title: Predmet T-387/15: Presuda Općeg suda od 29. ožujka 2017. – J & Joy protiv EUIPO-a – Joy-Sportswear (J AND JOY) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Verbalni žig Europske unije J AND JOY — Raniji nacionalni figurativni žig joy SPORTSWEAR — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Sličnost proizvoda — Sličnost znakova — Kriteriji ocjene — Složeni žig — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009”)

text:
               15.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 151/30

         Presuda Općeg suda od 29. ožujka 2017. – J & Joy protiv EUIPO-a – Joy-Sportswear (J AND JOY)
   (Predmet T-387/15) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Verbalni žig Europske unije J AND JOY - Raniji nacionalni figurativni žig joy SPORTSWEAR - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Sličnost proizvoda - Sličnost znakova - Kriteriji ocjene - Složeni žig - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   (2017/C 151/37)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: J & Joy SA (Waremme, Belgija) (zastupnici: A. Maqua, C. Pirenne i C. Smits, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: H. O’Neill, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Joy-Sportswear GmbH (Ottensoos, Njemačka) (zastupnik: T. Kiphuth, odvjetnik)

      Predmet

   Zahtjev podnesen protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 22. travnja 2015. (predmet R 1352/2014 2) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Joy-Sportswear et J & Joy.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu J & Joy SA nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 381, 16. 11. 2015.


title: Predmet T-122/15: Presuda Općeg suda od 16. svibnja 2017. – Landeskreditbank Baden-Württemberg protiv ESB-a („Ekonomska i monetarna politika — Bonitetni nadzor kreditnih institucija — Članak 6. stavak 4. Uredbe (EU) br. 1024/2013 — Članak 70. stavak 1. Uredbe (EU) br. 468/2014 — Jedinstveni nadzorni mehanizam — Nadležnosti ESB-a — Decentralizirana provedba nacionalnih tijela — Procjena značajnosti kreditne institucije — Potreba izravnog nadzora ESB-a”)

text:
               3.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/26

         Presuda Općeg suda od 16. svibnja 2017. – Landeskreditbank Baden-Württemberg protiv ESB-a
   (Predmet T-122/15) (1)

   ((„Ekonomska i monetarna politika - Bonitetni nadzor kreditnih institucija - Članak 6. stavak 4. Uredbe (EU) br. 1024/2013 - Članak 70. stavak 1. Uredbe (EU) br. 468/2014 - Jedinstveni nadzorni mehanizam - Nadležnosti ESB-a - Decentralizirana provedba nacionalnih tijela - Procjena značajnosti kreditne institucije - Potreba izravnog nadzora ESB-a”))
   (2017/C 213/34)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Landeskreditbank Baden-Württemberg – Förderbank (Karlsruhe, Njemačka) (zastupnici: u početku A. Glos, K. Lackhoff i M. Benzing, a zatim A. Glos i M. Benzing, odvjetnici)

      Tuženik: Europska središnja banka (ESB) (zastupnici: u početku E. Koupepidou, R. Bax i A. Riso, a zatim E. Koupepidou i R. Bax, agenti, uz asistenciju H.-G. Kamanna, odvjetnika)

      Intervenijent u potporu tuženiku: Europska komisija (zastupnici: W. Mölls i K.-P. Wojcik, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke ESB-a ECB/SSM/15/1 od 5. siječnja 2015. u skladu s člankom 6. stavkom 4. i člankom 24. stavkom 7. Uredbe Vijeća (EU) br. 1024/2013 od 15. listopada 2013. o dodjeli određenih zadaća Europskoj središnjoj banci u vezi s politikama bonitetnog nadzora kreditnih institucija (SL 2013., L 287, str. 63.), kojom je ESB odbila smatrati tužitelja manje značajnim subjektom, u smislu članka 6. stavka 4. iste uredbe.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Landeskreditbank Baden-Württemberg – Förderbank snosit će vlastite troškove, kao i troškove Europske središnje banke.

               3.

               Europska komisija snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 178, 1. 6. 2015.


title: Predmet C-64/12 P: Žalba koju su 7. veljače 2014. podnijeli Sven A. von Storch i dr. protiv rješenja Općeg suda (prvo vijeće) od 10. prosinca 2013. u predmetu T-492/12, Sven A. von Storch protiv Europske središnje banke

text:
               19.5.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 151/9

         Žalba koju su 7. veljače 2014. podnijeli Sven A. von Storch i dr. protiv rješenja Općeg suda (prvo vijeće) od 10. prosinca 2013. u predmetu T-492/12, Sven A. von Storch protiv Europske središnje banke
   (Predmet C-64/12 P)
   2014/C 151/11
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Žalitelji: Sven A. von Storch i dr. (zastupnici: M. C. Kerber, odvjetnik, B. von Storch, odvjetnica)

      Druga stranka u postupku: Europska središnja banka

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelji zahtijevaju:

               —

               ukidanje rješenja prvog vijeća Općeg suda od 10. prosinca 2013. u predmetu T-492/12.

               —

               da Sud Europske unije prihvati zahtjeve tužitelja u tužbi od 11. studenoga 2012.

               —

               da Sud Europske unije Europskoj središnjoj banci naloži snošenje troška na temelju članka 122. stavka 1. Poslovnika Suda.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Žalitelji smatraju da rješenje prvog vijeća Općeg suda Europske unije od 10. prosinca 2013. u predmetu T-492/12 sadrži sljedeće pogreške koje se tiču prava:

               1.

               Budući da donošenje odlukâ ESB-a od 6. rujna 2012. ima za cilj proizvesti pravni učinak u vezi s nizom tehničkih značajki izravnih transakcija (Outright-Geschäfte) Eurosustava na sekundarnim tržištima državnih zajmova, kao i radi dodatnih mjera kojima se jamči dostupnost instrumenata osiguranja za poslovne partnere kako bi im se osigurao pristup transakcijama u Eurosustavu kojima se ostvaruje likvidnost te

                           —

                           podredno, ima za cilj ostvariti pravni učinak Smjernice ESB-a 2012/641/EU od 10. listopada 2012. o izmjeni Smjernice ESB/2012/18 o dodatnim privremenim mjerama koje se odnose na operacije refinanciranja Eurosustava i prihvatljivost instrumenata osiguranja (ESB/2012/23) (1), te odluke mogu biti predmetom tužbe. Pravna obvezatnost neke radnje određuje se na temelju stalne sudske prakse u vezi s člankom 19. UFEU-a i na temelju cilja radnje.

               2.

               Donesene pobijane odluke izravno se i osobno odnose na tužitelje iako te odluke njima nisu izravno upućene.

               3.

               Rješenje od 10. prosinca 2013. sadrži pogreške koje se tiču prava jer je Opći sud preuzeo argumentaciju ESB-a prema kojoj navedene odluke nemaju nikakvog učinka na pravni položaj građana. Isto tako, Opći sud ignorira činjenicu da te odluke imaju dalekosežne posljedice na tržišta vrijednosnih papira, a posebno na državne dugove, što je ESB također namjeravao postići.

               4.

               Rješenje od 10. prosinca 2013. sadrži pogreške koje se tiču prava jer je Opći sud ovlaštenje tužiteljâ za podnošenje tužbe uvjetovao stvarnim postupanjem ESB-a odnosno kasnijim konkretnijim transakcijama, o čemu tužitelji u konkretnom slučaju vjerojatno neće imati saznanja, neovisno o stvarnoj nemogućnosti ponovnog otkupa kupljenih vrijednosnih papira.

               5.

               Rješenje od 10. prosinca 2013. sadrži pogreške koje se tiču prava jer je Opći sud tužiteljima oduzeo pravo na učinkovitu sudsku zaštitu zajamčeno člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i člankom 6. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane 4. studenoga 1950. u Rimu. Mogućnost incidentalne provjere pravnog pravila na temelju članka 277. UFEU-a, na koju se Opći sud poziva, nikako nema istu pravnu snagu kao tužba prema članku 263. stavku 4. UFEU-a.

      (1)  SL L 284, str. 14.


title: Predmet T-610/16: Tužba podnesena 16. svibnja 2017. – PC protiv EASO-a

text:
               14.8.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 269/25

         Tužba podnesena 16. svibnja 2017. – PC protiv EASO-a
   (Predmet T-610/16)
   (2017/C 269/37)
   Jezik postupka: finski

      Stranke

      Tužiteljica: PC (zastupnik: Lauri Railas, odvjetnik)

      Tuženik: Europski potporni ured za azil (EASO)

      Tužbeni zahtjev

   Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi negativnu ocjenu probnog rada tužiteljice i obveže EASO da za nju sastavi novu ocjenu kojom se ona zadržava na svojem radnom mjestu;

               —

               poništi odluku EASO/ED/2015/358;

               —

               utvrdi da tijelo za imenovanje nije sudjelovalo u otkazivanju tužiteljici;

               —

               poništi odluku EASO/HR/2015/607 kojom je okončan tužiteljičin radni odnos po isteku probnog rada na način da se njezin radni odnos nastavi bez prekida od 1. ožujka 2015. do 28. veljače 2020. (prema ugovoru zadnji dan radnog odnosa);

               —

               ako EASO tužiteljicu ne može vratiti na radno mjesto, obveže EASO da tužiteljici naknadi štetu koja joj je prema njezinu mišljenju nastala zbog nezakonite odluke EASO-a te da joj isplati plaću, naknade i doprinose za mirovinsko osiguranje poslodavca za razdoblje od 1. prosinca 2015. do 28. veljače 2020.;

               —

               ako EASO tužiteljicu može vratiti na radno mjesto, obveže EASO da tužiteljici kao naknadu štete isplati plaću, naknade i doprinose za mirovinsko osiguranje poslodavca za razdoblje od 1. prosinca 2015. do ponovnog povratka na radno mjesto, u kojem nije bila zaposlena na svojem radnom mjestu;

               —

               EASO-u naloži da tužiteljici, u skladu s predmetom F-113/13, t. 5., isplati jednu mjesečnu plaću i doprinose za mirovinsko osiguranje poslodavca te

               —

               EASO-u naloži plaćanje troškova koji su nastali tužiteljici.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sedam tužbenih razloga.

               1.

               Ocjenjivač probnog rada zlouporabno je koristio svoju diskrecijsku ocjenu kada je sastavio negativnu ocjenu probnog rada i na nedopušten način javno kritizirao tužiteljicu. EASO je bez ikakva upućivanja na sudsku praksu ili na druge izvore prava utvrdio da (svaki) „ocjenjivač raspolaže osobito širokom diskrecijskom ocjenom pri ocjeni rada osoba o kojima treba sastaviti izvješće jer to izvješće o ocjeni prenosi slobodno izraženo mišljenje ocjenjivača”.

               2.

               EASO je pri izradi ocjene probnog rada povrijedio načelo pravične ocjene. Ocjena probnog rada na kojoj se temelji odluka o otkazu donesena je bez uzimanja u obzir „činjenica kakve su bile”, povredom Pravilnika o osoblju EU-a ili Smjernica EASO-a o ocjeni osoblja na probnom radu i bez uzimanja u obzir tužiteljičinih pisanih primjedbi o ocjeni probnog rada.

               3.

               EASO je povrijedio načelo jednakog postupanja i pogrešno protumačio odredbe sadržane u Povelji Europske unije o temeljnim pravima time što ih je primijenio na štetu tužiteljice.

               4.

               EASO je zlouporabio svoju diskrecijsku ocjenu kada je potpisao službeni dokument Europske unije EASO/ED/2015/358 (prijenos ovlasti), koji je nezakonit zbog nepostojanja kogentnih provedbenih odredaba Upravnog odbora EASO-a, sadržava očit sukob interesa i pogrešno je datiran.

               5.

               EASO je u ocjeni probnog rada i u daljnjem postupku koristio dokument EASO/ED/2015/358 koji je antidatiran.

               6.

               EASO je tijekom cijelog postupka ocjene probnog rada povređivao postupovne odredbe koje se primjenjuju u postupku ocjene, odredbe o upravnim istragama te tužiteljičina prava obrane. Prema tužiteljičinom mišljenju, odluka o ocjeni probnog rada mogla je biti suprotna, odnosno pozitivna, da EASO nije povrijedio Pravilnik o osoblju EU-a i Smjernice EASO-a o ocjeni osoblja na probnom radu.

               7.

               Tužiteljica je iznijela prikladne argumente za dovođenje u pitanje zakonitosti odluke o otkazu. Odluka EASO-a da otkaže njezin ugovor o radu zasniva se na pogrešnim razmatranjima i pogreškama EASO-a u postupku ocjene za probni rad, uključujući nezakonito imenovanje donositelja odluke o otkazu, njegovu neprofesionalnost u pitanjima u vezi s osobljem i nepoznavanje spisa ocjene za probni rad, pogreške pri ocjeni probnog rada i prigovore i primjedbe koje je iznijela tužiteljica.


title: Predmet T-62/11: Presuda Općeg suda od 16. prosinca 2015. – Air France-KLM protiv Komisije („Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Europsko tržište zračnog prijevoza tereta — Sporazumi i usklađena djelovanja u odnosu na više elemenata cijena usluga zračnog prijevoza tereta (uvođenje dodatka za gorivo i dodatka za sigurnost, odbijanje plaćanja provizije na dodatke) — Članak 101. UFEU-a, članak 53. Sporazuma o EGP-u i članak 8. Sporazuma o zračnom prometu između Zajednice i Švicarske — Obveza obrazlaganja”)

text:
               8.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 48/39

         Presuda Općeg suda od 16. prosinca 2015. – Air France-KLM protiv Komisije
   (Predmet T-62/11) (1)

   ((„Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Europsko tržište zračnog prijevoza tereta - Sporazumi i usklađena djelovanja u odnosu na više elemenata cijena usluga zračnog prijevoza tereta (uvođenje dodatka za gorivo i dodatka za sigurnost, odbijanje plaćanja provizije na dodatke) - Članak 101. UFEU-a, članak 53. Sporazuma o EGP-u i članak 8. Sporazuma o zračnom prometu između Zajednice i Švicarske - Obveza obrazlaganja”))
   (2016/C 048/43)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Air France-KLM (Pariz, Francuska) (zastupnici: A. Wachsmann i S. Thibault-Liger, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: C. Giolito, S. Noë i N. von Lingen, agenti, uz asistenciju B. Lebruna, odvjetnika, zatim C. Giolito i A. Dawes, agenti)

      Intervenijent u potporu tuženiku: Vijeće Europske unije (zastupnici: F. Florindo Gijón, M. Simm i M. Balta, agenti)

      Predmet

   Zahtjev, kao glavni, za poništenje odluke Komisije C (2010) 7694 final od 9. studenoga 2010. o postupku primjene članka 101. UFEU-a, članka 53. Sporazuma o EGP-u i članka 8. Sporazuma o zračnom prometu između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije (predmet COMP/39258 – Zračni prijevoz tereta) u dijelu koji se odnosi na tužitelja i, podredno, za poništenje članka 5. točki (b) i (d) te odluke u dijelu u kojem se tužitelju izriče novčana kazna, ili njeno smanjenje.

      Izreka

               1.

               Poništava se odluka Komisije C (2010) 7694 final od 9. studenoga 2010. o postupku primjene članka 101. UFEU-a, članka 53. Sporazuma o EGP-u i članka 8. Sporazuma o zračnom prometu između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije (predmet COMP/39258 – Zračni prijevoz tereta) u dijelu koji se odnosi na društvo Air France-KLM.

               2.

               Nalaže se Europskoj komisiji snošenje vlastitih troškova i troškova društva Air France-KLM.

               3.

               Vijeće Europske unije snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 95, 26. 3. 2011.


title: Predmet C-167/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. ožujka 2016. uputio Juzgado de Primera Instancia n° 2 de Santander (Španjolska) – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A. protiv Fernanda Quintana Ujete i Maríe Isabel Sánchez García

text:
               6.6.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 200/11

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. ožujka 2016. uputio Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander (Španjolska) – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A. protiv Fernanda Quintana Ujete i Maríe Isabel Sánchez García
   (Predmet C-167/16)
   (2016/C 200/16)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

      Tuženici: Fernando Quintano Ujeta i María Isabel Sánchez García

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li u skladu s člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ (1) od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima to da ocjena odredbe o ubrzanoj otplati, koja predstavlja temelj ovršnog postupka, kao nepoštene nema nikakve posljedice u sudskom postupku u kojom je otkrivena?

               2.

               Je li u skladu s člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1. Direktive 39/13/EEZ tumačenje koje posljedice ocjene odredbe o ubrzanoj otplati kao nepoštene uvjetuje konkretnim obilježjima postupaka koje prodavatelj robe ili pružatelj usluga može izabrati?

               3.

               Je li članku 6. stavku 1. i članku 7. stavku 1. Direktive 93/13/EEZ sukladno tumačenje prema kojem, iako unaprijed formulirana ugovorna odredba omogućuje ubrzanu otplatu u sklopu dugoročnog ugovora u slučaju povrede koja nije teška, ostavljajući potrošača u nepovoljnijim uvjetima od onih koji proizlaze iz dodatnog nacionalnog pravnog pravila, ugovorna odredba ne bi bila ništetna samo zato što postoji korektivno pravilo u nacionalnoj postupovnoj odredbi koja se primjenjuje isključivo u konkretnom postupku koji je izabrao prodavatelj robe ili pružatelj usluga i samo ako su određene pretpostavke ispunjene?

               4.

               Predstavlja li članak 693. stavak 3. Zakona o građanskom postupku (2) prikladan i djelotvoran pravni lijek koji omogućuje potrošaču ispraviti učinke nepoštene ugovorne odredbe o ubrzanoj otplati uzimajući u obzir da mora platiti kamate i troškove?

               5.

               Poštuje li se nacionalnim postupovnim zakonom, koji potrošaču dodjeljuje prava na koja se može pozivati u posebno ubrzanom ovršnom postupku koji prodavatelj robe ili pružatelj usluga može izabrati među drugim alternativama u kojima su takva prava nepoznata, načelo djelotvornosti Direktive 93/13/EEZ i Povelju Europske unije o temeljnim pravima (3)?

      (1)  SL 1993., L 95, str. 29. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)

      (2)  Ley de Enjuiciamiento Civil (LEC)

      (3)  SL 2000., C 364, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 104.)


title: Predmet C-541/16: Tužba podnesena 25. listopada 2016. – Europska komisija protiv Kraljevine Danske

text:
               9.1.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 6/30

         Tužba podnesena 25. listopada 2016. – Europska komisija protiv Kraljevine Danske
   (Predmet C-541/16)
   (2017/C 006/37)
   Jezik postupka: danski

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: L. Grønfeldt i J. Hottiaux, agenti)

      Tuženik: Kraljevina Danska

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               utvrdi da Kraljevina Danska nije poštovala svoje obveze iz članka 2. točke 6. u vezi s člankom 8. Uredbe (EZ) br. 1072/2009 (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o zajedničkim pravilima za pristup tržištu međunarodnog cestovnog prijevoza tereta;

               —

               naloži Kraljevini Danskoj snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

               —

               Komisija navodi da članak 8. stavak 2. Uredbe br. 1072/2009 iscrpno uređuje uvjete pod kojima je prijevoznicima dopušteno obavljanje kabotaže. Odredba ne određuje maksimalan broj mjesta utovara i/ili istovara tijekom iste kabotaže. Ograničenje na tri kabotaže ne znači da se kabotaža mora sastojati od određenog broja mjesta utovara i/ili istovara.

               —

               Prema danskom propisu, kabotaža se može sastojati od više mjesta utovara ili istovara, ali ne od oboje. Danski propis zabranjuje stranim prijevoznicima da obavljaju kabotažu koja se sastoji od više mjesta utovara i istovara, što predstavlja ograničenje načina na koje prema Uredbi br. 1072/2009 ti cestovni prijevoznici mogu obavljati kabotažu u Danskoj.

      (1)  Uredba (EZ) br. 1072/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o zajedničkim pravilima za pristup tržištu međunarodnog cestovnog prijevoza (SL 2009., L 300, str. 72.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 5., str. 235.).


title: Predmet T-609/14: Presuda Općeg suda od 10. rujna 2015. – Laverana protiv OHIM-a (ORGANIC PROTEIN RICH PLANT COMPLEX FROM OUR OWN PRODUCTION) („Žig Zajednice — Prijava figurativnog žiga Zajednice ORGANIC PROTEIN RICH PLANT COMPLEX FROM OUR OWN PRODUCTION — Apsolutni razlog za odbijanje — Opisni karakter — Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009”)

text:
               26.10.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 354/38

         Presuda Općeg suda od 10. rujna 2015. – Laverana protiv OHIM-a (ORGANIC PROTEIN RICH PLANT COMPLEX FROM OUR OWN PRODUCTION)
   (Predmet T-609/14) (1)

   ((„Žig Zajednice - Prijava figurativnog žiga Zajednice ORGANIC PROTEIN RICH PLANT COMPLEX FROM OUR OWN PRODUCTION - Apsolutni razlog za odbijanje - Opisni karakter - Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   (2015/C 354/45)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Laverana GmbH & Co.KG (Wennigsen, Njemačka) (zastupnici: J. Wachinger, M. Zöbisch i D. Chatterjee, odvjetnici)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnici: D. Walicka i D. Botis, agenti)

      Predmet

   Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća OHIM-a od 2. lipnja 2014. (predmet R 123/2014-4) o prijavi za registraciju figurativnog znaka ORGANIC PROTEIN RICH PLANT COMPLEX FROM OUR OWN PRODUCTION kao žiga Zajednice.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Nalaže se društvu Laverana GmbH & Co. KG snošenje troškova.

      (1)  SL C 361, 13. 10. 2014.


title: Predmet T-106/17: Tužba podnesena 17. veljače 2017. – JPMorgan Chase i drugi protiv Komisije

text:
               10.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/47

         Tužba podnesena 17. veljače 2017. – JPMorgan Chase i drugi protiv Komisije
   (Predmet T-106/17)
   (2017/C 112/66)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: JPMorgan Chase & Co. (New York, New York, Sjedinjene Američke Države), JPMorgan Chase Bank, National Association (Columbus, Ohio, Sjedinjene Američke Države), J.P. Morgan Services LLP (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: D. Rose, QC, J. Boyd, M. Lester, D. Piccinin i D. Heaton, Barristers, i B. Tormey, N. French, N. Frey i D. Das, Solicitors)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               poništi Odluku Europske komisije C(2016) 8530 final, u predmetu AT.39914 – Kamatne izvedenice u eurima – (u daljnjem tekstu: odluka), od 7. prosinca 2016., u dijelu u kojem se primjenjuje na tužitelje;

               —

               podredno, smanji novčanu kaznu izrečenu tužiteljima;

               —

               naloži Komisiji snošenje tužiteljevih troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe šest tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog temelji se na tome da Komisija nije uspjela dokazati da je cilj ponašanja tužiteljâ bio manipulirati dospijećima EURIBOR-a ili EONIA-om (referentne kamatne stope); dokazi upućuju na to da tužitelji nisu slijedili nikakav protutržišni cilj u smislu članka 101. stavka 1. UFEU-a i članka 53. stavka 1. Sporazuma o EGP-u (u daljnjem tekstu: članak 101.).

               2.

               Drugim tužbenim razlogom se nadalje ili podredno tvrdi da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava time što je utvrdila da cilj navodnog manipuliranja dospijećima EURIBOR-a ili EONIA-om čini cilj sprečavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja u smislu članka 101.

               3.

               Trećim tužbenim razlogom navodi se da u pobijanoj odluci nije utvrđen nijedan drugi protutržišni cilj na teret tužiteljima osim manipuliranja dospijećima EURIBORA ili EONIA-om, a Komisija sada ne može tvrditi da takav cilj postoji ni utvrditi njegovo postojanje.

               4.

               Četvrtim tužbenim razlogom podredno se navodi da Komisija nije uspjela utvrditi da su tužitelji sudjelovali u jedinstvenoj i trajnoj povredi. Posebice, ponašanje za koje je Komisija utvrdila da krši članak 101. nije imalo jedinstven cilj; podredno, tužitelji nisu bili svjesni protupravnog ponašanja drugih stranaka i nisu ga razumno mogli predvidjeti; i podredno, tužitelji svojim ponašanjem nisu namjeravali doprinijeti zajedničkom planu s protutržišnim ciljem.

               5.

               Petim tužbenim razlogom navodi se da je Komisija postupala protivno temeljnim načelima prava EU-a, dobroj upravi, presumpciji nedužnosti i tužiteljevim pravima obrane, time što je prejudicirala odluku protiv njih zbog načina na koji je primijenila „hibridni” postupak nagodbe i zbog unaprijed osuđujućih izjava Komisijina povjerenika J. Almunie.

               6.

               Šestim tužbenim razlogom se nadalje ili podredno tvrdi da je Komisija pogriješila u izračunu kazne izrečene tužiteljima na brojne načine i da je Sud treba smanjiti. Komisija je (a) trebala primijeniti viši olakotni, niži otegotni faktor i niži faktor „ulazne naknade” kako bi se odrazila marginalna i različita uloga tužitelja kako ju je utvrdila Komisija; (b) propustila primijeniti istu metodu za izračun vrijednosti prodaja za svaku stranku, tako da se prema tužiteljima nepovoljnije postupilo bez objektivnog opravdanja; (c) trebala primijeniti veće smanjenje u pogledu iznosa gotovinskih prihoda tužitelja kako bi se odrazila njihova relativna ekonomska snaga; (d) pri izračunu vrijednosti prodaje nije trebala uključiti prodaje s kamatnom stopom EONIA.


title: Predmet C-377/13: Presuda Suda (deseto vijeće) od 12. lipnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) -Portugal) – Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, SA protiv Autoridade Tributária e Aduaneira (Zahtjev za prethodnu odluku — Pojam „suda države članice”  — Tribunal Arbitral Tributário — Direktiva 69/335/EEZ — Članci 4. i 7. — Povećanje temeljnog kapitala društva kapitala — Taksa na snazi od 1. srpnja 1984.  — Kasnije ukidanje te takse i njezino ponovno uvođenje)

text:
               25.8.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 282/16

         Presuda Suda (deseto vijeće) od 12. lipnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) -Portugal) – Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, SA protiv Autoridade Tributária e Aduaneira
   (Predmet C-377/13) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Pojam „suda države članice” - Tribunal Arbitral Tributário - Direktiva 69/335/EEZ - Članci 4. i 7. - Povećanje temeljnog kapitala društva kapitala - Taksa na snazi od 1. srpnja 1984. - Kasnije ukidanje te takse i njezino ponovno uvođenje))
   2014/C 282/21
   Jezik postupka: portugalski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, SA

      Tuženik: Autoridade Tributária e Aduaneira

      Izreka

   Članak 4. stavak 1. točka (c) i članak 7. stavci 1. i 2. Direktive Vijeća 69/335/EEZ od 17. srpnja 1969. o neizravnom oporezivanju prikupljanja kapitala, izmijenjene Direktivom Vijeća 85/303/EEZ od 10. lipnja 1985., treba tumačiti u smislu da se oni protive ponovnom uvođenju, od strane države članice, poreza na kapital za transakcije povećanja temeljnog kapitala društva, navedene u prvoj od tih odredaba, koje su 1. srpnja 1984. podlijegale tom porezu, ali su kasnije od njega oslobođene.

      (1)  SL C 274, 21.9.2013.


title: Predmet C-683/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. prosinca 2016. uputio Verwaltungsgericht Köln (Njemačka) – Deutscher Naturschutzring, Dachverband der deutschen Natur- und Umweltschutzverbände e.V. protiv Savezne Republike Njemačke

text:
               3.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 104/31

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. prosinca 2016. uputio Verwaltungsgericht Köln (Njemačka) – Deutscher Naturschutzring, Dachverband der deutschen Natur- und Umweltschutzverbände e.V. protiv Savezne Republike Njemačke
   (Predmet C-683/16)
   (2017/C 104/45)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Verwaltungsgericht Köln

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Deutscher Naturschutzring, Dachverband der deutschen Natur- und Umweltschutzverbände e.V.

      Tuženik: Savezna Republika Njemačka

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 11. Uredbe (EU) br. 1380/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2013. o zajedničkoj ribarstvenoj politici, izmjeni uredaba Vijeća (EZ) br. 1954/2003 i (EZ) br. 1224/2009 i stavljanju izvan snage uredaba (EZ) br. 2371/2002 i (EZ) br. 639/2004 i Odluke Vijeća 2004/585/EZ (1) tumačiti na način da su mu protivne mjere države članice za vode koje su pod njezinim suverenitetom ili jurisdikcijom, nužne da se zadovolje njezine obveze u skladu s člankom 6. Direktive Vijeća 92/43/EEZ od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore (2), koje imaju učinke na ribarska plovila drugih država članica i koje u potpunosti zabranjuju, u mreži Natura 2000, gospodarski ribolov uz pomoć ribolovnih alata i mreža („jednostruke mreže stajaćice i zaplećuće mreže”)?
               Osobito:

                           a.)

                           Treba li članak 11. Uredbe (EU) br. 1380/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2013. o zajedničkoj ribarstvenoj politici, izmjeni uredaba Vijeća (EZ) br. 1954/2003 i (EZ) br. 1224/2009 i stavljanju izvan snage uredaba (EZ) br. 2371/2002 i (EZ) br. 639/2004 i Odluke Vijeća 2004/585/EZ tumačiti na način da pojam „mjere očuvanja” uključuju zabranu ribolovnih tehnika navedenih u prvom pitanju?

                           b.)

                           Treba li članak 11. Uredbe (EU) br. 1380/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2013. o zajedničkoj ribarstvenoj politici, izmjeni uredaba Vijeća (EZ) br. 1954/2003 i (EZ) br. 1224/2009 i stavljanju izvan snage uredaba (EZ) br. 2371/2002 i (EZ) br. 639/2004 i Odluke Vijeća 2004/585/EZ tumačiti na način da pojam „ribarska plovila drugih država članica” također podrazumijeva ribarska plovila druge države članice koja plove pod zastavom Savezne Republike Njemačke?

                           c.)

                           Treba li članak 11. Uredbe (EU) br. 1380/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2013. o zajedničkoj ribarstvenoj politici, izmjeni uredaba Vijeća (EZ) br. 1954/2003 i (EZ) br. 1224/2009 i stavljanju izvan snage uredaba (EZ) br. 2371/2002 i (EZ) br. 639/2004 i Odluke Vijeća 2004/585/EZ tumačiti na način da pojam „ispunjavaju ciljeve relevantnog zakonodavstva Unije” također obuhvaća mjere koje je usvojila država članica koje samo potiču ispunjavanje ciljeva pojašnjenih u navedenom zakonodavstvu Unije?

               2.

               Treba li članak 11. Uredbe (EU) br. 1380/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2013. o zajedničkoj ribarstvenoj politici, izmjeni uredaba Vijeća (EZ) br. 1954/2003 i (EZ) br. 1224/2009 i stavljanju izvan snage uredaba (EZ) br. 2371/2002 i (EZ) br. 639/2004 i Odluke Vijeća 2004/585/EZ tumačiti na način da su mu protivne mjere države članice za vode koje su pod njezinim suverenitetom ili jurisdikcijom, nužne da se zadovolje njezine obveze u skladu s Direktivom 2004/35/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o odgovornosti za okoliš u pogledu sprečavanja i otklanjanja štete u okolišu (3)?

               3.

               Ako je odgovor na jedno ili oba prethodna pitanja negativan: protivi li se usvajanje spomenutih mjera od strane države članice isključivoj nadležnosti Europske unije u području očuvanja morskih bioloških resursa u okviru zajedničke ribarstvene politike iz članka 3. stavka 1. točke (d) Ugovora o funkcioniranju Europske unije?

      (1)  SL L 354, str. 22.

      (2)  SL L 206, str. 7. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 2., str. 14.)

      (3)  SL L 143, str. 56. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 26., str. 58.)


title: Predmet C-637/13 P: Presuda Suda (prvo vijeće) od 26. siječnja 2017. – Laufen Austria AG protiv Europske komisije (Žalba — Zabranjeni sporazumi — Belgijsko, njemačko, francusko, talijansko, nizozemsko i austrijsko tržište kupaonske opreme — Usklađivanje prodajnih cijena i razmjena osjetljivih poslovnih informacija — Uredba (EZ) br. 1/2003 — Članak 23. stavak 2. — Gornja granica od 10 % prihoda — Smjernice o metodi za utvrđivanje iznosa novčanih kazni iz 2006. — Obveza obrazlaganja — Načelo jednakog postupanja — Izvršavanje neograničene nadležnosti)

text:
               3.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 104/7

         Presuda Suda (prvo vijeće) od 26. siječnja 2017. – Laufen Austria AG protiv Europske komisije
   (Predmet C-637/13 P) (1)

   ((Žalba - Zabranjeni sporazumi - Belgijsko, njemačko, francusko, talijansko, nizozemsko i austrijsko tržište kupaonske opreme - Usklađivanje prodajnih cijena i razmjena osjetljivih poslovnih informacija - Uredba (EZ) br. 1/2003 - Članak 23. stavak 2. - Gornja granica od 10 % prihoda - Smjernice o metodi za utvrđivanje iznosa novčanih kazni iz 2006. - Obveza obrazlaganja - Načelo jednakog postupanja - Izvršavanje neograničene nadležnosti))
   (2017/C 104/12)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Žalitelj: Laufen Austria AG (zastupnik: E. Navarro Varona, abogada)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: F. Castilla Contreras, F. Castillo de la Torre i F. Jimeno Fernández, agenti)

      Izreka

               1.

               Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 16. rujna 2013., Laufen Austria/Komisija (T-411/10, EU:T:2013:443).

               2.

               Predmet se vraća Općem sudu Europske unije kako bi on donio odluku o zahtjevu za smanjenje izrečene novčane kazne koji je podnio Laufen Austria AG.

               3.

               O troškovima će se odlučiti naknadno.

      (1)  SL C 52, 22. 2. 2014.


title: Predmet T-508/16: Presuda Općeg suda od 6. srpnja 2017. – Bodson i dr. protiv Europske investicijske banke (EIB) „Javna služba — Osoblje EIB-a — Ugovorna narav radnog odnosa — Primici od rada — Reforma sustava premija — Legitimna očekivanja — Pravna sigurnost — Očita pogreška u ocijeni — Proporcionalnost — Dužnost brižnog postupanja — Članak 11. stavak 3. Poslovnika EIB-a — Jednako postupanje”

text:
               21.8.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 277/45

         Presuda Općeg suda od 6. srpnja 2017. – Bodson i dr. protiv Europske investicijske banke (EIB)
   (Predmet T-508/16) (1)

   („Javna služba - Osoblje EIB-a - Ugovorna narav radnog odnosa - Primici od rada - Reforma sustava premija - Legitimna očekivanja - Pravna sigurnost - Očita pogreška u ocijeni - Proporcionalnost - Dužnost brižnog postupanja - Članak 11. stavak 3. Poslovnika EIB-a - Jednako postupanje”)
   (2017/C 277/67)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelji: Jean-Pierre Bodson (Luxembourg, Luksemburg) i drugih 450 drugih tužitelja čija su imena navedena u prilogu presudi (zastupnik: L. Levi, odvjetnik)

      Tuženik: Europska investicijska banka (zastupnici: C. Gómez de la Cruz, G. Nuvoli i T. Gilliams, a zatim T. Gilliams i G. Faedo, agenti, uz asistenciju P.-E. Partscha, odvjetnika)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a radi, s jedne strane, poništavanja odluka, iz obračunskih lista za isplatu premija iz travnja 2013., kojima se na tužitelje primjenjuje odluka Upravnog vijeća EIB-a od 14. prosinca 2010. i odluka Upravnog odbora EIB-a od 9. studenoga 2010., od 29. lipnja i 16. studenoga 2011. i od 20. veljače 2013. i, s druge strane, radi nalaganja EIB-u da tužiteljima plati iznos koji odgovara razlici između iznosa primitaka od rada plaćenih na temelju prethodno navedenih odluka i iznosa primitaka od rada koji se duguju primjenom ranijeg sustava ili, podredno, primjenom pravilno provedenog novog sustava kao i naknadu štete radi popravljanja imovinske štete, zbog njihova gubitka kupovne moći, i neimovinske štete koju su tužitelji navodno pretrpjeli.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Jean-Pierreu Bodsonu i drugim članovima osoblja Europske investicijske banke (EIB) čija su imena navedena u prilogu nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 274 od 21.9.2013. (predmet prvotno upisan pred Službeničkim sudom Europske unije pod brojem F-61/13 i prenesen Općem sudu Europske unije 1.9.2016).


title: Predmet T-783/14: Presuda Općeg suda od 16. veljače 2017. – SolarWorld protiv Komisije („Damping — Subvencije — Uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Kine — Odobrenje smanjenja najniže uvozne cijene na temelju obveze preuzete u vezi s antidampinškim i antisubvencijskim mjerama — Industrija Unije — Članak 8. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 1225/2009”)

text:
               3.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 104/43

         Presuda Općeg suda od 16. veljače 2017. – SolarWorld protiv Komisije
   (Predmet T-783/14) (1)

   ((„Damping - Subvencije - Uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Kine - Odobrenje smanjenja najniže uvozne cijene na temelju obveze preuzete u vezi s antidampinškim i antisubvencijskim mjerama - Industrija Unije - Članak 8. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 1225/2009”))
   (2017/C 104/60)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: SolarWorld (Bonn, Njemačka) (zastupnici: L. Ruessmann, odvjetnik i J. Beck, solicitor)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: T. Maxian Rusche i A. Stobiecka-Kuik, agenti)

      Predmet

   Tužba podnesena na temelju članka 263. UFEU-a i kojom se zahtijeva poništenje Odluke Komisije sadržane u dopisu od 15. rujna 2014. upućenom kineskoj gospodarskoj komori za uvoz i izvoz strojeva i elektroničkih proizvoda, s oznakom Trade/H4 (2014) 3328168 o smanjenju najniže uvozne cijene za uvoz fotonaponskih modula i ćelija koje su proizveli kineski proizvođači izvoznici koji su preuzeli obvezu u vezi cijene s učinkom od 1. listopada 2014. za zadnje tromjesečje 2014.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu SolarWorld AG nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 73, 2. 3. 2015.


title: Predmet T-379/16: Tužba podnesena 18. srpnja 2016. – Basicmed Enterprises i dr. protiv Vijeća i dr.

text:
               17.10.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 383/14

         Tužba podnesena 18. srpnja 2016. – Basicmed Enterprises i dr. protiv Vijeća i dr.
   (Predmet T-379/16)
   (2016/C 383/20)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Basicmed Enterprises Ltd (Limassol, Cipar) i 19 drugih (zastupnici: P. Tridimas, Barrister, K. Kakoulli, P. Panayides i C. Pericleous, odvjetnici)

      Tuženici: Vijeće Europske unije, Europska komisija, Europska središnja banka, Euroskupina, Europska unija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               naloži tuženicima da tužiteljima isplate iznose navedene u Popisu priloženom tužbi, uz kamate koje teku od 16. ožujka 2013. do donošenja presude Općeg suda; i

               —

               naloži tuženicima snošenje troškova.

         Podredno, tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               utvrdi postojanje izvanugovorne odgovornosti Europske unije i/ili tuženih institucija;

               —

               utvrdi kojim postupkom se može ustanoviti naknadivi gubitak koji su tužitelji zaista pretrpjeli; i

               —

               naloži tuženicima snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Tužitelji zahtijevaju naknadu štete na temelju članka 268., članka 340. stavka 2. i članka 340. stavka 3. UFEU-a, kojima je uređena izvanugovorna odgovornost EU-a i ESB-a, za štetu koju su pretrpjeli zbog smanjenja svojih depozita jer su tuženici dogovorili primjenu „bail-in” mehanizma na Republiku Cipar.
   Tužitelji smatraju da su „bail-in” mjere koje je donijela Republika Cipar uvedene samo zbog toga da se provedu mjere tuženika te su ih također odobrile tužene institucije. Tužitelji smatraju da „bail-in” mehanizam predstavlja tešku povredu te se u prilog svojoj tužbi pozivaju na četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava vlasništva kako je zaštićeno člankom 17. stavkom 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i člankom 1. Prvog protokola Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti.

               3.

               Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela zaštite legitimnih očekivanja.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela nediskriminacije.


title: Predmet C-528/15: Presuda Suda (drugo vijeće) od 15. ožujka 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud – Češka Republika) – Policie ČR, Krajské ředitelství policie Ústeckého kraje, odbor cizinecké policie protiv Salaha Al Chodora, Ajlina Al Chodora, Ajvara Al Chodora (Zahtjev za prethodnu odluku — Kriteriji i mehanizmi za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu — Uredba (EU) br. 604/2013 (Dublin III) — Članak 28. stavak 2. — Zadržavanje u svrhu transfera — Članak 2. točka (n) — Velika opasnost od bijega — Objektivni kriteriji — Nepostojanje pravne definicije)

text:
               15.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 151/8

         Presuda Suda (drugo vijeće) od 15. ožujka 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud – Češka Republika) – Policie ČR, Krajské ředitelství policie Ústeckého kraje, odbor cizinecké policie protiv Salaha Al Chodora, Ajlina Al Chodora, Ajvara Al Chodora
   (Predmet C-528/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Kriteriji i mehanizmi za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu - Uredba (EU) br. 604/2013 (Dublin III) - Članak 28. stavak 2. - Zadržavanje u svrhu transfera - Članak 2. točka (n) - Velika opasnost od bijega - Objektivni kriteriji - Nepostojanje pravne definicije))
   (2017/C 151/11)
   Jezik postupka: češki

      Sud koji je uputio zahtjev

   Nejvyšší správní soud

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Policie ČR, Krajské ředitelství policie Ústeckého kraje, odbor cizinecké policie

      Tuženici: Salah Al Chodor, Ajlin Al Chodor, Ajvar Al Chodor

      Izreka

   Članak 2. točku (n) u vezi s člankom 28. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva treba tumačiti na način da obvezuju države članice da odrede u prisilnoj odredbi opće primjene objektivne kriterije na kojima se temelje razlozi opasnosti od bijega podnositelja zahtjeva u vezi s kojim se odvija postupak transfera. Nepostojanje takve odredbe dovodi do neprimjenjivosti članka 28. stavka 2. te uredbe.

      (1)  SL C 16, 18. 1. 2016.


title: Predmet C-575/16: Tužba podnesena 14. studenoga 2016. – Europska komisija protiv Češke Republike

text:
               23.1.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 22/17

         Tužba podnesena 14. studenoga 2016. – Europska komisija protiv Češke Republike
   (Predmet C-575/16)
   (2017/C 022/23)
   Jezik postupka: češki

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: H. Støvlbæk i K. Walkerová, agenti)

      Tuženik: Češka Republika

      Tužbeni zahtjev

               —

               utvrditi da je Češka Republika određivanjem uvjeta državljanstva za izvršavanje javnobilježničkog zanimanja povrijedila obveze koje ima na temelju članka 49. Ugovora o funkcioniranju Europske unije; i

               —

               naložiti Češkoj Republici da snosi troškove.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Komisija smatra da je uvjet državljanstva koji je za izvršavanje javnobilježničkog zanimanja određen u češkom pravnom sustavu diskriminatoran, te predstavlja neproporcionalno ograničenje slobode poslovnog nastana. Češka je Republika prema tome povrijedila obveze koje ima na temelju članka 49. Ugovora o funkcioniranju Europske unije.
   Komisija smatra da zadaće koje zakonodavstvo Češke Republike povjerava javnim bilježnicima po svojoj prirodi nisu povezane s izvršavanjem javnih ovlasti, tako da se uvjet državljanstva koji je u češkom pravnom sustavu određen za pristup javnobilježničkom zanimanju ne može opravdati iznimkom utvrđenom u članku 51. Ugovora o funkcioniranju Europske unije.


title: Predmet C-510/11 P: Presuda Suda (deseto vijeće) od 24. listopada 2013. — Kone Oyj, Kone GmbH i Kone BV protiv Europske komisije (Žalba — Tržišno natjecanje — Karteli — Tržište ugradnje i održavanja dizala i pokretnih stepenica — Novčane kazne — Obavijest Komisije o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni u slučajevima kartela — Djelotvorna sudska zaštita)

text:
               14.12.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 367/2

         Presuda Suda (deseto vijeće) od 24. listopada 2013. — Kone Oyj, Kone GmbH i Kone BV protiv Europske komisije
   (Predmet C-510/11 P) (1)

   (Žalba - Tržišno natjecanje - Karteli - Tržište ugradnje i održavanja dizala i pokretnih stepenica - Novčane kazne - Obavijest Komisije o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni u slučajevima kartela - Djelotvorna sudska zaštita)
   2013/C 367/03
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelji: Kone Oyj, Kone GmbH, Kone BV (zastupnici: T. Vinje, solicitor, D. Paemen, avocat i A. Tomtsis, dikigoros)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: E. Gippini Fournier i R. Sauer, agenti)

      Predmet

   Žalba uložena protiv presude Općeg suda (osmog vijeća) od Žalba uložena protiv presude Općeg suda (osmog vijeća) od 13. srpnja 2011., Kone i dr./Komisija (T-151/07) kojom je Opći sud odbio tužbu za poništenje ili smanjivanje novčane kazne koju je Komisija odredila tužiteljima odlukom C(2007) 512 final od 21. veljače 2007. u vezi s postupkom primjene članka 81. UEZ-a (predmet COMP/E-1/38.823 — PO/Elevators and Escalators) glede kartela na tržištu ugradnje i održavanja dizala i pokretnih stepenica u Belgiji, Njemačkoj, Luksemburgu i Nizozemskoj, a tiče se manipulacije pozivima za podnošenje ponuda, podjele tržišta, određivanja cijena, razmjene podataka i dodjele projekata i ugovora s tim u vezi

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               Kone Oyj, Kone GmbH i Kone BV uz svoje vlastite troškove snose i troškove koje potražuje Europska komisija.

      (1)  SL C 362, 10.12.2011.


title: Predmet C-332/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. srpnja 2014. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft GbR protiv Finanzamt Krefeld

text:
               22.9.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/3

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. srpnja 2014. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft GbR protiv Finanzamt Krefeld
   (Predmet C-332/14)
   2014/C 329/05
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesfinanzhof

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft GbR

      Tuženik: Finanzamt Krefeld

      Prethodna pitanja

               1.

               Sud Europske unije je odlučio da članak 17. stavak 5. podstavak 3. Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ (1) od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstva država članica koja se odnose na poreze na promet dopušta državama članicama da za potrebe izračuna proporcionalnog odbitka prilikom odbitka pretporeza na određenom projektu, kao što je izgradnja zgrade mješovite namjene, daju prednost drugačijem ključu raspodjele od prihodovnog ključa iz članka 19. stavka 1. Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstva država članica koja se odnose na poreze na promet, pod uvjetom da korištena metoda jamči precizno određivanje tog proporcionalnog odbitka (presuda Suda Europske unije od 8. studenog 2012., C-511/10, BLC Baumarkt,[EU:C:2012:689]).

                           a)

                           Treba li prilikom stjecanja ili izgradnje zgrade mješovite namjene ulazne usluge – čija osnovica za razrezivanje spada u troškove stjecanja ili proizvodnje, a radi preciznijeg izračuna pretporeza kojeg treba odbiti – svrstati prvo u (oporezovan ili izuzet) prihod zgrade, a samo pretporez koji nakon toga preostane razdijeliti u skladu s površinom ili prihodovnim ključem raspodjele?

                           b)

                           Primjenjuju li se načela utvrđena u presudi Suda Europske unije od 8. studenog 2012., C-511/10 BLC Baumarkt,[EU:C:2012:689], kao i odgovor na pitanje iz točke (a) i na pretporez iz ulaznih usluga za korištenje, očuvanje ili održavanje zgrade mješovite namjene?

               2.

               Treba li članak 20. Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstva država članica koja se odnose na poreze na promet tumačiti na način da se ovlaštenje na korigiranje pretporeza sadržano u toj odredbi primjenjuje i u slučaju kada je porezni obveznik pretporez plaćen za izgradnju zgrade mješovite namjene razdijelio u skladu s prihodovnim ključem predviđenim člankom 19. stavkom 1. Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstva država članica koja se odnose na poreze na promet i kojeg dopušta nacionalno pravo, a država članica naknadno tijekom razdoblja ispravka da prioritet jednoj drugoj metodi?

               3.

               Ukoliko se na prethodno pitanje da potvrdan odgovor: Protive li se načela pravne sigurnosti i zaštite povjerenja primjeni članka 20. Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstva država članica koja se odnose na poreze na promet, ako država članica u prethodno opisanom slučaju nije niti izrijekom odredila korigiranje pretporeza, niti je utvrdila prijelazne odredbe, a Bundesfinanzhof je raspodjelu pretporeza od strane poreznog obveznika primjenom prihodovne metode općenito priznao kao prikladnu?

      (1)  Šesta direktiva Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstva država članica koja se odnose na poreze na promet Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost: jedinstvena osnovica za razrezivanje, SL L 145, 13.6.1977., str. 1.


title: Predmet T-99/14: Presuda Općeg suda od 14. srpnja 2016. – Alesa protiv Komisije („Javna nabava usluga — Poziv na dostavu ponuda — Pružanje usluga tehničke podrške kineskim tijelima za potrebe projekta „Održiva urbanizacija — Europa-Kina eco cities link (EC-LINK)” — Pregovarački postupak — Članak 266. stavak 1. Delegirane Uredbe br. 1268/2012 — Transparentnost — Jednakost postupanja — Izvanugovorna odgovornost”)

text:
               29.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 314/18

         Presuda Općeg suda od 14. srpnja 2016. – Alesa protiv Komisije
   (Predmet T-99/14) (1)

   ((„Javna nabava usluga - Poziv na dostavu ponuda - Pružanje usluga tehničke podrške kineskim tijelima za potrebe projekta „Održiva urbanizacija - Europa-Kina eco cities link (EC-LINK)” - Pregovarački postupak - Članak 266. stavak 1. Delegirane Uredbe br. 1268/2012 - Transparentnost - Jednakost postupanja - Izvanugovorna odgovornost”))
   (2016/C 314/25)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Alesa Srl (Chieti, Italija) (zastupnik: N. Giampaolo, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: F. Erlbacher i A. Aresu, agenti)

      Predmet

   Prvo, zahtjev koji se temelji na članku 263. UFEU-a s ciljem poništenja Odluke Komisije, objavljene u Dodatku Službenog lista Europske unije (SL 2013/S 234-405244), o dodjeli ugovora o javnoj nabavi DCI-ASIE/2013/329-453, koji se odnosi na pružanje usluga tehničke pomoći projektu „Održiva urbanizacija–Europa-Kina eco cities link (EC-LINK)” podnositelju koji nije tužitelj, drugo, zahtjev koji se temelji na članku 268. UFEU-a s ciljem ishođenja naknade štete koju je navodno pretrpio tužitelj i, treće, zahtjev koji se temelji na članku 277. UFEU-a kojim se traži da Opći sud ocjeni „zakonitost ili nezakonitost, kao i primjenjivost ili neprimjenjivost” članka 266. Delegirane Uredbe Komisije (EU) br. 1268/2012 od 29. listopada 2012. o pravilima za primjenu Uredbe (EU, Euratom) Europskog parlamenta i Vijeća br. 966/2012 o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije (SL 2012, L 362, p. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 248.), i točke 2.4.13 Praktičnog vodiča kroz procedure ugovaranja u okviru vanjskog djelovanja Europske unije.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Alesa Srl se nalaže snošenje troškova.

      (1)  SL C 102, 7. 4. 2014.


title: Predmet C-367/15: Presuda Suda (peto vijeće) od 25. siječnja 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Najwyższy – Poljska) – Stowarzyszenie „Oławska Telewizja Kablowa” protiv Stowarzyszenie Filmowców Polskich (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 2004/48/EZ — Članak 13. — Intelektualno i industrijsko vlasništvo — Povreda — Izračun naknade štete — Pravni propis države članice — Dvostruki iznos naknada koje se uobičajeno moraju platiti)

text:
               13.3.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 78/2

         Presuda Suda (peto vijeće) od 25. siječnja 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Najwyższy – Poljska) – Stowarzyszenie „Oławska Telewizja Kablowa” protiv Stowarzyszenie Filmowców Polskich
   (Predmet C-367/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2004/48/EZ - Članak 13. - Intelektualno i industrijsko vlasništvo - Povreda - Izračun naknade štete - Pravni propis države članice - Dvostruki iznos naknada koje se uobičajeno moraju platiti))
   (2017/C 078/02)
   Jezik postupka: poljski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Sąd Najwyższy

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Stowarzyszenie „Oławska Telewizja Kablowa”

      Tuženik: Stowarzyszenie Filmowców Polskich

      Izreka

   Članak 13. Direktive 2004/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o provedbi prava intelektualnog vlasništva treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, prema kojem nositelj kojemu je povrijeđeno pravo intelektualnog vlasništva od osobe koja je povrijedila to pravo može zahtijevati ili naknadu pretrpljene štete, vodeći računa o svim odgovarajućim aspektima predmetnog slučaja, ili plaćanje iznosa u visini koja odgovara dvostrukom iznosu primjerene naknade koja bi se morala platiti na temelju odobrenja za korištenje predmetnog djela, a da pritom taj nositelj ne treba dokazati stvarnu štetu.

      (1)  SL C 7, 11. 1. 2016.


title: Predmet C-465/16 P: Žalba koju je 20. kolovoza 2016. podnijelo Vijeće Europske unije protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 9. lipnja 2016. u predmetu T-276/13, Growth Energy i Renewable Fuels Association protiv Vijeća Europske unije

text:
               31.10.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 402/21

         Žalba koju je 20. kolovoza 2016. podnijelo Vijeće Europske unije protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 9. lipnja 2016. u predmetu T-276/13, Growth Energy i Renewable Fuels Association protiv Vijeća Europske unije
   (Predmet C-465/16 P)
   (2016/C 402/23)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: Vijeće Europske unije (zastupnici: S. Boelaert, agent, N. Tuominen, odvjetnik)

      Druge stranke u postupku: Growth Energy, Renewable Fuels Association, Europska komisija, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol

      Zahtjevi

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               ukine presudu Općeg suda od 9. lipnja 2016., dostavljenu Vijeću 10. lipnja 2016., u predmetu T-276/13 Growth Energy i Renewable Fuels Association protiv Vijeća Europske unije;

               —

               odbije tužbu u prvostupanjskom postupku koju su podnijeli Growth Energy i Renewable Fuels Association za poništenje pobijane uredbe (1);

               —

               naloži Growth Energy i Renewable Fuels Association snošenje troškova Vijeća u prvostupanjskom i žalbenom postupku.

         Podredno,

               —

               vrati predmet Općem sudu na ponovno suđenje;

               —

               naknadno odluči o troškovima u prvom stupnju i žalbenom postupku u slučaju vraćanja predmeta Općem sudu.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Vijeće ovom žalbom zahtijeva da se pobijana presuda ukine iz sljedećih razloga:
   Utvrđenja Općeg suda o dopuštenosti tužbe i osobito njegovi zaključci o izravnom i osobnom interesu tužitelja su pravno pogrešni.

               a.

               Kao prvo, Opći sud smatra da je za utvrđivanje izravnog interesa dovoljno da su četiri uzorkovana američka proizvođača proizvođači bioetanola. Međutim, to utvrđenje o izravnom učinku ne može se pomiriti s ustaljenom sudskom praksom koja ne priznaje postojanje izravnog učinka utemeljenog na isključivo ekonomskim posljedicama.

               b.

               Kao drugo, nije jasno kako bi sama činjenica da su američki proizvođači prodavali svoj bioetanol domaćim trgovcima/proizvođačima koji su ga zatim preprodavali na domaćem tržištu ili ga izvozili u značajnim količinama u Uniju, prije nametanja pristojbi, značajno utjecala na njihov položaj na tržištu. Kako bi pokazali značajan utjecaj na njihov položaj na tržištu, tužitelji su u najmanjoj mjeri trebali utvrditi utjecaj pristojbi na količinu uvoza u Uniju nakon uvođenja antidampinških pristojbi. Međutim, tužitelji nisu pružili nikakve informacije u tom pogledu i pobijana presuda također ne sadrži nikakvo utvrđenje o tom pitanju. To je istovremeno pogreška koja se tiče prava kao i povreda obveze obrazlaganja.

         U pogledu osnovanosti, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava u pogledu tumačenja Osnovne uredbe (2) i dvije druge pogreške koje se tiču prava u vezi s pravom WTO-a.

               a.

               Kao prvo, Opći sud pogrešno je protumačio Osnovnu uredbu kada je smatrao da članak 9. stavak 5. Osnovne uredbe prenosi i članak 9.2. i članak 6.10. Antidampinškog sporazuma. S druge strane, kao što je to vidljivo iz teksta članka 9. stavka 5. Osnovne uredbe, ta odredba se ne bavi pitanjem odabira uzoraka. S druge strane, članak 6.10 Antidampinškog sporazuma uveden je člankom 17. i člankom 9. stavkom 6. Osnovne uredbe, a ne njezinim člankom 9. stavkom 5.

               b.

               Kao drugo, Opći sud pogrešno je protumačio pojam „dobavljač” iz članka 9. stavka 5. Osnovne uredbe i članka 9.2 Antidampinškog sporazuma. Iz logike i opće strukture članka 9. stavka 5. slijedi da samo „izvor gdje je utvrđen damping kojim nastaje šteta” može biti dobavljač. Međutim, s obzirom da američki proizvođači nisu imali izvoznu cijenu, nije im se moglo pripisati damping. Posljedično, Opći sud pogrešno je primijenio pravo određujući ih kao „dobavljače” u smislu članka 9. stavka 5. Osnovne uredbe i članka 9.2 Antidampinškog sporazuma.

               c.

               Kao treće, Opći sud pogrešno je protumačio izraz „ako to nije praktično” iz članka 9. stavka 5. Osnovne uredbe i članka 9.2 Antidampinškog sporazuma oslanjajući se na pogrešno tumačenje članka 9. stavka 5. Osnovne uredbe u vezi s člankom 6.10. Antidampinškog sporazuma kao i na izvještaj žalbenog tijela u predmetu EZ – elementi za pričvršćivanje (3). Kasniji izvještaj bavi se samo člankom 9.2 Antidampinškog sporazuma i stoga se njegova analiza izraza „ako to nije praktično” odnosi samo na situaciju i pristup koji članak 9. stavak 5. Osnovne uredbe predviđa za izvoznike u zemlje koje nemaju tržišno gospodarstvo. Žalbeno tijelo stoga nije dalo tumačenje izraza „ako to nije praktično” koje bi se moglo primijeniti na predmetni postupak i koje se ne odnosi na izvoznike u zemlje koje nemaju tržišno gospodarstvo.

         Konačno, Opći sud je utvrdio sadržajno netočne činjenice kada je zaključio da je izračun pojedinačnih pristojbi „praktičan”. Situacija u kojoj proizvođači bioetanola nemaju izvoznu cijenu već samo domaću cijenu čini očito nepraktičnim i nemogućim utvrđivanje pojedinačne dampinške marže i ovlašćuje Komisiju da utvrdi jedinstvenu antidampinšku maržu na nacionalnoj razini.

      (1)  Provedbena uredba Komisije (EU) br. 157/2013 od 18. veljače 2013. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz bioetanola podrijetlom iz Sjedinjenih Američkih Država (SL L 49, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 130., str. 263.)

      (2)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1225/2009 od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (SL L 343, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 202.)SL L 343, str. 51

      (3)  Europske zajednice – Konačne antidampinške mjere koje se odnose na određene željezne ili čelične elemente za pričvršćivanje podrijetlom iz Kine – AB-2011-2 – izvještaj žalbenog tijela, WT/DS397/AB/R („EZ – elementi za pričvršćivanje, WT/DS397/AB/R”)


title: Predmet T-764/14: Presuda Općeg suda od 13. prosinca 2016. – European Dynamics Luxembourg i Evropaïki Dynamiki protiv Komisije („Javna nabava usluga — Postupak javne nabave — Tehnička potpora, razvoj i provedba sustava carinskog provoza ANASE (ACTS) — Odbijanje ponude jednog ponuditelja — Dodjela ugovora drugom ponuditelju — Kriteriji za odabir — Kriteriji za dodjelu — Obveza obrazlaganja — Očita pogreška u ocjeni — Jednakost postupanja — Transparentnost”)

text:
               30.1.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 30/43

         Presuda Općeg suda od 13. prosinca 2016. – European Dynamics Luxembourg i Evropaïki Dynamiki protiv Komisije
   (Predmet T-764/14) (1)

   ((„Javna nabava usluga - Postupak javne nabave - Tehnička potpora, razvoj i provedba sustava carinskog provoza ANASE (ACTS) - Odbijanje ponude jednog ponuditelja - Dodjela ugovora drugom ponuditelju - Kriteriji za odabir - Kriteriji za dodjelu - Obveza obrazlaganja - Očita pogreška u ocjeni - Jednakost postupanja - Transparentnost”))
   (2017/C 030/46)
   Jezik postupka: grčki

      Stranke

      Tužitelji: European Dynamics Luxembourg SA (Luxembourg, Luksemburg) i Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atena, Grčka) (zastupnici: M. Sfyri i I. Ampazis, odvjetnici, zatim M. Sfyri)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: S. Bartelt i A. Marcoulli, zatim S. Bartelt i M. Konstantinidis, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a radi poništenja odluke Komisije od 5. rujna 2014. kojom je odbijena ponuda koju su tužitelji podnijeli u okviru ograničenog postupka javne nabave EuropeAid/135040/C/SER/MULTI za razvoj automatskog pilotnog sustava upravljanja carinskim provozom ANASE (ASEAN Customs Transit System), i kojom je taj ugovor dodijeljen drugom ponuditelju.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvima European Dynamics Luxembourg SA i Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 26, 26. 1. 2015.


title: Predmet C-125/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. veljače 2016. uputio Prim’Awla tal-Qorti Ċivili (Malta) – Malta Dental Technologists Association and Others protiv Superintendent tas-Saħħa Pubblika, Kunsill tal-Professjonijiet Kumplimentari għall-Mediċina

text:
               30.5.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/11

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. veljače 2016. uputio Prim’Awla tal-Qorti Ċivili (Malta) – Malta Dental Technologists Association and Others protiv Superintendent tas-Saħħa Pubblika, Kunsill tal-Professjonijiet Kumplimentari għall-Mediċina
   (Predmet C-125/16)
   (2016/C 191/13)
   Jezik postupka: malteški

      Sud koji je uputio zahtjev

   Prim’Awla tal-Qorti Ċivili

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Malta Dental Technologists Association and Others

      Tuženici: Superintendent tas-Saħħa Pubblika, Kunsill tal-Professjonijiet Kumplimentari għall-Mediċina

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li zabrana malteških zdravstvenih tijela, ili njihovo odbijanje da dodijele priznanje stručnih kvalifikacija kliničkog dentalnog tehničara (clinical dental technologist ili denturist), pri čemu je, unatoč nepostojanju diskriminacije u zakonodavstvu, pojedincima iz drugih država članica koji su u tom pogledu podnijeli zahtjev u praksi onemogućeno obavljanje profesije na Malti, nespojiva s načelima i pravnim odredbama koje uređuju stvaranje jedinstvenog tržišta, osobito onima koje proizlaze iz članka 49. UFEU-a, članka 52. UFEU-a i članka 56. UFEU-a, u situaciji kada ne postoji opasnost za javno zdravlje?

               2.

               Treba li Direktivu 2005/36/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 7. rujna 2005, poznatu kao Direktiva o stručnim kvalifikacijama, primijeniti u odnosu na kliničke dentalne tehničare, uzimajući u obzir činjenicu da bi, ako se pokaže da umjetno zubalo ima nedostatak, jedina posljedica bila to da zubni aparat s nedostatkom treba prilagoditi ili zamijeniti, bez opasnosti za pacijenta?

               3.

               Može li zabrana malteških zdravstvenih tijela, koja se osporava u ovom predmetu, služiti ostvarenju cilja visokih standarda zaštite javnog zdravlja, kada se bilo koje umjetno zubalo s nedostatkom može zamijeniti bez opasnosti za pacijenta?

               4.

               Je li način na koji tuženik, Superintendent tas-Saħħa Pubblika (javnozdravstveni nadzornik), tumači i primjenjuje Direktivu 2005/36/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. rujna 2005. u odnosu na kliničke dentalne tehničare koji su tražili priznanje kod istih malteških tijela povreda načela proporcionalnosti?

      (1)  Direktiva 2005/36/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. rujna 2005. o priznavanju stručnih kvalifikacija (SL 2005 L 255, str. 22.) (SL, posebno izdanje n hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 125.).


title: Predmet T-356/16: Rješenje Općeg suda od 7. ožujka 2017. – Brita protiv EUIPO-a – Aquis Wasser-Luft-Systeme (maxima)

text:
               8.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 144/63

         Rješenje Općeg suda od 7. ožujka 2017. – Brita protiv EUIPO-a – Aquis Wasser-Luft-Systeme (maxima)
   (Predmet T-356/16) (1)

   (2017/C 144/96)
   Jezik postupka: njemački
   Predsjednik prvog vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 305, 22. 8. 2016.


title: Predmet C-85/17 P: Žalba koju je 15. veljače 2017. podnio Mondelez UK Holdings & Services Ltd, ranije Cadbury Holdings Ltd protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 15. prosinca 2016. u predmetu T-112/13: Mondelez UK Holdings & Services Ltd protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo, Société des produits Nestlé SA

text:
               6.6.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 178/5

         Žalba koju je 15. veljače 2017. podnio Mondelez UK Holdings & Services Ltd, ranije Cadbury Holdings Ltd protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 15. prosinca 2016. u predmetu T-112/13: Mondelez UK Holdings & Services Ltd protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo, Société des produits Nestlé SA
   (Predmet C-85/17 P)
   (2017/C 178/05)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: Mondelez UK Holdings & Services Ltd, ranije Cadbury Holdings Ltd (zastupnici: T. Mitcheson QC, Barrister, P. Walsh, J. Blum i S. Dunstan, Solicitors)

      Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo, Société des produits Nestlé SA

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               poništi sljedeće dijelove odluke Općeg suda u predmetu T-112/13:

                           1)

                           obrazloženje u svezi s drugim dijelom prvog tužbenog razloga, navedeno u točkama 37. do 44.;

                           2)

                           obrazloženje u svezi s prvim dijelom prvog tužbenog razloga, navedeno u točkama 58. do 64.;

                           3)

                           obrazloženje u svezi s trećim dijelom prvog tužbenog razloga, navedeno u točkama 78. do 111.; i

                           4)

                           obrazloženje u svezi s četvrtim dijelom, navedeno u točkama 144. do 169. i u dijelu točke 177., u kojem je navedeno: „iako je utvrđeno da je osporavani žig stekao razlikovni karakter uporabom u Danskoj, Njemačkoj, Španjolskoj, Francuskoj, Italiji, Nizozemskoj, Austriji, Finskoj, Švedskoj i Ujedinjenoj Kraljevini”.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

               1)

               Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava u obrazloženju u svezi s drugim dijelom prvog tužbenog razloga, navedenim u točkama 37. do 44. Drugi dio odnosi se na uporabu žiga u odnosu na sve proizvode za koje je registriran. Opći je sud počinio pogrešku utvrdivši da se uporaba u trgovini čokoladne pločice koja se sastoji od četiri trapezoidna štapića može klasificirati kao slastica ili keks.

               2)

               Opći je sud počinio je pogrešku koja se tiče prava u obrazloženju u svezi s prvim dijelom prvog tužbenog razloga, navedenim u točkama 58. do 64. Prvi dio odnosi se na uporabu žiga u obliku u kojem je registriran. Mondelez tvrdi da se žig uopće nije rabio u obliku u kojem je registriran. Opći sud primijenio je pogrešne pravne kriterije time što: (i) nije dao dovoljnu težinu svojem utvrđenju da je pločica imala oblik na koji se prirodno pomisli kada je riječ o odnosnim proizvodima; i (ii) se oslonio na „spontanu i neposrednu asocijaciju” između oblika i riječi KIT KAT suprotno smjernicama iz predmeta Société des Produits Nestlé, C-215/14, EU:C:2015:604 (predmet C-215/14).

               3)

               Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava u obrazloženju u svezi s trećim dijelom prvog tužbenog razloga, navedenim u točkama 78. do 111. Treći dio odnosi se na neuporabu žiga kao oznake podrijetla i na dokaz podnesen s tim u svezi. Opći je sud primijenio pogrešni pravni kriterij oslonivši se na utvrđenja o prepoznavanju ili povezivanju. Pravilan pristup jest pitati percipira li relevantan krug osoba proizvode ili usluge označene isključivo tim žigom za koji je podnesena registracija, za razliku od svih drugih žigova koji bi mogli postojati, kao da potječu od određenog poduzetnika, u skladu s obrazloženjem Suda u predmetu C-215/14.

               4)

               Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava u obrazloženju u svezi s četvrtim dijelom prvog tužbenog razloga, navedenim u točkama 144. do 169. i u dijelu točke 177., u kojem je navedeno: „iako je utvrđeno da je osporavani žig stekao razlikovni karakter uporabom u Danskoj, Njemačkoj, Španjolskoj, Francuskoj, Italiji, Nizozemskoj, Austriji, Finskoj, Švedskoj i Ujedinjenoj Kraljevini”. Četvrti dio odnosi se na nedostatak dokaza razlikovnog karaktera stečenog uporabom u Europskoj uniji. Opći je sud pravilno utvrdio da Nestlé nije dokazao da je žig stekao razlikovni karakter u cijeloj Uniji i Mondelez ne želi pobijati to utvrđenje. Međutim, Mondelez ne prihvaća da je Nestlé u bilo kojem trenutku dokazao da je stečen razlikovni karakter za proizvode u 10 država članica Unije ili općenito. Opći je sud pogriješio primijenivši pogrešni pravni kriterij za svaku odnosnu državu članicu, jer ni prepoznavanje ni dodjela ni asocijacija ne odgovaraju percepciji žiga, od strane relevantnih potrošača, kao da označava podrijetlo, kao što to zahtijevaju kriteriji koje je Sud naveo u predmetu C-215/14.


title: Predmet C-7/16: Rješenje Suda (deveto vijeće) od 5. srpnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de Primera Instancia n° 11 de Vigo – Španjolska) – Banco Popular Español SA i PL Salvador SARL protiv Marie Rite Giraldez Villar i Modesta Martíneza Baza (Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 99. Poslovnika Suda — Direktiva 93/13/EEZ — Nepošteni uvjeti — Prijenos tražbine — Pravo dužnika na otpis svojeg duga — Pretpostavke za ostvarivanje tog prava)

text:
               19.9.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 343/17

         Rješenje Suda (deveto vijeće) od 5. srpnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de Primera Instancia no 11 de Vigo – Španjolska) – Banco Popular Español SA i PL Salvador SARL protiv Marie Rite Giraldez Villar i Modesta Martíneza Baza
   (Predmet C-7/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Direktiva 93/13/EEZ - Nepošteni uvjeti - Prijenos tražbine - Pravo dužnika na otpis svojeg duga - Pretpostavke za ostvarivanje tog prava))
   (2016/C 343/26)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Juzgado de Primera Instancia no 11 de Vigo

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Banco Popular Español SA, PL Salvador SARL

      Tuženici: Maria Rita Giraldez Villar, Modesto Martínez Baz

      Izreka

   Direktivu Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima treba tumačiti na način da nije primjenjiva na nacionalni propis, poput onoga u pitanju u glavnom postupku, koji se odnosi na pravo dužnika, čiju je dugovanu tražbinu vjerovnik prenio na trećega, da svoj dug ispuni na način da tom trećem isplati cijenu koju je potonji platio na temelju tog prijenosa.

      (1)  SL C 118, 4. 4. 2016.


title: Predmet T-202/12: Presuda Općeg suda od 12. ožujka 2014. – Al Assad protiv Vijeća ( „Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja protiv Sirije — Zamrzavanje financijskih sredstava — Stavljanje pojedinca na popis obuhvaćenih osoba — Osobni odnosi s članovima režima — Pravo na obranu — Pravičan postupak — Obveza obrazlaganja — Teret dokazivanja — Pravo na učinkovitu sudsku zaštitu — Proporcionalnost — Pravo na vlasništvo — Pravo na privatan život” )

text:
               28.4.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 129/18

         Presuda Općeg suda od 12. ožujka 2014. – Al Assad protiv Vijeća
   (Predmet T-202/12) (1)

   ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja protiv Sirije - Zamrzavanje financijskih sredstava - Stavljanje pojedinca na popis obuhvaćenih osoba - Osobni odnosi s članovima režima - Pravo na obranu - Pravičan postupak - Obveza obrazlaganja - Teret dokazivanja - Pravo na učinkovitu sudsku zaštitu - Proporcionalnost - Pravo na vlasništvo - Pravo na privatan život”))
   2014/C 129/22
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Bušra al-Asad (Damask, Sirija) (zastupnici: G. Karouni i C. Dumont, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: G. Étienne i M.-M. Joséphidès, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za djelomično poništenje, kao prvo, Provedbene odluke Vijeća 2012/172/ZVSP od 23. ožujka 2012. o provedbi Odluke 2011/782/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL L 87, str. 103.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 14., str. 102.), kao drugo, Odluke Vijeća 2012/739/ZVSP od 29. studenoga 2012. o mjerama ograničavanja protiv Sirije i stavljanju izvan snage Odluke 2011/782/ZVSP (SL L 330, str. 21.), kao treće, Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 363/2013 od 22. travnja 2013. o provedbi Uredbe (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji (SL L 111, str. 1., ispravak SL 2013, L 127, str. 27.), te, kao četvrto, Odluke Vijeća 2013/255/ZVSP od 31. svibnja 2013. o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL L 147, str. 14.), u dijelu u kojem se navedeni akti odnose na tužiteljicu.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Bušri al-Asad nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 217, 21.7.2012.


title: Predmet C-47/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. siječnja 2016. uputio Augstākā tiesa (Latvija) – Valsts ieņēmumu dienests protiv SIA „Veloserviss”

text:
               29.3.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 111/15

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. siječnja 2016. uputio Augstākā tiesa (Latvija) – Valsts ieņēmumu dienests protiv SIA „Veloserviss”
   (Predmet C-47/16)
   (2016/C 111/18)
   Jezik postupka: latvijski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Augstākā tiesa

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Valsts ieņēmumu dienests

      Druga stranka u žalbenom postupku: SIA „Veloserviss”

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li uvoznikovu obvezu da djeluje u dobroj vjeri koja se nalazi u članku 220. stavku 2. točki (b) Uredbe Vijeća br. 2913/92 (1) od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice, utvrditi na način da

                           (a)

                           uključuje uvoznikovu obvezu da dokaže okolnosti u kojima je izdana potvrda „A” koju je izvoznik primio (potvrde o sastavnim dijelovima robe, ulozi izvoznika u proizvodnji robe, itd.)?

                           (b)

                           uvoznik je djelovao u lošoj vjeri već samim time što je izvoznik djelovao u lošoj vjeri (primjerice kada izvoznik ne otkrije carinskim tijelima zemlje izvoza stvarno podrijetlo troškova, vrijednost sastavnih dijelova robe, itd.)?

                           (c)

                           obveza djelovanja u dobroj vjeri nije ispunjena samim time što je izvoznik pružio netočan podatak carinskim tijelima zemlje izvoza, i to čak i kada su sama carinska tijela učinila pogrešku prilikom izdavanja potvrde?

               2.

               Je li obveza uvoznika da djeluje u dobroj vjeri koja se nalazi u članku 220. stavku 2. točki (b) Uredbe Vijeća br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice dovoljno dokazana općim opisom u obavijesti OLAF-a i zaključcima OLAF-a, ili nacionalna carinska tijela ipak trebaju prikupiti dodatne dokaze o postupanju izvoznika?

      (1)  SL L 302, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 110.


title: Predmet T-540/08: Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2014. – Esso i dr. protiv Komisije ( „Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Tržište parafinskog voska — Tržište prešanog parafina — Odluka koja utvrđuje povredu članka 81. UEZ-a — Određivanje cijena i podjela tržištâ — Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni iz 2006. — Trajanje povrede — Jednako postupanje — Proporcionalnost — Neograničena nadležnost” )

text:
               1.9.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 292/23

         Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2014. – Esso i dr. protiv Komisije
   (Predmet T-540/08) (1)

   ((„Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Tržište parafinskog voska - Tržište prešanog parafina - Odluka koja utvrđuje povredu članka 81. UEZ-a - Određivanje cijena i podjela tržištâ - Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni iz 2006. - Trajanje povrede - Jednako postupanje - Proporcionalnost - Neograničena nadležnost”))
   2014/C 292/28
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Esso Société anonyme française (Courbevoie, Francuska); Esso Deutschland GmbH (Hamburg, Njemačka); ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA (Anvers, Belgija); i Exxon Mobil Corp. (West Trenton, New Jersey, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: R. Subiotto, QC, R. Snelders, L.-P. Rudolf i M. Piergiovanni, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: F. Castillo de la Torre i M. Gray, odvjetnici)

      Predmet

   Zahtjev za djelomično poništenje Odluke Komisije C (2008) 5476 final od 1. listopada 2008. o postupku primjene članka 81. (UEZ-a) i članka 53. Sporazuma o EGP-u (predmet COMP/39.181 – Vosak za svijeće), kao i zahtjeva za smanjenje iznosa novčane kazne koja je izrečena tužiteljima

      Izreka

               1.

               Iznos novčane kazne izrečene društvu Esso Société anonyme française u članku 2. Odluke C (2008) 5476 final od 1. listopada 2008. o postupku primjene članka 81. [UEZ-a] i članka 53. Sporazuma o EGP-u (predmet COMP/39.181 – Vosak za svijeće) određuje se na 6 2 7 12  895 eura.

               2.

               U preostalom dijelu tužba se odbija.

               3.

               Europska komisija snosit će vlastite troškove i troškove društva Esso Société anonyme française.

               4.

               Društva Esso Deutschland GmbH, ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA i Exxon Mobil Corp. snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 44, 21.2.2009.


title: Predmet C-220/14 P: Žalba koju su 5. svibnja 2014. podnijeli Ahmed Abdelaziz Ezz, Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed, Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin, Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar protiv presude Općeg suda (treće vijeće) donesene 27. veljače 2014. u predmetu T-256/11: Ahmed Abdelaziz Ezz, Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed, Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin, Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar protiv Vijeća Europske unije

text:
               21.7.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 235/6

         Žalba koju su 5. svibnja 2014. podnijeli Ahmed Abdelaziz Ezz, Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed, Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin, Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar protiv presude Općeg suda (treće vijeće) donesene 27. veljače 2014. u predmetu T-256/11: Ahmed Abdelaziz Ezz, Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed, Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin, Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar protiv Vijeća Europske unije
   (Predmet C-220/14 P)
   2014/C 235/09
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelji: Ahmed Abdelaziz Ezz, Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed, Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin, Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar (zastupnici: I. Burton, J. Binns, Solicitors, J. Lewis QC, B. Kennelly, J. Pobjoy, Barristers)

      Druga stranka u postupku: Vijeće Europske unije

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelji zahtijevaju da Sud:

               —

               ukine presudu Općeg suda od 28. veljače 2014. u predmetu T-256/11;

               —

               poništi Odluku 2011/172/ZVSP (1) od 21. ožujka 2011. i Uredbu br. 270/2011 (2) od 21. ožujka 2011., u dijelu u kojem se ti akti odnose na žalitelje;

               —

               naloži Vijeću snošenje troškova žalbe i postupka pred Općim sudom; i

               —

               poduzme sve druge mjere koje smatra prikladnima.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Dana 20. svibnja 2011., žalitelji su Općem sudu podnijeli tužbu za poništenje odluke i uredbe u dijelu u kojem se ti akti odnose na žalitelje (u daljnjem tekstu: tužba). Opći je sud odbio tu tužbu. Žalitelji su ustvrdili da je time Opći sud pogrešno primijenio pravo iz sljedećih razloga:

               1)

               prvi žalbeni razlog: Opći je sud pogrešno utvrdio da je odluka zakonito donesena na temelju članka 29. UFEU-a.

               2)

               drugi žalbeni razlog: Opći je sud pogrešno utvrdio da postoji temelj za nametanje mjera ograničavanja svakome od žalitelja i/ili da je taj temelj sukladan pravnim kriterijima za uvrštavanje na popis iz članka 1. stavka 1. odluke i članka 2. stavka 1. uredbe.

               3)

               treći žalbeni razlog: Opći je sud pogrešno utvrdio da je Vijeće poštovalo obvezu obrazlaganja.

               4)

               četvrti žalbeni razlog: Opći je sud pogriješio prilikom ispitivanja navoda žaliteljâ u pogledu povrede prava obrane i prava na djelotvornu sudsku zaštitu.

               5)

               peti žalbeni razlog: Opći je sud pogrešno utvrdio da je zahvaćanje u imovinu žalitelja i/ili u njihovu poduzetničku slobodu bilo proporcionalno.

               6)

               šesti žalbeni razlog: Opći je sud pogrešno utvrdio da nije bilo „očite pogreške u ocjeni” Vijeća.

      (1)  (SL L 76, str. 63.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 8., str. 260.)

      (2)  (SL L 76, str. 4) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 6., str. 204.)


title: Predmet T-716/14: Tužba podnesena 9. listopada 2014. – Tweedale protiv EFSA

text:
               15.12.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 448/33

         Tužba podnesena 9. listopada 2014. – Tweedale protiv EFSA
   (Predmet T-716/14)
   (2014/C 448/42)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Antony C. Tweedale (Bruxelles, Belgija) (zastupnik: B. Kloostra, odvjetnik)

      Tuženik: Europska agencija za sigurnost hrane (EFSA)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               utvrdi da je EFSA povrijedila Arhušku konvenciju, Uredbu (EZ) br. 1049/2001 i Uredbu (EZ) br. 1367/2006 u pogledu odluke Komisije od 10. kolovoza 2011.;

               —

               poništi odluku EFSA-e od 30. srpnja 2014.;

               —

               naloži EFSA-i plaćanje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

               1.

               U prvom tužbenom razlogu navodi da je usvajanjem osporavane odluke EFSA povrijedila članak 4. stavak 4. Konvencije Ujedinjenih naroda o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša od 25. lipnja 1998. („Aarhuška konvencija”), kako je odobrena odlukom Vijeća 2005/370/EZ od 17. veljače 2005., kao i da je povrijedila članak 6. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 1367/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. rujna 2006. o primjeni odredaba Aarhuške konvencije na institucije i tijela Zajednice („Aarhuška uredba”) i članak 4. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije. Kršeći te odredbe EFSA u osporavanoj odluci nije priznala obvezu otkrivanja informacija koje se nalaze u traženim dokumentima, a tiču se emisija u okoliš..

               2.

               U drugom tužbenom razlogu navodi da je EFSA, usvajanjem osporavane odluke povrijedila članak 4. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 1049/2001 i obvezu da na temelju članka 4. stavka 4. Aarhuške konvencije izvrši tumačenje, u skladu s tom konvencijom, razloga za odbijanje propisanog u članku 4. stavku 2. Uredbe (EZ) br. 1049/2001 na temelju članka 4. stavka 4. Aarhuške konvencije.


title: Predmet T-398/14: Tužba podnesena 5. lipnja 2014. – Best-Lock (Europe) protiv OHIM-a – Lego Juris (Oblik figurice-igračke)

text:
               13.10.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 361/11

         Tužba podnesena 5. lipnja 2014. – Best-Lock (Europe) protiv OHIM-a – Lego Juris (Oblik figurice-igračke)
   (Predmet T-398/14)
   2014/C 361/14
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Best-Lock (Europe) Ltd (Colne, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: W. Krahl, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Lego Juris A/S (Billund, Danska)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku četvrtog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) od 4. travnja 2014. u predmetu R 1896/2013-4 i proglasi opozvanim žig Zajednice br. 50  518 u odnosu na razred 28;

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Registrirani žig Zajednice protiv kojeg je podnesen zahtjev za opoziv: Trodimenzionalni žig u obliku figurice-igračke za proizvode iz razreda 9, 25 i 28 – žig Zajednice br. 50  518

      Nositelj žiga Zajednice: Lego Juris A/S

      Stranka koja zahtijeva opoziv žiga Zajednice: tužitelj

      Odluka Odjela za poništaje: djelomično odbijanje zahtjeva za proglašenje žiga ništavim

      Odluka žalbenog vijeća: odbijanje žalbe

      Tužbeni razlozi: povreda članka 51. stavka 1. točke (a) i članka 15. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 207/2009


title: Predmet C-672/13: Presuda Suda (šesto vijeće) od 19. ožujka (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Törvényszék – Mađarska) – OTP Bank Nyrt protiv Magyar Állam, Magyar Államkincstár (Zahtjev za prethodnu odluku — Državna potpora — Članak 107. stavak 1. UFEU-a — Pojam „državne potpore” — Doplaci za stanovanje dodijeljeni određenim kategorijama kućanstava prije pristupanja Mađarske Europskoj uniji — Isplata potpore od kreditnih institucija u zamjenu za državno jamstvo — Članak 108. stavak 3. UFEU-a — Mjera koja nije bila prethodno prijavljena Europskoj komisiji — Nezakonitost)

text:
               11.5.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/5

         Presuda Suda (šesto vijeće) od 19. ožujka (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Törvényszék – Mađarska) – OTP Bank Nyrt protiv Magyar Állam, Magyar Államkincstár
   (Predmet C-672/13) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Državna potpora - Članak 107. stavak 1. UFEU-a - Pojam „državne potpore” - Doplaci za stanovanje dodijeljeni određenim kategorijama kućanstava prije pristupanja Mađarske Europskoj uniji - Isplata potpore od kreditnih institucija u zamjenu za državno jamstvo - Članak 108. stavak 3. UFEU-a - Mjera koja nije bila prethodno prijavljena Europskoj komisiji - Nezakonitost))
   (2015/C 155/06)
   Jezik postupka: mađarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Fővárosi Törvényszék

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: OTP Bank Nyrt

      Tuženici: Magyar Állam, Magyar Államkincstár

      Izreka

   Jamstvo koje je mađarska država izdala na temelju članka 25. stavaka 1. i 2. Uredbe vlade br. 12/2001 od 31. siječnja 2001. o potporama namijenjenima olakšavanju pristupa stanovanju, dodijeljeno isključivo kreditnim institucijama, jest a priori „državna potpora” u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a. Međutim, na sudu koji je uputio zahtjev jest da osobito ocijeni selektivni karakter takvog jamstva određujući, među ostalim, je li nakon izmjene te uredbe, navodno provedene tijekom 2008., to jamstvo moglo biti dodijeljeno i drugim gospodarskim subjektima osim kreditnim institucijama i, u slučaju potvrdnog odgovora, može li ta okolnost dovesti u pitanje selektivni karakter navedenog jamstva.
   Pod pretpostavkom da sud koji je uputio zahtjev državno jamstvo o kojem je riječ u predmetu u glavnom postupku kvalificira kao „državnu potporu” u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a, takvo jamstvo treba smatrati novom potporom te je na temelju toga podvrgnuto obvezi prethodne prijave Europskoj komisiji u skladu s člankom 108. stavkom 3. UFEU-a. Na sudu koji je uputio zahtjev jest da ispita je li dotična država članica ispunila tu obvezu i, ako to nije slučaj, proglasi to jamstvo nezakonitim.
   Korisnici državnog jamstva poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koje je dodijeljeno nepoštovanjem članka 108. stavka 3. UFEU-a te je stoga nezakonito, u skladu s pravom Unije ne raspolažu pravnim lijekom.

      (1)  SL C 85, 22. 3. 2014.


title: Predmet C-89/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. veljače 2017. uputio Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Ujedinjena Kraljevina) – Secretary of State for the Home Department protiv Rozanne Banger

text:
               24.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 129/7

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. veljače 2017. uputio Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Ujedinjena Kraljevina) – Secretary of State for the Home Department protiv Rozanne Banger
   (Predmet C-89/17)
   (2017/C 129/09)
   Jezik postupka: engleski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Secretary of State for the Home Department

      Tuženik: Rozanne Banger

      Prethodna pitanja

               1.

               Primjenjuju li se načela iz odluke u predmetu Immigration Appeal Tribunal i Surinder Singh, ex parte Secretary of State for the Home Department (C-370/90) [1992.] na način da od države članice zahtijevaju da izda dozvolu boravka ili, podredno, omogući njezino pribavljanje osobi koja nije građanin Unije i nevjenčani je partner građaninu Unije koji se, ostvarivši svoje pravo na temelju Ugovora na slobodno kretanje radi zaposlenja u drugoj državi članici, vrati zajedno s takvim partnerom u državu članicu svojeg državljanstva?

               2.

               Podredno, postoji li obveza izdavanja takve dozvole boravka ili, podredno, omogućavanja njezina pribavljanja na temelju Direktive 2004/38 Europskog parlamenta i Vijeća (1) o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica (u daljnjem tekstu: Direktiva)?

               3.

               Ako odluka o odbijanju izdavanja dozvole boravka nije utemeljena na iscrpnom ispitivanju osobnih okolnosti podnositelja zahtjeva i nije opravdana prikladnim ili dostatnim razlozima, je li takva odluka nezakonita jer povređuje članak 3. stavak 2. Direktive?

               4.

               Je li u skladu s Direktivom pravilo nacionalnog prava prema kojem nije moguće podnijeti žalbu sudu protiv odluke izvršnog tijela kojom se odbija izdati boravišna iskaznica osobi koja tvrdi da je član šire obitelji?

      (1)  Direktiva 2004/38 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ (SL 2004., L 158, str. 77.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 42. i ispravak u SL-u 2016., L 87, str. 36.)


title: Predmet C-642/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. prosinca 2016. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – Junek Europ-Vertrieb GmbH protiv Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG

text:
               3.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 104/26

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. prosinca 2016. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – Junek Europ-Vertrieb GmbH protiv Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG
   (Predmet C-642/16)
   (2017/C 104/39)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesgerichtshof

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Junek Europ-Vertrieb GmbH

      Tuženik: Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG

      Prethodna pitanja

   Treba li članak 13. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (1) tumačiti na način da se nositelj žiga može protiviti daljnjoj komercijalizaciji medicinskog proizvoda uvezenog iz druge države članice u njegovom unutarnjem i vanjskom izvornom pakiranju kojeg je uvoznik oblijepio dodatnom vlastitom naljepnicom, osim ako je

               —

               utvrđeno da bi korištenje žiga od strane njegova nositelja u svrhu protivljenja komercijalizaciji proizvoda pod tim žigom koji je oblijepljen novom naljepnicom pridonijelo umjetnoj podjeli tržišta među državama članicama;

               —

               dokazano da ponovno označivanje ne bi imalo utjecaja na izvorno stanje proizvoda sadržanih u pakiranju;

               —

               na pakiranju jasno naznačeno tko je proizvod oblijepio novom naljepnicom i tko je proizvođač;

               —

               proizvod oblijepljen novom naljepnicom ne ostavlja dojam koji bi mogao nanijeti štetu ugledu žiga i njegova nositelja; s obzirom da nova naljepnica ne smije biti neodgovarajuća, loše kvalitete ili neuredna, i

               —

               uvoznik obavijestio nositelja žiga prije stavljanja na tržište proizvoda oblijepljenog novom naljepnicom te mu na zahtjev dostavio primjerak tog proizvoda.

      (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice, (SL L 78, str.1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.)