreda 35 i 38, što je samo po sebi pogreška koja se tiče prava.

      (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače o žigu Zajednice

      SL L 78, str. 1., (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., sv. 1., str. 226.)

      (2)  Uredba (EU) br. 1151/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. studenoga 2012. o sustavima kvalitete za poljoprivredne i prehrambene proizvode
   (SL L 343, str. 1.)(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15. svezak 25., str. 31.)


title: Predmet C-97/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. veljače 2015. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) – Sprengen/Pakweg Douane BV protiv Staatssecretaris van Financiën

text:
               26.5.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 171/17

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. veljače 2015. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) – Sprengen/Pakweg Douane BV protiv Staatssecretaris van Financiën
   (Predmet C-97/15)
   (2015/C 171/19)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Hoge Raad der Nederlanden

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Sprengen/Pakweg Douane BV

      Tuženik: Staatssecretaris van Financiën

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li zadnji stavak napomene 5(C) uz Poglavlje 84. KN-a – uzimajući u obzir po potrebi Priloge A i B Sporazumu o informacijskim tehnologijama – tumačiti tako da uređaje poput screenplays koji su u ovoj presudi opisani kao „jedinice tvrdih diskova” treba razvrstati pod podbroj 8471 70 50 KN-a iako imaju značajke i obilježja koja im omogućuju da multimedijalne datoteke, koje su spremljene na tvrdim diskovima, nakon njihovog pretvaranja u analogne signale reproduciraju na televizijskom uređaju ili video monitoru?

               2.

               U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje: treba li tarifni broj 8521 KN-a tumačiti tako da uređaje poput screenplays treba razvrstati pod taj tarifni broj čak i onda kada funkcija reprodukcije video zapisa nije njihova jedina, ali jest njihova glavna funkcija?


title: Predmet C-161/13: Presuda Suda (peto vijeće) od 8. svibnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia – Italija) – Idrodinamica Spurgo Velox i dr. protiv Acquedotto Pugliese SpA (Javna nabava — Sektor vodnog gospodarstva — Direktiva 92/13/EEZ — Postupci s učinkovitim i brzim pravnim lijekovima — Rok za žalbu — Dan od kojeg počinje teći računanje tih rokova)

text:
               30.6.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 202/9

         Presuda Suda (peto vijeće) od 8. svibnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia – Italija) – Idrodinamica Spurgo Velox i dr. protiv Acquedotto Pugliese SpA
   (Predmet C-161/13) (1)

   ((Javna nabava - Sektor vodnog gospodarstva - Direktiva 92/13/EEZ - Postupci s učinkovitim i brzim pravnim lijekovima - Rok za žalbu - Dan od kojeg počinje teći računanje tih rokova))
   2014/C 202/10
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Idrodinamica Spurgo Velox, Giovanni Putignano e figli srl, Cogeir srl, Splendor Sud srl, Sceap srl

      Tuženik: Acquedotto Pugliese SpA

      uz sudjelovanje: Tundo srl, Giovanni XXIII Soc. coop. arl

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku – Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia – Tumačenje članaka 1., 2.a, 2.c i 2.f Direktive Vijeća 92/13/EEZ od 25. veljače 1992. o usklađivanju zakona i drugih propisa o primjeni pravila Zajednice u postupcima nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnoga gospodarstva, energetskom, prometnom i telekomunikacijskom sektoru (SL L 76, str. 14.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 10., str. 72.) – Rok za žalbu – Početak- Nacionalni propisi koji propisuju da rok za žalbu počinje teći od dana obavijesti tužitelju o konačnoj odluci o odabiru za ugovor – Tužitelj koji je znao za postojanje kršenja odredbi u području javne nabave nakon navedene obavijesti

      Izreka

   Članak 1. stavke 1. i 3. i članak 2.a stavak 2. posljednji podstavak Direktive Vijeća 92/13/EEZ od 25. veljače 1992. o usklađivanju zakona i drugih propisa o primjeni pravila Zajednice u postupcima nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnoga gospodarstva, energetskom, prometnom i telekomunikacijskom sektoru, kako je izmijenjena Direktivom 2007/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2007. treba tumačiti tako da rok za podnošenje žalbe kojom se traži poništenje odluke o odabiru za ugovor počinje ponovno teći kad je donesena nova odluka naručitelja, usvojena nakon te odluke o odabiru, ali prije potpisivanja ugovora, a koja može utjecati na zakonitost navedene odluke o odabiru. Taj rok počinje teći od priopćenja prethodne odluke ponuditeljima ili, u nedostatku istoga, od trenutka kada su za nju saznali.
   U slučaju kad je podnositelj saznao, nakon isteka žalbenog roka predviđenog nacionalnim zakonodavstvom, za navodnu nepravilnost koja je bila počinjena prije odluke o odabiru za ugovor, pravo žalbe protiv te odluke osigurano mu je samo u tom roku, osim ako mu neka izričita odredba takvo pravo ne jamči u skladu s pravom Unije.

      (1)  SL C 189, 29.6.2013.


title: Predmet T-122/17: Tužba podnesena 22. veljače 2017. – Devin protiv EUIPO-a – Haskovo (DEVIN)

text:
               18.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 121/47

         Tužba podnesena 22. veljače 2017. – Devin protiv EUIPO-a – Haskovo (DEVIN)
   (Predmet T-122/17)
   (2017/C 121/67)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Devin AD (Devin, Bugarska) (zastupnik: B. Van Asbroeck, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Haskovo Chamber of Commerce and Industry (Haskovo, Bugarska)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: tužitelj

      Predmetni sporni žig: verbalni žig EU-a „DEVIN” – žig EU-a br. 9 408 865

      Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

      Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 2. prosinca 2016. u predmetu R 579/2016-2

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               poništi odluku Odjela za poništaje od 29. siječnja 2016. u predmetu br. 9 559;

               —

               u potpunosti ili barem djelomično odbije tužiteljev zahtjev za proglašavanje žiga EU-a „DEVIN” br. 9408865 za sve proizvode u razredu 32 ništavim;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje vlastitih i tužiteljevih troškova.

      Tužbeni razlozi

               —

               Povreda članka 52. stavka 1. točke (a) u vezi sa člankom 7. stavkom 1. točkom (c) Uredbe br. 207/2009;

               —

               u dijelu u kojem žalbeno vijeće nije povrijedilo članak 7. stavak 1. točku (c), povreda članka 7. stavka 3. Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-124/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. ožujka 2015. uputio Finanzgericht Hamburg (Njemačka) – Salutas Pharma GmbH protiv Hauptzollamt Hannover

text:
               1.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 178/9

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. ožujka 2015. uputio Finanzgericht Hamburg (Njemačka) – Salutas Pharma GmbH protiv Hauptzollamt Hannover
   (Predmet C-124/15)
   (2015/C 178/09)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Finanzgericht Hamburg

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Salutas Pharma GmbH

      Tuženik: Hauptzollamt Hannover

      Prethodno pitanje

   Treba li Kombiniranu nomenklaturu u Prilogu I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (1) u verziji kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 1777/2001 od 7. rujna 2001. (2) tumačiti tako da šumeće tablete s udjelom kalcija od 500 mg po tableti koje se koriste za prevenciju i liječenje manjka kalcija i kao potpora posebnoj terapiji za prevenciju i liječenje osteoporoze i za koje se na naljepnici odraslima preporuča maksimalna dnevna doza od 3 tablete (= 1  500 mg) treba razvrstati pod podbroj 3004 9000?

      (1)  SL L 256, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3.).

      (2)  SL L 240, str. 4.


title: Predmet T-467/15: Tužba podnesena 11. kolovoza 2015. – Drex Technologies protiv Vijeća

text:
               12.10.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 337/34

         Tužba podnesena 11. kolovoza 2015. – Drex Technologies protiv Vijeća
   (Predmet T-467/15)
   (2015/C 337/37)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Drex Technologies SA (Tortola, Britanski Djevičanski otoci) (zastupnik: E. Ruchat, avocat)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               utvrdi tužbu tužitelja dopuštenom i osnovanom,

               —

               posljedično, poništi Odluku (ZVSP) 2015/837 od 28. svibnja 2015. i njezine naknadne provedbene akte u mjeri u kojoj se odnose na tužitelja,

               —

               naloži Vijeću Europske Unije snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog svoje tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga koji su u bitnome identični ili slični tužbenim razlozima navedenima u okviru predmeta T-432/11, Makhlouf/Vijeće (1).

      (1)  SL C 290, str. 13.


title: Predmet C-487/12: Presuda Suda (peto vijeće) od 18. rujna 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado Contencioso-Administrativo – Španjolska) – Vueling Airlines S.A. protiv Instituto Galego de Consumo de la Xunta de Galicia (Zahtjev za prethodnu odluku — Zračni prijevoz — Zajednička pravila za obavljanje zračnog prijevoza u Europskoj uniji — Uredba (EZ) br. 1008/2008 — Sloboda utvrđivanja cijene — Predaja prtljage — Doplata — Pojam 'tarife zračnog prijevoza' — Zaštita potrošača — Izricanje novčane kazne prijevozniku zbog nepoštene ugovorne odredbe — Nacionalno pravno pravilo prema kojemu prijevoz putnika i predaja jednog komada prtljage trebaju biti uključeni u osnovnu cijenu zrakoplovne karte — Sukladnost s pravom Unije)

text:
               24.11.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 421/5

         Presuda Suda (peto vijeće) od 18. rujna 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado Contencioso-Administrativo – Španjolska) – Vueling Airlines S.A. protiv Instituto Galego de Consumo de la Xunta de Galicia
   (Predmet C-487/12) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Zračni prijevoz - Zajednička pravila za obavljanje zračnog prijevoza u Europskoj uniji - Uredba (EZ) br. 1008/2008 - Sloboda utvrđivanja cijene - Predaja prtljage - Doplata - Pojam 'tarife zračnog prijevoza' - Zaštita potrošača - Izricanje novčane kazne prijevozniku zbog nepoštene ugovorne odredbe - Nacionalno pravno pravilo prema kojemu prijevoz putnika i predaja jednog komada prtljage trebaju biti uključeni u osnovnu cijenu zrakoplovne karte - Sukladnost s pravom Unije))
   2014/C 421/06
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Juzgado Contencioso-Administrativo

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Vueling Airlines S.A.

      Tuženik: Instituto Galego de Consumo de la Xunta de Galicia

      Izreka

   Članak 22. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 1008/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 24. rujna 2008. o zajedničkim pravilima za obavljanje zračnog prijevoza u Zajednici treba tumačiti na način da se protivi propisima poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, koji nalažu zračnim prijevoznicima da u okviru cijene zrakoplovne karte u svim slučajevima prevoze ne samo putnika nego i prtljagu koju je predao, ako ona odgovara određenim zahtjevima, osobito u pogledu težine, bez mogućnosti da zahtijevaju bilo kakvu doplatu za prijevoz takve prtljage.

      (1)  SL C 26, 26.1.2013.


title: Predmet C-549/13: Presuda Suda (deveto vijeće) od 18. rujna 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Vergabekammer Arnsberg – Njemačka) – Bundesdruckerei GmbH protiv Stadt Dortmunda (Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 56. UFEU-a — Sloboda pružanja usluga — Ograničenja — Direktiva 96/71/EZ — Postupci za sklapanje ugovora o javnim uslugama — Nacionalni propis koji ponuditeljima i njihovim podizvoditeljima nameće obvezu isplate minimalne plaće osoblju koje pruža usluge koje su predmet ugovora o javnoj nabavi — Podizvoditelj sa sjedištem u drugoj državi članici)

text:
               24.11.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 421/17

         Presuda Suda (deveto vijeće) od 18. rujna 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Vergabekammer Arnsberg – Njemačka) – Bundesdruckerei GmbH protiv Stadt Dortmunda
   (Predmet C-549/13) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 56. UFEU-a - Sloboda pružanja usluga - Ograničenja - Direktiva 96/71/EZ - Postupci za sklapanje ugovora o javnim uslugama - Nacionalni propis koji ponuditeljima i njihovim podizvoditeljima nameće obvezu isplate minimalne plaće osoblju koje pruža usluge koje su predmet ugovora o javnoj nabavi - Podizvoditelj sa sjedištem u drugoj državi članici))
   2014/C 421/23
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Vergabekammer Arnsberg

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Bundesdruckerei GmbH

      Tuženik: Stadt Dortmund

      Izreka

   U situaciji kao što je ona u glavnom postupku, u kojoj ponuditelj namjerava izvršiti ugovor o javnoj nabavi isključivo uz pomoć radnika zaposlenih kod podizvođača sa sjedištem u državi članici koja nije država članica javnog naručitelja, članak 56. UFEU-a protivi se primjeni propisa države članice tog javnog naručitelja kojim se tog podizvođača obvezuje na isplatu navedenim radnicima minimalne plaće utvrđene tim propisom.

      (1)  SL C 24, 25.1.2014.


title: Predmet T-793/16: Tužba podnesena 11. studenoga 2016. – Şölen Çikolata Gıda Sanayi ve Ticaret protiv EUIPO-a – Zaharieva (kutije)

text:
               23.1.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/41

         Tužba podnesena 11. studenoga 2016. – Şölen Çikolata Gıda Sanayi ve Ticaret protiv EUIPO-a – Zaharieva (kutije)
   (Predmet T-793/16)
   (2017/C 022/57)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Şölen Çikolata Gıda Sanayi ve Ticaret AŞ (Şehitkamil Gaziantep, Turska) (zastupnica T. Tsenova, odvjetnica)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Elka Zaharieva (Plovdiv, Bugarska)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog dizajna: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni dizajn: dizajn Zajednice „kutije” –dizajn Zajednice br. 002 343 244-0002

      Pobijana odluka: odluka trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 12. rujna 2016. u predmetu R 1143/2015-3

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               oglasi ništavim dizajn Zajednice br. 002343244-0002 „Bobo Cornet”; i

               —

               naloži EUIPO-u i Elki Zaharievoj snošenje troškova društva Solen nastalih u vezi s postupkom pred Općim sudom i u vezi s upravnim stadijem postupka, osobito postupkom proglašenja dizajna ništavim i žalbenim postupkom pred EUIPO-om.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 25. stavka 1. točke (e) Uredbe br. 6/2002;

               —

               povreda članka 25. stavka 1. točke (f) Uredbe br. 6/2002;

               —

               povreda članaka 62. i 63. stavka 1. Uredbe br. 6/2002.


title: Predmet T-6/13: Rješenje Općeg suda od 20. siječnja 2015. – NICO protiv Vijeća ( „Tužba za poništenje — Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja protiv Irana — Zamrzavanje sredstava — Rok za podnošenje tužbe — Dan od kojega rok počinje teći — Očita nedopuštenost” )

text:
               16.3.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 89/25

         Rješenje Općeg suda od 20. siječnja 2015. – NICO protiv Vijeća
   (Predmet T-6/13) (1)

   ((„Tužba za poništenje - Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja protiv Irana - Zamrzavanje sredstava - Rok za podnošenje tužbe - Dan od kojega rok počinje teći - Očita nedopuštenost”))
   (2015/C 089/29)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl (Pully, Švicarska) (zastupnici: J. Grayston, solicitor, G. Pandey, P. Gjørtler, D. Rovetta, D. Sellers i N. Pilkington, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Bishop i I. Rodios, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za djelomično poništenje Odluke Vijeća 2012/635/ZVSP od 15. listopada 2012. o izmjeni Odluke 2010/413/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Irana (SL L 282, str. 58)(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 14., str. 129), i Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 945/2012 od 15. listopada 2012., o provedbi Uredbe (EU) br. 267/2012 o mjerama ograničavanja protiv Irana (SL L 282, str. 16.)(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 14., str. 122.) u pogledu toga što je tužiteljevo ime uključeno u popis osoba i subjekata na koje se primjenjuju te mjere ograničavanja.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Nalaže se Naftiranu Intertrade Co. (NICO) Sàrl snošenje vlastitih troškova, kao i troškova Vijeća Europske unije.

      (1)  SL C 71, 9.3.2013.