title: Spojeni predmeti C-360/15 i C-31/16: Presuda Suda (veliko vijeće) od 30. siječnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden, Raad van State – Nizozemska) – College van Burgemeester en Wethouders van de gemeente Amersfoort protiv X BV (C-360/15), Visser Vastgoed Beleggingen BV protiv Raad van de gemeente Appingedam (C-31/16) (Zahtjev za prethodnu odluku — Usluge na unutarnjem tržištu — Direktiva 2006/123/EZ — Područje primjene — Članak 2. stavak 2. točka (c) — Isključenje elektroničkih komunikacijskih usluga i mreža — Članak 4. točka 1. — Pojam „usluga” — Maloprodaja proizvoda — Poglavlje III. — Sloboda poslovnog nastana za pružatelje usluga — Primjenjivost u potpuno unutarnjim situacijama — Članak 15. — Zahtjevi koji se trebaju ocijeniti — Teritorijalno ograničenje — Prostorni plan kojim se zabranjuje djelatnost maloprodaje neglomaznih proizvoda u geografskim zonama koje se nalaze izvan središta grada — Zaštita urbanog okoliša — Ovlaštenje u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga — Direktiva 2002/20/EZ — Novčane naknade povezane s pravima instalacije opreme za javnu elektroničku komunikacijsku mrežu)

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/2

         Presuda Suda (veliko vijeće) od 30. siječnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden, Raad van State – Nizozemska) – College van Burgemeester en Wethouders van de gemeente Amersfoort protiv X BV (C-360/15), Visser Vastgoed Beleggingen BV protiv Raad van de gemeente Appingedam (C-31/16)
   (Spojeni predmeti C-360/15 i C-31/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Usluge na unutarnjem tržištu - Direktiva 2006/123/EZ - Područje primjene - Članak 2. stavak 2. točka (c) - Isključenje elektroničkih komunikacijskih usluga i mreža - Članak 4. točka 1. - Pojam „usluga” - Maloprodaja proizvoda - Poglavlje III. - Sloboda poslovnog nastana za pružatelje usluga - Primjenjivost u potpuno unutarnjim situacijama - Članak 15. - Zahtjevi koji se trebaju ocijeniti - Teritorijalno ograničenje - Prostorni plan kojim se zabranjuje djelatnost maloprodaje neglomaznih proizvoda u geografskim zonama koje se nalaze izvan središta grada - Zaštita urbanog okoliša - Ovlaštenje u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga - Direktiva 2002/20/EZ - Novčane naknade povezane s pravima instalacije opreme za javnu elektroničku komunikacijsku mrežu))
   (2018/C 112/02)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Hoge Raad der Nederlanden, Raad van State

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: College van Burgemeester en Wethouders van de gemeente Amersfoort (C-360/15), Visser Vastgoed Beleggingen BV (C-31/16)

      Tuženik: X BV (C-360/15), Raad van de gemeente Appingedam (C-31/16)

      Izreka

               1.

               Članak 2. stavak 2. točka (c) Direktive 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu treba tumačiti na način da se ne primjenjuje na pristojbe za koje je nastanak obveze plaćanja povezan s pravima poduzeća ovlaštenih za pružanje elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga da instaliraju kabele za javnu elektroničku komunikacijsku mrežu.

               2.

               Članak 4. točku 1. Direktive 2006/123 treba tumačiti na način da djelatnost maloprodaje proizvoda predstavlja „uslugu” za potrebe primjene te direktive.

               3.

               Odredbe poglavlja III. Direktive 2006/123 o slobodi poslovnog nastana za pružatelje usluga treba tumačiti na način da se primjenjuju i na situaciju u kojoj su svi relevantni elementi ograničeni na samo jednu državu članicu.

               4.

               Članak 15. stavak 1. Direktive 2006/123 treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da pravila iz prostornog plana općine zabranjuju djelatnost maloprodaje neglomaznih proizvoda u geografskim zonama koje se nalaze izvan gradskog središta te općine, pod uvjetom da su ispunjeni svi uvjeti iz članka 15. stavka 3. te direktive, što je dužan provjeriti sud koji je uputio zahtjev.

      (1)  SL C 346, 19. 10. 2015.

      SL L 136, 18. 4. 2016.


title: Predmet C-261/16 P: Presuda Suda (šesto vijeće) od 1. veljače 2018. – Kühne + Nagel International AG, Kühne + Nagel Management AG, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd protiv Europske komisije (Žalba — Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Članak 101. UFEU-a — Određivanje cijene — Usluge međunarodnog zračnog prijevoza — Sporazum o cijeni koji utječe na konačnu cijenu usluga)

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/3

         Presuda Suda (šesto vijeće) od 1. veljače 2018. – Kühne + Nagel International AG, Kühne + Nagel Management AG, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd protiv Europske komisije
   (Predmet C-261/16 P) (1)

   ((Žalba - Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Članak 101. UFEU-a - Određivanje cijene - Usluge međunarodnog zračnog prijevoza - Sporazum o cijeni koji utječe na konačnu cijenu usluga))
   (2018/C 112/03)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Žalitelji: Kühne + Nagel International AG, Kühne + Nagel Management AG, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd (zastupnici: U. Denzel, C. von Köckritz i C. Klöppner, Rechtsanwälte)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: A. Dawes, H. Leupold i G. Meessen, agenti)

      Izreka

               1)

               Žalba se odbija.

               1)

               Društvima Kühne + Nagel International AG, Kühne + Nagel Management AG, Kühne + Nagel Ltd [Uxbridge (Ujedinjena Kraljevina)], Kühne + Nagel Ltd [Šangaj (Kina)] i Kühne + Nagel Ltd [Hong Kong (Kina)] nalaže se snošenje, osim vlastitih troškova, i troškova Europske komisije.

      (1)  SL C 251 od 11. 7. 2016.


title: Predmet C-728/17 P: Žalba koju je 24. prosinca 2017. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 13. listopada 2017. u predmetu T-572/16, Brouillard protiv Komisije

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/20

         Žalba koju je 24. prosinca 2017. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 13. listopada 2017. u predmetu T-572/16, Brouillard protiv Komisije
   (Predmet C-728/17 P)
   (2018/C 112/27)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: P. Mihajlova, G. Gattinara, agenti)

      Druga stranka u postupku: Alain Laurent Brouillard

      Zahtjevi

               —

               ukinuti presudu Općeg suda od 13. listopada 2017., Brouillard/Komisija (T-572/16);

               —

               odbiti prvostupanjsku tužbu;

               —

               naložiti tuženiku snošenje svih troškova obaju postupaka.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Prvi žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava i iskrivljavanju. Taj žalbeni razlog sastoji se od tri dijela i odnosi se na točke 36., 39., 43. do 56. te 62. i 63. pobijane presude.
   Komisija prvim dijelom tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava pri tumačenju obavijesti o natječaju. U točkama 36., 45., 47.-56. pobijane presude pogrešno je, s jedne strane, smatrao da se pridjev „puno” korišten u izrazu „puno pravno obrazovanje” iz obavijesti o natječaju nije odnosio na sadržaj zahtijevane diplome i, s druge strane, da se riječ „odgovara” sadržana u izrazu „diploma koja odgovara barem tituli magistra” nije odnosila na diplomu, već na obrazovanje. Isto tako, Komisija smatra da kontekstualno i teleološko tumačenje ni na koji način ne podupiru zaključke Općeg suda, jer se uvjeti za sudjelovanje u natječaju moraju tumačiti s obzirom na opis zadataka slobodnih radnih mjesta, koji su, u skladu s Prilogom I. obavijesti o natječaju, bili poslovi prevođenja koje obavljaju „visokokvalificirani pravnici”.
   Komisija drugim dijelom ističe pogrešku koja se tiče prava počinjenu u tumačenju članka 5. stavka 3. točaka (c) i (i) Pravilnika iz točaka 46.-49. i 52.-53. pobijane presude. Komisija smatra da ta odredba Pravilnika nema nikakav značaj za postupke zapošljavanja i, štoviše, ne sprečava da uprava, prilikom utvrđivanja sadržaja obavijesti o natječaju, predvidi uvjete sudjelovanja koji su stroži od kriterija predviđenih tom odredbom. Suprotno stajalištu Općeg suda, obavijest o natječaju ne može se tumačiti s obzirom na tu odredbu Pravilnika.
   Komisija se trećim dijelom poziva na iskrivljavanje sadržaja strukovne magistarske diplome Sveučilišta u Poitiersu i tužiteljeve prijave u prvostupanjskom postupku. Komisija smatra da iz ta dva dokaza očito proizlazi da tužitelj nije imao diplomu kojom se potvrđuje da je magistar prava drugostupnik nakon završetka petogodišnjeg studija, a koja je zahtijevana obaviješću o natječaju. Utvrđenja Općeg suda iz točaka 39. i 43.-44., 52.-54. pobijane presude stoga su pogrešna.
   Drugi žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava počinjenoj u tumačenju pravila koja uređuju ograničenje ovlasti povjerenstva za odabir prilikom provjere postojanja kandidatove diplome. Tim drugim žalbenim razlogom koji se odnosi na točke 37., 52. i 54.-56. pobijane presude nastoji se osporiti obrazloženje Općeg suda prema kojem je povjerenstvo za odabir trebalo prihvatiti tužiteljevu diplomu iz prvostupanjskog postupka samo na temelju odredbi nacionalnog prava koje uređuju izdavanje diploma.
   Treći žalbeni razlog koji se odnosi na točke 39., 44., 47.-48., 52., 57.-61. pobijane presude temelji se na povredi obveze obrazlaganja u dijelu u kojem Opći sud nije dostatno naveo na temelju kojih je elemenata spisa tužitelj u prvostupanjskom postupku imao diplomu kojom je ispunjavao uvjet zahtijevan obaviješću o natječaju. Usto, Opći sud proturječi sam sebi time što je, iako je tvrdio da su puno pravno obrazovanje i diploma završenog sveučilišnog studija dva različita zahtjeva, utvrdio postojanje diplome, a da nije naveo za koji je dokaz moguće smatrati da utvrđuje postojanje punog pravnog obrazovanja. Naposljetku, Opći sud nije dostatno objasnio zbog kojeg razloga je u presudi u predmetu T-420/13, koja je postala pravomoćna, uprava Suda odbila tužiteljevu diplomu u postupku nabave „freelance” prevoditeljskih usluga, dok se tom istom diplomom sada dokazuje da se taj isti tužitelj može imenovati karijernim pravnikom-lingvistom u sudskim prevoditeljskim službama.


title: Predmet C-106/17: Presuda Suda (osmo vijeće) od 31. siječnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Okręgowy w Szczecinie – Poljska) – Paweł Hofsoe protiv LVM Landwirtschaftlicher Versicherungsverein Münster AG (Zahtjev za prethodnu odluku — Pravosudna suradnja u građanskim stvarima — Sudska nadležnost i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima — Uredba (EU) br. 1215/2012 — Članak 11. stavak 1. točka (b) i članak 13. stavak 2. — Nadležnost u predmetima osiguranja — Područje primjene ratione personae — Pojam „oštećena stranka” — Profesionalni subjekt u sektoru osiguranja — Isključenost)

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/5

         Presuda Suda (osmo vijeće) od 31. siječnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Okręgowy w Szczecinie – Poljska) – Paweł Hofsoe protiv LVM Landwirtschaftlicher Versicherungsverein Münster AG
   (Predmet C-106/17) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Sudska nadležnost i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima - Uredba (EU) br. 1215/2012 - Članak 11. stavak 1. točka (b) i članak 13. stavak 2. - Nadležnost u predmetima osiguranja - Područje primjene ratione personae - Pojam „oštećena stranka” - Profesionalni subjekt u sektoru osiguranja - Isključenost))
   (2018/C 112/07)
   Jezik postupka: poljski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Sąd Okręgowy w Szczecinie

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Paweł Hofsoe

      Tuženik: LVM Landwirtschaftlicher Versicherungsverein Münster AG

      Izreka

   Članak 13. stavak 2. u vezi s člankom 11. stavkom 1. točkom (b) Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da se on ne može primijeniti na fizičku osobu čija je profesionalna djelatnost, među ostalim, naplata tražbina s osnove naknade štete od osiguravateljâ, koja se poziva na ugovor o ustupu tražbine sklopljen sa žrtvom prometne nezgode radi određivanja građanskopravne odgovornosti osiguravatelja osobe odgovorne za tu nezgodu, čije se sjedište nalazi u državi članici različitoj od one u kojoj ima prebivalište oštećenik, pred sudom te potonje države članice.

      (1)  SL C 202, 26. 6. 2017.


title: Predmet C-37/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. siječnja 2018. uputio Cour de cassation (Francuska) – Vueling Airlines SA protiv Jean-Luca Poignanta

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/23

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. siječnja 2018. uputio Cour de cassation (Francuska) – Vueling Airlines SA protiv Jean-Luca Poignanta
   (Predmet C-37/18)
   (2018/C 112/30)
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Cour de cassation

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Vueling Airlines SA

      Tuženik: Jean-Luc Poignant

      Prethodna pitanja

               1.

               Primjenjuje li se tumačenje koje je Sud Europske unije u svojoj presudi A Rosa Flussschiff, C-620/15, dao članku 14. stavku 2. točki (a) Uredbe br. 1408/71/EEZ (1), u njezinoj verziji izmijenjenoj i dopunjenoj Uredbom (EZ) br. 118/97 (2), kako je izmijenjena Uredbom Europskog parlamenta i Vijeća (EZ) br. 647/2005 od 13. travnja 2005. (3), na postupak koji se odnosi na kazneno djelo rada na crno, u kojem se izdane potvrde E 101 na osnovi članka 14. stavka 1. točke (a) u skladu s člankom 11. stavkom 1. Uredbe br. 574/72/EZ od 21. ožujka 1972. o utvrđivanju postupka provedbe Uredbe br. 1408/71 (4), iako je situacija potpadala pod članak 14. stavak 2. točku (a) podtočku (i) za radnike koji svoju aktivnost obavljaju na području države članice čiji su državljani, i na kojem zračni prijevoznik koje ima sjedište u drugoj državi članici ima podružnicu, i gdje već jednostavnim čitanjem potvrde E 101 u kojoj se kao mjesto rada radnika navodi zračna luka i zračni prijevoznik kao poslodavac omogućava saznavanje da je ista ishođena na prijevarni način?

               2.

               U slučaju potvrdnog odgovora, treba li načelo nadređenosti prava Europske unije tumačiti na način da mu se protivi to da nacionalni sud, koji je u skladu sa svojim nacionalnim pravom vezan pravomoćnom odlukom kaznenog suda, izvuče zaključke iz odluke kaznenog suda donesene suprotno odredbama prava Europske unije te građanskopravno osudi poslodavca na naknadu štete radniku na temelju jednostavne činjenice njegove kaznene osude zbog rada na crno?

      (1)  Uredba Vijeća (EEZ) br. 1408/71 od 14. lipnja 1971. o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe i njihove obitelji koji se kreću unutar Zajednice (SL L 149, str. 2.)(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 5., str. 7).

      (2)  Uredba Vijeća (EZ) br. 118/97 od 2. prosinca 1996. o izmjeni i ažuriranju Uredbe (EEZ) br. 1408/71 o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe, samozaposlene osobe i članove njihovih obitelji koji se kreću unutar Zajednice i Uredbe (EEZ) br. 574/72 o utvrđivanju postupka za provedbu Uredbe (EEZ) br. 1408/71 (SL L 28, str. 1)(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 7., str. 7.).

      (3)  Uredba (EZ) br. 647/2005 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. travnja 2005. o izmjeni Uredbe Vijeća (EEZ) br. 1408/71 o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe, samozaposlene osobe i članove njihovih obitelji koji se kreću unutar Zajednice i (EEZ) br. 574/72 o utvrđivanju postupka provedbe Uredbe (EEZ) br. 1408/71 (SL L 117, str. 1)(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 108).

      (4)  Uredba Vijeća (EEZ) br. 574/72 od 21. ožujka 1972. o utvrđivanju postupka provedbe Uredbe (EEZ) br. 1408/71 o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe, samozaposlene osobe i članove njihovih obitelji koji se kreću unutar Zajednice (JO L 74, p. 1)(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 8., str. 3.).


title: Predmet T-70/18: Tužba podnesena 7. veljače 2018. – Sonova Holding protiv EUIPO-a (HEAR THE WORLD)

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/45

         Tužba podnesena 7. veljače 2018. – Sonova Holding protiv EUIPO-a (HEAR THE WORLD)
   (Predmet T-70/18)
   (2018/C 112/57)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Sonova Holding AG (Stäfa, Švicarska) (zastupnici: R. Pansch i A. Sabellek, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „HEAR THE WORLD” – prijava za registraciju br. 15 274 426

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 21. studenoga 2017. u predmetu R 1645/2017-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točaka (b) i (c) Uredbe br. 2017/1001


title: Predmet C-710/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. prosinca 2017. uputio Consiglio di Stato (Italija) – CCC – Consorzio Cooperative Costruzioni Soc. Cooperativa protiv Comune di Tarvisio

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/16

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. prosinca 2017. uputio Consiglio di Stato (Italija) – CCC – Consorzio Cooperative Costruzioni Soc. Cooperativa protiv Comune di Tarvisio
   (Predmet C-710/17)
   (2018/C 112/22)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Consiglio di Stato

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: CCC – Consorzio Cooperative Costruzioni Soc. Cooperativa

      Druga stranka u postupku: Comune di Tarvisio

      Prethodno pitanje

   Je li u skladu s člankom 48. Direktive 2004/18/EZ od 31. ožujka 2004 (1)., odredba poput one iz članka 53. stavka 3. Zakonodavnog dekreta br. 163 od 16. travnja 2006., koja dopušta sudjelovanje društva s „imenovanim” projektantom koji se, s obzirom na to da nije ponuditelj, ne može oslanjati na sposobnosti drugih subjekata?

      (1)  Direktiva 2004/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama (SL 2004., L 134, str. 114.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 156.)


title: Predmet T-90/18: Tužba podnesena 19. veljače 2018. – Guiral Broto protiv EUIPO-a – Gastro & Soul (CAFE DEL SOL)

text:
               16.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 134/30

         Tužba podnesena 19. veljače 2018. – Guiral Broto protiv EUIPO-a – Gastro & Soul (CAFE DEL SOL)
   (Predmet T-90/18)
   (2018/C 134/43)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Ramón Guiral Broto (Marbella, Španjolska) (zastupnik: J. de Castro Hermida, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Gastro & Soul GmbH (Hildesheim, Njemačka)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije „Café del Sol” – žig Europske unije br. 6 104 608

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 4. prosinca 2017. u predmetu R 1096/2017-4

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku i utvrdi osnovanost prigovora koji se temelji na prvenstvu žiga čiji je nositelj D. Ramón Guiral Broto koji je podnio prigovor, španjolskog žiga br. 2348110, za razred 42. Nicanske klasifikacije,

               —

               potvrdi odluku Odjela za prigovore kojom je odbijena prijava za registraciju žiga Europske unije br. 6 104 608 za „usluge okrepe (hranjenje); privremeno primanje na stan i gostionice” iz razreda 43. Nicanske klasifikacije, koju je podnijelo njemačko trgovačko društvo gastro & soul GmbH, uzimajući u obzir opasnost od dovođenja u zabludu koja bi za potrošača proizašla iz supostojanja suprotstavljenih žigova jer su verbalno vrlo slični i jer su njihova područja primjene istovjetna ili, ako Opći sud nije nadležan, vrati predmet na ponovno odlučivanje žalbenom vijeću Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo, obvezujući ga da utvrdi osnovanost prigovora,

               —

               podredno, poništi pobijanu odluku zbog nedosljednosti, povrede tužiteljevih prava obrane i pravne sigurnosti jer mu u okviru žalbenog postupka R 1096/2017-4 izričito nije dana mogućnost da dostavi potpuni prijevod suprotstavljenog žiga koji ima prvenstvo, čime je povrijeđen jedan od temeljnih ciljeva vraćanja predmeta žalbenom vijeću EUIPO-a o kojemu je Opći sud odlučio presudom od 13. prosinca 2016. u predmetu T-549/15 da se predmet ponovno vrati žalbenom vijeću EUIPO-a kako bi ispravilo tu pogrešku i, dakle, odlučilo o sporu.

      Tužbeni razlog

               —

               Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 2017/1001


201805250241897582018/C 200/064142016CJC20020180611HR01HRINFO_JUDICIAL201804176611Predmet C-414/16: Presuda Suda (veliko vijeće) od 17. travnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesarbeitsgericht – Njemačka) – Vera Egenberger protiv Evangelisches Werk für Diakonie und Entwicklung e.V. (Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna politika — Direktiva 2000/78/EZ — Jednako postupanje — Različito postupanje na temelju vjere ili uvjerenja — Profesionalne djelatnosti crkava ili drugih organizacija čiji se sustav vrijednosti temelji na vjeri ili uvjerenjima — Vjera ili uvjerenje kao stvaran, legitiman i opravdan uvjet za obavljanje zanimanja, s obzirom na sustav vrijednosti organizacije — Pojam — Priroda djelatnosti i okolnosti njihova obavljanja — Članak 17. UFEU-a — Članci 10., 21. i 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima)
 ---documentbreak--- C2002018HR610120180417HR00066161Presuda Suda (veliko vijeće) od 17. travnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesarbeitsgericht – Njemačka) – Vera Egenberger protiv Evangelisches Werk für Diakonie und Entwicklung e.V.
   (Predmet C-414/16) (
         1
      )
   „(Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna politika — Direktiva 2000/78/EZ — Jednako postupanje — Različito postupanje na temelju vjere ili uvjerenja — Profesionalne djelatnosti crkava ili drugih organizacija čiji se sustav vrijednosti temelji na vjeri ili uvjerenjima — Vjera ili uvjerenje kao stvaran, legitiman i opravdan uvjet za obavljanje zanimanja, s obzirom na sustav vrijednosti organizacije — Pojam — Priroda djelatnosti i okolnosti njihova obavljanja — Članak 17. UFEU-a — Članci 10., 21. i 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima)“2018/C 200/06Jezik postupka: njemački
      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesarbeitsgericht

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Vera Egenberger

      Tuženik: Evangelisches Werk für Diakonie und Entwicklung e.V.

      Izreka

            1.

            Članak 4. stavak 2. Direktive Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja, u vezi s člancima 9. i 10. te direktive kao i s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da – kad crkva ili druga organizacija čiji se sustav vrijednosti temelji na vjeri ili uvjerenjima ističe, u potporu aktu ili odluci poput odbijanja prijave za radno mjesto u njezinu okviru, da zbog prirode djelatnosti o kojima je riječ ili okolnosti njihova obavljanja vjera predstavlja stvaran, legitiman i opravdan uvjet za obavljanje zanimanja, s obzirom na sustav vrijednosti te crkve ili te organizacije – takva tvrdnja mora, po potrebi, moći biti predmetom djelotvornog sudskog nadzora kojime se može osigurati da su u konkretnom slučaju udovoljeni kriteriji iz članka 4. stavka 2. te direktive.

            2.

            Članak 4. stavak 2. Direktive 2000/78 treba tumačiti na način da stvaran, legitiman i opravdan uvjet za obavljanje zanimanja iz te odredbe upućuje na uvjet koji je, s obzirom na sustav vrijednosti predmetne crkve ili organizacije, zbog prirode ili uvjeta obavljanja profesionalne djelatnosti o kojoj je riječ, nužan i objektivan te ne smije obuhvatiti razloge nepovezane s tim sustavom vrijednosti ili pravom te crkve ili te organizacije na samoodređenje. Taj uvjet mora biti u skladu s načelom proporcionalnosti.

            3.

            Nacionalni sud pred kojim se vodi postupak između dvoje pojedinaca dužan je, kad primjenjivo nacionalno pravo ne može protumačiti na način koji je u skladu s člankom 4. stavkom 2. Direktive 2000/78, osigurati, u okviru svojih nadležnosti, pravnu zaštitu koja za pojedince proizlazi iz članaka 21. i 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima te zajamčiti puni učinak tih članaka, po potrebi odbijanjem primjene svake protivne nacionalne odredbe.

      (
         1
      )	SL C 419, 14. 11. 2016.


201805250501897042018/C 200/582312018TC20020180611HR01HRINFO_JUDICIAL20180404464611Predmet T-231/18: Tužba podnesena 4. travnja 2018. – Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam protiv EUIPO-a – Lupu (Djili)
 ---documentbreak--- C2002018HR4610120180404HR0058461461Tužba podnesena 4. travnja 2018. – Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam protiv EUIPO-a – Lupu (Djili)
   (Predmet T-231/18)2018/C 200/58Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski
      Stranke

      Tužitelj: Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam (Dulovo, Bugarska) (zastupnik: C. Romiţan, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Victor Lupu (Bukurešt, Rumunjska)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije Djili – prijava za registraciju br. 15 497 662

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 31. siječnja 2018. u predmetu R 1902/2017-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            poništi pobijanu odluku;

            —

            odbije žalbu Lupa Victora;

            —

            naloži drugoj strani i žalitelju Lupu Victoru snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi

            —

            žalbeno vijeće pogrešno je utvrdilo da postoji zvučna sličnost između znakova;

            —

            žalbeno vijeće pogrešno je utvrdilo da konceptualna usporedba nije relevantna za predmetni slučaj.


201806080311931532018/C 221/432722018TC22120180625HR01HRINFO_JUDICIAL20180427363722Predmet T-272/18: Tužba podnesena 27. travnja 2018. – EBM Technologies protiv EUIPO-a (MobiPACS)
 ---documentbreak--- C2212018HR3620120180427HR0043362372Tužba podnesena 27. travnja 2018. – EBM Technologies protiv EUIPO-a (MobiPACS)
   (Predmet T-272/18)2018/C 221/43Jezik postupka: njemački
      Stranke

      Tužitelj: EBM Technologies Inc. (Taipei, Tajvan) (zastupnici: J. Liesegang, M. Jost, N. Lang, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „MobiPACS” – prijava za registraciju br. 16 400 061

      Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 19. veljače 2018. u predmetu R 2145/2017-2

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            poništi pobijanu odluku;

            —

            EUIPO-u naloži snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

            —

            povreda članka 42. stavka 1. u vezi s člankom 7. stavkom 1. točkom (b) Uredbe (EU) br. 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća


201806080131931612018/C 221/322982017TC22120180625HR01HRINFO_JUDICIAL20180418262721Predmet T-298/17: Rješenje Općeg suda od 18. travnja 2018. – Iordăchescu i dr. protiv Parlamenta i dr. („Tužba za poništenje — Direktiva 2014/40/EU — Usklađivanje zakonodavstva — Proizvodnja, predstavljanje i prodaja duhanskih i srodnih proizvoda — Rok za podnošenje tužbe — Nepravodobnost — Zahtjev za naknadu štete — Akt kojim se pokreće postupak — Povreda formalnih zahtjeva — Nedopuštenost — Nenadležnost”)
 ---documentbreak--- C2212018HR2610120180418HR0032261272Rješenje Općeg suda od 18. travnja 2018. – Iordăchescu i dr. protiv Parlamenta i dr.
   (Predmet T-298/17) (
         1
      )
   „(„Tužba za poništenje — Direktiva 2014/40/EU — Usklađivanje zakonodavstva — Proizvodnja, predstavljanje i prodaja duhanskih i srodnih proizvoda — Rok za podnošenje tužbe — Nepravodobnost — Zahtjev za naknadu štete — Akt kojim se pokreće postupak — Povreda formalnih zahtjeva — Nedopuštenost — Nenadležnost”)“2018/C 221/32Jezik postupka: rumunjski
      Stranke

      Tužitelji: Adrian Iordăchescu (Bukurešt, Rumunjska), Florina Iordăchescu (Bukurešt), Mihaela Iordăchescu (Bukurešt) i Cristinel Iordăchescu (Bukurešt) (zastupnik: A. Cuculis, odvjetnik)

      Tuženici: Europski parlament (zastupnici: L. Visaggio i C. Ionescu Dima, agenti), Vijeće Europske unije (zastupnici: E. Karlsson i O. Segnana, agenti) i Europska komisija (zastupnici: H. Stancu i J. Tomkin, agenti)

      Predmet

   S jedne strane, zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži djelomično poništenje Direktive 2014/40/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 3. travnja 2014. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica o proizvodnji, predstavljanju i prodaji duhanskih i srodnih proizvoda i o stavljanju izvan snage Direktive 2001/37/EZ (SL 2014., L 127, str. 1.) i, s druge strane, zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a kojim se traži naknada štete koju su tužitelji navodno pretrpjeli.

      Izreka

            1.

            Tužba se odbija.

            2.

            Adrianu Iordăchescuu, Florini Iordăchescu i Mihaeli Iordăchescu, kao i Cristinelu Iordăchescuu nalaže se snošenje troškova.

      (
         1
      )	SL C 256, 7. 8. 2017.


201806080191931222018/C 221/342302018TC22120180625HR01HRINFO_JUDICIAL20180504272822Predmet T-230/18 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 4. svibnja 2018. – Czarnecki protiv Parlamenta („Zahtjev za privremenu pravnu zaštitu — Institucionalno pravo — Potpredsjednik Europskog parlamenta — Odluka Parlamenta o okončanju mandata potpredsjednika — Zahtjev za određivanje privremenih mjera — Nalog za plaćanje — Nedopuštenost”)
 ---documentbreak--- C2212018HR2720120180504HR0034272282Rješenje predsjednika Općeg suda od 4. svibnja 2018. – Czarnecki protiv Parlamenta
   (Predmet T-230/18 R)
   „(„Zahtjev za privremenu pravnu zaštitu — Institucionalno pravo — Potpredsjednik Europskog parlamenta — Odluka Parlamenta o okončanju mandata potpredsjednika — Zahtjev za određivanje privremenih mjera — Nalog za plaćanje — Nedopuštenost”)“2018/C 221/34Jezik postupka: francuski
      Stranke

      Tužitelj: Ryszard Czarnecki (Varšava, Poljska) (zastupnik: M. Casado García-Hirschfeld, odvjetnik)

      Tuženik: Europski parlament (zastupnici: N. Görlitz i S. Alonso de León, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a radi, s jedne strane, suspenzije primjene odluke Europskog parlamenta od 7. veljače 2018. kojom se odobrava prijevremeni prestanak tužiteljeve funkcije potpredsjednika Parlamenta i, s druge strane, nalaganja Parlamentu da zadrži na snazi tužiteljev mandat potpredsjednika Parlamenta.

      Izreka

            1.

            Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

            2.

            O troškovima će se odlučiti naknadno.


201806080471931452018/C 221/041262018CJC22120180625HR01HRINFO_JUDICIAL201802163531Predmet C-126/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. veljače 2018. uputio Szekszárdi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – Dalmandi Mezőgazdasági Zrt. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
 ---documentbreak--- C2212018HR310120180216HR00043153Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. veljače 2018. uputio Szekszárdi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – Dalmandi Mezőgazdasági Zrt. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
   (Predmet C-126/18)2018/C 221/04Jezik postupka: mađarski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Szekszárdi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Dalmandi Mezőgazdasági Zrt.

      Tuženik: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      Prethodna pitanja

            1.

            Protivi li se odredbama prava Zajednice, odredbama Direktive Vijeća 2006/112/EZ (
                  1
               ) (u daljnjem tekstu: Direktiva o PDV-u) (uzimajući obzir osobito članak 183.), te načelima djelotvornosti, izravnog učinka i ekvivalentnosti sudska praksa države članice u skladu s kojom se, prilikom ispitivanja relevantnih odredbi u području zateznih kamata, polazi od premise da nacionalno porezno tijelo nije počinilo povredu (propust) — odnosno, nije zakasnilo kad je riječ o dijelu poreza na dodanu vrijednost koji se ne može vratiti, a odnosi se na neplaćena stjecanja poreznih obveznika — jer je, u trenutku kad je navedeno tijelo donijelo tu odluku, na snazi bilo nacionalno zakonodavstvo koje je povrjeđivalo pravo Zajednice, a Sud je tek kasnije presudio da u njoj sadržan zahtjev nije usklađen s pravom Zajednice? Na ovaj način nacionalna praksa priznala je kao gotovo zakonitu primjenu tog zahtjeva utvrđenog u nacionalnom zakonodavstvu koje je povrjeđivalo pravo Unije do trenutka u kojem ga nacionalni zakonodavac nije formalno stavio izvan snage.

            2.

            Protivi li se pravu Zajednice, osobito odredbama Direktive o PDV-u (uzimajući u obzir osobito njezin članak 183.), i načelima djelotvornosti, izravnog učinka i ekvivalentnosti nacionalno zakonodavstvo i praksa države članice u skladu s kojima se, prilikom ispitivanja relevantnih odredbi u području zateznih kamata, razlikuje situacija u kojoj porezno tijelo nije vratilo porez u skladu s nacionalnim odredbama koje su tada bile na snazi — i koje su, k tome, povrjeđivale pravo Zajednice — od situacije u kojoj ono to je učinilo, ali povrjeđujući te odredbe i u skladu s kojima se, kad je riječ o iznosu kamata koje se obračunavaju na PDV čiji se povrat nije mogao zahtijevati u razumnom roku zbog zahtjeva nacionalnog prava koji je Sud proglasio protivnim pravu Unije, utvrđuju dva odvojena razdoblja,

                     —

                     u prvom razdoblju porezni obveznici imaju samo pravo na isplatu zatezne kamate koja odgovara osnovnoj kamatnoj stopi središnje banke, uzimajući u obzir da, s obzirom na to da je mađarsko zakonodavstvo protivno pravu Zajednice tada još bilo na snazi, mađarska porezna tijela nisu djelovala nezakonito kad nisu odobrila povrat PDV-a iskazanog na računima u razumnom roku, dok

                     —

                     u drugom razdoblju treba isplatiti kamatu koja odgovara dvostrukoj osnovnoj kamatnoj stopi središnje banke — koja se usto primjenjuje u slučaju zakašnjenja u pravnom poretku države članice o kojoj je riječ — samo na zakašnjelo plaćanje zateznih kamata koje se odnose na prvo razdoblje?

            3.

            Protivi li se pravu Zajednice, članku 183. Direktive o PDV-u i načelu djelotvornosti praksa države članice koja kao početni datum za izračun zateznih kamata (složene kamate ili kamate na kamate) koje se u skladu s odredbama države članice o zakašnjelom plaćanju zateznih kamata duguju na porez naplaćen protivno pravu Unije (kamate na PDV; u ovom slučaju, glavnica) ne uzima izvorni datum dospijeća kamata na PDV (glavnica), nego kasniji datum, vodeći računa osobito o tome da je potraživanje kamata na poreze koji su protivno pravu Unije naplaćeni ili nisu vraćeni subjektivno pravo koje izravno proizlazi iz samog prava Unije?

            4.

            Protivi li se pravu Zajednice, članku 183. Direktive o PDV-u i načelu djelotvornosti praksa države članice u skladu s kojom porezni obveznik treba podnijeti zaseban zahtjev u slučaju zahtijevanja kamata koje se duguju s osnove povrede poreznog tijela zbog zakašnjenja, dok u drugim slučajevima zahtijevanja zateznih kamata nije potrebno podnijeti takav zaseban zahtjev jer se kamate priznaju po službenoj dužnosti?

            5.

            Ako je odgovor na prethodno pitanje potvrdan, protivi li se pravu Zajednice, članku 183. Direktive o PDV-u i načelu djelotvornosti praksa države članice u skladu s kojom se složene kamate (kamate na kamate) zbog zakašnjelog plaćanja kamata na porez koji je, prema utvrđenju Suda, naplaćen protivno pravu Unije (kamate na PDV; u ovom slučaju, glavnica) mogu priznati samo ako porezni obveznik podnese izvanredni zahtjev kojim ne traži konkretno kamate, nego dugovani iznos poreza koji odgovara neplaćenim stjecanjima upravo u trenutku kad je u nacionalnom pravu stavljeno izvan snage pravilo države članice protivno pravu Unije na temelju kojeg je postojala obveza naplate PDV-a zbog navedenog neplaćanja iako su, kad je riječ o poreznim razdobljima koja prethode podnošenju izvanrednog zahtjeva, kamate na PDV na kojima se temelji zahtjev za isplatu složenih kamata već dospjele i još nisu plaćene?

            6.

            Ako je odgovor na prethodno pitanje potvrdan, protivi li se pravu Zajednice, članku 183. Direktive o PDV-u i načelu djelotvornosti praksa države članice koja podrazumijeva gubitak prava na isplatu složenih kamata (kamate na kamate) zbog zakašnjelog plaćanja kamata na porez koji je, prema utvrđenju Suda, naplaćen protivno pravu Unije (kamate na PDV; u ovom slučaju, glavnica) u odnosu na zahtjeve za isplatu kamata na PDV koji nisu bili predmet poreznog razdoblja tog poreza na koje se primjenjuje zastarni rok za podnošenje izvanrednog zahtjeva, jer su navedene kamate dospjele ranije?

            7.

            Protivi li se pravu Zajednice i članku 183. Direktive o PDV-u (uzimajući osobito u obzir načelo djelotvornosti i prirodu subjektivnog prava na kamate na neopravdano nevraćene poreze) praksa države članice koja poreznog obveznika definitivno lišava mogućnosti zahtijevanja kamata na porez naplaćen u skladu s nacionalnom odredbom koja je naknadno proglašena protivnom pravu Zajednice i koja je zabranjivala potraživanje PDV-a u odnosu na određena neplaćena stjecanja

                     —

                     jer [na temelju navedene prakse] nije smatrala osnovanim zahtjev za isplatu kamata u trenutku u kojem se mogao zahtijevati [povrat] poreza, zbog važenja odredbe koja je naknadno proglašena protivnom pravu Zajednice (zato što nije postojalo zakašnjenje i porezno tijelo je samo primijenilo važeće pravo),

                     —

                     i kasnije, kad je u nacionalnom pravnom poretku stavljena izvan snage odredba proglašena protivnom pravu Zajednice koja je ograničavala pravo na povrat jer je nastupila zastara?

            8.

            Protivi li se pravu Zajednice, članku 183. Direktive o PDV-u i načelu djelotvornosti praksa države članice u skladu s kojom se mogućnost zahtijevanja zateznih kamata koje valja platiti na kamate na PDV (glavnica) na koje porezni obveznik ima pravo zbog poreza koji nije vraćen u trenutku kad se mogao zahtijevati njegov povrat zbog pravila nacionalnog prava koje je naknadno proglašeno protivnim pravu Zajednice, za čitavo razdoblje od 2005. do 2011. uvjetuje mogućnošću poreznog obveznika da u tom trenutku zahtijeva povrat PDV-a koji se odnosi na porezno razdoblje tog poreza u kojem je u nacionalnom pravnom poretku stavljena izvan snage predmetna odredba protivna pravu Zajednice (rujan 2011.), iako su kamate na PDV (glavnica) plaćene nakon tog trenutka, a prije trenutka u kojem je podnesen zahtjev nacionalnom sudu?

      (
         1
      )	Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


201806220591970182018/C 240/602862018TC24020180709HR01HRINFO_JUDICIAL20180507525211Predmet T-286/18: Tužba podnesena 7. svibnja 2018. – Azarov protiv Vijeća
 ---documentbreak--- C2402018HR5210120180507HR0060521521Tužba podnesena 7. svibnja 2018. – Azarov protiv Vijeća
   (Predmet T-286/18)2018/C 240/60Jezik postupka: njemački
      Stranke

      Tužitelj: Mikola Janovič Azarov (Kijev, Ukrajina) (zastupnici: A. Egger i G. Lansky, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            u skladu s člankom 263. UFEU-a, poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2018/333 od 5. ožujka 2018. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2018., L 63, str. 48.) i Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2018/326 o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2018., L 63, str. 5.), u dijelu u kojem se odnose na tužitelja,

            —

            u skladu s člankom 64. Poslovnika Općeg suda, poduzme određene mjere upravljanja postupkom;

            —

            u skladu s člankom 87. stavkom 2. Poslovnika Općeg suda, naloži Vijeću snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

            1.

            Prvi tužbeni razlog: povreda načela proporcionalnosti
            Tužitelj ističe da su već peti put izrečene restriktivne mjere očito neproporcionalne.

            2.

            Drugi tužbeni razlog: očita pogreška u ocjeni
            Tužitelj tvrdi da Vijeće za odluku o produženju restriktivnih mjera nije raspolagalo dovoljno čvrstom činjeničnom osnovom koja se zahtijeva sudskom praksom.


201806220771970262018/C 240/7412018TC24020180709HR01HRINFO_JUDICIAL20180504636312Predmet T-1/18: Rješenje Općeg suda od 4. svibnja 2018. – Deutsche Lufthansa protiv Komisije
 ---documentbreak--- C2402018HR6320120180504HR0074632631Rješenje Općeg suda od 4. svibnja 2018. – Deutsche Lufthansa protiv Komisije
   (Predmet T-1/18) (
         1
      )2018/C 240/74Jezik postupka: engleskiPredsjednik petog vijeća odredio je brisanje predmeta.
   (
         1
      )	SL C 63, 19. 2. 2018.


201806220111970732018/C 240/302942018CJC24020180709HR01HRINFO_JUDICIAL20180427262611Predmet C-294/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. travnja 2018. uputio Markkinaoikeus (Finska) – Oulun Sähkönmyynti Oy
 ---documentbreak--- C2402018HR2610120180427HR0030261261Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. travnja 2018. uputio Markkinaoikeus (Finska) – Oulun Sähkönmyynti Oy
   (Predmet C-294/18)2018/C 240/30Jezik postupka: finski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Markkinaoikeus

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Oulun Sähkönmyynti Oy

      Druga stranka u postupku: Energiavirasto

      Prethodna pitanja

            1.

            Treba li članak 11. stavak 1. Direktive 2012/27/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. o energetskoj učinkovitosti, izmjeni direktiva 2009/125/EZ (
                  1
               ) i 2010/30/EU i stavljanju izvan snage direktiva 2004/8/EZ i 2006/32/EZ tumačiti na način da odobravanje popusta na osnovnu naknadu za električnu energiju na temelju određenog načina izdavanja računa koji je odabrao krajnji kupac znači da račun i informacije o obračunu nisu besplatno izdani krajnjim kupcima koji nisu dobili taj popust?

            2.

            U slučaju negativnog odgovora na prvo prethodno pitanje i ako je odobravanje gore navedenog popusta dopušteno: proizlaze li iz Direktive 2012/27/EU posebni dodatni uvjeti koji se uzimaju u obzir pri ocjeni dopuštenosti popusta, poput onih u pogledu toga odgovara li popust uštedi troškova koja je ostvarena odabranim načinom izdavanja računa, zatim odnosi li se popust na broj izdanih računa ili u pogledu toga dodjeljuje li se popust grupi krajnjih kupaca koji svojim odabirom načina izdavanja računa utječu na uštedu troškova?

            3.

            U slučaju da odobravanje popusta navedenog u prvom prethodnom pitanju znači da su naknade drugim krajnjim kupcima koji nisu odabrali poseban način izdavanja računa naplaćene suprotno članku 11. stavku 1. Direktive 2012/27/EU: proizlaze li iz prava Unije posebni zahtjevi koji se moraju uzeti u obzir pri odlučivanju o povratu tih naknada?

      (
         1
      )	SL 2012, L 315, str. 1.


201806220461970832018/C 240/75522018TC24020180709HR01HRINFO_JUDICIAL20180516636313Predmet T-52/18: Rješenje Općeg suda od 16. svibnja 2018. – Teollisuuden Voima protiv Komisije
 ---documentbreak--- C2402018HR6330120180516HR0075633631Rješenje Općeg suda od 16. svibnja 2018. – Teollisuuden Voima protiv Komisije
   (Predmet T-52/18) (
         1
      )2018/C 240/75Jezik postupka: engleskiPredsjednik drugog vijeća odredio je brisanje predmeta.
   (
         1
      )	SL C 112, 26. 3. 2018.


201806220671970852018/C 240/454192017TC24020180709HR01HRINFO_JUDICIAL20180518414111Predmet T-419/17: Presuda Općeg suda od 18. svibnja 2018. – Mendes protiv EUIPO-a– Actial Farmaceutica (VSL#3) („Žig Europske unije — Postupak opoziva — Verbalni žig Europske unije VSL#3 — Žig koji je postao uobičajeni naziv u trgovini za proizvod ili uslugu za koje je registriran — Žig koji je takve naravi da javnost dovodi u zabludu — Članak 51. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 58. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EU) 2017/1001)”)
 ---documentbreak--- C2402018HR4110120180518HR0045411411Presuda Općeg suda od 18. svibnja 2018. – Mendes protiv EUIPO-a– Actial Farmaceutica (VSL#3)
   (Predmet T-419/17) (
         1
      )
   „(„Žig Europske unije — Postupak opoziva — Verbalni žig Europske unije VSL#3 — Žig koji je postao uobičajeni naziv u trgovini za proizvod ili uslugu za koje je registriran — Žig koji je takve naravi da javnost dovodi u zabludu — Članak 51. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 58. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EU) 2017/1001)”)“2018/C 240/45Jezik postupka: talijanski
      Stranke

      Tužitelj: Mendes SA (Lugano, Švicarska) (zastupnik: G. Carpineti, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: J. Crespo Carrillo, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Actial Farmaceutica Srl (Rim, Italija) (zastupnik: S. Giudici, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 3. svibnja 2017. (predmet R 1306/2016-2), koja se odnosi na postupak opoziva između društava Mendes i Actial Farmaceutica.

      Izreka

            1.

            Tužba se odbija.

            2.

            Društvu Mendes SA nalaže se snošenje troškova.

      (
         1
      )	SL C 277, 21. 8. 2017.


201806290671986692018/C 249/283402016TC24920180716HR01HRINFO_JUDICIAL20180531232421Predmet T-340/16: Presuda Općeg suda od 31. svibnja 2018. – Flatworld Solutions protiv EUIPO-a – Outsource Professional Services (Outsource 2 India) („Žig Europske unije — Postupak za proglašavanje žiga ništavim — Figurativni žig Europske unije Outsource 2 India — Zla vjera — Članak 52. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (sada članak 59. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)
 ---documentbreak--- C2492018HR2310120180531HR0028231242Presuda Općeg suda od 31. svibnja 2018. – Flatworld Solutions protiv EUIPO-a – Outsource Professional Services (Outsource 2 India)
   (Predmet T-340/16) (
         1
      )
   „(„Žig Europske unije — Postupak za proglašavanje žiga ništavim — Figurativni žig Europske unije Outsource 2 India — Zla vjera — Članak 52. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (sada članak 59. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)“2018/C 249/28Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelj: Flatworld Solutions Pvt Ltd (Bangalore, Indija) (zastupnici: S. O. Gillert, K Vanden Bossche, B. Köhn-Gerdes i J. Schumacher, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: D. Gája, agent)

      Intervenijent: Outsource Professional Services Ltd (Friedrichshafen, Njemačka), kojem je dopušteno stupanje na mjesto druge stranke u postupku pred žalbenim vijećem (zastupnik: A. Kempter, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 15. travnja 2016. (predmet R 611/2015-4), u vezi s postupkom za proglašenje žiga ništavim između društava Flatworld Solutions i Outsource2India.

      Izreka

            1.

            Poništava se odluka četvrtog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 15. travnja 2016. (predmet R 611/2015-4).

            2.

            EUIPO će snositi vlastite troškove i troškove društva Flatworld Solutions Pvt Ltd.

            3.

            Outsource Professional Services Ltd će snositi vlastite troškove.

      (
         1
      )	SL C 305, 22. 8. 2016.


201806290201986742018/C 249/162682018CJC24920180716HR01HRINFO_JUDICIAL20180418111111Predmet C-268/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. travnja 2018. uputio Curtea de Apel Bacău (Rumunjska) – SC Onlineshop SRL protiv Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală a Vămilor
 ---documentbreak--- C2492018HR1110120180418HR0016111111Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. travnja 2018. uputio Curtea de Apel Bacău (Rumunjska) – SC Onlineshop SRL protiv Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală a Vămilor
   (Predmet C-268/18)2018/C 249/16Jezik postupka: rumunjski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Curtea de Apel Bacău

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: SC Onlineshop SRL

      Tuženici: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală a Vămilor

      Prethodna pitanja

            1.

            Treba li kombiniranu nomenklaturu, koja se nalazi u prilogu I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (
                  1
               ), kako je izmijenjena Provedbenom uredbom Komisije (EU) 2016/1821 od 6. listopada 2016. (
                  2
               ), tumačiti na način da se uređaji poput navigacijskih sustava GPS PNI S 506, o kojima se raspravlja u ovom postupku, trebaju razvrstati pod tarifni podbroj 8526 91, podbroj 8526 91 20, ili pod tarifni broj 8528, podbroj 8528 59 00 te nomenklature?

            2.

            Jesu li verzije kombinirane nomenklature koje proizlaze iz Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 698/2012 (
                  3
               ) i iz Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 459/201[4] (
                  4
               ) mjerodavne za utvrđivanje pravilnog tarifnog razvrstavanja uređaja, poput navigacijskih sustava o kojima se raspravlja u ovom postupku, na način da se mogu analogno primijeniti na proizvode koji su slični predmetnom sustavu navigacije i potkrjepljuje li analogna primjena tih odredaba tumačenje [kombinirane nomenklature] koje je dala carinska uprava?

      (
         1
      )	Uredba Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL 1987., L 256, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2. svezak 12., str. 3.)
   (
         2
      )	Provedbena uredba Komisije (EU) br. 2016/1821 od 6. listopada 2016. o izmjeni Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL 2016., L 294, str. 1.)
   (
         3
      )	Provedbena uredba Komisije (EU) br. 698/2012 od 25. srpnja 2012. o razvrstavanju određene robe u kombiniranu nomenklaturu (SL 2012., L 203, str. 34.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2. svezak 21., str. 268.)
   (
         4
      )	Provedbena uredba Komisije (EU) br. 459/2014 od 29. travnja 2014. o izmjeni određenih uredaba o razvrstavanju robe u kombiniranu nomenklaturu (SL 2014., L 133, str. 43.)


title: Predmet C-213/17: Presuda Suda (treće vijeće) od 5. srpnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank Den Haag, stalna služba u Amsterdamu – Nizozemska) – X protiv Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (Zahtjev za prethodnu odluku — Uredba (EU) br. 604/2013 — Određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje — Članci 17., 18., 23. i 24. — Postupak za međunarodnu zaštitu koji je prethodno pokrenut i koji je u tijeku u državi članici — Novi zahtjev u drugoj državi članici — Nepostojanje zahtjeva za ponovni prihvat u predviđenim rokovima — Predaja predmetne osobe u svrhu kaznenog progona)

text:
               27.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/7

      Presuda Suda (treće vijeće) od 5. srpnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank Den Haag, stalna služba u Amsterdamu – Nizozemska) – X protiv Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
      (Predmet C-213/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Uredba (EU) br. 604/2013 - Određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje - Članci 17., 18., 23. i 24. - Postupak za međunarodnu zaštitu koji je prethodno pokrenut i koji je u tijeku u državi članici - Novi zahtjev u drugoj državi članici - Nepostojanje zahtjeva za ponovni prihvat u predviđenim rokovima - Predaja predmetne osobe u svrhu kaznenog progona))
      (2018/C 301/08)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Amsterdam

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: X

         Tuženik: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

         Izreka

                  1.

                  Članak 23. stavak 3. Uredbe (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva treba tumačiti na način da je država članica u kojoj je podnesen novi zahtjev za međunarodnu zaštitu odgovorna za razmatranje zahtjeva ako ta država članica nije podnijela zahtjev za ponovni prihvat u rokovima određenima u članku 23. stavku 2. te uredbe, iako je, s jedne strane, druga država članica bila odgovorna za razmatranje prethodno podnesenih zahtjeva za međunarodnu zaštitu i, s druge strane, pred sudom potonje države članice nakon isteka tih rokova bio je u tijeku postupak po tužbi zbog odbijanja jednog od tih zahtjeva.

                  2.

                  Članak 18. stavak 2. Uredbe br. 604/2013 treba tumačiti na način da podnošenje zahtjeva države članice za ponovni prihvat državljanina treće zemlje koji se na njezinu državnu području nalazi bez dokumenta o boravku ne nalaže toj državi članici da obustavi ispitivanje tužbe podnesene zbog odbijanja prethodno podnesenog zahtjeva za međunarodnu zaštitu, a zatim da okonča to ispitivanje u slučaju da zamoljena država članica prihvati taj zahtjev.

                  3.

                  Članak 24. stavak 5. Uredbe br. 604/2013 treba tumačiti na način da u situaciji poput one u glavnom postupku država članica koja podnosi zahtjev za ponovni prihvat na temelju članka 24. te uredbe, nakon što u zamoljenoj državi članici isteknu rokovi iz članka 23. stavka 2. navedene uredbe, nije dužna obavijestiti tijela potonje države članice da je pred sudom države članice moliteljice u tijeku postupak o tužbi uloženoj zbog odbijanja prethodno podnesenog zahtjeva za međunarodnu zaštitu.

                  4.

                  Članak 17. stavak 1. i članak 24. Uredbe br. 604/2013 treba tumačiti na način da u situaciji kao što je ona o kojoj je riječ u glavnom postupku, na dan odluke o transferu kojom je prva država članica predala podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu drugoj državi članici izvršavajući europski uhidbeni nalog, pri čemu se taj podnositelj nalazi na području potonje a da u njoj nije podnio novi zahtjev za međunarodnu zaštitu, ta druga država članica može od te prve države članice zahtijevati da ponovno prihvati tog podnositelja te nije dužna odlučiti razmotriti njegov zahtjev.

         (1)  SL C 239, 24. 7. 2017.


title: Predmet T-434/18: Tužba podnesena 13. srpnja 2018. – Vans protiv EUIPO-a (ULTRARANGE)

text:
               27.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/45

      Tužba podnesena 13. srpnja 2018. – Vans protiv EUIPO-a (ULTRARANGE)
      (Predmet T-434/18)
      (2018/C 301/60)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Vans, Inc. (Costa Mesa, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: M. Hirsch i M. Metzner, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „ULTRARANGE” – prijava za registraciju br. 16 665 663

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 25. travnja 2018. u predmetu R 2544/2017-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-577/17: Rješenje Općeg suda od 2. srpnja 2018. – thyssenkrupp Electrical Steel i thyssenkrupp Electrical Steel Ugo protiv Komisije („Tužba za poništenje — Carinska Unija — Odobrenje za unutarnju proizvodnju — Rizik negativnog utjecaja na bitne interese proizvođača Unije — Članak 211. stavak 6. Uredbe (EU) br. 952/2013 — Ispitivanje gospodarskih uvjeta — Doseg Komisijinih zaključaka — Akt koji se ne može pobijati — Nedopuštenost”)

text:
               27.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/34

      Rješenje Općeg suda od 2. srpnja 2018. – thyssenkrupp Electrical Steel i thyssenkrupp Electrical Steel Ugo protiv Komisije
      (Predmet T-577/17) (1)

      ((„Tužba za poništenje - Carinska Unija - Odobrenje za unutarnju proizvodnju - Rizik negativnog utjecaja na bitne interese proizvođača Unije - Članak 211. stavak 6. Uredbe (EU) br. 952/2013 - Ispitivanje gospodarskih uvjeta - Doseg Komisijinih zaključaka - Akt koji se ne može pobijati - Nedopuštenost”))
      (2018/C 301/45)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: thyssenkrupp Electrical Steel GmbH (Gelsenkirchen, Njemačka) i thyssenkrupp Electrical Steel Ugo (Isbergues, Francuska) (zastupnik: M. Günes, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J.-F. Brakeland i F. Clotuche-Duvieusart, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a radi poništenja navodne odluke Komisije koja se nalazi u zapisniku šeste sjednice odjela „Posebni postupci osim tranzita” skupine carinskih stručnjaka od 2. svibnja 2017. sa zaključkom da ne postoji rizik da će odobrenje za unutarnju proizvodnju određenih proizvoda od električnog čelika s orijentiranim kristalima koje je zatražio Euro-Mit Staal BV negativno utjecati na bitne interese proizvođača Unije.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Obustavlja se postupak povodom zahtjeva za intervenciju Euro-Mit Staal BV.

                  3.

                  Europska komisija će osim vlastitih troškova snositi i troškove thyssenkrupp Electrical Steel GmbH i thyssenkrupp Electrical Steel Ugo.

                  4.

                  Euro-Mit Staal BV snosit će vlastite troškove u vezi sa zahtjevom za intervenciju.

         (1)  SL C 347, 16. 10. 2017.


title: Predmet C-170/18 P: Žalba koju je 2. ožujka 2018. podnio CJ protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 13. prosinca 2017. u predmetu T-692/16: CJ protiv Europskog centra za sprečavanje i kontrolu bolesti (ECDC)

text:
               27.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/13

      Žalba koju je 2. ožujka 2018. podnio CJ protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 13. prosinca 2017. u predmetu T-692/16: CJ protiv Europskog centra za sprečavanje i kontrolu bolesti (ECDC)
      (Predmet C-170/18 P)
      (2018/C 301/17)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: CJ (zastupnik: V. Kolias, Δικηγόρος)

         Druga stranka u postupku: Europski centar za sprečavanje i kontrolu bolesti (ECDC)

         Zahtjevi

      Žalitelj zahtijeva od Suda da:

                  —

                  u cijelosti ukine presudu Općeg suda od 13. prosinca 2017. u predmetu T-692/16 CJ protiv ECDC (ECLI:EU:T:2017:894);

                  —

                  prema tome, u slučaju da se žalba utvrdi osnovanom, poništi novu odluku o otkazu od 2. prosinca 2015. i dodijeli žalitelju plaće i novčanu naknadu zatražene pred Općim sudom zajedno sa zakonskim kamatama;

                  —

                  naloži ECDC-u snošenje svih troškova prvostupanjskog i žalbenog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Opći sud pogrešno protumačio njegov argument, iskrivio dokaze i pogriješio u pravnoj kvalifikaciji činjenica jer je smatrao da se okolnosti nisu bitno izmijenile između datuma izdavanja poništene odluke o otkazu i nove odluke o otkazu na način da bi to spriječilo ECDC da ponovo donese poništenu odluku o otkazu.
      Drugi žalbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Opći sud pogrešno protumačio njegov argument, pružio nedostatno obrazloženje, pogriješio u pravnoj kvalifikaciji činjenica i pogrešno protumačio članak 266. UFEU-a jer je smatrao da nova odluka o otkazu nije bila nerazmjerna na temelju članka 5. stavka 4. UEU-a.
      Treći žalbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Opći sud učinak res judicata tumačio pretjerano široko.
      Četvrti žalbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Opći sud:

                  —

                  pogrešno protumačio presudu Službeničkog suda u spojenim predmetima F-159/12 i F-161/12 CJ protiv ECDC te preširokim protumačio učinak res judicata koji iz njih proizlazi,

                  —

                  pogrešno protumačio članak 22.a stavak 3. Pravilnika o osoblju o zaštiti zviždača propustivši mu dati korisni učinak.

            Peti žalbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Opći sud pogrešno protumačio pravilo Unije o izvanugovornoj odgovornosti, podredno pogrešno pravno kvalificirao činjenice, presudivši da pobijana odluka nije obrazložena na način koji žalitelju nanosi neimovinsku štetu.


title: Predmet T-719/17 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 22. lipnja 2018. – FMC protiv Komisije („Postupak privremene pravne zaštite — Sredstva za zaštitu bilja — Provedbena uredba (EU) 2017/1496 — Neproduljenje odobrenja aktivne tvari DPX KE 459 (flupirsulfuron-metil) — Zahtjev za suspenziju primjene — Nepostojanje hitnosti — Odvagivanje interesa”)

text:
               27.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/35

      Rješenje predsjednika Općeg suda od 22. lipnja 2018. – FMC protiv Komisije
      (Predmet T-719/17 R)
      ((„Postupak privremene pravne zaštite - Sredstva za zaštitu bilja - Provedbena uredba (EU) 2017/1496 - Neproduljenje odobrenja aktivne tvari DPX KE 459 (flupirsulfuron-metil) - Zahtjev za suspenziju primjene - Nepostojanje hitnosti - Odvagivanje interesa”))
      (2018/C 301/46)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: FMC Corp. (Philadelphia, Pennsylvania, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: D. Waelbroeck, I. Antypas i A. Accarain, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: G. Koleva, A. Lewis i I. Naglis, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a radi suspenzije primjene Provedbene uredbe Komisije (EU) 2017/1496 od 23. kolovoza 2017. o neproduljenju odobrenja aktivne tvari DPX KE 459 (flupirsulfuron-metil) u skladu s Uredbom (EZ) br. 1107/2009 Europskog parlamenta i Vijeća o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja i izmjeni Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 540/2011 (SL 2017., L 218, str. 7.).

         Izreka

                  1.

                  Zahtjev za privremenu pravnu zaštitu se odbija.

                  2.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet C-297/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. svibnja 2018. uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) – Humbert Jörg Köfler i dr.

text:
               27.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/14

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. svibnja 2018. uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) – Humbert Jörg Köfler i dr.
      (Predmet C-297/18)
      (2018/C 301/18)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: Humbert Jörg Köfler, Wolfgang Leitner, Joachim Schönbeck, Wolfgang Semper

         Tuženo tijelo: Bezirkshauptmannschaft Murtal

         Intervenijent: Finanzpolizei

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 49. stavak 3. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba koja za prekršaje, počinjene iz nehaja, predviđa neograničeno visoke novčane kazne, osobito visoke najniže iznose novčanih kazni i višegodišnje zamjenske kazne zatvora?


title: Predmet T-13/17: Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2018. – Europa Terra Nostra protiv Parlamenta („Institucionalno pravo — Europski parlament — Odluka o dodjeli bespovratnih sredstava političkoj zakladi — Pretfinanciranje određeno u visini od 33 % najvišeg iznosa dodijeljenih bespovratnih sredstava — Obveza dostavljanja bankarskog jamstva za pretfinanciranje — Financijska uredba — Pravila za primjenu financijske uredbe — Uredba (EZ) br. 2004/2003 o propisima kojima se uređuju političke stranke na europskoj razini i pravilima o njihovom financiranju — Proporcionalnost — Zlouporaba ovlasti”)

text:
               27.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/28

      Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2018. – Europa Terra Nostra protiv Parlamenta
      (Predmet T-13/17) (1)

      ((„Institucionalno pravo - Europski parlament - Odluka o dodjeli bespovratnih sredstava političkoj zakladi - Pretfinanciranje određeno u visini od 33 % najvišeg iznosa dodijeljenih bespovratnih sredstava - Obveza dostavljanja bankarskog jamstva za pretfinanciranje - Financijska uredba - Pravila za primjenu financijske uredbe - Uredba (EZ) br. 2004/2003 o propisima kojima se uređuju političke stranke na europskoj razini i pravilima o njihovom financiranju - Proporcionalnost - Zlouporaba ovlasti”))
      (2018/C 301/36)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Europa Terra Nostra eV (Berlin, Njemačka) (zastupnik: P. Richter, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: N. Görlitz, C. Burgos i S. Alves, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a radi djelomičnog poništenja Odluke Europskog parlamenta FINS-2017-30 od 12. prosinca 2016. o dodjeli bespovratnih sredstava tužitelju, u dijelu u kojem se tom odlukom pretfinanciranje ograničava na visinu od 33 % najvišeg iznosa bespovratnih sredstava i njegova isplata uvjetuje dostavljanjem bankarskog jamstva.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Europa Terra Nostra eV se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 63, 27. 2. 2017.


title: Predmet T-447/18: Tužba podnesena 18. svibnja 2018. – TUIfly protiv Komisije

text:
               27.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/45

      Tužba podnesena 18. svibnja 2018. – TUIfly protiv Komisije
      (Predmet T-447/18)
      (2018/C 301/61)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: TUIfly GmbH (Langenhagen, Njemačka) (zastupnici: L. Giesberts i M. Gayger, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi članke 7. i 8. Odluke Komisije (EU) 2018/628 od 11. studenoga 2016. o državnoj potpori SA.24221(2011/C) (ex 2011/NN) koju je provela Austrija za zračnu luku Klagenfurt, Ryanair i druge zračne prijevoznike koji se koriste tom zračnom lukom (SL 2018., L 107, str. 1.) i članke 9., 10. i 11. te odluke u dijelu u kojem se odnose na njezine članke 7. i 8.;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sljedeće tužbene razloge.

                  1.

                  Odlukom se krši članak 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, načelo dobre uprave i tužiteljevo pravo na obranu, jer Komisija potonjem nije omogućila pristup spisu istrage i nije mu osigurala položaj u kojem bi se mogao učinkovito braniti.

                  2.

                  Odlukom se krši članak 107. stavak 1. UFEU-a, jer Komisija nije dokazala da je tužitelj imao selektivnu prednost.

                  3.

                  Odlukom se krši članak 107. stavak 1. UFEU-a, jer je Komisija s postupovnog gledišta prekoračila diskrecijsku ovlast u primjeni načela ulagača u tržišnom gospodarstvu.
                  S tim u svezi, tužitelj tvrdi da je Komisija, počinivši postupovnu pogrešku, prilikom svojeg ispitivanja primijenila strogi kriterij iz Smjernica za zračni prijevoz iz 2014., iako se relevantno činjenično stanje odnosilo na ranije godine, od 2003. do 2009.

                  4.

                  Odlukom se krši članak 107. stavak 1. UFEU-a, jer je Komisija, ne ispitavši dovoljno činjenično stanje, prekoračila svoju diskrecijsku ovlast u primjeni načela ulagača u tržišnom gospodarstvu.
                  S tim u svezi, tužitelj tvrdi da je Komisija iz činjenice da ne postoji cjeloviti poslovni plan koji bi obuhvaćao ugovor s tužiteljem nepravilno zaključila da navodno ne postoji strategija profitabilnosti zračne luke Klagenfurt (u daljnjem tekstu KLU) i da je u odluci navela očito proturječne činjenične ocjene glede dugoročne strategije profitabilnosti KLU-a.

                  5.

                  Odlukom se krši članak 107. stavak 1. UFEU-a, jer je u primjeni načela ulagača u tržišnom gospodarstvu Komisija prekoračila svoju diskrecijsku ovlast nedovoljnim ispitivanjem činjeničnog stanja u okviru svoje naknadno izrađene ex ante analize profitabilnosti poslovanja.
                  S tim u svezi, tužitelj tvrdi da je Komisija počinila pogrešku ne uzevši u obzir potporu koja je bila sukladna s pravilima o državnim potporama, a koju je KLU dobio za financiranje svojih marketinških mjera, kao prihod zračne luke. Osim toga, Komisija nije u dovoljnoj mjeri ispitala tržišnu vrijednost usluga koje je pružio tužitelj i nije ih uzela u obzir u odluci, iako je tužitelj pružio usluge po uobičajenim tržišnim cijenama.

                  6.

                  Odlukom se krši članak 107. stavak 3. UFEU-a, jer je Komisija, protivno postupovnim zahtjevima, prilikom ocjene opravdanosti primijenila neproporcionalno strog kriterij, koji ne odgovara njezinoj pravnoj praksi u vrijeme sklapanja marketinških ugovora.

                  7.

                  Odlukom se krši članak 107. stavak 3. UFEU-a, jer Komisija nije u potpunosti ispitala činjenično stanje glede opravdanosti navodnih državnih potpora.
                  S tim u svezi, tužitelj tvrdi da Komisija prilikom ocjene opravdanosti potpore tužitelju nije uzela u obzir državnu potporu KLU-u koja je bila sukladna s pravilima o državnim potporama državne potpore. Osim toga, Komisija prilikom ispitivanja članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU-a nije uzela u obzir regionalnopolitičko i prometnopolitičko značenje marketinških ugovora i s njima povezanih značajnih pozitivnih učinaka na regionalno gospodarstvo.


title: Predmet C-378/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. lipnja 2018. uputio Bundesverwaltungsgericht (Njemačka) – Landwirtschaftskammer Niedersachsen protiv Reinharda Westphala

text:
               27.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/14

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. lipnja 2018. uputio Bundesverwaltungsgericht (Njemačka) – Landwirtschaftskammer Niedersachsen protiv Reinharda Westphala
      (Predmet C-378/18)
      (2018/C 301/19)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesverwaltungsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Tuženik, žalitelj i podnositelj revizije: Landwirtschaftskammer Niedersachsen

         Tužitelj i druga stranka u žalbenom i revizijskom postupku: Reinhard Westphal

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Počinje li rok zastare iz članka 49. stavka 6. Uredbe (EZ) br. 2419/2001 (1), teći od dana isplate potpore ili se na njegov početak primjenjuje članak 3. stavak 1., drugi podstavak, prva rečenica Uredbe (EZ, Euratom) br. 2988/95 (2)?

                  2.

                  Predstavljaju li pravila o zastari iz članka 49. stavka 6. Uredbe (EZ) br. 2419/2001 ili iz članka 3. stavka 1. Uredbe (EZ, Euratom) br. 2988/95 odredbe o upravnim kaznama u smislu članka 2. stavka 2. druge rečenice Uredbe (EZ, Euratom) br. 2988/95?

                  3.

                  Može li se članak 52a. Uredbe (EZ) br. 2419/2001, koji se odnosi na retroaktivno djelovanje pravila o zastari članka 49. stavka 5. Uredbe (EZ) br. 2419/2001, analogijom primijeniti i na članak 49. stavak 6. Uredbe (EZ) br. 2419/2001?
                  Ako se primjenjuje članak 3. stavak 1., drugi podstavak, prva rečenica Uredbe (EZ, Euratom) br. 2988/95, nije potrebno odgovoriti na ostala pitanja; ako se ne primjenjuje, a odgovor na drugo pitanje je potvrdan, onda nije potrebno odgovoriti na treće pitanje.

         (1)  Uredba Komisije (EZ) br. 2419/2001 od 11. prosinca 2001. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu integriranog administrativnog i kontrolnog sustava za određene programe potpora Zajednice, utvrđene Uredbom Vijeća (EEZ) br. 3508/92 (SL 2001., L 327, str. 11.)

         (2)  Uredba Vijeća (EZ, Euroatom) br. 2988/95 od 18. prosinca 1995. o zaštiti financijskih interesa Europskih zajednica (SL 1995., L 312, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku poglavlje 1., svezak 7., str. 5.)


title: Predmet C-217/17 P: Presuda Suda (deveto vijeće) od 5. srpnja 2018. – Mast-Jägermeister SE protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (Žalba — Dizajn Zajednice — Prijava za registraciju dizajna koji predstavlja čaše — Uredba (EZ) br. 6/2002 — Članak 36. stavak 1. točka (c) — Grafički prikaz — Članci 45. i 46. — Dodjeljivanje datuma podnošenja prijave — Pretpostavke — Uredba (EZ) br. 2245/2002 — Članak 4. stavak 1. točka (e) i članak 10. stavci 1. i 2.)

text:
               27.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/8

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 5. srpnja 2018. – Mast-Jägermeister SE protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (Predmet C-217/17 P) (1)

      ((Žalba - Dizajn Zajednice - Prijava za registraciju dizajna koji predstavlja čaše - Uredba (EZ) br. 6/2002 - Članak 36. stavak 1. točka (c) - Grafički prikaz - Članci 45. i 46. - Dodjeljivanje datuma podnošenja prijave - Pretpostavke - Uredba (EZ) br. 2245/2002 - Članak 4. stavak 1. točka (e) i članak 10. stavci 1. i 2.))
      (2018/C 301/09)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Mast-Jägermeister SE (zastupnik: C. Drzymalla, Rechtsanwalt)

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (zastupnik: S. Hanne, agent)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvu Mast-Jägermeister SE nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 300, 11. 9. 2017.


title: Predmet T-757/17: Rješenje Općeg suda od 26. lipnja 2018. – Kersten protiv Komisije („Javna služba — Dužnosnici — Stegovni postupak — Izvršenje presude Općeg suda donesene u žalbenom postupku — Povlačenje odluke kojom se izriče ukor — Ponovno pokretanje stegovnih postupaka u kojima je donesena poništena sankcija — Tužba za poništenje — Akt koji negativno ne utječe — Tužba za naknadu štete — Nepoštovanje predsudskog postupka — Očita nedopuštenost”)

text:
               27.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/36

      Rješenje Općeg suda od 26. lipnja 2018. – Kersten protiv Komisije
      (Predmet T-757/17) (1)

      ((„Javna služba - Dužnosnici - Stegovni postupak - Izvršenje presude Općeg suda donesene u žalbenom postupku - Povlačenje odluke kojom se izriče ukor - Ponovno pokretanje stegovnih postupaka u kojima je donesena poništena sankcija - Tužba za poništenje - Akt koji negativno ne utječe - Tužba za naknadu štete - Nepoštovanje predsudskog postupka - Očita nedopuštenost”))
      (2018/C 301/47)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Petrus Kerstens (Overijse, Belgija) (zastupnik: C. Mourato, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: B. Mongin i R. Striani, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a za, s jedne strane, poništenje dviju Komisijinih obavijesti od 27. ožujka i 6. travnja 2017. i, s druge strane, za naknadu neimovinske štete koju je tužitelj navodno pretrpio zbog posljedica i trajanja stegovnih postupaka CMS 15/017 i CMS 12/063.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbacuje kao očito nedopuštena.

                  2.

                  Petrusu Kerstensu nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 32, 29. 1. 2018.


title: Predmet C-320/17: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 5. srpnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Francuska) – Marle Participations SARL protiv Ministre de l'Économie et des Finances (Zahtjev za prethodnu odluku — Porez na dodanu vrijednost (PDV) — Direktiva 2006/112/EZ — Članci 2., 9. i 168. — Gospodarska djelatnost — Izravan ili neizravan utjecaj holdinga na upravljanje svojim društvima kćerima — Iznajmljivanje nekretnine od strane holdinga svojem društvu kćeri — Odbitak pretporeza — PDV koji holding društvo plati na troškove stjecanja udjela u drugim poduzećima)

text:
               27.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/8

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 5. srpnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Francuska) – Marle Participations SARL protiv Ministre de l'Économie et des Finances
      (Predmet C-320/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članci 2., 9. i 168. - Gospodarska djelatnost - Izravan ili neizravan utjecaj holdinga na upravljanje svojim društvima kćerima - Iznajmljivanje nekretnine od strane holdinga svojem društvu kćeri - Odbitak pretporeza - PDV koji holding društvo plati na troškove stjecanja udjela u drugim poduzećima))
      (2018/C 301/10)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d'État

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Marle Participations SARL

         Tuženik: Ministre de l'Économie et des Finances

         Izreka

                  1.

                  Direktivu Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da to što holding društvo iznajmljuje nekretninu društvu kćeri znači da ima „utjecaj na upravljanje” potonjim, što treba smatrati gospodarskom aktivnošću u smislu članka 9. stavka 1. te direktive, koja daje pravo na odbitak poreza na dodanu vrijednost (PDV) na troškove koje je društvo imalo radi stjecanja udjela u tom društvu kćeri ako je to pružanje usluga kontinuirane naravi, ako se obavlja uz naknadu i oporezuje, a što implicira da to iznajmljivanje nije oslobođeno od poreza i da postoji izravna veza između usluge koju izvrši pružatelj usluga i protuvrijednosti primljene od korisnika. Troškove stjecanja udjela u društvima kćerima koje snosi holding društvo koje sudjeluje u njihovu upravljanju time što im iznajmljuje nekretninu i, s tog naslova, obavlja gospodarsku djelatnost, treba smatrati dijelom njihovih općih troškova i načelno mora biti moguće u cijelosti odbiti PDV plaćen na te troškove.

                  2.

                  Troškovi stjecanja udjela u svojim društvima kćerima koje snosi holding društvo, a koje sudjeluje u upravljanju samo nekima od tih društava kćeri i koje u odnosu na druga, međutim, ne obavlja gospodarsku djelatnost trebaju se samo djelomično smatrati dijelom općih troškova tog društva, zbog čega se PDV plaćen na te troškove može odbiti samo razmjerno troškovima povezanima s gospodarskom djelatnošću, u skladu s kriterijima raspodjele koje su utvrdile države članice, a koje prilikom izvršavanja te ovlasti moraju uzimati u obzir – a što provjerava nacionalni sud – svrhu i strukturu navedene direktive i, s tog naslova, propisati način izračuna koji objektivno odražava dio stvarnih ulaznih troškova koji se pripisuju gospodarskoj i negospodarskoj djelatnosti.

         (1)  SL C 269, 14. 8. 2017.


title: Predmet C-390/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. lipnja 2018. uputio Juge d’instruction du tribunal de grande instance de Paris (Francuska) – kazneni postupak protiv YA i AIRBNB Ireland UC – druge stranke: Hotelière Turenne SAS, Pour un hébergement et un tourisme professionnel (AHTOP), Valhotel

text:
               27.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. lipnja 2018. uputio Juge d’instruction du tribunal de grande instance de Paris (Francuska) – kazneni postupak protiv YA i AIRBNB Ireland UC – druge stranke: Hotelière Turenne SAS, Pour un hébergement et un tourisme professionnel (AHTOP), Valhotel
      (Predmet C-390/18)
      (2018/C 301/20)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juge d’instruction du tribunal de grande instance de Paris

         Stranke glavnog postupka

      YA i AIRBNB Ireland UC

         Druge stranke: Hotelière Turenne SAS, Pour un hébergement et un tourisme professionnel (AHTOP), Valhotel

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Potpadaju li usluge koje u Francuskoj društvo AirBnb Ireland UC preko elektronske platforme pruža iz Irske pod slobodu pružanja usluga iz članka 3. Direktive 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. (1)?

                  2.

                  Jesu li ograničavajuća pravila koja se odnose na obavljanje zanimanja agenta za nekretnine u Francuskoj propisana Zakonom br. 70-9 od 2. siječnja 1970. o posrednicima u prometu nekretninama, tzv. Hoguetov zakon, isticati protiv društva Airbnb Ireland UC?

         (1)  Direktiva 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine (Direktiva o elektroničkoj trgovini) (SL 2000., L 178, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13. svezak 39., str. 58.)


title: Predmet T-784/17 RII: Rješenje predsjednika Općeg suda od 26. lipnja 2018. – Strabag Belgium protiv Parlamenta („Privremena pravna zaštita — Javna nabava radova — Rješenje kojim se suspendira primjena odluke Europskog parlamenta o odbijanju tužiteljeve ponude i o odabiru petero ponuditelja u okviru postupka javne nabave koja se odnosi na okvirni ugovor koji uključuje radove za glavnog izvoditelja za zgrade Europskog parlamenta u Bruxellesu — Zahtjev za izmjenu — Članak 159. Poslovnika — Nedopuštenost”)

text:
               27.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/36

      Rješenje predsjednika Općeg suda od 26. lipnja 2018. – Strabag Belgium protiv Parlamenta
      (Predmet T-784/17 RII)
      ((„Privremena pravna zaštita - Javna nabava radova - Rješenje kojim se suspendira primjena odluke Europskog parlamenta o odbijanju tužiteljeve ponude i o odabiru petero ponuditelja u okviru postupka javne nabave koja se odnosi na okvirni ugovor koji uključuje radove za glavnog izvoditelja za zgrade Europskog parlamenta u Bruxellesu - Zahtjev za izmjenu - Članak 159. Poslovnika - Nedopuštenost”))
      (2018/C 301/48)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Strabag Belgium (Antwerpen, Belgija) (zastupnici: M. Schoups, K. Lemmens i M. Lahbib, odvjetnici)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: Z. Nagy i B. Simon, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 159. Poslovnika Općeg suda radi izmjene rješenja od 18. siječnja 2018., Strabag Belgium/Parlament (T-784/17 R, neobjavljeno, podnesena žalba, EU:T:2018:17).

         Izreka

                  1.

                  Odbija se zahtjev za izmjenu rješenja od 18. siječnja 2018., Strabag Belgium/Parlament (T-784/17 R, neobjavljeno, podnesena žalba, EU:T:2018:17).

                  2.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet T-742/17: Rješenje Općeg suda od 3. srpnja 2018. – Kim i dr. protiv Vijeća

text:
               27.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/47

      Rješenje Općeg suda od 3. srpnja 2018. – Kim i dr. protiv Vijeća
      (Predmet T-742/17) (1)

      (2018/C 301/62)
      Jezik postupka: engleski
      Predsjednik trećeg vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 13, 15. 1. 2018.


title: Predmet C-394/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. lipnja 2018. uputio Corte di appello di Napoli (Italija) – I.G.I. Srl protiv Marije Grazije Cicenia i dr.

text:
               27.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. lipnja 2018. uputio Corte di appello di Napoli (Italija) – I.G.I. Srl protiv Marije Grazije Cicenia i dr.
      (Predmet C-394/18)
      (2018/C 301/21)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Corte di appello di Napoli

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: I.G.I. Srl

         Tuženici: Maria Grazia Cicenia, Mario Di Pierro, Salvatore de Vito, Antonio Raffaele

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Mogu li vjerovnici trgovačkog društva koje se dijeli, čije su tražbine nastale prije podjele i koji nisu primijenili pravni lijek prigovora iz članka 2503. Građanskog zakonika (odnosno, sredstvo zaštite koji je uvedeno provedbom članka 12. Direktive [82/891/CEE] (1)), ostvariti pravo podnošenja tužbe radi pobijanja pravnih radnji dužnika iz članka 2901. Građanskog zakonika nakon što je podjela provedena, s ciljem da se podjela u odnosu na njih proglasi bez učinka, pa bi time bili u povoljnijem položaju u provedbi ovrhe u odnosu na vjerovnike jednog ili više prijamnih trgovačkih društava te bili u prednosti i u odnosu na članove tih društava?

                  2.

                  Odnosi li se pojam ništavosti predviđen člankom 19. Direktive samo na radnje koje utječu na valjanost odluke o podjeli ili i na radnje koje, iako ne utječu na njezinu valjanost, dovode do toga da je takva odluka bez učinka u relativnom smislu ili da se ne može izvršiti?

         (1)  Šesta direktiva Vijeća 82/891/EEZ od 17. prosinca 1982. na temelju članka 54. stavka 3. točke (g) Ugovora, koja se odnosi na podjelu dioničkih društava (SL L 378, str. 47.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 37.).


title: Predmet C-339/17: Presuda Suda (peto vijeće) od 5. srpnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – Verein für lauteren Wettbewerb eV protiv Princesport GmbH (Zahtjev za prethodnu odluku — Nazivi tekstilnih vlakana i povezani zahtjevi u vezi s označivanjem i obilježavanjem — Uredba (EU) br. 1007/2011 — Članci 7. i 9. — Čisti tekstilni proizvodi — Tekstilni proizvodi sastavljeni od više vrsta vlakana — Metode označivanja ili obilježavanja)

text:
               27.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/9

      Presuda Suda (peto vijeće) od 5. srpnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – Verein für lauteren Wettbewerb eV protiv Princesport GmbH
      (Predmet C-339/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Nazivi tekstilnih vlakana i povezani zahtjevi u vezi s označivanjem i obilježavanjem - Uredba (EU) br. 1007/2011 - Članci 7. i 9. - Čisti tekstilni proizvodi - Tekstilni proizvodi sastavljeni od više vrsta vlakana - Metode označivanja ili obilježavanja))
      (2018/C 301/11)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Verein für lauteren Wettbewerb eV

         Tuženik: Princesport GmbH

         Izreka

                  1.

                  Članak 4. i članak 14. stavak 1. prvi podstavak Uredbe (EU) br. 1007/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. rujna 2011. o nazivima tekstilnih vlakana i povezanom označivanju i obilježavanju sirovinskog sastava tekstilnih proizvoda i o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 73/44/EEZ te direktiva 96/73/EZ i 2008/121/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, u vezi s uvodnom izjavom 10. te uredbe, treba tumačiti na način da se njima propisuje opća obveza označivanja ili obilježavanja radi navođenja sirovinskog sastava svih tekstilnih proizvoda, uključujući tekstilne proizvode poput onih iz članka 7. te uredbe.

                  2.

                  Članak 7. stavak 1. Uredbe br. 1007/2011 treba tumačiti na način da ne propisuje obvezu korištenja, na etiketi ili oznaci čistog tekstilnog proizvoda, jednog od tri pojma iz tog članka, odnosno „100 %”, „čisto” ili „u cijelosti”. Kada se koriste, ti pojmovi mogu se koristiti zajedno.

                  3.

                  Članak 9. stavak 1. Uredbe br. 1007/2011 treba tumačiti na način da se obveza navođenja, na etiketi ili oznaci, naziva i masenog udjela svih vlakana od kojih se sastoji predmetni tekstilni proizvod ne primjenjuje na čisti tekstilni proizvod.

         (1)  SL C 283, 28. 8. 2017.


title: Predmet C-60/17: Presuda Suda (deseto vijeće) od 11. srpnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Galicia – Španjolska) – Ángel Somoza Hermo, Ilunión Seguridad SA protiv Esabe Vigilancia SA, Fondo de Garantia Salarial (FOGASA) (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 2001/23/EZ — Članak 1. stavak 1. — Prijenos poduzeća — Članak 3. stavak 1. — Zaštita prava zaposlenika — Preuzimanje ugovora o radu na temelju odredaba kolektivnog ugovora — Kolektivni ugovor kojim se prenositelja i preuzimatelja poduzeća oslobađa obveze solidarne odgovornosti za obveze, uključujući one koje se odnose na plaće, nastale iz ugovorâ o radu prije prijenosa tog poduzeća)

text:
               10.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 319/8

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 11. srpnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Galicia – Španjolska) – Ángel Somoza Hermo, Ilunión Seguridad SA protiv Esabe Vigilancia SA, Fondo de Garantia Salarial (FOGASA)
      (Predmet C-60/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2001/23/EZ - Članak 1. stavak 1. - Prijenos poduzeća - Članak 3. stavak 1. - Zaštita prava zaposlenika - Preuzimanje ugovora o radu na temelju odredaba kolektivnog ugovora - Kolektivni ugovor kojim se prenositelja i preuzimatelja poduzeća oslobađa obveze solidarne odgovornosti za obveze, uključujući one koje se odnose na plaće, nastale iz ugovorâ o radu prije prijenosa tog poduzeća))
      (2018/C 319/08)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Ángel Somoza Hermo, Ilunión Seguridad SA

         Tuženici: Esabe Vigilancia SA, Fondo de Garantia Salarial (FOGASA)

         Izreka

                  1.

                  Članak 1. stavak 1. Direktive Vijeća 2001/23/EZ od 12. ožujka 2001. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na zaštitu prava zaposlenika kod prijenosa poduzeća, pogona ili dijelova poduzeća ili pogona treba tumačiti na način da se ta direktiva primjenjuje na situaciju u kojoj je naručitelj raskinuo ugovor o pružanju usluga nadzora zgrade sklopljen s poduzećem te u svrhu pružanja te usluge sklopio novi ugovor s drugim poduzećem koje na temelju kolektivnog ugovora preuzima znatan dio zaposlenika, u smislu njihova broja i stručnosti, a koje je prvo poduzeće rasporedilo na obavljanje te usluge, pod uvjetom da tu transakciju prati prijenos gospodarskog subjekta između dvaju predmetnih poduzeća.

                  2.

                  Sud Europske unije nije nadležan za davanje odgovora na drugo pitanje koje je uputio Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Visoki sud Galicije, Španjolska) odlukom od 30. prosinca 2016.

         (1)  SL C 121, 18. 4. 2017.


title: Predmet C-147/18: Rješenje predsjednika Suda od 22. lipnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Audiencia Provincial de Almería – Španjolska) – Banco Mare Nostrum SA protiv Ignacio Jesús Berenguel Nieto, Carmen Sonia Salinas López

text:
               24.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 341/12

      Rješenje predsjednika Suda od 22. lipnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Audiencia Provincial de Almería – Španjolska) – Banco Mare Nostrum SA protiv Ignacio Jesús Berenguel Nieto, Carmen Sonia Salinas López
      (Predmet C-147/18) (1)

      (2018/C 341/21)
      Jezik postupka: španjolski
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 166, 14. 5. 2018.


title: Predmet T-467/18: Tužba podnesena 30. srpnja 2018. – Audimas protiv EUIPO-a – Audi (AUDIMAS)

text:
               24.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 341/26

      Tužba podnesena 30. srpnja 2018. – Audimas protiv EUIPO-a – Audi (AUDIMAS)
      (Predmet T-467/18)
      (2018/C 341/37)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: litavski

         Stranke

         Tužitelj: Audimas AB (Kaunas, Litva) (zastupnik: G. Domkutė-Lukauskienė, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Audi AG (Ingolstadt, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: figurativni žig AUDIMAS, koji je predmet međunarodne registracije u kojoj je naznačena Europska unija – Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija br. 1 251 000

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 22. svibnja 2018. u predmetu R 2425/2017-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku i održi na snazi registraciju br. 1 251 000 tužiteljeva žiga „AUDIMAS” za robu i usluge u razredima 18., 25. i 35. Niceanske klasifikacije;

                  —

                  naloži EUIPO-u i drugoj stranci u postupku pred žalbenim vijećem (ako ta stranka intervenira u ovaj postupak) snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

      Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.