title: Predmet T-407/21: Tužba podnesena 9. srpnja 2021. – PB/Komisija

text:
               23.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 338/40

      Tužba podnesena 9. srpnja 2021. – PB/Komisija
      (Predmet T-407/21)
      (2021/C 338/50)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: PB (zastupnici: L. Levi i M. Vandenbussche, odvjetnice)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi ovu tužbu dopuštenom i osnovanom;
                  posljedično,

                  —

                  poništi Komisijinu odluku od 5. svibnja 2021., o kojoj je obaviješten 10. svibnja 2021., u vezi s povratom iznosa (i) 4 241 507 eura (ugovor TACIS/2006/101-510) (glavni iznos) ili 4 674 256,92 eura (glavni iznos uvećan za zatezne kamate do 30. travnja 2021.) odnosno (ii) 1 197 055,86 eura (ugovor CARDS/2008/166-429) (glavni iznos) ili 1 298 608,85 eura (glavni iznos uvećan za zatezne kamate do 30. travnja 2021.) od kojih treba odbiti 399 825 eura;

                  —

                  naloži povrat svih iznosa koje je Komisija eventualno primila na temelju te odluke uvećanih za zatezne kamate po stopi koju primjenjuje Europska središnja banka uvećanoj za 7 postotnih poena;

                  —

                  naloži plaćanje 10 000 eura na ime štete uz pridržaj prava prilagodbe tog iznosa;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi Financijske uredbe jer Komisija nema nikakvu tražbinu koju može isticati protiv njega a, u svakom slučaju, nikakvu nespornu tražbinu.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi bitnih postupovnih pravila, dužne pažnje i načela nepristranosti iz članka 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Tužitelj ističe da se spornom odlukom, kako bi se opravdalo pokretanje postupka povrata, tvrdi da on nije odgovorio na obavijest o terećenju, podsjetnik i pismo opomene. Međutim, time je Komisija propustila, s jedne strane, pojasniti da je tužitelj te akte osporavao i, s druge strane, navesti da se belgijski sud proglasio nadležnim za odlučivanje o postupku koji je HB pred njim pokrenuo na temelju dvaju ugovora. Tužitelj dodaje da je Komisija također povrijedila svoju obvezu obrazlaganja jer nije iznijela razloge koji su je naveli da u ovom slučaju odluči kako je odlučila. Naposljetku, tužitelj smatra da Komisija nije pažljivo i nepristrano ispitala sve relevantne elemente ovog slučaja.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisija nije nadležna donositi izvršive odluke, na nepostojanju pravne osnove i na očitoj pogrešci u ocjeni. Tužitelj tvrdi da Komisija nije bila nadležna za donošenje dviju odluka koje su ovršne isprave za povrat tražbine koju namjerava istaknuti protiv gospodarskog subjekta kojim tužitelj upravlja i kojeg smatra solidarno odgovornim, s obzirom na nepostojanje klauzule o arbitraži u ugovoru koji ih veže a kojom se nadležnost dodjeljuje sudovima Unije za sporove u pogledu primjene ugovora. Tužitelj smatra da ako Komisija nije nadležna za donošenje dviju odluka koje se odnose na taj subjekt, ona ne može biti nadležna ni da ih donosi u pogledu njega jer je razlog njegove tužbe ugovorne prirode.


title: Predmet C-630/19: Rješenje Suda (osmo vijeće) od 26. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugal) – PAGE International Lda protiv Autoridade Tributária e Aduaneira (Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje – Porez na dodanu vrijednost (PDV) – Odbitak pretporeza – Direktiva 2006/112/EZ – Članci 168. i 176. – Isključenje prava na odbitak – Stjecanje usluga prehrane – Standstill klauzula – Pristupanje Europskoj uniji)

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/2

      Rješenje Suda (osmo vijeće) od 26. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugal) – PAGE International Lda protiv Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Predmet C-630/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Odbitak pretporeza - Direktiva 2006/112/EZ - Članci 168. i 176. - Isključenje prava na odbitak - Stjecanje usluga prehrane - Standstill klauzula - Pristupanje Europskoj uniji)
      (2020/C 304/02)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: PAGE International Lda

         Tuženik: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Izreka

      Članak 168. točku (a) i članak 176. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalno zakonodavstvo koje nakon pristupanja dotične države članice Europskoj uniji sužava opseg troškova isključenih iz prava na odbitak poreza na dodanu vrijednost, dopuštajući, pod određenim uvjetima, djelomičan odbitak poreza na dodanu vrijednost za takve troškove, među kojima posebno one vezane uz prehranu, čak i ako porezni obveznik dokaže da su ti troškovi u cijelosti bili namijenjeni obavljanju njegove oporezive gospodarske djelatnosti.

         (1)  SL C 389, 11. 11. 2019.


title: Spojeni predmeti C-632/19 i C-633/19: Rješenje Suda (deveto vijeće) od 16. srpnja 2020. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen – Belgija) – Federale Overheidsdienst Financiën, Openbaar Ministerie protiv Metalen Galler NV (C-632/19 i C-633/19), LW-Idee GmbH (C-632/19 i C-633/19), KGH Belgium NV (C-632/19), Vollers Belgium NV (C-633/19) (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda – Damping – Uvoz određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje podrijetlom iz Kine – Uredba (EZ) br. 91/2009 – Valjanost i tumačenje – Nepostojanje dostatnih pojašnjenja o činjeničnom kontekstu glavnog postupka kao i razloga koji opravdavaju potrebu odgovora na prethodna pitanja – Očita nedopuštenost)

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/3

      Rješenje Suda (deveto vijeće) od 16. srpnja 2020. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen – Belgija) – Federale Overheidsdienst Financiën, Openbaar Ministerie protiv Metalen Galler NV (C-632/19 i C-633/19), LW-Idee GmbH (C-632/19 i C-633/19), KGH Belgium NV (C-632/19), Vollers Belgium NV (C-633/19)
      (Spojeni predmeti C-632/19 i C-633/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda - Damping - Uvoz određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje podrijetlom iz Kine - Uredba (EZ) br. 91/2009 - Valjanost i tumačenje - Nepostojanje dostatnih pojašnjenja o činjeničnom kontekstu glavnog postupka kao i razloga koji opravdavaju potrebu odgovora na prethodna pitanja - Očita nedopuštenost)
      (2020/C 304/03)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Federale Overheidsdienst Financiën, Openbaar Ministerie

         Tuženici: Metalen Galler NV (C-632/19 i C-633/19), LW-Idee GmbH (C-632/19 i C-633/19), KGH Belgium NV (C-632/19), Vollers Belgium NV (C-633/19),

         Izreka

      Zahtjevi za prethodnu odluku koje je rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Prvostupanjski sud u Antwerpenu, Belgija) uputio odlukama od 27. ožujka 2019. su očito nedopušteni.

         (1)  SL C 399, 25. 11. 2019.


title: Predmet C-839/19 P: Žalba koju je 16. studenoga 2019. podnijela Karolina Romańska protiv rješenja Općeg suda od 6. rujna 2019. u predmetu T-212/18, Romańska protiv Frontexa

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/3

      Žalba koju je 16. studenoga 2019. podnijela Karolina Romańska protiv rješenja Općeg suda od 6. rujna 2019. u predmetu T-212/18, Romańska protiv Frontexa
      (Predmet C-839/19 P)
      (2020/C 304/04)
      Jezik postupka: poljski

         Stranke

         Žalitelj: Karolina Romańska – Kuć (zastupnik: A. Tetkowska, odvjetnica)

         Druga stranka u postupku: Agencija za europsku graničnu i obalnu stražu
      Predmet je rješenjem od 31. siječnja 2020. brisan iz upisnika.


title: Predmet C-101/20 P: Žalba koju je 19. veljače 2020. podnio Currency One S.A. protiv presude Općeg suda od 19. prosinca 2019. u predmetu T-501/18, Currency One protiv EUIPO-a – Cinkciarz.pl

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/3

      Žalba koju je 19. veljače 2020. podnio Currency One S.A. protiv presude Općeg suda od 19. prosinca 2019. u predmetu T-501/18, Currency One protiv EUIPO-a – Cinkciarz.pl
      (Predmet C-101/20 P)
      (2020/C 304/05)
      Jezik postupka: poljski

         Stranke

         Žalitelj: Currency One S.A. (zastupnik: P. Szmidt, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo, Cinkciarz.pl sp. z o.o.
      Odlukom Suda (vijeće za dopuštanje žalbi) od 28. svibnja 2020. žalba nije dopuštena.


title: Predmet C-198/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. svibnja 2020. uputio Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Poljska) – MN, DN, JN, ZN protiv X Bank S.A.

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/4

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. svibnja 2020. uputio Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Poljska) – MN, DN, JN, ZN protiv X Bank S.A.
      (Predmet C-198/20)
      (2020/C 304/06)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: MN, DN, JN, ZN

         Tuženik: X Bank S.A.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 2. točku (b) Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (1), članak 3. stavke 1. i 2., članak 4. Direktive 93/13 te njezine uvodne izjave:

                              —

                              budući da potrošači moraju biti jednako zaštićeni prema usmeno sklopljenim ugovorima kao i prema pisanima, bez obzira na to jesu li u potonjima ugovorne odredbe sadržane u jednom ili u više dokumenata;

                              —

                              budući da se ta procjena nepoštenosti odredaba koja se provodi u skladu s odabranim općim kriterijima, posebno u prodaji ili pružanju javnih usluga gdje se usluge pružaju kolektivno čime se u obzir uzima čimbenik solidarnosti među korisnicima, mora upotpuniti tako da se najprije općenito ocijene različiti uključeni interesi; budući da to predstavlja uvjet o dobroj vjeri; budući da prilikom donošenja procjene o dobroj vjeri posebnu pozornost treba posvetiti jačini polazišta pregovaračkih strana, zatim je li potrošač bio naveden da prihvati odredbu i je li roba ili usluga prodana ili pružena na temelju posebne narudžbe potrošača; budući da prodavatelj robe ili pružatelj usluga možda ispunjava uvjet o dobroj vjeri ako postupa pošteno i pravedno u odnosu na drugu stranu o čijim zakonitim interesima mora voditi računa;

                              —

                              budući da bi se ugovori trebali sastavljati jasnim, razumljivim jezikom, a potrošač bi zapravo trebao dobiti mogućnost da pregleda sve odredbe te bi, u slučaju kakvih dvojbi, trebalo prevagnuti tumačenje koje je za potrošača najpovoljnije;
                              s obzirom na točke 16. i 21. presude Suda od 3. rujna 2015. Horațiu Ovidiu Costea/SC Volksbank România SA (C-110/14, ECLI:EU:C:2015:538) i točke 20. i 26. do 33. mišljenja nezavisnog odvjetnika Pedra Cruza Villalóna od 23. travnja 2015. (ECLI:EU:C:2015:271),
                              tumačiti na način da svi potrošači imaju pravo na zaštitu potrošača propisanu Direktivom 93/13?
                              Ili pak, kako je to navedeno u točki 74. presude Suda od 30. travnja 2014. u predmetu Árpád Kásler, Hajnalka Káslerné Rábai/OTP Jelzálogbank Zrt, (ECLI:EU:C:2014:282), pravo na zaštitu potrošača ima samo prosječni potrošač koji je uredno obaviješten i postupa s dužnom pažnjom i razboritošću? Drugim riječima, može li nacionalni sud utvrditi nepoštenost odredbi ugovora koji je sklopio svaki potrošač ili pak može utvrditi samo nepoštenost odredbi ugovora koji je sklopio potrošač koji se može smatrati prosječnim potrošačem koji je uredno obaviješten i postupa s dužnom pažnjom i razboritošću?

                  2.

                  U slučaju da se na prvo pitanje odgovori da pravo na zaštitu potrošača na temelju Direktive 93/13 nemaju svi potrošači, nego samo prosječni potrošač koji je uredno obaviješten i postupa s dužnom pažnjom i razboritošću, može li se prosječnim potrošačem koji je uredno obaviješten i postupa s dužnom pažnjom i razboritošću smatrati potrošač koji prije sklapanja ugovora o hipotekarnom kreditu indeksiranom u stranoj valuti u iznosu od 150 000,00 poljskih zlota koji se sklapa na 30 godina nije pročitao ugovor? Može li se takvom potrošaču pružiti zaštita na temelju Direktive 93/13?

                  3.

                  U slučaju da se na prvo pitanje odgovori da pravo na zaštitu potrošača na temelju Direktive 93/13 nemaju svi potrošači, nego samo prosječni potrošač koji je uredno obaviješten i postupa s dužnom pažnjom i razboritošću, može li se prosječnim potrošačem koji je uredno obaviješten i postupa s dužnom pažnjom i razboritošću smatrati potrošač koji, iako je pročitao nacrt ugovora o hipotekarnom kreditu indeksiranom u stranoj valuti koji se sklapa na 30 godina u iznosu od 150 000,00 poljskih zlota, nije u cijelosti razumio ugovor te unatoč tomu nije pokušao razumjeti ugovor prije njegova sklapanja, konkretno, nije se obratio drugoj ugovornoj stranci, banci, sa zahtjevom da mu pojasni ugovor i pojedinačne ugovorne odredbe? Može li se takvom potrošaču pružiti zaštita na temelju Direktive 93/13?

         (1)  SL 1993., L 95, str. 29.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.


title: Predmet C-202/20 P: Žalba koju je 12. svibnja 2020. podnio Claudio Necci protiv rješenja Općeg suda (četvrto vijeće) od 25. ožujka 2020. u predmetu T-129/19, Necci protiv Komisije

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/5

      Žalba koju je 12. svibnja 2020. podnio Claudio Necci protiv rješenja Općeg suda (četvrto vijeće) od 25. ožujka 2020. u predmetu T-129/19, Necci protiv Komisije
      (Predmet C-202/20 P)
      (2020/C 304/07)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Claudio Necci (zastupnici: S. Orlandi, T. Martin, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Europski parlament, Vijeće Europske unije

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine rješenje koje je 25. ožujka 2020. donio Opći sud Europske unije u predmetu Necci/Komisija, T-129/19;

                  —

                  vrati predmet Općem sudu Europske unije na ponovno odlučivanje;

                  —

                  o troškovima odluči naknadno.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj zahtijeva ukidanje rješenja donesenog 25. svibnja 2020. u predmetu T-129/19, kojim je Opći sud Europske unije njegovu tužbu odbacio kao nedopuštenu i naložio mu snošenje troškova.
      U skladu s tim, žalitelj ističe tri žalbena razloga:
      Prvi žalbeni razlog temelji se na iskrivljavanju predmeta spora jer je Opći sud Europske unije smatrao da se odlukom od 18. srpnja 2011. nanosi šteta žalitelju.
      Drugi žalbeni razlog temelji se na povredi njegova prava na djelotvornu sudsku zaštitu s obzirom na to da, ako je njegova tužba nedopuštena, žalitelj ne raspolaže nikakvim pravnim lijekom za osporavanje činjenice da više nema nikakvo socijalno osiguranje, unatoč tomu što je radio čitav svoj život.
      Treći žalbeni razlog temelji se na povredi načela jednog mjerodavnog prava s obzirom na to da je Opći sud Europske unije presudio da gubitak socijalnog osiguranja u Italiji zbog prijenosa „proizlazi iz pravnih normi svojstvenih nacionalnom pravu o kojem je riječ i koje ne utječe na njegov položaj u odnosu na RCAM”.


title: Predmet C-212/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. svibnja 2020. uputio Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Poljska) – M.P., B.P. protiv „A.” koji obavlja djelatnost posredstvom društva „A.” S.A.

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. svibnja 2020. uputio Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Poljska) – M.P., B.P. protiv „A.” koji obavlja djelatnost posredstvom društva „A.” S.A.
      (Predmet C-212/20)
      (2020/C 304/08)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: M.P., B.P.

         Tuženik:„A.” koji obavlja djelatnost posredstvom društva „A.” S.A.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li ugovorna odredba kojom se utvrđuje kupovni i prodajni tečaj strane valute u ugovoru o kreditu indeksiranom u stranoj valuti – s obzirom na članak 3. stavak 1., članak 4. stavak 1. i članak 5. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (1) i njezine uvodne izjave kojima se predviđa da ugovor treba sastaviti jasnim i razumljivim jezikom i da u slučaju dvojbi treba prevagnuti tumačenje koje je najpovoljnije za potrošača – biti sastavljena na nedvosmislen način, odnosno tako da korisnik kredita / potrošač može samostalno odrediti tečaj na određeni dan ili se pak ugovorna odredba – s obzirom na vrstu ugovora o kojoj je riječ u članku 4. stavku 1. navedene direktive, dugoročnu prirodu ugovora (koji traje nekoliko desetljeća) i činjenicu da je vrijednost strane valute podložna stalnim promjenama (koje mogu nastati u bilo kojem trenutku) – može sastaviti na općenitiji način, odnosno s obzirom na tržišnu vrijednost strane valute, tako da se spriječi uvođenje znatnije neravnoteže između stranaka u pogledu prava i obveza na štetu potrošača u smislu članka 3. stavka 1. navedene direktive?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo [pitanje], je li, s obzirom na članak 5. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima i njezine uvodne izjave, moguće ugovornu odredbu u kojoj je vjerovnik (banka) utvrdio kupovni i prodajni tečaj strane valute tumačiti na način da se ugovorne dvojbe riješe u korist potrošača i da se prihvati da se kupovni i prodajni tečaj strane valute u ugovoru ne utvrđuju proizvoljno, nego po slobodnim tržišnim uvjetima, osobito u situaciji u kojoj obje strane na isti način tumače ugovorne odredbe kojima se utvrđuje kupovni i prodajni tečaj strane valute ili korisnik kredita / potrošač nije pokazao interes za spornu ugovornu odredbu u vrijeme sklapanja i tijekom izvršavanja ugovora, uključujući to da se nije upoznao sa sadržajem ugovora u trenutku njegova sklapanja i tijekom cijelog njegova trajanja?

         (1)  SL 1993., L 95, str. 29.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.


title: Predmet C-219/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. svibnja 2020. uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) – LM

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. svibnja 2020. uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) – LM
      (Predmet C-219/20)
      (2020/C 304/10)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesverwaltungsgericht Steiermar

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: LM

         Tuženo tijelo: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         uz sudjelovanje: Österreichische Gesundheitskasse
      Kompetenzzentrum LSD

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 6. EKLJP-a te članak 41. stavak 1. i članak 47. stavak 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da im se protivi nacionalna odredba koja u postupku pokrenutom povodom upravnog prekršaja počinjenog iz nehaja obvezno predviđa petogodišnji rok zastare?


title: Predmet C-231/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. lipnja 2020. uputio Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – MT protiv Landespolizeidirektion Steiermark

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. lipnja 2020. uputio Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – MT protiv Landespolizeidirektion Steiermark
      (Predmet C-231/20)
      (2020/C 304/11)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj revizije: MT

         Druga stranka u postupku: Landespolizeidirektion Steiermark

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Mora li nacionalni sud u okviru kaznenog postupka koji se vodi radi zaštite uređenja monopola ispitati odredbu o kaznenoj sankciji koju primjenjuje s obzirom na slobodu pružanja usluga ako je prethodno ispitao uređenje monopola u skladu sa smjernicama Suda Europske unije i ako je to ispitivanje pokazalo da je uređenje monopola opravdano?

                  2.

                  Ako odgovor na prvo prethodno pitanje bude potvrdan:

                              2. a)

                              Treba li članak 56. UFEU-a tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba kojom se za stavljanje na raspolaganje lutrije zabranjene Zakonom o igrama na sreću predviđa obvezno izricanje novčane kazne za svaki automat za igre na sreću bez apsolutnog najvišeg ukupnog iznosa izrečenih novčanih kazni?

                              2. b)

                              Treba li članak 56. UFEU-a tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba kojom se za stavljanje na raspolaganje lutrije zabranjene Zakonom o igrama na sreću predviđa obvezno izricanje najmanje kazne u iznosu od 3 000 eura za svaki automat za igre na sreću?

                              2. c)

                              Treba li članak 56. UFEU-a tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba kojom se za stavljanje na raspolaganje lutrije zabranjene Zakonom o igrama na sreću predviđa izricanje zamjenske kazne oduzimanja slobode za svaki automat za igre na sreću bez apsolutnog najvišeg ukupnog iznosa izrečenih zamjenskih kazni oduzimanja slobode?

                              2. d)

                              Treba li članak 56. UFEU-a tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba kojom se u slučaju kažnjavanja stavljanja na raspolaganje lutrija zabranjenih Zakonom o igrama na sreću propisuje da doprinos za troškove kaznenog postupka iznosi 10 % izrečenih novčanih kazni?

                  3.

                  Ako odgovor na prvo prethodno pitanje bude niječan:

                              3. a)

                              Treba li članak 49. stavak 3. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba kojom se za stavljanje na raspolaganje lutrije zabranjene Zakonom o igrama na sreću predviđa obvezno izricanje novčane kazne za svaki automat za igre na sreću bez apsolutnog najvišeg ukupnog iznosa izrečenih novčanih kazni?

                              3. b)

                              Treba li članak 49. stavak 3. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba kojom se za stavljanje na raspolaganje lutrije zabranjene Zakonom o igrama na sreću predviđa obvezno izricanje najmanje kazne u iznosu od 3 000 eura za svaki automat za igre na sreću?

                              3. c)

                              Treba li članak 49. stavak 3. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba kojom se za stavljanje na raspolaganje lutrije zabranjene Zakonom o igrama na sreću predviđa izricanje zamjenske kazne oduzimanja slobode za svaki automat za igre na sreću bez apsolutnog najvišeg ukupnog iznosa izrečenih zamjenskih kazni oduzimanja slobode?

                              3. d)

                              Treba li članak 49. stavak 3. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba kojom se u slučaju kažnjavanja stavljanja na raspolaganje lutrija zabranjenih Zakonom o igrama na sreću propisuje da doprinos za troškove kaznenog postupka iznosi 10 % izrečenih novčanih kazni?


title: Predmet C-300/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. srpnja 2020. uputio Bundesverwaltungsgericht (Njemačka) – BUND Naturschutz in Bayern e.V. protiv Landkreis Rosenheim.

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. srpnja 2020. uputio Bundesverwaltungsgericht (Njemačka) – BUND Naturschutz in Bayern e.V. protiv Landkreis Rosenheim.
      (Predmet C-300/20)
      (2020/C 304/12)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesverwaltungsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: BUND Naturschutz in Bayern e.V.

         Tuženik: Landkreis Rosenheim

         uz sudjelovanje: Landesanwaltschaft Bayern, Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 3. stavak 2. točku (a) Direktive 2001/42/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. lipnja 2001. o procjeni učinaka određenih planova i programa na okoliš (1) tumačiti na način da se okvir za buduće odobravanje provedbe projekata navedenih u Prilozima I. i II. Direktivi 2011/92/EU (2) (u daljnjem tekstu: Direktiva o PUO-u) određuje već u slučaju kad se uredbom za zaštitu prirode i krajolika predviđaju opće zabrane s mogućnosti izuzeća i odobrenja koja nisu posebno povezana s projektima iz Prilogâ Direktivi o PUO-u?

                  2.

                  Treba li članak 3. stavak 2. točku (a) Direktive 2001/42/EZ tumačiti na način da su planovi i programi za poljoprivredu, šumarstvo, uporabu zemlje itd. izrađeni kad je njihov cilj određivanje referentnog okvira upravo za jedno ili više tih područja? Ili je dovoljno ako se za zaštitu prirode i krajolika uređuju opće zabrane i odobrenja koje treba provjeriti u postupku izdavanja odobrenja za velik broj projekata i uporaba i koji mogu neizravno („refleksno”) utjecati na jedno ili više tih područja?

                  3.

                  Treba li članak 3. stavak 4. Direktive 2001/42/EZ tumačiti na način da se određuje okvir za buduće odobravanje provedbe projekata ako se uredbom donesenom za zaštitu prirode i krajolika za velik broj apstraktno opisanih projekata i mjera u području očuvanja određuju opće zabrane i odobrenja, ali se ne mogu ni predvidjeti ni planirati konkretni projekti prilikom donošenja te uredbe te stoga ne postoji posebna povezanost s konkretnim projektima?

         (1)  SL 2001., L 197, str. 30. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 13., str. 17.)

         (2)  Direktiva 2011/92/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o procjeni učinaka određenih javnih i privatnih projekata na okoliš (SL 2012., L 26, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 27., str. 3.)


title: Predmet C-306/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. srpnja 2020. uputio Administratīvā apgabaltiesa (Latvija) – SIA Visma Enterprise Konkurences padome

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. srpnja 2020. uputio Administratīvā apgabaltiesa (Latvija) – SIA Visma Enterprise Konkurences padome
      (Predmet C-306/20)
      (2020/C 304/13)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Administratīvā apgabaltiesa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SIA Visma Enterprise

         Tuženik: Konkurences padome

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Može li se sporazum između proizvođača i distributera o kojem je riječ u ovom slučaju (na temelju kojeg tijekom razdoblja od šest (6) mjeseci od registracije moguće transakcije distributer koji ju je ranije registrirao ima prednost u provedbi postupka prodaje s dotičnim krajnjim korisnikom, osim ako se on tome ne protivi) smatrati, u skladu s pravilnim tumačenjem Ugovora o funkcioniranju Europske unije, sporazumom između poduzetnika koji ima za cilj sprečavanje, ograničivanje ili narušavanje tržišnog natjecanja, u smislu članka 101. stavka 1. [UFEU-a]?

                  2.

                  Sadržava li sporazum između proizvođača i distributera o kojem je riječ u ovom slučaju, koji se tumači u skladu s odredbama Ugovora o funkcioniranju Europske unije, naznake na temelju kojih se može ocijeniti je li izuzet iz opće zabrane zabranjenih sporazuma?

                  3.

                  Može li se smatrati da sporazum između proizvođača i distributera o kojem je riječ u ovom slučaju, koji se tumači u skladu s odredbama Ugovora o funkcioniranju Europske unije, čini izuzeće? Primjenjuje li se izuzeće kojim se omogućuje sklapanje vertikalnih sporazuma koji dovode do ograničavanja aktivne prodaje na isključivo dodijeljeno područje ili isključivoj grupi korisnika rezerviranoj za dobavljača, odnosno na području ili korisnicima koje je dobavljač dodijelio drugom kupcu, ako takvo ograničenje ne ograničava prodaju kupčevih korisnika i ako tržišni udio dobavljača (tužitelja) nije veći od 30 %, samo na sustave isključive distribucije?

                  4.

                  Može li nezakonito postupanje samo jednog gospodarskog subjekta biti jedini sastavni element sporazuma između proizvođača i distributera o kojem je riječ u ovom slučaju, koji se tumači u skladu s Ugovorom o funkcioniranju Europske unije? Mogu li se u okolnostima ovog slučaja, koje se tumače u skladu s odredbama Ugovora o funkcioniranju Europske unije, utvrditi naznake o sudjelovanju samo jednog gospodarskog subjekta u zabranjenom sporazumu?

                  5.

                  Mogu li se u okolnostima ovog slučaja, koje se tumače u skladu s odredbama Ugovora o funkcioniranju Europske unije, utvrditi naznake o ograničavanju (narušavanju) tržišnog natjecanja u okviru sustava distribucije ili o prednosti u korist tužitelja ili pak negativnom učinku na tržišno natjecanje?

                  6.

                  U okolnostima ovog slučaja, koje se tumače u skladu s odredbama Ugovora o funkcioniranju Europske unije, ako tržišni udio distribucijske mreže nije veći od 30 % (tužitelj je proizvođač, zbog čega njegov tržišni udio uključuje i prihode od prodaje njegovih distributera), mogu li se utvrditi naznake o negativnim učincima na tržišno natjecanje u sustavu distribucije i/ili izvan njega i primjenjuje li se na navedeni sporazum zabrana zabranjenih sporazuma?

                  7.

                  U skladu s člankom 101. stavkom 3. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i člankom 2. Uredbe Komisije br. 330/2010 od 20. travnja 2010. (1), u vezi s njezinim člankom 4. točkom (b):

                              —

                              Primjenjuje li se izuzeće na sustav distribucije u skladu s kojim i. sam distributer (trgovac) odabire mogućeg korisnika s kojim će surađivati; ii. dobavljač na temelju objektivnih, općepoznatih i provjerljivih kriterija nije prethodno odredio konkretnu grupu korisnika kojima će svaki distributer pružati svoje usluge; iii. dobavljač, na zahtjev distributera (trgovca), rezervira moguće korisnike za navedenog distributera; iv. ostali distributeri ne znaju za rezervaciju mogućeg korisnika ili o tome nisu prethodno obaviješteni; ili na temelju kojeg je v. jedini kriterij za rezervaciju mogućeg korisnika i za uspostavljanje nastavnog sustava isključive distribucije u korist konkretnog distributera njegov je zahtjev u tom smislu, a ne određivanje dobavljača; odnosno u skladu s kojim vi. rezervacija vrijedi šest (6) mjeseci od registracije moguće transakcije (nakon čega isključiva distribucija prestaje važiti)?

                              —

                              Može li se smatrati da pasivna prodaja nije ograničena ako sporazum sklopljen između dobavljača i distributera uključuje uvjet da se kupac (krajnji korisnik) može usprotiviti navedenoj rezervaciji, ali o tom uvjetu nije bio obaviješten? Može li ponašanje kupca (krajnjeg korisnika) (opravdano) utjecati na uvjete sporazuma između dobavljača i distributera?

         (1)  Uredba Komisije (EU) br. 330/2010 od 20. travnja 2010. o primjeni članka 101. stavka 3. Ugovora o funkcioniranju Europske unije na kategorije vertikalnih sporazuma i usklađenih djelovanja (SL 2010., L 102, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 3., str. 270.)


title: Predmet C-315/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. srpnja 2020. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Regione Veneto protiv Plan Eco S.r.l

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/11

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. srpnja 2020. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Regione Veneto protiv Plan Eco S.r.l
      (Predmet C-315/20)
      (2020/C 304/14)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Regione Veneto

         Druga stranka u žalbenom postupku: Plan Eco S.r.l

         Prethodno pitanje

      Kad je riječ o situaciji u kojoj je miješani komunalni otpad, koji ne sadržava opasni otpad, mehanički obradilo postrojenje za energetsku oporabu (postupak R1/R12, u smislu Priloga C) Codiceu dell’Ambiente (Zakonik o okolišu)) i u kojoj, po završetku tog postupka obrade, proizlazi da obrada nije bitno utjecala na prvobitna svojstva komunalnog otkada, ali je tom otpadu dodijeljena klasifikacija EKO 19.12.12., koju stranke nisu osporavale; u svrhu ocjene zakonitosti prigovora koje je istaknulo tijelo nadležno za izdavanje dozvola u državi podrijetla na temelju načela iz Direktive 2008/98/EZ (1), a koji se odnose na odbijanje prethodnog odobrenje od strane države podrijetla za otpremanje pošiljki obrađenog otpada u proizvodno postrojenje europske države, za uporabu za suspaljivanje ili, pak, kao način dobivanja energije, i osobito prigovora poput onih, u ovom slučaju, utemeljenih:

                  —

                  na načelu zdravlja ljudi i okoliša (članak 13.);

                  —

                  na načelu samodostatnosti i blizine, utvrđenom u članku 16. stavku 1. prema kojem „Države članice poduzimaju odgovarajuće mjere, u suradnji s drugim državama članicama kad je to potrebno ili se preporuča, kako bi uspostavile integriranu i odgovarajuću mrežu postrojenja za zbrinjavanje otpada i postrojenja za oporabu miješanog komunalnog otpada skupljenog iz kućanstava, uključujući slučajeve kad tako skupljeni otpad obuhvaća otpad koji potječe i od drugih proizvođača, uzimajući u obzir najbolje raspoložive tehnike”;

                  —

                  na načelu, utvrđenom u istom članku 16. stavku 2. posljednjoj rečenici, prema kojem „Države članice obavješćuju Komisiju o svakoj takvoj odluci. Države članice također mogu ograničiti i izlazne pošiljke otpada iz razloga utjecaja na okoliš, kako se navodi u Uredbi (EZ) br. 1013/2006” (2);

                  —

                  na uvodnoj izjavi 33. iste direktive iz 2008. prema kojoj „Radi primjene Uredbe (EZ) br. 1013/2006… o pošiljkama otpada miješani komunalni otpad kako je naveden u članku 3. stavku 5. te Uredbe ostaje miješani komunalni otpad čak i ako je podvrgnut postupku obrade otpada kojom se njegova svojstva bitno ne mijenjaju”:

            protive li se propisu [prava Unije] o pošiljkama otpada koji je prije mehaničke obrade bio miješani komunalni otpad Europski katalog otpada (u ovom slučaju EKO 19.12.12., otpad koji nastaje u postrojenjima za mehaničku obradu za postupke oporabe R1/R12) i njegove klasifikacije i, u slučaju potvrdnog odgovora, pod kojim uvjetima i ograničenjima,
      konkretnije, što se tiče pošiljki otpada dobivenih obradom miješanog komunalnog otpada, imaju li odredbe članka 16. Direktive iz 2008. na koje se poziva i njezina uvodna izjava 33., koje se izričito odnose na pošiljke otpada, prednost u odnosu na kvalifikaciju koja proizlazi iz Europskog kataloga otpada;
      ima li navedeni Katalog normativni karakter ili je riječ o jednostavnoj tehničkoj potvrdi koja je prikladna za homogenu sljedivost svog otpada?”

         (1)  Direktiva 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu i stavljanju izvan snage određenih direktiva (SL 2008., L 312, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 34., str. 99. i ispravci SL 2015., L 297, str. 9. i SL 2017., L 42, str. 43.)

         (2)  Uredba (EZ) br. 1013/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2006. o pošiljkama otpada (SL 2006., L 190, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 16., str. 86. i ispravci SL 2014., L 283, str. 65., SL 2015., L 277, str. 61. i SL 2016., L 188, str. 28.)


title: Predmet C-616/18: Rješenje predsjednika drugog vijeća Suda od 2. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal d'instance Epinal – Francuska) – Cofidis SA protiv YU, ZT

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/13

      Rješenje predsjednika drugog vijeća Suda od 2. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal d'instance Epinal – Francuska) – Cofidis SA protiv YU, ZT
      (Predmet C-616/18) (1)

      (2020/C 304/15)
      Jezik postupka: francuski
      Predsjednik drugog vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 436, 3. 12. 2018.


title: Predmet T-444/20: Tužba podnesena 8. srpnja 2020. – Société générale i dr. protiv Jedinstvenog sanacijskog odbora

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/14

      Tužba podnesena 8. srpnja 2020. – Société générale i dr. protiv Jedinstvenog sanacijskog odbora
      (Predmet T-444/20)
      (2020/C 304/16)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: Société générale (Pariz, Francuska), Crédit du Nord (Lille, Francuska), SG Option Europe (Puteaux, Francuska) (zastupnici: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi i M. Dalon, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  na temelju članka 263. UFEU-a poništi odluku br. SRB/ES/2020/24 o izračunu ex ante doprinosa za 2020. Jedinstvenom fondu za sanaciju, u dijelu u kojem se odnosi na tužitelje;

                  —

                  na temelju članka 277. UFEU-a proglasi sljedeće odredbe Uredbe o jedinstvenom sanacijskom mehanizmu, Provedbene uredbe i Delegirane uredbe neprimjenjivima:

                              —

                              članak 69. stavke 1. i 2., članak 70. stavak 1. i članak 70. stavak 2. točke (a) i (b) Uredbe o jedinstvenom sanacijskom mehanizmu;

                              —

                              članak 4. stavak 2. te članke 6. i 7. i Prilog I. Delegiranoj uredbi;

                              —

                              članak 4. Provedbene uredbe;

                  —

                  tuženiku naloži snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela jednakog postupanja jer načini izračuna ex ante doprinosa Jedinstvenom fondu za sanaciju (SRF) predviđeni Uredbom o jedinstvenom sanacijskom mehanizmu i Delegiranom uredbom ne odražavaju ni stvarnu veličinu ni stvarni rizik institucija.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti jer se mehanizam ex ante doprinosa Jedinstvenom fondu za sanaciju (SRF) predviđen Uredbom o jedinstvenom sanacijskom mehanizmu i Delegiranom uredbom temelji na ocjeni koja umjetno otežava profil rizika velikih francuskih institucija, kao što su to tužitelji, i stoga dovodi do neproporcionalno visokog iznosa doprinosa u pogledu stvarnog rizika koji uzrokuju te institucije.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela pravne sigurnosti, s obzirom na to da se izračun iznosa ex ante doprinosa utvrđen Uredbom o jedinstvenom sanacijskom mehanizmu, Delegiranom uredbom i Provedbenom uredbom, s jedne strane, ne može dovoljno precizno predvidjeti i da, s druge strane, ne ovisi toliko o vlastitom položaju i profilu rizika institucije, nego o njezinom relativnom položaju u odnosu na druge institucije koje plaćaju doprinose. Konačno, tužitelji smatraju da Komisija nije trebala biti odgovorna za utvrđivanje pokazatelja rizika u okviru Delegirane uredbe jer ti kriteriji imaju izrazito strukturnu i odlučujuću ulogu pri utvrđivanju iznosâ doprinosa (članak 290. UFEU-a).

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela dobre uprave s obzirom na to da Jedinstveni sanacijski odbor (SRB) za izračun varijable rizika ne upotrebljava sve kriterije rizika predviđene Delegiranom uredbom. Tužitelji smatraju da se u pobijanoj odluci, k tomu, ne iznosi dovoljno jasnih i potpunih elemenata da bi oni mogli ponovno izračunati iznos dugovanih doprinosâ, što čini i povredu članka 296. UFEU-a.


title: Predmet T-445/20: Tužba podnesena 8. srpnja 2020. – Crédit agricole i dr. protiv Jedinstvenog sanacijskog odbora

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/15

      Tužba podnesena 8. srpnja 2020. – Crédit agricole i dr. protiv Jedinstvenog sanacijskog odbora
      (Predmet T-445/20)
      (2020/C 304/17)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: Crédit agricole SA (Montrouge, Francuska) i 48 drugih tužitelja (zastupnici: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi i M. Dalon, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  na temelju članka 263. UFEU-a poništi odluku br. SRB/ES/2020/24 o izračunu ex ante doprinosa za 2020. Jedinstvenom fondu za sanaciju, u dijelu u kojem se odnosi na tužitelje;

                  —

                  na temelju članka 277. UFEU-a proglasi sljedeće odredbe Uredbe o jedinstvenom sanacijskom mehanizmu, Provedbene uredbe i Delegirane uredbe neprimjenjivima:

                              —

                              članak 69. stavke 1. i 2., članak 70. stavak 1. i članak 70. stavak 2. točke (a) i (b) Uredbe o jedinstvenom sanacijskom mehanizmu;

                              —

                              članak 4. stavak 2. te članke 6. i 7. i Prilog I. Delegiranoj uredbi;

                              —

                              članak 4. Provedbene uredbe;

                  —

                  tuženiku naloži snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu četiri tužbena razloga, koji su u bitnome istovjetni ili slični onima istaknutima u predmetu T-444/20, Société générale i dr./Jedinstveni sanacijski odbor.


title: Predmet T-447/20: Tužba podnesena 8. srpnja 2020. – BNP Paribas protiv Jedinstvenog sanacijskog odbora

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/16

      Tužba podnesena 8. srpnja 2020. – BNP Paribas protiv Jedinstvenog sanacijskog odbora
      (Predmet T-447/20)
      (2020/C 304/19)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: BNP Paribas (Pariz, Francuska) (zastupnici: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi i M. Dalon, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  na temelju članka 263. UFEU-a poništi odluku br. SRB/ES/2020/24 o izračunu ex ante doprinosa za 2020. Jedinstvenom fondu za sanaciju, u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja;

                  —

                  na temelju članka 277. UFEU-a proglasi sljedeće odredbe Uredbe o jedinstvenom sanacijskom mehanizmu, Provedbene uredbe i Delegirane uredbe neprimjenjivima:

                              —

                              članak 69. stavke 1. i 2., članak 70. stavak 1. i članak 70. stavak 2. točke (a) i (b) Uredbe o jedinstvenom sanacijskom mehanizmu;

                              —

                              članak 4. stavak 2. te članke 6. i 7. i Prilog I. Delegiranoj uredbi;

                              —

                              članak 4. Provedbene uredbe;

                  —

                  tuženiku naloži snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga, koji su u bitnome istovjetni ili slični onima istaknutima u predmetu T-444/20, Société générale i dr./Jedinstveni sanacijski odbor.


title: Predmet T-448/20: Tužba podnesena 8. srpnja 2020. – BPCE i dr. protiv Jedinstvenog sanacijskog odbora

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/17

      Tužba podnesena 8. srpnja 2020. – BPCE i dr. protiv Jedinstvenog sanacijskog odbora
      (Predmet T-448/20)
      (2020/C 304/20)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: BPCE (Pariz, Francuska) i 44 drugih tužitelja (zastupnici: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi i M. Dalon, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  na temelju članka 263. UFEU-a poništi odluku br. SRB/ES/2020/24 o izračunu ex ante doprinosa za 2020. Jedinstvenom fondu za sanaciju, u dijelu u kojem se odnosi na tužitelje;

                  —

                  na temelju članka 277. UFEU-a proglasi sljedeće odredbe Uredbe o jedinstvenom sanacijskom mehanizmu, Provedbene uredbe i Delegirane uredbe neprimjenjivima:

                              —

                              članak 69. stavke 1. i 2., članak 70. stavak 1. i članak 70. stavak 2. točke (a) i (b) Uredbe o jedinstvenom sanacijskom mehanizmu;

                              —

                              članak 4. stavak 2. te članke 6. i 7. i Prilog I. Delegiranoj uredbi;

                              —

                              članak 4. Provedbene uredbe;

                  —

                  tuženiku naloži snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu četiri tužbena razloga, koji su u bitnome istovjetni ili slični onima istaknutima u predmetu T-444/20, Société générale i dr./Jedinstveni sanacijski odbor.


title: Predmet T-449/20: Tužba podnesena 8. srpnja 2020. – Banque postale protiv Jedinstvenog sanacijskog odbora

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/17

      Tužba podnesena 8. srpnja 2020. – Banque postale protiv Jedinstvenog sanacijskog odbora
      (Predmet T-449/20)
      (2020/C 304/21)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: La Banque postale (Pariz, Francuska) (zastupnici: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi i M. Dalon, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  na temelju članka 263. UFEU-a poništi odluku br. SRB/ES/2020/24 o izračunu ex ante doprinosa za 2020. Jedinstvenom fondu za sanaciju, u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja;

                  —

                  na temelju članka 277. UFEU-a proglasi sljedeće odredbe Uredbe o jedinstvenom sanacijskom mehanizmu, Provedbene uredbe i Delegirane uredbe neprimjenjivima:

                              —

                              članak 69. stavke 1. i 2., članak 70. stavak 1. i članak 70. stavak 2. točke (a) i (b) Uredbe o jedinstvenom sanacijskom mehanizmu;

                              —

                              članak 4. stavak 2. te članke 6. i 7. i Prilog I. Delegiranoj uredbi;

                              —

                              članak 4. Provedbene uredbe;

                  —

                  tuženiku naloži snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga, koji su u bitnome istovjetni ili slični onima istaknutima u predmetu T-444/20, Société générale i dr./Jedinstveni sanacijski odbor.


title: Predmet T-455/20: Tužba podnesena 14. srpnja 2020. – Roxtec protiv EUIPO-a – Wallmax (prikaz crnih krugova na narančastom kvadratu)

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/18

      Tužba podnesena 14. srpnja 2020. – Roxtec protiv EUIPO-a – Wallmax (prikaz crnih krugova na narančastom kvadratu)
      (Predmet T-455/20)
      (2020/C 304/22)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Roxtec AB (Karlskrona, Švedska) (zastupnici: J. Olsson i J. Adamsson, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Wallmax Srl (Milano, Italija)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije (prikaz crnih krugova na narančastom kvadratu) – žig Europske unije br. 14 784 375

         Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 20. travnja 2020. u predmetu R 2385/2018-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova ovog postupka.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 1. točke (e) podtočke (ii) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-467/20: Tužba podnesena 22. srpnja 2020. – Industria de Diseño Textil protiv EUIPO-a – Ffauf Italia (ZARA)

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/19

      Tužba podnesena 22. srpnja 2020. – Industria de Diseño Textil protiv EUIPO-a – Ffauf Italia (ZARA)
      (Predmet T-467/20)
      (2020/C 304/23)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Industria de Diseño Textil; SA (Arteixo, Španjolska) (zastupnik: G. Marín Raigal i E. Armero Lavie, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Ffauf Italia SpA (Riese Pio X, Italija)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: registracija verbalnog žiga Europske unije ZARA – prijava za registraciju br. 89 29952

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 8. svibnja 2020. u predmetu R 2040/2019-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  djelomično poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem je prihvaćen prigovor u odnosu na dobra i usluge iz razreda 29., 30., 35. i 43. te odbije postojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća za sva osporena dobra i usluge;

                  —

                  naloži EUIPO-u i, ovisno o slučaju, drugoj stranci u postupku pred EUIPO-om snošenje troškova ove tužbe.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 47. stavaka 2. i 3. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća te članka 22. stavaka 3. i 4. Provedbene uredbe Komisije (EZ) 2868/95;

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-468/20: Tužba podnesena 24. srpnja 2020. – LB protiv Parlamenta

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/20

      Tužba podnesena 24. srpnja 2020. – LB protiv Parlamenta
      (Predmet T-468/20)
      (2020/C 304/24)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužiteljica: LB (zastupnik: O. Schmechel, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi tuženikovu odluku od 2. srpnja 2020. o njezinu premještaju u Ured za vezu Europskog parlamenta u Luxembourgu s učinkom od 1. rujna 2020.;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužiteljica ističe sedam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog: Nepostojanje obrazloženja

                              —

                              Odluka o premještaju formalno je nezakonita jer nije obrazložena. Trebalo ju je, međutim, obrazložiti u skladu s člankom 41. stavkom 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) i člankom 296. UFEU-a s obzirom na to da je tuženik jasno mogao prepoznati tužiteljičin interes za to.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog: Povreda postupka u pogledu provedbe odluke

                              —

                              U skladu s odlukom, tužiteljica je mogla odbiti radno mjesto u Uredu za vezu Europskog parlamenta (u daljnjem tekstu: EPLO) u Luxembourgu, što je i učinila. Stoga premještaj na to radno mjesto više nije dolazio u obzir.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog: Povreda dužnosti brižnog postupanja. Premještajem u drugo mjesto rada povrijeđena je poslodavčeva dužnost brižnog postupanja jer taj premještaj nije bio u skladu s više temeljnih prava iz Povelje. Povrijeđena su osobito sljedeća prava:

                              —

                              Pravo na poštovanje privatnog i obiteljskog života (čl. 7. i 33.) i pravo maloljetne kćeri na održavanje redovitog osobnog odnosa i izravan kontakt s oba roditelja (čl. 24.) s obzirom na to da bi tužiteljičina obitelj morala živjeti odvojeno: kćer bi ostala s ocem u Berlinu, a tužiteljica bi se sama morala preseliti u Luxemburg.

                              —

                              Pravo na jednakost pred zakonom (čl. 20) i nediskriminacija (čl. 21.). Na tužiteljicu se, kao dužnosnicu EPLO-a koja je u braku i majka je maloljetne kćeri, nad kojom dijeli roditeljsku skrb sa svojim suprugom, primjenjuje obveza mobilnosti, na temelju koje se premješta u Luxemburg. Dužnosnici EPLO-a koji žive odvojeno ili su razvedeni, a dijele roditeljsku skrb nad maloljetnim djetetom oslobođeni su navedene obveze do djetetove punoljetnosti, pri čemu ne postoji objektivan razlog za takvu razliku u postupanju.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog: Neproporcionalnost premještaja u drugo mjesto rada

                              —

                              Nije provedeno odvagivanje tužiteljičinih i tuženikovih interesa, unatoč obvezi potonjeg da ga provede u okviru svoje dužnosti dobre uprave (čl. 41. Povelje).

                              —

                              Zaštićeni tužiteljičini interesi jasno prevaguju nad tuženikovim interesima za provedbu premještaja.

                              —

                              Premještaj iz berlinskog EPLO-a u EPLO u Luxemburgu nije bio u interesu službe.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog: Zlouporaba diskrecijske ovlasti

                              —

                              Tuženik ne priznaje svoju diskrecijsku ovlast i stoga se njome nije koristio.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog: Zaštita legitimnih očekivanja

                              —

                              Od tužiteljičina imenovanja 2001. do donošenja odluke Predsjedništva Europskog parlamenta o mobilnosti iz 2018. primjenjivalo se načelo da dužnosnici skupine AST poput tužiteljice ne podliježu obvezi mobilnosti. To načelo primjenjivalo se od odluke o mobilnosti iz 1998., a potvrđeno je i u naknadnim odlukama Predsjedništva Europskog parlamenta iz 2002. i 2004.

                              —

                              Zaštićena su tužiteljičina legitimna očekivanja u pogledu kontinuiranog važenja iznimke od obveze mobilnosti. Promjena pravila stoga zahtijeva odgovarajuće prijelazne odredbe i iznimke. Predviđeno trogodišnje prijelazno razdoblje neprikladno jer se njime ne izbjegava razdvajanje tužiteljičine obitelji. Nedostaje iznimka za njezin slučaj.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog: Gubitak prava

                              —

                              Tuženik je izgubio mogućnost da tužiteljici naloži obvezu mobilnosti promjenom mjesta rada jer je on sâm, opetovanim izuzimanjem dužnosnika skupine AST od te obveze, kod tužiteljice stvorio dojam da navedenu promjenu ne treba očekivati.


title: Predmet T-478/20: Tužba podnesena 28. srpnja 2020. – Bigben Connected protiv EUIPO-a – Forsee Power (FORCE POWER)

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/21

      Tužba podnesena 28. srpnja 2020. – Bigben Connected protiv EUIPO-a – Forsee Power (FORCE POWER)
      (Predmet T-478/20)
      (2020/C 304/25)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Bigben Connected (Fretin, Francuska) (zastupnik: M. Chaminade, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Forsee Power (Pariz, Francuska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije FORCE POWER – prijava za registraciju br. 16 541 377

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 25. svibnja 2020. u predmetu R 2184/2019-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u i podnositelju prigovora snošenje troškova, uključujući one koji su nastali u postupku pred Odjelom za prigovore i pred žalbenim vijećem.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) br. 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-479/20: Tužba podnesena 28. srpnja 2020. – Eurobolt i dr. protiv Komisije

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/22

      Tužba podnesena 28. srpnja 2020. – Eurobolt i dr. protiv Komisije
      (Predmet T-479/20)
      (2020/C 304/26)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Eurobolt BV (‘s-Heerenberg, Nizozemska), Fabory Nederland BV (Tilburg, Nizozemska), ASF Fischer BV (Lelystad, Nizozemska), Stafa Group BV (Maarheeze, Nizozemska) (zastupnici: S. De Knop, B. Natens i A. Willems, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  utvrdi da je tužba dopuštena;

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Komisije (EU) 2020/611 оd 30. travnja 2020. o ponovnom uvođenju konačne antidampinške pristojbe uvedene Uredbom Vijeća (EZ) br. 91/2009 o uvozu određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje podrijetlom iz Narodne Republike Kine na uvoz određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje poslanih iz Malezije, bez obzira na to imaju li deklarirano podrijetlo iz Malezije ili ne (1); i

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se zbog retroaktivnog „popravljanja” povrede bitnog postupovnog zahtjeva Uredbom (EU) 2020/611 povređuju članci 266. i 264. Ugovora o funkcioniranju Europske unije te načelo djelotvorne pravne zaštite.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se Uredbom (EU) 2020/611, zbog nepostojanja valjane pravne osnove, povređuju članak 13. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 1225/2009 (2), članak 5. stavci 1. i 2. Ugovora o Europskoj uniji („UEU”) te načelo dobre uprave.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se zbog zabrane otplate i nalaganja naplate otplaćenih antidampinških pristojbi, Uredbom (EU) 2020/611 povređuje članak 5. stavci 1. i 2. UEU-a.

         (1)  SL 2020., L 141, str. 1.

         (2)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1225/2009 od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (Kodificirana verzija) (SL 2009., L 343, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11, svezak 30., str. 202. i ispravak SL 2016., L 44, str. 20.)


title: Predmet T-480/20: Tužba podnesena 28. srpnja 2020. – Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics i Jushi Egypt for Fiberglass Industry protiv Komisije

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/23

      Tužba podnesena 28. srpnja 2020. – Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics i Jushi Egypt for Fiberglass Industry protiv Komisije
      (Predmet T-480/20)
      (2020/C 304/27)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics SAE (Ain Sukhna, Egipat), Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE (Ain Sukhna) (zastupnici: B. Servais i V. Crochet, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Komisije (EU) 2020/776 оd 12. lipnja 2020. o uvođenju konačnih kompenzacijskih pristojbi na uvoz određenih tkanih i/ili prošivenih tkanina od staklenih vlakana podrijetlom iz Narodne Republike Kine i Egipta (1) i o izmjeni Provedbene uredbe Komisije (EU) 2020/492 o uvođenju konačnih antidampinških pristojbi na uvoz određenih tkanih i/ili prošivenih tkanina od staklenih vlakana podrijetlom iz Narodne Republike Kine i Egipta, u dijelu u kojem se odnosi na tužitelje;

                  —

                  naloži Komisiji i svakom intervenijentu kojemu bi moglo biti dopušteno poduprijeti Komisiju, snošenje troškova ovog postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu šest tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se Komisijina metodologija za izračun subvencijske marže tužitelja protivi članku 1. stavku 1., članku 5. stavku 1., članku 6., članku 12. stavku 1. točki (c) i članku 24. stavku 1. Uredbe (EU) 2016/1037 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od subvencioniranog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije (2).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se Komisijina odluka o kompenzaciji financijskih doprinosa koje su odobrila kineska javna tijela protivi članku 2. točkama (a) i (b), članku 3. stavku 1. točki (a), članku 4. stavcima 2. i 3. Uredbe (EU) 2016/1037.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se Komisijina odluka u vezi s davanjem zemljišta Jushiju protivi pravu obrane tužitelja i članku 30. kao i članku 3. stavku 2., članku 5. i članku 6. točki (d) Uredbe (EU) 2016/1037.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se Komisijina odluka o kompenzaciji uvozne tarife sustava rabata za uvezene materijale u odnosu na Jushija protivi članku 3. stavku 1. točki (a) podtočki (ii), članku 3. stavku 2. i članku 5. Uredbe (EU) 2016/1037.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se Komisijina odluka o kompenzaciji poreznog tretmana gubitaka u tečajnim razlikama protivi članku 3. stavku 2. i članku 4. stavku 2. točki (c) Uredbe (EU) 2016/1037.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se Komisijina metodologija za određivanje marže sniženja cijena u odnosu na tužitelje protivi članku 1. stavku 1., članku 2. točki (d), članku 8. stavcima 1. i 5. Uredbe (EU) 2016/1037.

         (1)  SL 2020., L 189, str. 1.

         (2)  Uredba (EU) 2016/1037 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od subvencioniranog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije (kodificirani tekst) (SL 2016., L 176, str. 55.)


title: Predmet T-481/20: Tužba podnesena 31. srpnja 2020. – Magnetec protiv EUIPO-a – (CoolTUBE)

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/24

      Tužba podnesena 31. srpnja 2020. – Magnetec protiv EUIPO-a – (CoolTUBE)
      (Predmet T-481/20)
      (2020/C 304/28)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Magnetec – Gesellschaft für Magnettechnologie mbH (Langenselbold, Njemačka) (zastupnici: M. Kloth, R. Briske i D. Habel, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije CoolTUBE – prijava za registraciju br. 18 022 606

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 15. svibnja 2020. u predmetu R 1755/2019-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova, uključujući i troškove nastale tijekom postupka pred žalbenim vijećem.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-484/20: Tužba podnesena 3. kolovoza 2020. – SATSE protiv Komisije

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/25

      Tužba podnesena 3. kolovoza 2020. – SATSE protiv Komisije
      (Predmet T-484/20)
      (2020/C 304/29)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Sindicato de Enfermería (SATSE) (Madrid, Španjolska) (zastupnica: M. Sesmero González, odvjetnica)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

                  —

                  Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da poništi Direktivu Komisije (EU) 2020/739 оd 3. lipnja 2020. o izmjeni Priloga III. Direktivi 2000/54/EZ Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu uvrštenja virusa SARS-CoV-2 na popis bioloških agensa za koje se zna da uzrokuju zarazu kod ljudi i o izmjeni Direktive Komisije (EU) 2019/1833, objavljenu u Službenom listu Europske unije 4. lipnja 2020. (L 175 str. 11. do 14.).

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog temelji se na povredi članaka 2. i 18. Direktive 2000/54/EZ, i njezina Priloga III.

                              —

                              U tom pogledu navodi se nepostojanje djelotvornog načina liječenja ili profilakse protiv biološkog agensa SARS-CoV-2; činjenica da se radi o virusu koji se smatra vrlo zaraznim i koji mutira, te stoga predstavlja visoki rizik od širenja u kolektivitetu; činjenica da korona virus SARS-CoV-2 izaziva patologije i teške simptome koji mogu uzrokovati teške bolesti kod čovjeka i time predstavlja ozbiljnu opasnost za radnike.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog temelji se na bitnoj povredi pravila postupka zbog nepostojanja obrazloženja u sklopu razvrstavanja biološkog agensa SARS-CoV-2 u skupinu 3.

                              —

                              U tom pogledu, stranka navodi da je, iako Komisija priznaje da ne postoji cjepivo i djelotvoran način liječenja, i unatoč odredbi članka 2. Direktive 2000/54/EZ, SARS-CoV-2 razvrstan u rizičnu skupinu 3 umjesto skupinu 4.


title: Predmet T-485/20: Tužba podnesena 5. kolovoza 2020. – Junqueras i Vies protiv Parlamenta

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/25

      Tužba podnesena 5. kolovoza 2020. – Junqueras i Vies protiv Parlamenta
      (Predmet T-485/20)
      (2020/C 304/30)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Oriol Junqueras i Vies (Sant Joan de Vilatorrada, Španjolska) (zastupnik: A. Van den Eynde Adroer, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da poništi odluku Europskog parlamenta (Glavne uprave za financije – Uprave za financijska i socijalna prava zastupnika) dostavljenu pismom Didiera KLETHIJA, od 7. svibnja 2020., prema kojemu se plaća europskog zastupnika Oriola Junquerasa Viesa može isplatiti samo za razdoblje od 25. rujna 2019. do 2. siječnja 2020., sukladno članku 10. Statuta zastupnika Europskog parlamenta, i naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog temelji se na povredi presude velikog vijeća Suda Europske unije od 19. prosinca 2019. donesenoj u prethodnom postupku C-502/19, Junqueras Vies, u dijelu u kojem se njome O. Junquerasu priznaje status zastupnika Europskog parlamenta od 13. lipnja 2019., jer primjenom te presude ne postoji razlog nespojivosti iz članka 7. stavka 2. Izbornog akta iz 1976.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog temelji se na potrebi, u konkretnom slučaju, neformalnog tumačenja članka 7. stavka 2. Izbornog akta iz 1976. u mjeri u kojoj je, s obzirom na pasivnost Parlamenta kada je trebalo zaštititi imunitet O. Junquerasa, on bio materijalno i fizički spriječen, protiv svoje volje, podnijeti ostavku na mjesto zastupnika Congreso de los Diputados (Zastupnički dom, Španjolska) i stupiti na dužnost kao član Europskog parlamenta.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog temelji se na potrebi, u ovom slučaju, materijalnog a ne formalnog tumačenja članka 7. stavka 2. Izbornog akta iz 1976. u mjeri u kojoj nisu ispunjeni materijalni uvjeti razloga nespojivosti, s obzirom na to da je O. Junqueras neprestance bio suspendiran s dužnosti zastupnika u Congreso de Diputados (Zastupnički dom, Španjolska), a suspendirana su mu i sva prava i prihodi koji pripadaju toj funkciji, te je osim toga protiv svoje volje ostavljen na toj dužnosti jer je bio fizički i materijalno spriječen podnijeti ostavku na navedenu dužnost kako bi stupio na dužnost člana Europskog parlamenta.


title: Predmet C-614/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. studenoga 2020. uputio Tallinna Halduskohus (Estonija) – AS Lux Express Estonia/Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/40

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. studenoga 2020. uputio Tallinna Halduskohus (Estonija) – AS Lux Express Estonia/Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium
      (Predmet C-614/20)
      (2021/C 35/52)
      Jezik postupka: estonski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tallinna Halduskohus

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: AS Lux Express Estonia

         Tuženik: Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li slučaj u kojem se svim privatnopravnim poduzetnicima koji u tuzemstvu pružaju usluge komercijalnog linijskog cestovnog, vodenog i željezničkog prijevoza nalaže jednaka obveza da putnike određenih skupina prevoze besplatno (djecu predškolske dobi, osobe s invaliditetom mlađe od 16 godina, osobe s teškim invaliditetom starije od 16 godina, osobe sa znatnim oštećenjem vida kao i pratnje osobi s teškim ili znatnim oštećenjem vida te pse vodiče odnosno pse pomagače osobi s invaliditetom), smatrati određivanjem obveze obavljanja javne usluge u smislu članka 2. točke (e) i članka 3. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 1370/2007 (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2007. o uslugama javnog željezničkog i cestovnog prijevoza putnika i stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 1191/69 i (EEZ) br. 1107/70?

                  2.

                  Ako je riječ o obvezi obavljanja javne usluge u smislu Uredbe br. 1370/2007: može li država članica u skladu s člankom 4. stavkom 1. točkom (b) podtočkom i. Uredbe br. 1370/2007 na temelju nacionalnog zakona isključiti pravo na plaćanje naknade prijevozniku za izvršavanje takve obveze?
                  Ako država članica ima pravo isključiti plaćanje naknade prijevozniku, u kojim to okolnostima može učiniti?

                  3.

                  Dopušta li se člankom 3. stavkom 3. Uredbe br. 1370/2007 da se iz područja primjene te uredbe isključe opća pravila za određivanje maksimalne tarife za skupine putnika koje nisu skupine koje se navode u tim pravilima?
                  Vrijedi li obveza obavještavanja Europske komisije u skladu s člankom 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i u slučaju kad se općim pravilima za određivanje maksimalnih tarifa ne predviđa nikakvo plaćanje naknade prijevozniku?

                  4.

                  Ako Uredba br. 1370/2007 nije primjenjiva u ovom slučaju: može li se dodjeljivanje naknade temeljiti na nekom drugom pravnom aktu Europske unije (kao što je Povelja Europske unije o temeljnim pravima)?

                  5.

                  Koje uvjete treba ispunjavati naknada koju eventualno valja dodijeliti prijevozniku kako bi bila u skladu s pravilima o državnim potporama

         (1)  Uredba (EZ) br. 1370/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2007. o uslugama javnog željezničkog i cestovnog prijevoza putnika i stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 1191/69 i (EEZ) br. 1107/70 (SL 2007, L 315, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 13., str. 96.).


title: Predmet T-714/18: Presuda Općeg suda od 9. prosinca 2020. – Adraces/Komisija („Arbitražna klauzula – Okvirni sporazum o partnerstvu – Lokalni informativni centar Europe Direct – Raskid ugovora bez navođenja razloga – Pravna sigurnost – Načelo dobre vjere – Proporcionalnost – Poštovanje prava i legitimnih interesa ugovorne stranke – Pravo na dobru upravu”)

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/42

      Presuda Općeg suda od 9. prosinca 2020. – Adraces/Komisija
      (Predmet T-714/18) (1)

      („Arbitražna klauzula - Okvirni sporazum o partnerstvu - Lokalni informativni centar Europe Direct - Raskid ugovora bez navođenja razloga - Pravna sigurnost - Načelo dobre vjere - Proporcionalnost - Poštovanje prava i legitimnih interesa ugovorne stranke - Pravo na dobru upravu”)
      (2021/C 35/53)
      Jezik postupka: portugalski

         Stranke

         Tužitelj: Adraces – Associação para o Desenvolvimento da Raia Centro-Sul (Vila Velha de Ródão, Portugal) (zastupnici: œG. Gentil Anastácio, D. Pirra Xarepe, J. Whyte i M. Barros Silva, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J. Estrada de Solà i M. Ilkova, agenti)

         Predmet

      Zahtjev koji se temelji na članku 272. UFEU-a kojim se traži, s jedne strane, da Opći sud utvrdi da je odluka Komisije o „raskidu” Okvirnog sporazuma o partnerstvu br. COM/LIS/ED/2018-2020_1 ništava, i, s druge strane, da naloži Komisiji uspostavu tužiteljeva prijašnjeg stanja prije navedenog „raskida”.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Udruzi Adraces – Associação para o Desenvolvimento da Raia Centro-Sul nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 54, 11. 2. 2019.


title: Predmet T-620/19: Presuda Općeg suda od 9. prosinca 2020. – Ace of spades/EUIPO – Krupp i Borrmann (JC JEAN CALL Champagne ROSÉ) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava trodimenzionalnog žiga Europske unije JC JEAN CALL Champagne ROSÉ – Raniji trodimenzionalni žigovi Europske unije – Relativni razlozi za odbijanje – Sličnost znakova – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001) – Nepostojanje povrede ugleda – Članak 8. stavak 5. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 5. Uredbe 2017/1001)”)

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/44

      Presuda Općeg suda od 9. prosinca 2020. – Ace of spades/EUIPO – Krupp i Borrmann (JC JEAN CALL Champagne ROSÉ)
      (Predmet T-620/19) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava trodimenzionalnog žiga Europske unije JC JEAN CALL Champagne ROSÉ - Raniji trodimenzionalni žigovi Europske unije - Relativni razlozi za odbijanje - Sličnost znakova - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001) - Nepostojanje povrede ugleda - Članak 8. stavak 5. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 5. Uredbe 2017/1001)”)
      (2021/C 35/57)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Ace of spades Holdings LLC (New York, New York, Sjedinjenje Američke Države) (zastupnik: A. Gómez López, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: A. Folliard-Monguiral, agent)

         Druge stranke u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Gerhard Ernst Krupp (München, Njemačka), Elmar Borrmann (Reith, Austrija)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 26. lipnja 2019. (predmet R 1/2019-5), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društva Ace of spades Holdings te G.E. Kruppa i E. Borrmanna.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se odluka petog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 26. lipnja 2019. (predmet R 1/2019-5) u dijelu u kojem se njome odbijaju žalba društva Ace of spades Holdings LLC i prigovor podnesen na temelju članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.

                  2.

                  Tužba se u preostalom dijelu odbija.

                  3.

                  Svaka će stranka snositi svoje troškove.

         (1)  SL C 399, 25. 11. 2019.


title: Predmet T-190/20: Presuda Općeg suda od 9. prosinca 2020. – Almea/EUIPO – Sanacorp Pharmahandel (Almea) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije Almea – Raniji nacionalni verbalni žig MEA – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/49

      Presuda Općeg suda od 9. prosinca 2020. – Almea/EUIPO – Sanacorp Pharmahandel (Almea)
      (Predmet T-190/20) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije Almea - Raniji nacionalni verbalni žig MEA - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)
      (2021/C 35/64)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Almea Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: R. Furneaux i E. Humphreys, solicitors)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: J. Mrozowski, J. Crespo Carrillo i V. Ruzek, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Sanacorp Pharmahandel GmbH (Planegg, Njemačka) (zastupnici: I.-M. Helbig, S. Rengshausen i S. Cobet-Nüse, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 15. siječnja 2020. (predmet R 246/2019-2), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Sanacorp Pharmahandel i Almea.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Almea Ltd nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 191, 8. 6. 2020.


title: Presuda suda od 10. prosinca 2020. u spojenim predmetima E-11/19 i E-12/19 Adpublisher AG protiv J i K (Uredba (EU) 2016/679 – Zaštita podataka – Pravo na podnošenje pritužbe nadzornom tijelu – Pravo na učinkoviti pravni lijek protiv nadzornog tijela – Anonimnost – Troškovi nastali u okviru žalbenog postupka) 2021/C 113/04

text:
               31.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 113/9

      PRESUDA SUDA
      od 10. prosinca 2020.
      u spojenim predmetima E-11/19 i E-12/19
      Adpublisher AG protiv J i K

            (Uredba (EU) 2016/679 – Zaštita podataka – Pravo na podnošenje pritužbe nadzornom tijelu – Pravo na učinkoviti pravni lijek protiv nadzornog tijela – Anonimnost – Troškovi nastali u okviru žalbenog postupka)

      (2021/C 113/04)
      U spojenim predmetima E-11/19 i E-12/19, Adpublisher AG protiv J i K – ZAHTJEVI Sudu na temelju članka 34. Sporazuma među državama EFTA-e o osnivanju Nadzornog tijela i Suda, koje je podnijelo Žalbeno vijeće Lihtenštajna za upravna pitanja (Beschwerdekommission für Verwaltungsangelegenheiten) u pogledu tumačenja Uredbe (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka), Sud, u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik (sudac izvjestitelj), Per Christiansen i Bernd Hammermann, suci, presudio je 10. prosinca 2020. kao u izreci:

                  1.

                  Otkrivanje osobnih podataka podnositelja pritužbe tijekom postupka na temelju pritužbe podnesene u skladu s člankom 77. Uredbe (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka, ili postupka na temelju članka 78. stavka 1. te uredbe, ne protivi se toj uredbi ni odredbama prava EGP-a. Pitanje neotkrivanja osobnih podataka podnositelja pritužbe mora se razmotriti s obzirom na načela za obradu osobnih podataka na temelju članaka 5. i 6. Uredbe (EU) 2016/679. Neotkrivanje se ne bi trebalo odobriti ako bi se njime spriječilo izvršavanje obveza iz Uredbe (EU) 2016/679 ili ostvarivanje prava na učinkoviti pravni lijek i odgovarajući postupak kako je utvrđeno u članku 58. stavku 4. i na temelju temeljnog prava na učinkoviti pravni lijek.

                  2.

                  Iz članka 77. stavka 1. i članka 57. stavka 3. Uredbe (EU) 2016/679 proizlazi da ako ispitanik postane stranka u postupku na temelju članka 78. stavka 1. zato što je voditelj obrade podataka podnio žalbu protiv odluke nadzornog tijela i ako ispitanik na temelju nacionalnog prava automatski postaje stranka u postupku, taj ispitanik ne može biti odgovoran za troškove nastale u okviru tog postupka.


title: Predmet C-64/20: Presuda Suda (prvo vijeće) od 17. ožujka 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Ard-Chúirt – Irska) – UH / An tAire Talmhaíochta, Bia agus Mara, Éire, An tArd-Aighne) („Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 288. UFEU-a – Direktiva 2001/82/EZ – Zakonik Zajednice o veterinarsko-medicinskim proizvodima – Članci 58., 59. i 61. – Informacije koje se moraju nalaziti na vanjskim pakiranjima, unutarnjim pakiranjima i uputama o veterinarsko-medicinskom proizvodu – Obveza navođenja informacija na svim službenim jezicima države članice u kojoj se stavljaju na tržište – Nacionalno zakonodavstvo koje predviđa navođenje informacija samo na jednom ili drugom službenom jeziku države članice – Nacionalni sud pred kojim je podnesena tužba kojom se želi utvrditi da država članica nije pravilno prenijela direktivu 2001/82/EZ i da nadležna tijela trebaju izmijeniti nacionalno zakonodavstvo”)

text:
               10.5.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 180/2

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 17. ožujka 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Ard-Chúirt – Irska) – UH / An tAire Talmhaíochta, Bia agus Mara, Éire, An tArd-Aighne)
      (Predmet C-64/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 288. UFEU-a - Direktiva 2001/82/EZ - Zakonik Zajednice o veterinarsko-medicinskim proizvodima - Članci 58., 59. i 61. - Informacije koje se moraju nalaziti na vanjskim pakiranjima, unutarnjim pakiranjima i uputama o veterinarsko-medicinskom proizvodu - Obveza navođenja informacija na svim službenim jezicima države članice u kojoj se stavljaju na tržište - Nacionalno zakonodavstvo koje predviđa navođenje informacija samo na jednom ili drugom službenom jeziku države članice - Nacionalni sud pred kojim je podnesena tužba kojom se želi utvrditi da država članica nije pravilno prenijela direktivu 2001/82/EZ i da nadležna tijela trebaju izmijeniti nacionalno zakonodavstvo”)
      (2021/C 180/02)
      Jezik postupka: irski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Ard-Chúirt

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: UH

         Tuženik: An tAire Talmhaíochta, Bia agus Mara, Éire, An tArd-Aighne

         Izreka

      Članak 288. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se protivi to da nacionalni sud, koji u okviru postupka predviđenog u tu svrhu nacionalnim pravom utvrdi da država članica kojoj pripada nije ispunila svoju obvezu pravilnog prenošenja Direktive 2001/82/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o veterinarsko-medicinskim proizvodima, kako je izmijenjena Direktivom 2004/28/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004., odbije utvrditi, s obrazloženjem da mu se nacionalno zakonodavstvo čini usklađenim s Uredbom (EU) 2019/6 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2018. o veterinarsko-medicinskim proizvodima i stavljanju izvan snage Direktive 2001/82, koja stavlja izvan snage tu direktivu i koja će se primjenjivati od 28. siječnja 2022., da država članica nije pravilno prenijela navedenu direktivu i mora to ispraviti.

         (1)  SL C 162, 11. 5. 2020.


title: Predmet C-344/19: Presuda Suda (veliko vijeće) od 9. ožujka 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputilo Vrhovno sodišče – Slovenija) – D. J./Radiotelevizija Slovenija („Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita sigurnosti i zdravlja radnika – Organizacija radnog vremena – Direktiva 2003/88/EZ – Članak 2. – Pojam „radno vrijeme” – Dežurstvo u stanju pripravnosti – Specifičan posao vezan uz održavanje televizijskih odašiljača smještenih daleko od naseljenih područja – Direktiva 89/391/EEZ – Članci 5. i 6. – Psihosocijalni rizici – Obveza prevencije”)

text:
               10.5.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/3

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 9. ožujka 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputilo Vrhovno sodišče – Slovenija) – D. J./Radiotelevizija Slovenija
      (Predmet C-344/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita sigurnosti i zdravlja radnika - Organizacija radnog vremena - Direktiva 2003/88/EZ - Članak 2. - Pojam „radno vrijeme” - Dežurstvo u stanju pripravnosti - Specifičan posao vezan uz održavanje televizijskih odašiljača smještenih daleko od naseljenih područja - Direktiva 89/391/EEZ - Članci 5. i 6. - Psihosocijalni rizici - Obveza prevencije”)
      (2021/C 182/03)
      Jezik postupka: slovenski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Vrhovno sodišče

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: D. J.

         Tuženik: Radiotelevizija Slovenija

         Izreka

      Članak 2. točku 1. Direktive 2003/88 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena treba tumačiti na način da dežurstvo u stanju pripravnosti – tijekom kojeg radnik mora samo biti dostupan na telefon i u mogućnosti, u slučaju potrebe, doći na svoje mjesto rada u roku od sat vremena, pri čemu može, ali nije dužan boraviti u smještaju za zaposlenike koji mu je poslodavac stavio na raspolaganje na tom mjestu rada – ne čini u cijelosti radno vrijeme u smislu te odredbe, osim ako iz sveobuhvatne procjene svih okolnosti slučaja, osobito posljedica takvog roka i, prema potrebi, prosječne učestalosti intervencija tijekom tog dežurstva, proizlazi da su ograničenja nametnuta tom radniku tijekom tog dežurstva takva da objektivno i u velikoj mjeri utječu na njegovu mogućnost da u tom razdoblju slobodno upravlja vremenom tijekom kojeg njegove profesionalne usluge nisu tražene i posveti to vrijeme svojim interesima. Nedostatak rekreativnih aktivnosti u neposrednoj blizini tog mjesta nije relevantan u svrhu takve procjene.

         (1)  SL C 263, 5. 8. 2019.


title: Predmet C-365/19: Presuda Suda (šesto vijeće) od 10. ožujka 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Schwerin – Njemačka) – FD/Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg („Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednička agrarna politika – Izravna plaćanja – Uredba (EU) br. 1307/2013 – Članak 24. – Mladi poljoprivrednik kojem su prvi put dodijeljena prava na plaćanje – Članak 30. stavak 6. – Delegirana uredba (EU) br. 639/2014 – Članak 28. stavak 2. – Dodatna dodjela prava na plaćanje iz nacionalne rezerve”)

text:
               10.5.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/4

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 10. ožujka 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Schwerin – Njemačka) – FD/Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg
      (Predmet C-365/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednička agrarna politika - Izravna plaćanja - Uredba (EU) br. 1307/2013 - Članak 24. - Mladi poljoprivrednik kojem su prvi put dodijeljena prava na plaćanje - Članak 30. stavak 6. - Delegirana uredba (EU) br. 639/2014 - Članak 28. stavak 2. - Dodatna dodjela prava na plaćanje iz nacionalne rezerve”)
      (2021/C 182/04)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Schwerin

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: FD

         Tuženik: Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg

         Izreka

      Članak 30. stavak 6. Uredbe (EU) br. 1307/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju pravila za izravna plaćanja poljoprivrednicima u programima potpore u okviru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 637/2008 i Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009, u vezi s člankom 28. stavkom 2. Delegirane uredbe Komisije (EU) br. 639/2014 od 11. ožujka 2014. o dopuni Uredbe (EU) br. 1307/2013 te o izmjeni Priloga X. toj Uredbi, treba tumačiti na način da mladi poljoprivrednik, u smislu članka 30. stavka 11. točke (a) Uredbe br. 1307/2013, u vezi s člankom 50. stavkom 2. te uredbe, kojem su već, na temelju članka 24. navedene uredbe, prvi put dodijeljena prava na plaćanje s obzirom na prihvatljive hektare koje je prijavio u trenutku podnošenja svojeg zahtjeva, ima pravo na naknadnu dodatnu dodjelu prava na plaćanje iz nacionalne rezerve, koja je jednaka dodatnim prihvatljivim hektarima koje u tom trenutku posjeduje i za koje nema nikakvo pravo na plaćanje. To je pravo uvjetovano postojanjem dostatnih dostupnih sredstava u nacionalnim ili regionalnim rezervama. Ako to nije slučaj, dodjela se mora izvršiti tako da se osigura jednako postupanje prema poljoprivrednicima koji imaju prava na temelju članka 30. stavka 6. Uredbe br. 1307/2013 i tako da se izbjegava narušavanje tržišta ili tržišnog natjecanja.

         (1)  SL C 288, 26. 8. 2019.


title: Predmet C-388/19: Presuda Suda (prvo vijeće) od 18. ožujka 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugal) – MK/Autoridade Tributária e Aduaneira („Zahtjev za prethodnu odluku – Izravno oporezivanje – Porez na kapitalne dobitke od nekretnina – Slobodno kretanje kapitala – Porezna osnovica – Diskriminacija – Mogućnost oporezivanja pod istim uvjetima kao rezidenti – Usklađenost s pravom Unije”)

text:
               10.5.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/4

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 18. ožujka 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugal) – MK/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Predmet C-388/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Izravno oporezivanje - Porez na kapitalne dobitke od nekretnina - Slobodno kretanje kapitala - Porezna osnovica - Diskriminacija - Mogućnost oporezivanja pod istim uvjetima kao rezidenti - Usklađenost s pravom Unije”)
      (2021/C 182/05)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: MK

         Tuženik: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Izreka

      Članak 63. UFEU-a u vezi s člankom 65. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se protivi propis države članice koji – radi toga da se omogući da kapitalni dobici koje prodajom nekretnina smještenih u jednoj državi članici ostvaruje porezni obveznik rezident neke druge države članice ne podliježu poreznom opterećenju većem od onog koji se za istu vrstu transakcije primjenjuje na kapitalne dobitke koje ostvaruje rezident prve države – odluku o tome koji će se porezni sustav primjenjivati ostavlja na izbor navedenom poreznom obvezniku.

         (1)  SL C 270, 12. 8. 2019.


title: Predmet C-392/19: Presuda Suda (veliko vijeće) od 9. ožujka 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – VG Bild-Kunst/Stiftung Preußischer Kulturbesitz („Zahtjev za prethodnu odluku – Intelektualno vlasništvo – Autorsko i srodna prava u informacijskom društvu – Direktiva 2001/29/EZ – Članak 3. stavak 1. – Pojam „priopćavanje javnosti” – Uključivanje djela zaštićenog autorskim pravom postupkom framinga – Djelo kojem se na internetskoj stranici stjecatelja licencije može slobodno pristupiti uz odobrenje nositelja autorskog prava – Odredba ugovora o iskorištavanju kojom se od stjecatelja licencije zahtijeva da uvede učinkovite tehničke mjere protiv framinga – Dopuštenost – Temeljna prava – Članak 11. i članak 17. stavak 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima”)

text:
               10.5.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/5

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 9. ožujka 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – VG Bild-Kunst/Stiftung Preußischer Kulturbesitz
      (Predmet C-392/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Intelektualno vlasništvo - Autorsko i srodna prava u informacijskom društvu - Direktiva 2001/29/EZ - Članak 3. stavak 1. - Pojam „priopćavanje javnosti” - Uključivanje djela zaštićenog autorskim pravom postupkom framinga - Djelo kojem se na internetskoj stranici stjecatelja licencije može slobodno pristupiti uz odobrenje nositelja autorskog prava - Odredba ugovora o iskorištavanju kojom se od stjecatelja licencije zahtijeva da uvede učinkovite tehničke mjere protiv framinga - Dopuštenost - Temeljna prava - Članak 11. i članak 17. stavak 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima”)
      (2021/C 182/06)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj revizije: VG Bild-Kunst

         Druga stranka u revizijskom postupku: Stiftung Preußischer Kulturbesitz

         Izreka

      Članak 3. stavak 1. Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu treba tumačiti na način da priopćavanje javnosti u smislu te odredbe predstavlja činjenica da se na internetsku stranicu treće osobe tehnikom framinga uključuju djela zaštićena autorskim pravom koja su uz odobrenje nositelja autorskog prava stavljena na raspolaganje javnosti na drugoj internetskoj stranici i kojima se može slobodno pristupiti ako to uključivanje zaobilazi mjere zaštite od framinga koje je poduzeo ili naložio taj nositelj.

         (1)  SL C 270, 12. 8. 2019.