title: Predmet C-99/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. veljače 2020. uputila Curtea de Apel Alba Iulia (Rumunjska) – Siebenburgisches Nugat SRL, Hans Draser Internationales Marketing protiv Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală a Vămilor – Direcţia Regională Vamală Braşov – Biroul Vamal de Interior Sibiu

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/18

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. veljače 2020. uputila Curtea de Apel Alba Iulia (Rumunjska) – Siebenburgisches Nugat SRL, Hans Draser Internationales Marketing protiv Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală a Vămilor – Direcţia Regională Vamală Braşov – Biroul Vamal de Interior Sibiu
      (Predmet C-99/20)
      (2020/C 279/25)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Alba Iulia

         Stranke

         Žalitelji: Siebenburgisches Nugat SRL, Hans Draser Internationales Marketing

         Druge stranke u postupku: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală a Vămilor – Direcţia Regională Vamală Braşov – Biroul Vamal de Interior Sibiu

         Prethodno pitanje

      Treba li kombiniranu nomenklaturu iz Priloga I. Uredbi Vijeća br. 2658/87 (1) tumačiti na način da se roba pod generičkim nazivom „dijelovi kompleta šipki za zavjese, odnosno gotove cijevi (premazane, prevučene niklom, kromirane)”, koja je predmet ovog spora, razvrstava u podbroj 8302 41 90 ili u podbroj 7306 30 77 te nomenklature?

         (1)  Uredba (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL 1987., L 256, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3.)


title: Predmet C-116/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. veljače 2020. uputila Curtea de Apel Timişoara (Rumunjska) – SC Avio Lucos SRL protiv Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. veljače 2020. uputila Curtea de Apel Timişoara (Rumunjska) – SC Avio Lucos SRL protiv Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central
      (Predmet C-116/20)
      (2020/C 279/26)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Timişoara

         Stranke

         Žalitelj: SC Avio Lucos SRL

         Druge stranke u postupku: Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se pravu [Unije] koje se primjenjuje na financijsku potporu za poljoprivrednu godinu 2014., konkretno Uredbi (EZ) br. 73/2009 (1) i Uredbi br. 1122/2009 (2), uvođenje, putem nacionalnog prava, obveze dostavljanja dokaza o pravu na uporabu zemljišta radi dobivanja financijske potpore u okviru programa potpora po površini?

                  2.

                  Ako se gore spomenutom pravu [Unije] ne protivi nacionalni propis koji je naveden u prvom pitanju, protivi li se pravu [Unije] (uključujući načelu proporcionalnosti) – u konkretnom slučaju u kojem je pravo iskorištavanja poljoprivredne površine korisnik dokazao predočenjem ugovora o koncesiji za pašnjak (ugovor na temelju kojeg je podnositelj zahtjeva stekao pravo iskorištavanja pašnjaka na svoju odgovornost i u svoju korist, uz plaćanje naknade) – nacionalni propis kojim se kao uvjet za valjanost sklapanja takvog ugovora o koncesiji određuje da budući koncesionar mora biti isključivo uzgajivač ili vlasnik životinja?

                  3.

                  Obuhvaća li definicija poljoprivredne aktivnosti iz članka 2. Uredbe (EZ) br. 73/2009 aktivnost korisnika programa potpore po površini koji nakon sklapanja ugovora o koncesiji za pašnjak radi stjecanja prava na iskorištavanje te površine i ostvarivanja prava na potporu u poljoprivrednoj godini 2014., s uzgajivačima sklapa ugovor o suradnji koji omogućuje besplatnu uporabu dodijeljenog zemljišta radi ispaše životinja, pri čemu korisnik zadržava pravo uporabe zemljišta, ali se obvezuje da neće ometati aktivnost ispaše i da će obavljati aktivnosti čišćenja pašnjaka?

                  4.

                  Protivi li se pravu [Unije] tumačenje nacionalnog propisa poput članka 431. stavka 2. Zakonika o građanskom postupku koji se odnosi na pravomoćnost konačne sudske odluke, u skladu s kojim je utvrđena nedopuštenost zahtjeva za plaćanje s obzirom na to da se nije poštovalo nacionalno pravo koje uređuje zahtjev zakonitosti pravnog temelja iskorištavanja/uporabe zemljišta za koje je zatražena potpora po površini u poljoprivrednoj godini 2014. (u okviru spora u kojem je zatraženo poništenje odluke o primjeni višegodišnjih sankcija), i kojim se onemogućuje provjera usklađenosti tog nacionalnog zahtjeva s pravom [Unije] koje se primjenjivalo u poljoprivrednoj godini 2014. u novom sporu u kojem se ispituje zakonitost akta o povratu neopravdano isplaćenih iznosa podnositelju zahtjeva za istu poljoprivrednu godinu 2014., akta koji se temelji na istom činjeničnom stanju i na istim nacionalnim propisima koji su bili predmet ispitivanja prethodne pravomoćne sudske odluke?

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 73/2009 od 19. siječnja 2009. o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore za poljoprivrednike u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike, o izmjeni uredaba (EZ) br. 1290/2005, (EZ) br. 247/2006, (EZ) br. 378/2007 i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1782/2003 (SL 2009., L 30, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 19., str. 199.)

         (2)  Uredba Komisije (EZ) br. 1122/2009 od 30. studenoga 2009. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 u pogledu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava, u okviru programa izravne potpore za poljoprivrednike predviđenih u navedenoj Uredbi, kao i za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1234/2007 u pogledu višestruke sukladnosti u okviru programa potpore predviđenog za sektor vina (SL 2009., L 316, str. 65.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 20., str. 231. i ispravak SL 2013., L 246, str. 3.)


title: Predmet C-145/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. ožujka 2020. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) – DS protiv Porsche Inter Auto GmbH & Co KG und Volkswagen AG

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. ožujka 2020. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) – DS protiv Porsche Inter Auto GmbH & Co KG und Volkswagen AG
      (Predmet C-145/20)
      (2020/C 279/27)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberster Gerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: DS

         Tuženik: Porsche Inter Auto GmbH & Co KG, Volkswagen AG

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 2. stavak 2. točku (d) Direktive 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. svibnja 1999. o određenim aspektima prodaje robe široke potrošnje i o jamstvima za takvu robu (1) tumačiti na način da motorno vozilo obuhvaćeno područjem primjene Uredbe (EZ) br. 715/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. lipnja 2007. o homologaciji tipa motornih vozila u odnosu na emisije iz lakih osobnih i gospodarskih vozila (Euro 5 i Euro 6) i pristupu podacima za popravke i održavanje vozila (2), pokazuje kakvoću kakva je uobičajena za robu iste vrste i koju potrošač može razumno očekivati ako je vozilo opremljeno nedopuštenim poremećajnim uređajem u smislu članka 3. točke 10. i članka 5. stavka 2. Uredbe br. 715/2007, ali tip vozila ipak ima valjanu EZ homologaciju, tako da se vozilo može upotrebljavati u cestovnom prometu?

                  2.

                  Treba li članak 5. stavak 2. točku (a) Uredbe br.715/2007 tumačiti na način da poremećajni uređaj u smislu članka 3. točke 10. te uredbe, koji je konstruiran tako da se povrat ispušnih plinova u cilindar izvan ispitivanja u laboratorijskim uvjetima upotrebljava u potpunosti u stvarnim uvjetima vožnje samo ako su vanjske temperature između 15 i 33 Celzijevih stupnjeva, može biti dopušten u skladu s člankom 5. stavkom 2. točkom (a) te uredbe ili se primjena navedene odredbe o izuzeću a priori isključuje već zbog ograničavanja potpune učinkovitosti povrata ispušnih plinova u cilindar na uvjete koji u dijelovima Europske unije postoje tek tijekom otprilike polovice godine?

                  3.

                  Treba li članak 3. stavak 6. Direktive 1999/44 tumačiti na način da neusklađenost koja se sastoji od opreme vozila s poremećajnim uređajem koji je nedopušten prema članku 3. točki 10. u vezi s člankom 5. stavkom 2. Uredbe br. 715/2007 treba smatrati neznatnom u smislu navedene odredbe ako je preuzimatelj, svjestan postojanja i načina rada tog uređaja, ipak stekao to vozilo?

         (1)  SL 1999., L 171, str. 12. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak. 22., str. 17. i ispravak SL 2017., L 153., str. 41.)

         (2)  SL 2007., L 171, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 30., str. 284.)


title: Predmet C-148/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. ožujka 2020. uputio Amtsgericht Köln (Njemačka) – AC protiv Deutsche Lufthansa AG

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. ožujka 2020. uputio Amtsgericht Köln (Njemačka) – AC protiv Deutsche Lufthansa AG
      (Predmet C-148/20)
      (2020/C 279/28)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: AC

         Tuženik: Deutsche Lufthansa AG

         Prethodno pitanje

      Je li Direktiva (EU) 2016/681 (1) u pogledu sljedećih točaka sukladna člancima 7. i 8. Povelje o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja):

                  1.

                  Jesu li podaci iz PNR-a koji se prenose u skladu s tom direktivom, s obzirom na članke 7. i 8. Povelje, dovoljno precizni?

                  2.

                  Sadržava li ta direktiva, u pogledu područja njezine primjene i s obzirom na članke 7. i 8. Povelje, dovoljno stvarno razlikovanje prilikom prikupljanja i prijenosa podataka iz PNR-a s obzirom na vrstu letova i stanje prijetnje u određenoj zemlji kao i u pogledu usporedbe s bazama podataka i prethodno utvrđenim kriterijima (predlošcima)?

                  3.

                  Je li paušalno, bez razlikovanja određeno trajanje čuvanja svih podataka iz PNR-a sukladno člancima 7. i 8. Povelje?

                  4.

                  Predviđa li ta direktiva, s obzirom na članke 7. i 8. Povelje, dovoljnu postupovnu zaštitu putnika u pogledu uporabe pohranjenih podataka iz PNR-a?

                  5.

                  Uzimajući u obzir članke 7. i 8. Povelje, osigurava li se tom direktivom dovoljna razina zaštite europskih temeljnih prava od strane trećih zemalja pri prijenosu podataka iz PNR-a tijelima tih trećih zemalja?

         (1)  Direktiva (EU) 2016/681 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o uporabi podataka iz evidencije podataka o putnicima (PNR) u svrhu sprečavanja, otkrivanja, istrage i kaznenog progona kaznenih djela terorizma i teških kaznenih djela (SL 2016., L 119, str. 132.).


title: Predmet C-149/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. ožujka 2020. uputio Amtsgericht Köln (Njemačka) – DF protiv Deutsche Lufthansa AG

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. ožujka 2020. uputio Amtsgericht Köln (Njemačka) – DF protiv Deutsche Lufthansa AG
      (Predmet C-149/20)
      (2020/C 279/29)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: DF

         Tuženik: Deutsche Lufthansa AG

         Prethodna pitanja

      Je li Direktiva (EU) 2016/681 (1) u pogledu sljedećih točaka sukladna člancima 7. i 8. Povelje Europske unije o temeljnim pravima?

                  1.

                  Jesu li podaci iz PNR-a koji se prenose u skladu s tom direktivom, s obzirom na članke 7. i 8. Povelje, dovoljno precizni?

                  2.

                  Sadržava li ta direktiva, u pogledu područja njezine primjene i s obzirom na članke 7. i 8. Povelje, dovoljno stvarno razlikovanje prilikom prikupljanja i prijenosa podataka iz PNR-a s obzirom na vrstu letova i stanje prijetnje u određenoj zemlji kao i u pogledu usporedbe s bazama podataka i prethodno utvrđenim kriterijima (predlošcima)?

                  3.

                  Je li paušalno, bez razlikovanja određeno trajanje čuvanja svih podataka iz PNR-a sukladno člancima 7. i 8. Povelje?

                  4.

                  Predviđa li ta direktiva, s obzirom na članke 7. i 8. Povelje, dovoljnu postupovnu zaštitu putnika u pogledu uporabe pohranjenih podataka iz PNR-a?

                  5.

                  Uzimajući u obzir članke 7. i 8. Povelje, osigurava li se tom direktivom dovoljna razina zaštite europskih temeljnih prava od strane trećih zemalja pri prijenosu podataka iz PNR-a tijelima tih trećih zemalja?

         (1)  Direktiva (EU) 2016/681 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o uporabi podataka iz evidencije podataka o putnicima (PNR) u svrhu sprečavanja, otkrivanja, istrage i kaznenog progona kaznenih djela terorizma i teških kaznenih djela (SL 2016, L 119, str. 132.)


title: Predmet C-150/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. ožujka 2020. uputio Amtsgericht Köln (Njemačka) – BD protiv Deutsche Lufthansa AG

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. ožujka 2020. uputio Amtsgericht Köln (Njemačka) – BD protiv Deutsche Lufthansa AG
      (Predmet C-150/20)
      (2020/C 279/30)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: BD

         Tuženik: Deutsche Lufthansa AG

         Prethodna pitanja

      Je li Direktiva (EU) 2016/681 (1) u pogledu sljedećih točaka sukladna člancima 7. i 8. Povelje Europske unije o temeljnim pravima?

                  1.

                  Jesu li podaci iz PNR-a koji se prenose u skladu s tom direktivom, s obzirom na članke 7. i 8. Povelje, dovoljno precizni?

                  2.

                  Sadržava li ta direktiva, u pogledu područja njezine primjene i s obzirom na članke 7. i 8. Povelje, dovoljno stvarno razlikovanje prilikom prikupljanja i prijenosa podataka iz PNR-a s obzirom na vrstu letova i stanje prijetnje u određenoj zemlji kao i u pogledu usporedbe s bazama podataka i prethodno utvrđenim kriterijima (predlošcima)?

                  3.

                  Je li paušalno, bez razlikovanja određeno trajanje čuvanja svih podataka iz PNR-a sukladno člancima 7. i 8. Povelje?

                  4.

                  Predviđa li ta direktiva, s obzirom na članke 7. i 8. Povelje, dovoljnu postupovnu zaštitu putnika u pogledu uporabe pohranjenih podataka iz PNR-a?

                  5.

                  Uzimajući u obzir članke 7. i 8. Povelje, osigurava li se tom direktivom dovoljna razina zaštite europskih temeljnih prava od strane trećih zemalja pri prijenosu podataka iz PNR-a tijelima tih trećih zemalja?

         (1)  Direktiva (EU) 2016/681 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o uporabi podataka iz evidencije podataka o putnicima (PNR) u svrhu sprečavanja, otkrivanja, istrage i kaznenog progona kaznenih djela terorizma i teških kaznenih djela (SL 2016, L 119, str. 132.)


title: Predmet C-152/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. ožujka 2020. uputio Tribunalul Mureş (Rumunjska) – DG, EH protiv SC Gruber Logistics SRL

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. ožujka 2020. uputio Tribunalul Mureş (Rumunjska) – DG, EH protiv SC Gruber Logistics SRL
      (Predmet C-152/20)
      (2020/C 279/31)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunalul Mureş

         Stranke

         Tužitelji: DG, EH

         Tuženik: SC Gruber Logistics SRL

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 8. Uredbe (EZ) br. 593/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. (1) tumačiti na način da se izborom prava koje se primjenjuje na pojedinačni ugovor o radu isključuje primjena prava države u kojoj radnik uobičajeno izvršava svoj posao ili pak na način da izbor mjerodavnog prava isključuje primjenu članka 8. stavka 1. druge rečenice Uredbe?

                  2.

                  Treba li članak 8. Uredbe (EZ) br. 593/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. tumačiti na način da minimalna plaća koja se primjenjuje u državi u kojoj je radnik uobičajeno izvršavao svoj posao, predstavlja pravo koje ulazi u područje primjene „odredbi od kojih se ne može sporazumno odstupiti na temelju prava koje bi, u slučaju da ono nije odabrano, bilo mjerodavno” u smislu članka 8. stavka 1. druge rečenice Uredbe?

                  3.

                  Treba li članak 3. Uredbe (EZ) br. 593/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. tumačiti na način da mu se protivi to da navođenje odredbi rumunjskog Zakonika o radu u pojedinačnom ugovoru o radu predstavlja izbor rumunjskog prava, s obzirom na to da je u Rumunjskoj opće poznato da postoji zakonska
                        obveza
                      da se takva klauzula o izboru mora uvrstiti u pojedinačni ugovor o radu? Drugim riječima, treba li članak 3. Uredbe (EZ) br. 593/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. tumačiti na način da mu se protive unutarnje nacionalne norme i prakse na temelju kojih se u pojedinačne ugovore o radu obvezno mora uključiti klauzula o izboru rumunjskog prava?

         (1)  Uredba (EZ) br. 593/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze (Rim I) (SL 2008., L 177, str. 6.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str. 109. i ispravci SL 2015., L 66, str. 22. i SL 2019., L 149., str. 85.)


title: Predmet C-157/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. travnja 2020. uputio Landgericht Düsseldorf (Njemačka) – FI protiv Eurowings GmbH

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. travnja 2020. uputio Landgericht Düsseldorf (Njemačka) – FI protiv Eurowings GmbH
      (Predmet C-157/20)
      (2020/C 279/32)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: FI

         Tuženik: Eurowings GmbH

         Prethodno pitanje

      Je li sindikalni štrajk vlastitog osoblja (u ovom slučaju kabinskog osoblja) stvarnog zračnog prijevoznika „izvanredna okolnost” u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1)?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta […] te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-177/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. travnja 2020. uputio Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – „Grossmania” Mezőgazdasági Termelő és Szolgáltató Kft. protiv Vas Megyei Kormányhivatal

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. travnja 2020. uputio Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – „Grossmania” Mezőgazdasági Termelő és Szolgáltató Kft. protiv Vas Megyei Kormányhivatal
      (Predmet C-177/20)
      (2020/C 279/33)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: „Grossmania” Mezőgazdasági Termelő és Szolgáltató Kft.

         Tuženik: Vas Megyei Kormányhivatal

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 267. Ugovora o funkcioniranju Europske Unije tumačiti na način da se, ako je Sud Europske unije odlukom donesenom u okviru prethodnog postupka utvrdio da neka zakonska odredba države članice nije u skladu s pravom Unije, ta zakonska odredba ne može primijeniti ni u kasnijim nacionalnim upravnim ili sudskim postupcima, neovisno o tome što činjenice u kasnijem postupku nisu u potpunosti istovjetne činjenicama u ranijem prethodnom postupku?


title: Predmet C-178/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. travnja 2020. uputio Fővárosi Törvényszék (ranije Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska)) – Pharma Expressz Szolgáltató és Kereskedelmi Kft protiv Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. travnja 2020. uputio Fővárosi Törvényszék (ranije Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska)) – Pharma Expressz Szolgáltató és Kereskedelmi Kft protiv Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet
      (Predmet C-178/20)
      (2020/C 279/34)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Törvényszék (ranije Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Pharma Expressz Szolgáltató és Kereskedelmi Kft

         Tuženik: Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Proizlazi li iz članaka 70. do 73. Direktive 2001/83 (1) obveza da lijek koji se u jednoj državi članici može izdati bez liječničkog recepta također treba smatrati lijekom koji se u drugoj državi članici može izdati bez liječničkog recepta, čak i ako predmetni lijek u toj drugoj državi članici nije dobio odobrenje za stavljanje u promet i nije klasificiran?

                  2.

                  Može li se zaštitom zdravlja i života ljudi na koju se odnosi članak 36. UFEU-a opravdati količinsko ograničenje kojim se mogućnost naručivanja i izdavanja pacijentu lijeka – koji u jednoj državi članici nije dobio odobrenje za stavljanje u promet, ali u drugoj [državi članici EGP-a] ima to odobrenje – uvjetuje postojanjem liječničkog recepta i izjave farmaceutskog tijela, čak i ako je lijek u drugoj državi članici registriran kao lijek koji se izdaje bez liječničkog recepta?

         (1)  Direktiva 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu (SL 2001., L 311, str. 67.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 56., str. 27.)


title: Predmet C-189/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. svibnja 2020. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) – Laudamotion GmbH protiv Verein für Konsumenteninformation

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. svibnja 2020. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) – Laudamotion GmbH protiv Verein für Konsumenteninformation
      (Predmet C-189/20)
      (2020/C 279/35)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberster Gerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj revizije i tuženik: Laudamotion GmbH

         Druga stranka u revizijskom postupku i tužitelj: Verein für Konsumenteninformation

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li odredbe Uredbe (EU) br. 1215/2012 (1), osobito članka 25., članka 17. stavka 3., članka 19., ako je potrebno uzimajući u obzir i one članka 67., tumačiti na način da im se protivi nadzor nepoštenosti međunarodnih sporazuma o sudskoj nadležnosti u skladu s Direktivom 93/13/EEZ (2) odnosno odgovarajućim nacionalnim odredbama kojima se ta direktiva prenosi?

                  2.

                  Treba li zadnji dio prve rečenice stavka 1. članka 25. Uredbe (EU) br. 1215/2012 („osim ako je sporazum ništav u pogledu njegove materijalne valjanosti prema pravu te države članice”) tumačiti na način da se time pokreće nadzor materijalne valjanosti prema nacionalnom pravu države članice kojoj je prorogirana nadležnost, pa i onaj širi nego usklađeno pravno područje?

                  3.

                  U slučaju niječnog odgovora na prvo i drugo pitanje:
                  Određuju li se nacionalne odredbe o prenošenju koje treba primijeniti na nadzor nepoštenosti u skladu s Direktivom 93/13/EEZ prema pravu države članice kojoj je prorogirana nadležnost ili prema lex causae države članice koja je pozvana odlučivati u predmetu?

         (1)  Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2012., L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289.)

         (2)  Direktiva Vijeća od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: Predmet C-190/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. svibnja 2020. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – DocMorris NV protiv Apothekerkammer Nordrhein

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/26

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. svibnja 2020. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – DocMorris NV protiv Apothekerkammer Nordrhein
      (Predmet C-190/20)
      (2020/C 279/36)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: DocMorris NV

         Tuženik: Apothekerkammer Nordrhein

         Prethodno pitanje

      Je li sukladno odredbama Glave VIII., a naročito članku 87. stavku 3. Direktive 2001/83/EZ (1) ako se nacionalna odredba (u ovom predmetu: članak 7. stavak 1. prva rečenica HWG-a (Zakon o oglašavanju u sektoru zdravstva, u daljnjem tekstu: HWG)) tumači na način da je ljekarni sa sjedištem u drugoj državi članici koja putem interneta prodaje na daljinu zabranjeno raspisati nagradnu igru u svrhu pridobivanja kupaca ako je sudjelovanje u nagradnoj igri povezano s predajom recepta za lijek za humanu upotrebu koji se izdaje na liječnički recept, ako raspisana nagrada nije lijek, nego neki drugi predmet (u ovom predmetu: električni bicikl u vrijednosti od 2 500 eura i električne četkice za zube) te ako nema bojazni da će se time poticati neprimjereno ili pretjerano korištenje lijekova?

         (1)  Direktiva 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu (SL 2001., L 311, str. 67.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 56., str. 27.)


title: Predmet C-197/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. svibnja 2020. uputio Finanzgericht Hamburg (Njemačka) – KAHL GmbH & Co KG protiv Hauptzollamt Hannover

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/26

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. svibnja 2020. uputio Finanzgericht Hamburg (Njemačka) – KAHL GmbH & Co KG protiv Hauptzollamt Hannover
      (Predmet C-197/20)
      (2020/C 279/37)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Finanzgericht Hamburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: KAHL GmbH & Co KG

         Tuženik: Hauptzollamt Hannover

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Jesu li primjenjiva objašnjenja uz podbroj 1521 9099 (1) kombinirane nomenklature (2) ako se u njima koristi riječ „taljeni”?

                  2.

                  U slučaju niječnog odgovora na prvo prethodno pitanje: treba li se pojam „sirovi” u smislu podbroja 1521 9091 kombinirane nomenklature tumačiti na način da se pčelinji vosak koji je taljen u zemlji izvoza i od kojeg su postupkom taljenja mehanički odvojene strane tvari, pri čemu strane tvari još uvijek ostaju u pčelinjem vosku, treba razvrstati u taj podbroj?

         (1)  Napomene s objašnjenjem kombinirane nomenklature Europske unije (SL 2019., C 119, str. 1.)

         (2)  Uredba Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL 1987., L 256, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3)., kako je izmijenjena Provedbenom uredbom Komisije (EU) 2019/1776 оd 9. listopada 2019. o izmjeni Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br.2658/87 o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL 2019., L 280, str. 1.)


title: Predmet C-210/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. ožujka 2020. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Rad Service Srl Unipersonale i dr. protiv Del Debbio SpA i dr.

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/27

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. ožujka 2020. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Rad Service Srl Unipersonale i dr. protiv Del Debbio SpA i dr.
      (Predmet C-210/20)
      (2020/C 279/38)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: Rad Service Srl Unipersonale, Cosmo Ambiente Srl, Cosmo Scavi Srl

         Druge stranke u žalbenom postupku: Del Debbio SpA, Gruppo Sei Srl, Ciclat Val di Cecina Soc. Coop., Daf Costruzioni Stradali Srl u svojstvu zastupnika privremene zajednice poduzetnika koju čine društva GARC SpA i Edil Moter Srl

         Prethodno pitanje

      Protivi li se članku 63. Direktive 2014/24 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. (1) o institutu oslanjanja na sposobnosti drugih subjekata, u vezi s načelima slobode poslovnog nastana i slobode pružanja usluga, predviđenima u člancima 49. i 56. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU), primjena talijanskog nacionalnog zakonodavstva u području oslanjanja na sposobnosti drugih subjekata i isključenja iz postupaka javne nabave iz članka 89. stavka 1. četvrte rečenice Zakonika o javnoj nabavi, utvrđenom u Decretu legislativo n. 50 (Zakonodavna uredba br. 50) od 18. travnja 2016., prema kojem javni naručitelj mora uvijek u slučaju neistinitih izjava koje je dao pomoćni poduzetnik o postojanju pravomoćnih osuđujućih kaznenih presuda, kojima se eventualno može dokazati počinjenje teškog profesionalnog propusta, isključiti dotičnog gospodarskog subjekta iz javne nabave, a da mu, s druge strane, ne naloži ili dopusti da navede drugog odgovarajućeg pomoćnog poduzetnika umjesto prvonavedenog kako je određeno u drugim situacijama u kojima subjekti na čije se sposobnosti gospodarski subjekt želi osloniti ne zadovoljavaju relevantni kriterij za odabir ili za koje postoji obvezujuća osnova za isključenje?

         (1)  Direktiva 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL 2014., L 94, str. 65. i ispravci SL 2015., L 275, str. 68. i SL 2016., L 311, str. 26.)


title: Predmet C-215/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. svibnja 2020. uputio Verwaltungsgericht Wiesbaden (Njemačka) – JV protiv Savezne Republike Njemačke

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/27

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. svibnja 2020. uputio Verwaltungsgericht Wiesbaden (Njemačka) – JV protiv Savezne Republike Njemačke
      (Predmet C-215/20)
      (2020/C 279/39)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: JV

         Tuženik: Savezna Republika Njemačka

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li Direktiva (EU) 2016/681 (1) (u daljnjem tekstu: Direktiva o PNR-u), na temelju koje zračni prijevoznici bez iznimke prenose opsežne evidencije podataka o svim putnicima odjelima za informacije o putnicima (PIU) koje su osnovale države članice i na temelju koje se evidencije podataka u PIU-ovima neopravdano upotrebljavaju za automatiziranu usporedbu s bazama podataka i predlošcima te se nakon toga čuvaju pet godina, uzimajući u obzir svrhu Direktive o PNR-u i zahtjeve određenosti i proporcionalnosti, u skladu s Poveljom Europske unije o temeljnim pravima, a osobito s člancima 7., 8. i 52. Povelje?

                  2.

                  Osobito:

                              a)

                              Je li članak 3. točka 9. Direktive o PNR-u u vezi s Prilogom II. Direktivi o PNR-u, u dijelu u kojem se njime uređuje da pojam „teška kaznena djela” u smislu Direktive o PNR-u znači kaznena djela navedena u Prilogu II. Direktivi o PNR-u koja su u skladu s nacionalnim pravom države članice kažnjiva kaznom zatvora ili mjerom oduzimanja slobode od najmanje tri godine, s gledišta dovoljne određenosti i s obzirom na zahtjev proporcionalnosti, u skladu s člancima 7. i 8. Povelje?

                              b)

                              Jesu li podaci iz evidencije podataka o putnicima (u daljnjem tekstu: podaci iz PNR-a) koje treba prenijeti dovoljno određeni kako bi se njima moglo opravdati zadiranje u prava zajamčena člancima 7. i 8. Povelje ako se zahtijeva da se tim podacima prenesu imena (članak 8. stavak 1. prva rečenica u vezi s točkom 4. Priloga I. Direktivi o PNR-u), podaci o programima vjernosti (članak 8. stavak 1. prva rečenica u vezi s točkom 8. Priloga I. Direktivi o PNR-u) i unos iz polja za slobodno upisivanje teksta koje sadržava opće primjedbe (članak 8. stavak 1. prva rečenica u vezi s točkom 12. Prilogom I. Direktivi o PNR-u)?

                              c)

                              Je li u skladu s člancima 7. i 8. Povelje i svrhom Direktive o PNR-u ako se, osim podataka o putnicima, prikupljaju i podaci o trećim osobama, kao što su putnička agencija/putnički agent (točka 9. Priloga I. Direktivi o PNR-u), pratitelji maloljetnikâ (točka 12. Priloga I. Direktivi o PNR-u) i drugi putnici (točka 17. Priloga I. Direktivi o PNR-u)?

                              d)

                              Je li Direktiva o PNR-u u skladu s člancima 7., 8. i 24. Povelje ako se na temelju te direktive prenose, obrađuju i pohranjuju podaci iz PNR-a o maloljetnim putnicima?

                              e)

                              Je li članak 8. stavak 2. Direktive o PNR-u u vezi s točkom 18. Priloga I. Direktivi o PNR-u, na temelju kojeg zračni prijevoznici PIU-ovima država članica prenose API podatke čak i kada su identični podacima iz PNR-a, uzimajući u obzir načelo ekonomičnosti u pogledu korištenja podacima, u skladu s člancima 8. i 52. Povelje?

                              f)

                              Predstavlja li članak 6. stavak 4. Direktive o PNR-u kao pravna osnova za određivanje kriterija s kojima se uspoređuju evidencije podataka (takozvani predlošci) dostatnu legitimnu osnovu utvrđenu zakonom u smislu članka 8. stavka 2. i članka 52. Povelje te članka 16. stavka 2. UFEU-a?

                              g)

                              Ograničava li se člankom 12. Direktive o PNR-u zadiranje u prava zajamčena člancima 7. i 8. Povelje još na ono što je strogo nužno ako se preneseni podaci pet godina čuvaju u PIU-ovima država članica?

                              h)

                              Dovodi li depersonalizacija podataka na temelju članka 12. stavka 2. Direktive o PNR-u do smanjenja količine osobnih podataka na ono što je strogo nužno u skladu s člancima 8. i 52. Povelje ako je pritom riječ samo o pseudonimizaciji koja je u svakom trenutku reverzibilna?

                              i)

                              Treba li članke 7., 8. i 47. Povelje tumačiti na način da se njima zahtijeva da se putnike, čiji se podaci otkrivaju u okviru obrade podataka o putnicima (članak 12. stavak 3. Direktive o PNR-u), o tome obavijesti i time im se omogući sudska provjera?

                  3.

                  Je li članak 11. Direktive o PNR-u u skladu s člancima 7. i 8. Povelje ako se njime dopušta prijenos podataka iz PNR-a trećim zemljama koje nemaju odgovarajuću razinu zaštite podataka?

                  4.

                  Pruža li se člankom 6. stavkom 4. četvrtom rečenicom Direktive o PNR-u primjerena razina zaštite od obrade posebnih kategorija osobnih podataka u smislu članka 9. Uredbe (EU) 2016/679 (2) (u daljnjem tekstu: Opća uredba o zaštiti podataka) i članka 10. Direktive (EU) 2016/680 (3) ako se u okviru polja za slobodan unos teksta koje sadržava „opće primjedbe” (točka 12. Priloga I. Direktivi o PNR-u) mogu prenositi, primjerice, želje u pogledu hrane kojima se omogućuje donošenje zaključaka o tim posebnim kategorijama osobnih podataka?

                  5.

                  Je li u skladu s člankom 13. Opće uredbe o zaštiti podataka ako zračni prijevoznici na svojoj internetskoj stranici putnike upućuju samo na nacionalni zakon o prenošenju (u ovom slučaju: Gesetz über die Verarbeitung von Fluggastdaten zur Umsetzung der Richtlinie (EU) 2016/681 (Fluggastdatengesetz) (Zakon o obradi podataka o putnicima kojim se prenosi Direktiva (EU) 2016/681 (Zakon o podacima o putnicima) od 6. lipnja 2017., BGBl. I, str. 1484., u daljnjem tekstu: FlugDaG)?

         (1)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o uporabi podataka iz evidencije podataka o putnicima (PNR) u svrhu sprečavanja, otkrivanja, istrage i kaznenog progona kaznenih djela terorizma i teških kaznenih djela (SL 2016., L 119, str. 132.)

         (2)  Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (SL 2016., L 119, str. 1.)

         (3)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka od strane nadležnih tijela u svrhe sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Okvirne odluke Vijeća 2008/977/PUP (SL 2016., L 119, str. 89.)


title: Predmet C-216/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. svibnja 2020. uputio Finanzgericht Hamburg (Njemačka) – C.E. Roeper GmbH protiv Hauptzollamt Hamburg

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/29

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. svibnja 2020. uputio Finanzgericht Hamburg (Njemačka) – C.E. Roeper GmbH protiv Hauptzollamt Hamburg
      (Predmet C-216/20)
      (2020/C 279/40)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Finanzgericht Hamburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: C.E. Roeper GmbH

         Tuženik: Hauptzollamt Hamburg

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Jesu li primjenjiva objašnjenja uz podbroj 1521 9099 (1) kombinirane nomenklature (2) ako se u njima koristi riječ „taljeni”?

                  2.

                  U slučaju niječnog odgovora na prvo prethodno pitanje: treba li se pojam „sirovi” u smislu podbroja 1521 9091 kombinirane nomenklature tumačiti na način da se pčelinji vosak koji je taljen u zemlji izvoza i od kojeg su postupkom taljenja mehanički odvojene strane tvari, pri čemu strane tvari još uvijek ostaju u pčelinjem vosku, treba razvrstati u taj podbroj?

         (1)  Napomene s objašnjenjem kombinirane nomenklature Europske unije (SL 2019., C 119, str. 1.)

         (2)  Uredba Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL 1987., L 256, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3)., kako je izmijenjena Provedbenom uredbom Komisije (EU) 2019/1776 оd 9. listopada 2019. o izmjeni Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br.2658/87 o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL 2019., L 280, str. 1.)


title: Predmet C-220/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. svibnja 2020. uputio Ufficio del Giudice di Pace di Lanciano (Italija) – XX protiv OO

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/29

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. svibnja 2020. uputio Ufficio del Giudice di Pace di Lanciano (Italija) – XX protiv OO
      (Predmet C-220/20)
      (2020/C 279/41)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Ufficio del Giudice di Pace di Lanciano

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: XX

         Tuženik: OO

         Intervenijent: WW

         Prethodno pitanje

      Protivi li se članku 2., članku 4. trećem stavku, članku 6. prvom stavku i članku 9. Ugovora o Europskoj uniji, članku 67. prvom i četvrtom stavku, člancima 81. i 82. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, u vezi s člancima 1., 6., 20., 21., 31., 34., 45. i 47 Povelje Europske unije o temeljnim pravima, primjena nacionalnih odredbi, kao što su članci 42., 83. i 87. Uredbe sa zakonskom snagom br. 18 od 17. ožujka 2020., odluka Vijeća ministara od 31. siječnja 2020. kojom je u državi proglašeno šestomjesečno zdravstveno izvanredno stanje do 31. srpnja 2020., članci 14. i 263. Uredbe sa zakonskom snagom br. 34 od 19. svibnja 2020. kojom je u državi produljeno izvanredno stanje zbog bolesti Covid-19 te su blokirani građanski i kazneni sudski postupci i upravno funkcioniranje talijanskih pravosudnih tijela do 31. siječnja 2021., jer se tim nacionalnim normama krši neovisnost suda koji je uputio zahtjev i načelo poštenog suđenja, kao i s njima povezana prava na osobno dostojanstvo, slobodu i sigurnost, jednakost pred zakonom, nediskriminaciju, pravične i poštene radne uvjete, pristup socijalnim davanjima, slobodu kretanja i boravka?


title: Predmet C-222/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. svibnja 2020. uputio Verwaltungsgericht Wiesbaden (Njemačka) – OC protiv Savezne Republike Njemačke

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/30

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. svibnja 2020. uputio Verwaltungsgericht Wiesbaden (Njemačka) – OC protiv Savezne Republike Njemačke
      (Predmet C-222/20)
      (2020/C 279/42)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: OC

         Tuženik: Savezna Republika Njemačka

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 21. i članak 67. stavak 2. UFEU-a tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis kojim se primjenom klauzule o proširenju primjene iz članka 2. stavka 1. Direktive (EU) 2016/681 (1) (u daljnjem tekstu: Direktiva o PNR-u) u pogledu letova unutar Europske unije također predviđa da zračni prijevoznici bez iznimke prenose opsežne evidencije podataka o svim putnicima odjelima za informacije o putnicima (PIU) koje su osnovale države članice i da te evidencije podataka u PIU-ovima, neovisno o rezervaciji putovanja zrakoplovom, treba neopravdano pohraniti, da ih treba upotrebljavati za usporedbu s bazama podataka i predlošcima i naposljetku čuvati (u ovom slučaju: članak 2. stavak 3. Gesetza über die Verarbeitung von Fluggastdaten zur Umsetzung der Richtlinie (EU) 2016/681 (Zakon o obradi podataka o putnicima kojim se prenosi Direktiva (EU) 2016/681) od 6. lipnja 2017. (BGBl. I, str. 1484.), koji je izmijenjen člankom 2. Zakona od 6. lipnja 2017. (BGBl. I, str. 1484.; u daljnjem tekstu: FlugDaG)?

                  2.

                  Proizlazi li iz članaka 7. i 8. Povelje Europske unije o temeljnim pravima da se u nacionalnim propisima o prenošenju članka 3. točke 9. u vezi s Prilogom II. Direktivi o PNR-u (u ovom slučaju: članak 4. stavak 1. FlugDaG-a) relevantne nacionalne kaznene odredbe na koje se odnose kaznena djela navedena u Direktivi o PNR-u trebaju nabrojati taksativno i jasno?

                  3.

                  Treba li članke 7. i 8. Povelje tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis države članice (u ovom slučaju: članak 6. stavak 4. FlugDaG-a) kojim se tijelima dotične države članice, ako imaju funkciju izvršavanja zakonodavstva, omogućuje da obrađuju prenesene podatke iz PNR-a i u svrhe koje nisu sprečavanje, otkrivanje, istraga i kazneni progon kaznenih djela terorizma i teških kaznenih djela kad saznanja, uključujući i na temelju dodatnih informacija, opravdavaju sumnju u pogledu određenog drugog kaznenog djela?

                  4.

                  Je li klauzula o proširenju primjene iz članka 2. stavka 1. Direktive o PNR-u kojom se dopušta nacionalni propis u skladu s kojim Direktivu o PNR-u treba primjenjivati i na letove unutar Europske unije (u ovom slučaju: članak 2. stavak 3. FlugDaG-a) i koja dovodi do toga da unutar Unije dolazi do dvostrukog prikupljanja podataka (zemlja polazišta i zemlja odredišta prikupljaju podatke iz PNR-a), uzimajući u obzir načelo ekonomičnosti korištenja podacima, u skladu s člancima 7. i 8. Povelje?

                  5.

                  U slučaju da se Direktivom o PNR-u ne povređuje nadređeno pravno pravilo (vidjeti Verwaltungsgericht Wiesbaden (Upravni sud u Wiesbadenu, Njemačka), rješenje od 13. svibnja 2020., broj dokumenta 6 K 805/19.WI) i da je ona stoga primjenjiva:

                              (a)

                              Treba li članak 7. stavke 4. i 5. Direktive o PNR-u tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis države članice (u ovom slučaju: članak 6. stavak 4. FlugDaG-a) kojim se tijelima dotične države članice, ako imaju funkciju izvršavanja zakonodavstva, omogućuje da obrađuju prenesene podatke iz PNR-a i u svrhe koje nisu sprečavanje, otkrivanje, istraga i kazneni progon kaznenih djela terorizma i teških kaznenih djela kad saznanja, uključujući i na temelju dodatnih informacija, opravdavaju sumnju u pogledu određenog drugog kaznenog djela (takozvano slučajno hvatanje)?

                              (b)

                              Je li praksa države članice da uvrsti tijelo (u ovom slučaju: Bundesamt für Verfassungsschutz (Savezni ured za zaštitu Ustava, Njemačka)) na popis nadležnih tijela u skladu s člankom 7. stavkom 1. Direktive o PNR-u koje u skladu s nacionalnim pravom (u ovom slučaju: članak 5. stavak 1. u vezi s člankom 3. stavkom 1. Gesetza über die Zusammenarbeit des Bundes und der Länder in Angelegenheiten des Verfassungsschutzes und das Bundesamt für Verfassungsschutz (Zakon o suradnji Savezne Republike Njemačke i saveznih zemalja o pitanjima koja se odnose na zaštitu Ustava i o Saveznom uredu za zaštitu Ustava) zbog nacionalne obveze diobe vlasti nema policijske ovlasti, u skladu s člankom 7. stavkom 2. Direktive o PNR-u?

         (1)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o uporabi podataka iz evidencije podataka o putnicima (PNR) u svrhu sprečavanja, otkrivanja, istrage i kaznenog progona kaznenih djela terorizma i teških kaznenih djela (SL 2016., L 119, str. 132.)


title: Predmet C-224/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. svibnja 2020. uputio Sø- og Handelsretten (Danska) – Merck Sharp & Dohme B.V., Merck Sharp & Dohme Corp., MSD DANMARK ApS, MSD Sharp & Dohme GmbH, Novartis AG, FERRING LÆGEMIDLER A/S i H. Lundbeck A/S protiv Abacus Medicine A/S, Paranova Danmark A/S, 2CARE4 ApS

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/31

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. svibnja 2020. uputio Sø- og Handelsretten (Danska) – Merck Sharp & Dohme B.V., Merck Sharp & Dohme Corp., MSD DANMARK ApS, MSD Sharp & Dohme GmbH, Novartis AG, FERRING LÆGEMIDLER A/S i H. Lundbeck A/S protiv Abacus Medicine A/S, Paranova Danmark A/S, 2CARE4 ApS
      (Predmet C-224/20)
      (2020/C 279/43)
      Jezik postupka: danski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sø- og Handelsretten

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Merck Sharp & Dohme BV, Merck Sharp & Dohme Corp., MSD DANMARK ApS, MSD Sharp & Dohme GmbH, Novartis AG, FERRING LÆGEMIDLER A/S i H. Lundbeck A/S

         Tuženici: Abacus Medicine A/S, Paranova Danmark A/S and 2CARE4 ApS

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 15. stavak 2. Direktive (EU) 2015/2436 (1) Europskog parlamenta i Vijeća o žigovima i članak 15. stavak 2. Uredbe (EU) 2017/1001 (2) Europskog parlamenta i Vijeća o žigu Europske unije tumačiti na način da se nositelj žiga može protiviti daljnjem stavljanju u promet lijeka koji je paralelni uvoznik prepakirao u novo vanjsko pakiranje, ponovno označeno žigom, ako

                              (i)

                              uvoznik može proizvesti pakiranje koje se može staviti u promet i ostvariti učinkovit pristup tržištu države članice uvoza oštećivanjem izvornog vanjskog pakiranja radi označivanja unutarnjeg pakiranja novim oznakama i/ili zamjene uputa o lijeku te ponovnim zatvaranjem izvornog vanjskog pakiranja novim pomagalom kako bi se moglo provjeriti je li pakiranje otvoreno ili izmijenjeno, u skladu s člankom 47.a Direktive 2001/83/EZ (3) Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o lijekovima (kako je izmijenjena Direktivom 2011/62/EU Europskog parlamenta i Vijeća) i člankom 16. Delegirane uredbe Komisije (EU) 2016/161 o sigurnosnim oznakama na pakiranjima lijekova,

                              (ii)

                              uvoznik ne može proizvesti pakiranje koje se može staviti u promet i ostvariti učinkovit pristup tržištu države članice uvoza oštećivanjem izvornog vanjskog pakiranja radi označivanja unutarnjeg pakiranja novim oznakama i/ili zamjene uputa o lijeku te ponovnim zatvaranjem izvornog vanjskog pakiranja novim pomagalom kako bi se moglo provjeriti je li pakiranje otvoreno ili izmijenjeno, u skladu s člankom 47.a Direktive 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o lijekovima (kako je izmijenjena Direktivom 2011/62/EU (4) Europskog parlamenta i Vijeća) i člankom 16. Delegirane uredbe Komisije (EU) 2016/161 (5) o sigurnosnim oznakama na pakiranjima lijekova?

                  2.

                  Treba li Direktivu 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o lijekovima (kako je izmijenjena Direktivom 2011/62/EU), uključujući osobito članke 47.a i 54. točku (o) tumačiti na način da se nova pomagala za provjeru je li pakiranje otvoreno ili izmijenjeno (zaštita od otvaranja) koja se nalaze na izvornom pakiranju lijeka (u okviru dodatnog označivanja nakon otvaranja pakiranja na način da je izvorna zaštita od otvaranja u potpunosti ili djelomično pokrivena i/ili uklonjena) smatraju, u skladu s člankom 47.a stavkom 1. točkom (b), „jednakovrijednima s obzirom na mogućnost provjere autentičnosti, identifikacije i osiguranja dokaza da je lijek krivotvoren” i da su, u skladu s člankom 47.a stavkom 1. točkom (b) alinejom (ii) „jednako djelotvorna u omogućivanju provjere autentičnosti i identifikacije lijeka te u osiguranju dokaza da je lijek krivotvoren”, kada na pakiranju lijekova (a) postoje vidljivi znakovi da je izvorna zaštita od otvaranja otvorena ili izmijenjena ili (b) kada to može biti utvrđeno dodirivanjem proizvoda

                              (i)

                              prilikom obvezne provjere cjelovitosti zaštite od otvaranja koju su proveli proizvođači, veleprodaja, ljekarnici i osobe kojima je dozvoljeno ili koje su ovlaštene opskrbljivati javnost lijekovima (vidjeti članak 54.a stavak 2. točku (d) Direktive 2011/62/EU Europskog parlamenta i Vijeća i članak 10. stavak (b) i članke 25. i 30. Delegirane uredbe Komisije 2016/161) ili

                              (ii)

                              nakon što netko, primjerice pacijent, otvori pakiranje lijeka?

                  3.

                  U slučaju niječnog odgovora na drugo prethodno pitanje:
                  Treba li članak 15. Direktive 2015/2436/EU Europskog parlamenta i Vijeća o žigovima, članak 15. Uredbe 2017/1001/EU Europskog parlamenta i Vijeća o žigu Europske unije i članke 36. i 34. UFEU-a, tumačiti na način da je prepakiravanje u novo vanjsko pakiranje objektivno nužno za ostvarivanje stvarnog pristupa tržištu države uvoza ako paralelni uvoznik ne može staviti dodatnu oznaku i ponovno zatvoriti izvorno pakiranje u skladu s člankom 47.a Direktive 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o lijekovima (kako je izmijenjena Direktivom 2011/62/EU Europskog parlamenta i Vijeća), odnosno kada na pakiranju lijekova (a) ne postoje vidljivi znakovi da je izvorna zaštita od otvaranja otvorena ili izmijenjena ili (b) ako se to može utvrditi dodirivanjem proizvoda, kako je to opisano u drugom prethodnom pitanju, na način koji nije u skladu s člankom 47.a?

                  4.

                  Treba li Direktivu 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o lijekovima (kako je izmijenjena Direktivom 2011/62/EU Europskog parlamenta i Vijeća) i Delegiranu uredbu Komisije (EU) 2016/161 u vezi s člancima 34. i 36. UFEU-a i članak 15. stavak 2. Direktive 2015/2436/EU Europskog parlamenta i Vijeća o žigovima, tumačiti na način da država članica (u Danskoj: Lægemiddelstyrelsen (Danska agencija za lijekove)) ima pravo donijeti smjernice u skladu s kojima se, općenito, obavlja prepakiravanje u novo vanjsko pakiranje i to isključivo na temelju zahtjeva u izuzetnim slučajevima (primjerice, kada postoji rizik od ugrožavanja opskrbe lijekovima), i u skladu s kojima se može odobriti dodatno označivanje i ponovno zatvaranje stavljanjem novih sigurnosnih oznaka na izvorno vanjsko pakiranje, ili je postupak države članice koja nalaže poštovanje takvih smjernica protivan člancima 34. i 36. UFEU-a i/ili članku 47.a Direktive 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o lijekovima i članku 16. Delegrirane uredbe Komisije (EU) 2016/161?

                  5.

                  Treba li članak 15. stavak 2. Direktive 2015/2436/EU Europskog parlamenta i Vijeća o žigovima i članak 15. stavak 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća o žigu u vezi s člancima 34. i 36. UFEU-a, tumačiti na način da se prepakiravanje u novo vanjsko pakiranje koje obavlja paralelni uvoznik u skladu sa smjernicama koje je donijela država članica, kako je to navedeno u četvrtom prethodnom pitanju, smatra nužnim u skladu sa stajališta sudske prakse Suda Europske unije

                              (i)

                              ako su takve smjernice u skladu s člancima 34. i 36. UFEU-a i sudskom praksom Suda Europske unije u području paralelnog uvoza lijekova,

                              (ii)

                              ako takve smjernice nisu u skladu s člancima 34. i 36. UFEU-a i sudskom praksom Suda Europske unije u području paralelnog uvoza lijekova?

                  6.

                  Treba li članke 34. i 36. UFEU-a tumačiti na način da je prepakiravanje lijeka u novo vanjsko pakiranje objektivno nužno za ostvarivanje stvarnog pristupa tržištu države uvoza, čak i ako ga paralelni uvoznik nije ponovno označio izvornim žigom (nazivom proizvoda), ali je s druge strane novom vanjskom pakiranju dodijelio naziv proizvoda koji ne sadržava naziv žiga nositelja žiga (debrendiranje)?

                  7.

                  Treba li članak 15. stavak 2. Direktive 2015/2436/EU Europskog parlamenta i Vijeća o žigovima i članak 15. stavak 2. Uredbe 2017/1001/EU Europskog parlamenta i Vijeća o žigu Europske unije tumačiti na način da se nositelj žiga može protiviti daljnjem stavljanju u promet lijeka koji je paralelni uvoznik prepakirao u novo vanjsko pakiranje ako ga je paralelni uvoznik samo ponovno označio žigom nositelja žiga vezanim za proizvod, ali ga nije ponovno označio ostalim žigovima i/ili trgovačkim oznakama kojima je nositelj žiga označio izvorno vanjsko pakiranje?

         (1)  Direktiva (EU) 2015/2436 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2015. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL 2015 L 336, str. 1.).

         (2)  Uredba (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (SL 2017 L 154, str. 1.).

         (3)  Direktiva 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu (SL 2001 L 311, str. 67.).

         (4)  Directive 2011/62/EU of the European Parliament and of the Council of 8 June 2011 amending Directive 2001/83/EC on the Community code relating to medicinal products for human use, as regards the prevention of the entry into the legal supply chain of falsified medicinal products (OJ 2011 L 174, p. 74).

         (5)  Commission Delegated Regulation (EU) 2016/161 of 2 October 2015 supplementing Directive 2001/83/EC of the European Parliament and of the Council by laying down detailed rules for the safety features appearing on the packaging of medicinal products for human use (OJ 2016 L 32, p. 1).


title: Predmet C-232/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. lipnja 2020. uputio Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg (Njemačka) – NP protiv Daimler AG

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/33

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. lipnja 2020. uputio Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg (Njemačka) – NP protiv Daimler AG
      (Predmet C-232/20)
      (2020/C 279/44)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: NP

         Tuženik: Daimler AG, Mercedes-Benz Werk Berlin

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li ustupanje radnika zaposlenog kod poduzeća za privremeno zapošljavanje poduzeću korisniku tumačiti na način da to ustupanje više nije „na određeno vrijeme” u smislu članka 1. Direktive o radu preko poduzeća za privremeno zapošljavanje (1) ako se radnika zapošljava na radno mjesto koje je stalno i ako nije riječ o zamjeni na radnom mjestu?

                  2.

                  Treba li ustupanje radnika zaposlenog kod poduzeća za privremeno zapošljavanje na razdoblje kraće od 55 mjeseci tumačiti na način da to ustupanje više nije „na određeno vrijeme” u smislu članka 1. Direktive o radu preko poduzeća za zapošljavanje?

                  3.

                  Ako je odgovor na prvo i/ili drugo pitanje potvrdan postavljaju se sljedeća dodatna pitanja:

                              3.1.

                              Ima li radnik poduzeća za privremeno zapošljavanje pravo na sklapanje ugovora o radnom odnosu s poduzećem korisnikom, iako se nacionalnim pravom ne predviđa takva mjera prije 1. travnja 2017.?

                              3.2.

                              Protivi li se stoga nacionalna odredba kao što je članak 19. stavak 2. Arbeitnehmerüberlassungsgesetza (Zakon o ustupanju radnika) članku 1. Direktive o radu preko poduzeća za privremeno zapošljavanje ako se tom odredbom tek od 1. travnja 2017. propisuje maksimalno pojedinačno trajanje ustupanja od 18 mjeseci, ali se izričito navodi da se prethodna razdoblja ustupanja ne uzimaju u obzir, ako se u slučaju uzimanja u obzir prethodnih razdoblja više ne može smatrati da je riječ o ustupanju na određeno vrijeme?

                              3.3.

                              Može li se odluka o produljenju maksimalnog pojedinačnog trajanja ustupanja prepustiti stranama kolektivnog ugovora? U slučaju potvrdnog odgovora: Vrijedi li to i za strane kolektivnog ugovora koje nisu nadležne za radni odnos dotičnog radnika zaposlenog kod poduzeća za privremeno zapošljavanje, nego za sektor djelatnosti poduzeća korisnika?

         (1)  Direktiva 2008/104/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o radu preko poduzeća za privremeno zapošljavanje (SL 2008., L 327, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 280.)


title: Predmet C-248/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. lipnja 2020. uputio Högsta förvaltningsdomstolen (Švedska) – Skatteverket protiv Skellefteå Industrihus Aktiebolag

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/34

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. lipnja 2020. uputio Högsta förvaltningsdomstolen (Švedska) – Skatteverket protiv Skellefteå Industrihus Aktiebolag
      (Predmet C-248/20)
      (2020/C 279/45)
      Jezik postupka: švedski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Skatteverket

         Tuženik: Skellefteå Industrihus Aktiebolag

         Prethodno pitanje

      Je li u skladu s Direktivom o PDV-u (1), osobito njezinim člancima 137., 168., 184. do 187., 189. i 192., to što vlasnik nekretnine koji se odlučio za oporezivanje građenja zgrade i koji je odbio pretporez na stjecanja koja se odnose na građevinski projekt, mora bez odgađanja platiti cijeli iznos pretporeza, zajedno s kamatama, zbog toga što obveza oporezivanja prestaje obustavom građevinskog projekta prije nego što je zgrada dovršena i stoga ne dolazi do iznajmljivanja?

         (1)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: Predmet C-252/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. lipnja 2020. uputio Amtsgerichts Hamburg (Njemačka) – CY protiv Eurowings GmbH

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/34

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. lipnja 2020. uputio Amtsgerichts Hamburg (Njemačka) – CY protiv Eurowings GmbH
      (Predmet C-252/20)
      (2020/C 279/46)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Hamburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužiteljica: CY

         Tuženik: Eurowings GmbH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Postoji li pravo na odštetu u skladu s člankom 7. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1) i ako putnik ne stigne na izravno povezani let zbog relativno manjeg kašnjenja u dolasku, što ima za posljedicu kašnjenje od tri sata ili više na konačno odredište, a oba su leta izveli različiti zračni prijevoznici, pri čemu rezervacija nije izvršena putem zračnog prijevoznika koji je izveo prvi dio dionice puta i prema kojem se u glavnom postupku postavlja zahtjev za isplatu odštete?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje:
                  Je li „stvarni zračni prijevoznik” u smislu članka 5. stavka 1. točke (c) i članka 7. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 261/2004 zračni prijevoznik koji stvarno izvodi zakašnjeli let na prvom dijelu dionice puta ili je „stvarni zračni prijevoznik” u smislu članka 5. stavka 1. točke (c), članka 7. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 261/2004 onaj zračni prijevoznik koji na drugom dijelu dionice puta izvodi let na vrijeme, a preko kojeg su rezervirana oba leta?

                  3.

                  U slučaju da se oba zračna prijevoznika trebaju smatrati „stvarnim zračnim prijevoznikom” u smislu članka 5. stavka 1. točke (c) i članka 7. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 261/2004:
                  Ima li putnik tada pravo odabrati od kojeg će od ta dva zračna prijevoznika tražiti isplatu odštete?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)


title: Predmet C-255/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. lipnja 2020. uputila Commissione Tributaria Regionale del Lazio (Italija) – Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta protiv Punto Nautica Srl

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/35

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. lipnja 2020. uputila Commissione Tributaria Regionale del Lazio (Italija) – Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta protiv Punto Nautica Srl
      (Predmet C-255/20)
      (2020/C 279/47)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Commissione Tributaria Regionale del Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta

         Druga stranka u žalbenom postupku: Punto Nautica Srl

         Prethodno pitanje

      Treba li presudu Suda Europske unije donesenu u predmetu C-82/12 i članak 3. stavak 2. Direktive Vijeća 92/12/EEZ (1) tumačiti na način da im se protivi važeći talijanski propis, kao što je članak 17. Zakonodavne uredbe br. 398 od 21. prosinca 1990. i članak 3. prvi stavak Zakona Regije Lacij […] br. 19 iz 2011., kojim se izgleda uvodi regionalni porez na motorno benzinsko gorivo koje nema „posebne svrhe” propisane navedenom direktivom Zajednice?

         (1)  Direktiva Vijeća 92/12/EEZ od 25. veljače 1992. o općim aranžmanima za proizvode koji podliježu trošarinama, te o posjedovanju, kretanju i praćenju takvih proizvoda (SL 1992., L 76, str. 1.)


title: Predmet C-257/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. lipnja 2020. uputio Varhoven administrativen sad – „Viva Telekom Bulgaria” EOOD protiv Direktor na Direkcia „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika” – Sofija

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/36

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. lipnja 2020. uputio Varhoven administrativen sad – „Viva Telekom Bulgaria” EOOD protiv Direktor na Direkcia „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika” – Sofija
      (Predmet C-257/20)
      (2020/C 279/48)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Varhoven administrativen sad

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj u kasacijskom postupku:„Viva Telekom Bulgaria” EOOD

         Druga stranka u kasacijskom postupku: Direktor na Direkcia „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika” – Sofija

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se načelu proporcionalnosti u skladu s člankom 5. stavkom 4. i člankom 12. točkom (b) Ugovora o Europskoj uniji i pravu na djelotvoran pravni lijek u skladu s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima nacionalni propis poput onoga iz članka 16. stavka 2. točke 3. Zakona za korporativnoto podohodno oblagane (Zakon o porezu na dobit trgovačkih društava, u daljnjem tekstu: ZKPO)?

                  2.

                  Predstavljaju li isplate kamata u skladu s člankom 4. stavkom 1. točkom (d) Direktive 2003/49/EZ (1) podjelu profita na koju se primjenjuje članak 5. Direktive 2011/96/EZ (2)?

                  3.

                  Može li se na isplate po osnovi beskamatnog zajma iz članka 4 stavka 1. točke (d) Direktive 2003/49/EZ, koji dospijeva 60 godina nakon sklapanja ugovora, primijeniti uređenje iz članka 1. stavka 1. točke (b), članka 1. stavka 3. i članka 5. Direktive 2011/96/EZ?

                  4.

                  Protive li se članku 49., članku 63. stavcima 1. i 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, članku 1. stavku 1. točki (b), članku 1. stavku 3. i članku 5. Direktive 2011/96/EZ te članku 4. stavku 1. točki (d) Direktive 2003/49/EZ nacionalni propis, poput onoga iz članka 195. stavka 1., članka 200. stavka 2. ZKPO-a, članka 200.a stavka 1. i članka 200.a stavka 5. točke 4. ZKPO-a (stavljen izvan snage), u verzijama koje su bile na snazi od 1. siječnja 2011. do 1. siječnja 2015., te članka 195. stavka 1., članka 195. stavka 6. točke 3. i članka 195. stavka 11. točke 4. ZKPO-a, u verziji koja je na snazi od 1. siječnja 2015., kao i porezna praksa prema kojima neplaćene kamate po osnovi beskamatnog zajma koji je rezidentnom društvu kćeri odobrilo društvo majka sa sjedištem u drugoj državi članici, a dospijeva 60 godina nakon 22. studenoga 2013., podliježu porezu po odbitku?

                  5.

                  Protivi li se članku 3. stavku 1. točkama (h) do (j), članku 5. stavku 1. točkama (a) i (b), članku 7. stavku 1. i članku 8. Direktive 2008/7/EZ Vijeća od 12. veljače 2008. o neizravnim porezima na prikupljanje kapitala (3) nacionalni propis, poput onog iz članka 16. stavka 1., članka 16. stavka 2. točke 3. i članka 195. stavka 1. ZKPO-a, koji se odnosi na oporezivanje na izvoru prihoda od kamata po osnovi beskamatnog zajma koji je rezidentnom društvu odobrilo društvo iz druge države članice koje je jedini imatelj udjela u kapitalu zajmoprimca?

                  6.

                  Ne krše li se prenošenjem Direktive 2003/49/EZ u 2011., prije isteka prijelaznog razdoblja iz Priloga VI., odjeljka „Oporezivanje”, točke 3. Akta i Protokola uz Ugovor o pristupanju Republike Bugarske Europskoj uniji, člankom 200. stavkom 2. te člankom 200.a stavkom 1. i člankom 200.a stavkom 5. točkom 4. ZKPO-a, kojima se utvrđuje porezna stopa od 10 % umjesto najveće moguće stope od 5 % propisane Aktom i Protokolom uz Ugovor o pristupanju, načela pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja?

         (1)  Direktiva Vijeća 2003/49/EZ od 3. lipnja 2003. o zajedničkom sustavu oporezivanja isplate kamata i licencije između povezanih trgovačkih društava različitih država članica (SL 2003., L 157, str. 49.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 76.)

         (2)  Direktiva Vijeća 2011/96/EU od 30. studenoga 2011. o zajedničkom sustavu oporezivanja koji se primjenjuje na matična društva i društva kćeri iz različitih država članica (SL 2011., L 345, str. 8.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 218.)

         (3)  SL 2008., L 46, str. 11. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 159.)


title: Predmet C-262/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. lipnja 2020. uputio Rajonen sad Lukovit (Bugarska) – VB protiv Glavne direkcije „Požarna bezopasnost i zaštita na naselenieto” kam Ministerstvo na vatrešnite raboti

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/37

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. lipnja 2020. uputio Rajonen sad Lukovit (Bugarska) – VB protiv Glavne direkcije „Požarna bezopasnost i zaštita na naselenieto” kam Ministerstvo na vatrešnite raboti
      (Predmet C-262/20)
      (2020/C 279/49)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rajonen sad Lukovit

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: VB

         Tuženik: Glavna direkcija „Požarna bezopasnost i zaštita na naselenieto” kam Ministerstvo na vatrešnite raboti

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Zahtijeva li se djelotvornom zaštitom u skladu s člankom 12. točkom (a) Direktive 2003/88/ЕZ (1), da uobičajeno trajanje noćnog rada policajaca i vatrogasaca bude kraće nego utvrđeno uobičajeno trajanje dnevnog rada?

                  2.

                  Zahtijeva li se načelom jednakog postupanja koje se predviđa u člancima 20. i 31. Povelje Europske unije o temeljnim pravima da uobičajeno trajanje noćnog rada od sedam sati, koje se u nacionalnom pravu utvrđuje za radnike u privatnom sektoru, također vrijedi za zaposlenike u javnom sektoru, uključujući policajce i vatrogasce?

                  3.

                  Može li se cilj iz uvodne izjave 8. Direktive 2003/88/ЕZ, koji se odnosi na to da je potrebno ograničiti trajanje noćnog rada, učinkovito ostvariti samo ako se nacionalnim pravom izričito utvrdi uobičajeno trajanje noćnog rada i za zaposlenike u javnom sektoru?

         (1)  Direktiva 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena (SL 2003., L 299 od 18. 11. 2003., str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 31.)


title: Predmet C-263/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. lipnja 2020. uputio Landesgericht Korneuburg (Austrija) – Airhelp Limited protiv Laudamotion GmbH

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/37

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. lipnja 2020. uputio Landesgericht Korneuburg (Austrija) – Airhelp Limited protiv Laudamotion GmbH
      (Predmet C-263/20)
      (2020/C 279/50)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesgericht Korneuburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Airhelp Limited

         Tuženik: Laudamotion GmbH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 5. stavak 1. točku (c) i članak 7. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1) tumačiti na način da putnik ima pravo na odštetu ako se planirano vrijeme polaska s 14.40 pomakne na 08.25 istog dana?

                  2.

                  Treba li članak 5. stavak 1. točku (c) podtočke i. do iii. Uredbe br. 261/2004 tumačiti na način da se provjera obaviještenosti putnika o otkazivanju leta provodi isključivo u skladu s tom odredbom i da se toj provjeri protivi nacionalno pravo o primitku očitovanja, koje je doneseno radi prenošenja Direktive 2000/31/EZ (2) i koje uključuje pretpostavku primitka?

                  3.

                  Treba li članak 5. stavak 1. točku (c) podtočke i. do iii. Uredbe br. 261/2004 i članak 11. Direktive 2000/31 tumačiti na način da se, ako putnik rezervira let na platformi za rezervaciju letova te pritom navede svoj telefonski broj i adresu e-pošte, a platforma za rezervaciju letova zračnom prijevozniku proslijedi telefonski broj i adresu e-pošte koju platforma automatski stvori, dostava obavijesti o pomicanju leta na ranije vrijeme na automatski stvorenu adresu e-pošte smatra obavješćivanjem odnosno primitkom obavijesti o pomicanju leta na ranije vrijeme, čak i ako platforma za rezervaciju letova putniku ne proslijedi obavijest zračnog prijevoznika ili mu je proslijedi sa zakašnjenjem?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/9 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)

         (2)  Direktiva 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine (Direktiva o elektroničkoj trgovini) (SL 2000., L 178, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 39., str. 58.)


title: Predmet C-270/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. lipnja 2020. uputio Landesgericht Korneuburg (Austrija) – AG i dr. protiv Austrian Airlines AG

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/38

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. lipnja 2020. uputio Landesgericht Korneuburg (Austrija) – AG i dr. protiv Austrian Airlines AG
      (Predmet C-270/20)
      (2020/C 279/51)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesgericht Korneuburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: AG, MG, HG, svi maloljetni i zakonski zastupani

         Tuženik: Austrian Airlines AG

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 7. stavak 2. točku (b) Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1) tumačiti na način da zračni prijevoznik visinu odštete iz članka 7. stavka 1. točke (b) te uredbe može smanjiti i u slučaju da je putnicima nakon otkazivanja rezerviranog leta ponuđen zamjenski let kod kojeg su planirana vremena polaska i dolaska 11 sati i 55 minuta prije tih vremena kod otkazanog leta?

         (1)  Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta […] te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-275/20: Tužba podnesena 23. lipnja 2020. – Europska komisija protiv Vijeća Europske unije

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/39

      Tužba podnesena 23. lipnja 2020. – Europska komisija protiv Vijeća Europske unije
      (Predmet C-275/20)
      (2020/C 279/52)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: J.-F. Brakeland, M. Afonso, D. Schaffrin, agenti)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Vijeća (EU) 2020/470 (1) od 25. ožujka 2020. u pogledu produljenja razdoblja prava na audiovizualne koprodukcije, kako je predviđeno člankom 5. Protokola o suradnji u području kulture uz Sporazum o slobodnoj trgovini između Europske unije i njezinih država članica, s jedne strane, i Republike Koreje, s druge strane;

                  —

                  naložiti Vijeću snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Komisijina tužba za poništenje odnosi se na produljenje za 3 godine prava dodijeljenih audiovizualnim koprodukcijama producenata iz EU-a i Koreje da koriste programe za promidžbu lokalnog/regionalnog kulturnog sadržaja prema članku 5. Protokola o suradnji u području kulture uz Sporazum o slobodnoj trgovini između Europske unije i njezinih država članica i Republike Koreje.
      Komisija se u prilog svojoj tužbi oslanja na jedan tužbeni razlog.
      Komisija smatra da se Vijeće, utemeljivši svoju odluku na članku 3. stavku 1. Odluke Vijeća (EU) 2015/2169 (2) od 1. listopada 2015. o sklapanju Sporazuma o slobodnoj trgovini između Europske unije i njezinih država članica, s jedne strane, i Republike Koreje, s druge strane, a ne na članku 218. stavku 6. UFEU-a, kako je predložila Komisija, oslonilo na sekundarni pravni temelj, koji nije naveden u Ugovoru o funkcioniranju Europske unije (UFEU). Prema tome, Vijeće je prekršilo načelo dodijeljenih ovlasti iz članka 13. stavka 2. Ugovora o Europskoj uniji (UEU) i načelo institucijske ravnoteže kako je utvrđeno u sudskoj praksi Suda.

         (1)  Odluka Vijeća (EU) 2020/470 od 25. ožujka 2020. u pogledu produljenja razdoblja prava audiovizualnih koprodukcija, kako je predviđeno člankom 5. Protokola o suradnji u području kulture uz Sporazum o slobodnoj trgovini između Europske unije i njezinih država članica, s jedne strane, i Republike Koreje, s druge strane (SL 2020., L 101, str. 1.)

         (2)  Odluka Vijeća (EU) 2015/2169 od 1. listopada 2015. o sklapanju Sporazuma o slobodnoj trgovini između Europske unije i njezinih država članica, s jedne strane, i Republike Koreje, s druge strane (SL 2015., L 307, str. 2.)


title: Predmet C-287/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. lipnja 2020. uputio Amtsgericht Hamburg (Njemačka) – EL i CP protiv Ryanair Designated Activity Company

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/39

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. lipnja 2020. uputio Amtsgericht Hamburg (Njemačka) – EL i CP protiv Ryanair Designated Activity Company
      (Predmet C-287/20)
      (2020/C 279/53)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Hamburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: EL, CP

         Tuženik: Ryanair Designated Activity Company

         Prethodna pitanja

      Je li sindikalni štrajk vlastitog osoblja stvarnog zračnog prijevoznika „izvanredna okolnost” u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1)?
      Je li u tom pogledu relevantno jesu li prije štrajka vođeni pregovori s predstavnicima zaposlenika?

         (1)  Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta […] te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet T-330/20: Tužba podnesena 28. svibnja 2020. – ACMO i drugi protiv SRB-a

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/41

      Tužba podnesena 28. svibnja 2020. – ACMO i drugi protiv SRB-a
      (Predmet T-330/20)
      (2020/C 279/54)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: ACMO Sàrl (Luxembourg, Luksemburg) i 69 drugih tužitelja (zastupnici: T. Soames, N. Chesaites, lawyers i R. East, Solicitor)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi članak 2. odluke Jedinstvenog sanacijskog odbora SRB/EES/2020/52 od 17. ožujka 2020. kojom se odlučuje treba li dodijeliti naknadu dioničarima i vjerovnicima u korist kojih su primijenjene sanacijske mjere u vezi s Banco Popular Espanol S.A. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka); i/ili

                  —

                  poništi članak 1. pobijane odluke; i/ili

                  —

                  poništi članak 3. pobijane odluke; i/ili

                  —

                  podredno, poništi pobijanu odluku u cijelosti;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da pobijana odluka i posebice odluka o tome da nije potrebno dodijeliti naknadu vjerovnicima (uključujući tužitelje) prema članku 76. stavku 1. točki (e) Uredbe (EU) 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća (1) (članak 2.), sadržava očite pogreške u ocjeni i pogreške koje se tiču prava te prema tome krši pravo vlasništva tužiteljâ. Tužitelji posebice ističu da je SRB počinio očite pogreške u ocjeni i što se tiče prava donošenjem pobijane odluke na temelju izvješća o vrednovanju (u daljnjem tekstu: izvješće o 3. vrednovanju) i njegovu „pojašnjenju” priloženom pobijanoj odluci, koje je izradilo društvo Deloitte Réviseurs d’Entreprises (u daljnjem tekstu: Deloitte) u kojem se utvrdilo da tužitelji ne bi primili isplate da je Banco Popular pokrenuo uobičajeni postupak zbog insolventnosti u Španjolskoj.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da SRB-ova odluka da Deloitte provede treće vrednovanje sadržava očite pogreške u ocjeni i/ili pogreške koje se tiču prava jer Deloitte nije ispunio temeljni kriterij neovisnosti iz članka 20. stavka 16. Uredbe (EU) 806/2014.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je SRB nezakonito prenio svoje ovlasti za donošenje odluka koje ima na temelju Uredbe (EU) 806/2014 društvu Deloitte kršeći time načelo koje je utvrđeno u sudskoj praksi Unije u ključnom predmetu 9/56 Meroni. (2)

         (1)  Uredba (EU) 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. srpnja 2014. o utvrđivanju jedinstvenih pravila i jedinstvenog postupka za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma i jedinstvenog fonda za sanaciju te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 (SL 2014., L 225, str. 1.)

         (2)  Presuda od 13. lipnja 1958., Meroni protiv High Authority, predmet 9/56, EU:C:1958:7.


title: Predmet T-338/20: Tužba podnesena 27. svibnja 2020. – KI protiv eu-LISA-e

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/42

      Tužba podnesena 27. svibnja 2020. – KI protiv eu-LISA-e
      (Predmet T-338/20)
      (2020/C 279/55)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: KI (zastupnici: L. Levi i M. Vandenbussche, odvjetnici)

         Tuženik: Europska agencija za operativno upravljanje opsežnim informacijskim sustavima u području slobode, sigurnosti i pravde

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku od 15. srpnja 2019. o raspoređivanju tužitelja na drugo radno mjesto;

                  —

                  ako je potrebno, poništi Odluku od 17. veljače 2020. kojom se odbija tužiteljeva pritužba;

                  —

                  naloži naknadu neimovinske štete koju je pretrpio procijenjene na 10 000 eura; i,

                  —

                  naloži tuženiku snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nezakonitosti Odluke izvršnog direktora od 25. lipnja 2019., koja je potvrđena i dopunjena Odlukom izvršnog direktora od 29. kolovoza 2019. u dijelu u kojem se njome krše zahtjevi poštene i transparentne usporedbe zasluga, načelo zabrane diskriminacije, članak 41. Povelje i interes službe.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je odluka o rapoređivanju očito protivna interesu službe i načelu raspoređivanja na istovjetno radno mjesto.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava na saslušanje, obveze obrazlaganja i članka 41. Povelje.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi dužne pažnje i članka 31. stavka 2. Povelje, članka 1.e Pravilnika o osoblju te Direktive 2003/88/EZ o određenim vidovima organizacije radnog vremena., te povredi načela zabrane diskriminacije.


title: Predmet T-358/20: Tužba podnesena 11. lipnja 2020. – Net Technologies Finland protiv REA-e

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/42

      Tužba podnesena 11. lipnja 2020. – Net Technologies Finland protiv REA-e
      (Predmet T-358/20)
      (2020/C 279/56)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Net Technologies Finland Oy (Helsinki, Finska) (zastupnici: S. Pappas i N. Kyriazopoulou, odvjetnici)

         Tuženik: Izvršna agencija za istraživanje

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi da je i) Izvršna agencija za istraživanje (REA) prekršila obveze koje ima na temelju ugovora o dodjeli bespovratnih sredstava FP7-SEC-2012-312484, sklopljenog u okviru Sedmog okvirnog programa za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti ii) neosnovan zahtjev iz obavijesti o terećenju br. 3242005872 koja se odnosi na povrat iznosa od 171 342,97 eura za neopravdani doprinos i br. 3242005825 koja se odnosi na povrat iznosa od 17 134,30 eura za ugovorne kazne, i iii) su prihvatljivi odgovarajući troškovi za unutarnje konzultante; i,

                  —

                  naloži tuženiku snošenje vlastitih i tužiteljevih troškova ovog postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je REA pogrešno protumačila odredbe o prihvatljivosti troškova i propustila ispuniti svoje ugovorne obveze izdavanjem pobijanih obavijesti o terećenju jer su troškovi za unutarnje konzultante ispunili uvjete prihvatljivosti iz ugovora o dodjeli bespovratnih sredstava i prema tome se na temelju njih ne može zahtijevati povrat.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da REA nije izvršila ugovor u dobroj vjeri.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je REA povrijedila načelo proporcionalnosti.


title: Predmet T-377/20: Tužba podnesena 18. lipnja 2020. – KN protiv EGSO-a

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/43

      Tužba podnesena 18. lipnja 2020. – KN protiv EGSO-a
      (Predmet T-377/20)
      (2020/C 279/57)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: KN (zastupnici: M. Casado García-Hirschfeld i M. Aboudi, odvjetnici)

         Tuženik: Europski gospodarski i socijalni odbor

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi ovu tužbu dopuštenom;

                  —

                  ukine pobijanu presudu od 9. lipnja 2020. objavljenu 17. lipnja 2020.;

                  —

                  naloži naknadu neimovinske štete u iznosu od 200 000 eura i naknadu imovinske štete procijenjene na iznos od 50 000 eura;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi postupovnih prava i temeljnih prava na dobru upravu i prava na saslušanje, te na povredi načela proporcionalnosti.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela pretpostavke nedužnosti i načela nepristranosti.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela pravne sigurnosti, prema maksimi „nulla poena sine lege”, i načela zabrane retroaktivnosti.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela povjerljivosti stegovnih postupaka i pravosudnih informacija, te očitoj povredi jamstava dodijeljenih Uredbom (EU) br. 2018/1725 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2018. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama, tijelima, uredima i agencijama Unije i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 45/2001 i Odluke br. 1247/2002/EZ (SL 2018., L 295, str. 39.).


title: Predmet T-384/20: Tužba podnesena 16. lipnja 2020. – OC (*) protiv Komisije

text:
                  24.8.2020

                  HR

                  Službeni list Europske unije

                  C 279/44

         Tužba podnesena 16. lipnja 2020. –  OC (*1) protiv Komisije
         (Predmet T-384/20)
         (2020/C 279/58)
         Jezik postupka: grčki

            Stranke

            Tužiteljica: OC (*1) (zastupnik: V. Christianos, odvjetnik)

            Tuženik: Europska komisija

            Tužbeni zahtjev

         Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                     —

                     naloži Europskoj komisiji da tužiteljici isplati ukupni iznos od milijun sto tisuća eura (1 100 000 eura) na ime naknade nematerijalne štete koju je do sada pretrpjela, i

                     —

                     naloži Europskoj komisiji snošenje cjelokupnih troškova postupka.

            Tužbeni razlozi i glavni argumenti

         U prilog tužbi tužiteljica ističe sljedeće tužbene razloge.

                     1.

                     Ovom tužbom tužiteljica na temelju članaka 268. i 340. stavka 2. UFEU-a zahtijeva naknadu štete koju je pretrpjela zbog nezakonitih postupanja ili propusta Europskog ureda za borbu protiv prijevara (OLAF) nakon što je potonji objavio Priopćenje za medije br. 13/2020 kojim su nezakonito prošireni osobni podaci i lažne informacije koje se odnose na tužiteljicu.

                     2.

                     Prema tužiteljičinom mišljenju, OLAF je (a) time što je objavio (priopćenjem za medije namijenjenim široj javnosti) tužiteljičine osobne podatke, i (b) time što je u priopćenju za medije o kojem je riječ proširio netočne i lažne informacije, očito povrijedio odredbe koje daju prava pojedincima.

                     3.

                     Osobito, svojim postupanjem OLAF je povrijedio: odredbe članaka 4. stavka 1. točaka (a) i (b), članka 5., članka 6. i članka 15. stavka 3. Uredbe 2018/1725 (1), odredbe članka 10. stavka 5., članka 9. stavka 1. Uredbe br. 883/2013 (2) i presumpciju nevinosti, pravo na dobru upravu i načelo proporcionalnosti.

            (*1)  Informacije su izbrisane ili zamijenjene u okviru zaštite osobnih podataka i/ili povjerljivosti.

            (1)  Uredba (EU) 2018/1725 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2018. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama, tijelima, uredima i agencijama Unije i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 45/2001 i Odluke br. 1247/2002/EZ (SL 2018., L 295, str. 39.)

            (2)  Uredba (EU, Euratom) br. 883/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. rujna 2013. o istragama koje provodi Europski ured za borbu protiv prijevara (OLAF) i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1073/1999 Europskog parlamenta i Vijeća te Uredbe Vijeća (Euratom) br. 1074/1999 (SL 2013., L 248, str. 1.)


title: Predmet T-389/20: Tužba podnesena 23. lipnja 2020. – KO protiv Komisije

text:
               24.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/45

      Tužba podnesena 23. lipnja 2020. – KO protiv Komisije
      (Predmet T-389/20)
      (2020/C 279/59)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: KO (zastupnici: S. Rodrigues i A. Champetier, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku od 18. listopada 2019. kojom je PMO odlučio tužitelju ne dodijeliti pravo na naknadu za život u inozemstvu, zajedno s, u slučaju potrebe, Odlukom od 20. ožujka 2020. kojom je tuženik odbio tužiteljevu pritužbu podnesenu na temelju članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju; i

                  —

                  naloži tuženiku snošenje svih troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 69. Pravilnika o osoblju i članka 4. stavaka 1. i 2. Priloga VII. Pravilniku o osoblju.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela dobre uprave i dužnosti brižnog postupanja.