title: Predmet T-335/15: Presuda Općeg suda od 29. rujna 2016. – Universal Protein Supplements protiv EUIPO-a (Prikaz bodibildera) („Žig Europske unije — Prijava figurativnog žiga Europske unije koji prikazuje bodibildera — Apsolutni razlog za odbijanje — Opisni karakter — Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009”)

text:
               14.11.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 419/39

         Presuda Općeg suda od 29. rujna 2016. – Universal Protein Supplements protiv EUIPO-a (Prikaz bodibildera)
   (Predmet T-335/15) (1)

   ((„Žig Europske unije - Prijava figurativnog žiga Europske unije koji prikazuje bodibildera - Apsolutni razlog za odbijanje - Opisni karakter - Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   (2016/C 419/49)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Universal Protein Supplements Corp. (New Brunswick, New Jersey, Sjedinjene Američke Države) (zastupnik: S. Malynicz, QC)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: H. O’Neill i A. Folliard-Monguiral, agenti)

      Predmet

   Tužba protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 6. ožujka 2015. (predmet R 2958/2014-5) koja se odnosi na prijavu za registraciju figurativnog znaka koji prikazuje bodibildera kao žiga Europske unije.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Universal Protein Supplements Corp. snosit će troškove.

      (1)  SL C 279, 24. 8. 2015.


title: Predmet C-297/12: Presuda Suda (peto vijeće) od 19. rujna 2013. (zahtjev za prethodnu odluku Amtsgericht Laufen — Njemačka) — kazneni postupak protiv Gjoka Fileva, Adnana Osmanija (Prostor slobode, sigurnosti i pravde — Vraćanje državljana trećih zemalja s ilegalnim boravkom — Direktiva 2008/115/EZ — Članak 11. stavak 2. — Odluka o vraćanju uz zabranu ulaska — Duljina zabrane ulaska načelno ograničena na pet godina — Nacionalni propisi koji predviđaju vremenski neograničenu zabranu ulaska u slučaju nedostatka zahtjeva za ograničenje zabrane — Članak 2. stavak 2. točka (b) — Državljani trećih zemalja kojima je izrečena kaznena sankcija koja predviđa ili ima za posljedicu njihov povratak — Neprimjena direktive)

text:
               23.11.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 344/31

         Presuda Suda (peto vijeće) od 19. rujna 2013. (zahtjev za prethodnu odluku Amtsgericht Laufen — Njemačka) — kazneni postupak protiv Gjoka Fileva, Adnana Osmanija
   (Predmet C-297/12) (1)

   (Prostor slobode, sigurnosti i pravde - Vraćanje državljana trećih zemalja s ilegalnim boravkom - Direktiva 2008/115/EZ - Članak 11. stavak 2. - Odluka o vraćanju uz zabranu ulaska - Duljina zabrane ulaska načelno ograničena na pet godina - Nacionalni propisi koji predviđaju vremenski neograničenu zabranu ulaska u slučaju nedostatka zahtjeva za ograničenje zabrane - Članak 2. stavak 2. točka (b) - Državljani trećih zemalja kojima je izrečena kaznena sankcija koja predviđa ili ima za posljedicu njihov povratak - Neprimjena direktive)
   2013/C 344/53
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Amtsgericht Laufen

      Stranke u glavnom kaznenom postupku

   Gjoko Filev, Adnan Osmani

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku — Amtsgericht Laufen — Tumačenje čl. 2, toč. 2, pod b) i 11., toč. 2, Direktive 2008/115/CE Europskog parlamenta i Vijeća, od 16. prosinca 2008., o zajedničkim pravilima i postupcima primjenjivim prilikom vraćanja državljana trećih zemalja koji ilegalno borave u državama članicama (SL L 348, str. 98.) (SL L, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 8., stranica 188.) –Zabrana ulaska na nacionalni teritorij, vezana uz odluku o povratku — Maksimalna dužina trajanja ove zabrane — Nacionalne odredbe koje propisuju zabranu ulaska u neograničenom trajanju za strance o kojima su bile donesene odluke o udaljavanju i sankcioniranju povrede zabrane ulaska novčanom kaznom ili kaznom zatvora u trajanju do tri godine — Kasnija primjena direktive — Direktni učinak njenih odredbi — Mogućnost, predviđena nacionalnim propisima, zahtijevati ograničenje vremena trajanja zabrane — Zabrana ulaska ograničena, pod ovom pretpostavkom, na period od pet godina, uz rezervu u slučaju nepostojanja kaznene presude ili prijetnje javnom poretku i javnoj sigurnosti — Državljani trećih zemalja o kojima su bile donesene odluke o udaljavanju prije više od pet godina

      Izreka

               1.

               Članak 11. stavak 2. Direktive 2008/115/CE Europskog parlamenta i Vijeća Europske unije od 16. prosinca 2008. o zajedničkim pravilima i postupcima primjenjivim prilikom vraćanja državljana trećih zemalja koji ilegalno borave u državama članicama treba tumačiti na način da mu je protivna nacionalna odredba, članak 11. stavak 1. Zakona koji regulira boravak, posao i integraciju stranaca na saveznom teritoriju (Gesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet), a koji uvjetuje ograničenje trajanja zabrane ulaska državljaninu treće zemlje na kojeg se odnosi postavljanjem zahtjeva za ostvarivanje pogodnosti takvog ograničenja.

               2.

               Članak 11. stavak 2. Direktive 2008/115 treba tumačiti na način da mu je protivno to da povreda zabrane ulaska i boravka na teritoriju države članice, izrečena prije više od pet godina prije datuma bilo novog ulaska na taj teritorij odnosnog državljanina treće zemlje bilo stupanja na snagu nacionalnih odredaba koje prenose tu direktivu, dovede do kaznenog sankcioniranja, osim ukoliko taj državljanin ne predstavlja ozbiljnu prijetnju za javni poredak, javnu sigurnost ili nacionalnu sigurnost.

               3.

               Direktivu 2008/115 treba tumačiti na način da joj je protivno to da država članica predvidi mjeru protjerivanja ili udaljavanja, izrečenu prije pet ili više godina prije razdoblja kada je ova direktiva trebala biti prenesena i datuma kada je to doista i učinjeno, koja bi kasnije mogla biti temelj za kazneni postupak, u slučaju kad je zasnovana na kaznenoj sankciji u smislu članka 2. stavka 2. pod b) iste direktive i kada je država članica iskoristila mogućnost predviđenu ovom odredbom.

      (1)  SL C 250, 18.8.2012.


title: Predmet T-471/17: Tužba podnesena 28. srpnja 2017. – Edison protiv EUIPO-a (EDISON)

text:
               18.9.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 309/39

         Tužba podnesena 28. srpnja 2017. – Edison protiv EUIPO-a (EDISON)
   (Predmet T-471/17)
   (2017/C 309/52)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Edison SpA (Milano, Italija) (zastupnici: F. Boscariol de Roberto, D. Martucci i I. Gatto, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije s verbalnim elementom „EDISON” – prijava za registraciju br. 3 315 991

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 28. travnja 2017. u predmetu R 1355/2016-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

               —

               Pogrešno isključivanje iz razreda 4 „Električne energije” jer se ne smatra „gorivom (uključujući benzin za motore)”, „motornim gorivom” i „gorivom za rasvjetu” u skladu s osmim izdanjem Nicanske klasifikacije.


title: Predmet T-189/15: Rješenje Općeg suda od 15. siječnja 2016. – TMG Landelijke Media i Willems protiv Komisije („Pristup dokumentima — Uredba (EZ) br. 1049/2001 — Korespondencija između nizozemskih tijela i Komisije o godišnjem usklađenju doprinosa Nizozemske u proračun Unije, koji je izvršen na temelju bruto nacionalnog dohotka — Djelomično odbijanje pristupa — Obustava postupka”)

text:
               14.3.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 98/44

         Rješenje Općeg suda od 15. siječnja 2016. – TMG Landelijke Media i Willems protiv Komisije
   (Predmet T-189/15) (1)

   ((„Pristup dokumentima - Uredba (EZ) br. 1049/2001 - Korespondencija između nizozemskih tijela i Komisije o godišnjem usklađenju doprinosa Nizozemske u proračun Unije, koji je izvršen na temelju bruto nacionalnog dohotka - Djelomično odbijanje pristupa - Obustava postupka”))
   (2016/C 098/58)
   Jezik postupka: nizozemski

      Stranke

      Tužitelj: TMG Landelijke Media BV (Amsterdam, Nizozemska) i Menzo Willems (Voorburg, Nizozemska) (zastupnici: R.S. Le Poole i L. Broers, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: F. Clotuche-Duvieusart i F. Ronkes Agerbeek, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje odluke Komisije od 17. veljače 2015. o djelomičnom odbijanju M. Willemsu pristupa dokumentima koji se odnose na korespondenciju između Komisije i nizozemskih tijela o godišnjem usklađenju doprinosa Nizozemske u proračun Europske unije.

      Izreka

               1.

               Obustavlja se postupak o tužbi.

               2.

               Europska komisija snosit će, osom vlastitih, troškove TMG Landelijke Media BV i Menza Willemsa.

      (1)  SL C 190, 8. 6. 2015.


title: Predmet C-14/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. siječnja 2014. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) – X protiv Staatssecretaris van Financiën

text:
               28.4.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 129/9

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. siječnja 2014. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) – X protiv Staatssecretaris van Financiën
   (Predmet C-14/14)
   2014/C 129/12
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Hoge Raad der Nederlanden

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj u kasacijskom postupku: X

      Druga stranka u kasacijskom postupku: Staatssecretaris van Financiën

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li prilikom primjene članka 63. UFEU-a, u situaciji kakva je u konkretnom slučaju – naime, kada se u državi podrijetla prilikom isplate dividendi obustavlja porez na dividendu – u usporedbu položaja nerezidenta i rezidenta uključiti i porez na dohodak kojim se oporezuju primici od dividendi, a u koji se rezidentima uračunava iznos obustavljenog poreza na dividendu?

               2.

               U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, kod ocjene o tomu je li efektivno porezno opterećenje nerezidenta veće od poreznog opterećenja rezidenta, je li potrebno izvršiti usporedbu nizozemskog poreza na dividendu koji se obustavlja ako je riječ o nerezidentu i nizozemskog poreza na dohodak rezidenta, koji se obračunava na temelju paušalnog dohotka koji se u godini primitka dividendi može pripisati ukupnom portfelju ulagačkih udjela u nizozemskim društvima, ili prema pravu Europske unije treba uzeti u obzir drugi kriterij usporedbe? Treba li pri toj usporedbi uzeti u obzir i kapital koji je u korist rezidenata oslobođen poreza, te u slučaju potvrdnog odgovora, u kojem opsegu (usporedi presudu Welte, C-181/12, EU:C:2013:662)?

               3.

               U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, je li dovoljno za ocjenu o tomu da je na temelju ugovora o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja koji je sklopila država podrijetla pravovaljano neutralizirano djelovanje potencijalno diskriminirajućeg poreza po odbitku ako (i) dotični ugovor o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja predviđa poreznu olakšicu u državi rezidentnosti kroz uračunavanje poreza po odbitku i ako, bez obzira što ta mogućnost nije bezuvjetna, (ii) u konkretnom slučaju, porezna olakšica koju daje država rezidentnosti, oporezivanjem isključivo neto primljene dividende, u cijelosti kompenzira diskriminirajući dio poreza po odbitku?


title: Predmet C-477/13: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. rujna 2013. uputio Bundesverwaltungsgericht (Njemačka) dana — Eintragungsausschuss bei der Bayerichen Architektenkammer protiv Hansa Angerera

text:
               23.11.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 344/46

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. rujna 2013. uputio Bundesverwaltungsgericht (Njemačka) dana — Eintragungsausschuss bei der Bayerichen Architektenkammer protiv Hansa Angerera
   (Predmet C-477/13)
   2013/C 344/79
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesverwaltungsgericht

      Stranke u glavnom postupku

      Revident: Eintragungsausschuss bei der Bayerichen Architektenkammer

      Protivna stranka: Hans Angerer

      Prethodna pitanja

               1.

                           (a)

                           Jesu li „posebni i izvanredni razlozi” u smislu članka 10. Direktive (1) one okolnosti koje su definirane u nastavku teksta (točke (a) do (g), ili dodatno uz te okolnosti moraju postojati „posebni i izvanredni razlozi”, zbog kojih podnositelj zahtjeva ne ispunjava uvjete koji su navedeni u poglavlju II. i III. glave III. Direktive?

                           (b)

                           U potonjem slučaju, kakve vrste moraju biti „posebni i izvanredni razlozi”? Mora li se tu raditi o osobnim razlozima — tj. onima iz osobne biografije — zbog kojih migrant iznimno ne ispunjava uvjete za automatsko priznavanje njegove osposobljenosti sukladno poglavlju III. glave III. Direktive?

               2.

                           (a)

                           Pretpostavlja li pojam arhitekta u smislu članka 10. točke (c) Direktive da je migrant u matičnoj državi članici pored tehničkih djelatnosti projektiranja, stručnog nadzora građenja i izvođenja građenja, razvijao i djelatnosti umjetničkog oblikovanja, urbanističke i gospodarske djelatnosti i u slučaju potrebe, djelatnosti zaštite spomeničke baštine, ili da je navedene djelatnosti nakon završetka osposobljavanja mogao razvijati, te u tom slučaju u kojoj mjeri?

                           (b)

                           Pretpostavlja li pojam arhitekta u smislu članka 10. točke (c) Direktive da migrant raspolaže osposobljavanjem visokoškolske razine koje je ponajviše usmjereno na arhitekturu u smislu da osim tehničkih pitanja projektiranja, stručnog nadzora građenja i izvođenja građenja, obuhvaća i umjetnička, urbanistička, gospodarska pitanja i u slučaju potrebe pitanja zaštite spomeničke baštine, i u tom slučaju, u kojoj mjeri?

                           (c)

                                       (i.)

                                       Je li za a) i b) bitno kako se profesionalni naziv „arhitekt” uobičajeno koristi u drugim državama članicama (članak 48. stavak 1. Direktive);

                                       (ii.)

                                       ili dostaje utvrditi kako se profesionalni naziv „arhitekt” uobičajeno koristi u matičnoj državi članici i državi članici domaćinu;

                                       (iii.)

                                       ili se spektar djelatnosti koje se na području Europske unije uobičajeno povezuju s nazivom „arhitekt” ne može razabrati iz članka 46. stavka 1. Direktive?

      (1)  Direktiva 2005/36/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. rujna 2005. o priznavanju stručnih kvalifikacija (SL L 255, str.22.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 125).


title: Predmet C-366/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. lipnja 2017. uputio Amtsgericht Hamburg (Njemačka) – Jörg Scharnweber i Henning Kuhlmann protiv Société Air France SA

text:
               25.9.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 318/5

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. lipnja 2017. uputio Amtsgericht Hamburg (Njemačka) – Jörg Scharnweber i Henning Kuhlmann protiv Société Air France SA
   (Predmet C-366/17)
   (2017/C 318/07)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Amtsgericht Hamburg

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Jörg Scharnweber i Henning Kuhlmann

      Tuženik: Société Air France SA
   Rješenjem Suda od 19. srpnja 2017. predmet je izbrisan iz upisnika Suda.


title: Predmet T-270/17: Tužba podnesena 8. svibnja 2017. – Clean Sky 2 Joint Undertaking protiv Revoind Industriale

text:
               17.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 231/33

         Tužba podnesena 8. svibnja 2017. – Clean Sky 2 Joint Undertaking protiv Revoind Industriale
   (Predmet T-270/17)
   (2017/C 231/41)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Clean Sky 2 Joint Undertaking (CSJU) (zastupnici: B. Mastantuono, agent i M. Velardo, odvjetnik)

      Tuženik: Revoind Industriale Srl (Oricola, Italija)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               naloži tuženiku da društvu CSJU isplati iznos od 625 793,42 eura na temelju Ugovora o dodjeli bespovratnih sredstava s partnerima br. 620108 „LOSITA-LOw Subsonic Investigation of a large complete Turboprop Aircraft”, te iznos od 3 240,41 eura na temelju zateznih kamata izračunatih po stopi od 3,5 % za razdoblje između 7. veljače 2017. i 1. travnja 2017.;

               —

               naloži tuženiku plaćanje iznosa od 60,01 eura po danu na temelju kamata, s početkom od 2. travnja 2017. pa do dana u kojem je dug isplaćen u cijelosti; i

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova ovog postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sljedeći tužbeni razlog.
   Tužitelj navodi da je tuženik povrijedio svoje ugovorne obveze jer nije proveo projekt LOSITA i jer nije društvu CSJU dostavio relevantne izvještaje i dokumente u skladu s člankom II.2 priloga II. Ugovora o dodjeli bespovratnih sredstava.
   Štoviše, tuženik nije izvršio posao koji je bio dužan izvršiti u skladu s prilogom I., čime je povrijedio svoje obveze iz članka II. 3. točaka (a), (e) i (h) priloga II. Ugovora o dodjeli bespovratnih sredstava.
   Tužitelj je, prema tome, raskinuo Ugovor o dodjeli bespovratnih sredstava na temelju članka II.38 priloga II. Ugovora o dodjeli bespovratnih sredstava te je izdao obavijest o terećenju na ime pretfinanciranja iznosa od 625 793,42 eura koji je koordinator tuženiku već isplatio u skladu s odredbama Ugovora o dodjeli bespovratnih sredstava. Uistinu, iznos na ime pretfinanciranja vlasništvo je tužitelja do konačnog plaćanja.
   Potpuno su nesporne činjenice ovog slučaja na kojima se temelje obveze društva Revoind Industriale S.r.l., kao korisnika iz Ugovora o dodjeli bespovratnih sredstava, a tuženikovi prigovori su općeniti, nepotpuni i nepotkrijepljeni dokazima pa su stoga potpuno neosnovani.
   Pema tome, tužitelj može tražiti povrat i naknadu iznosa koji je tuženiku platio na temelju pretfinanciranja, uvećanoga za zatezne kamate.


title: Predmet C-115/12 P: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 26. rujna 2013. — Republika Francuska protiv Europske komisije (Žalba — Europski fond za regionalni razvoj (ERDF) — Strukturna potpora Zajednice u regiji Martinique — Smanjenje financijske potpore — Ugovori o javnim radovima — Usklađenost postupaka s odredbama Unije — Usklađivanje postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima — Direktiva 93/37/EEZ — Članak 2. — Pojam „izravna subvencija ‚— Pojam‘ opreme za sport, rekreaciju i zabavu” )

text:
               23.11.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 344/24

         Presuda Suda (četvrto vijeće) od 26. rujna 2013. — Republika Francuska protiv Europske komisije
   (Predmet C-115/12 P) (1)

   (Žalba - Europski fond za regionalni razvoj (ERDF) - Strukturna potpora Zajednice u regiji Martinique - Smanjenje financijske potpore - Ugovori o javnim radovima - Usklađenost postupaka s odredbama Unije - Usklađivanje postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima - Direktiva 93/37/EEZ - Članak 2. - Pojam „izravna subvencija‚ - Pojam‘opreme za sport, rekreaciju i zabavu”)
   2013/C 344/39
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Žalitelj: Republika Francuska (zastupnici: E. Belliard i N. Rouam, agenti)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: F. Dintilhac i A. Steiblytė, agenti)

      Predmet

   Žalba je uložena protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 16. prosinca 2011., Francuska/Komisija (T-488/10), kojom je Opći sud odbio tužbu za poništenje Odluke Komisije C(2010) 5229 od 28. srpnja 2010. kojom se ukida jedna dio financijske potpore Europskog fonda za regionalni razvoj (ERDF) na temelju jedinstvenog programskog dokumenta za cilj br. 1 za strukturnu potporu Zajednice u regiji Martinique — Usklađivanje postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima — Pojam „izravna subvencija” — Pojam „oprema za sport, rekreaciju i zabavu”- Povreda prava — Nepostojanje obrazloženja

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               Nalaže se Republici Francuskoj snošenje troškova.

      (1)  SL C 138, 12.5.2012.


title: Predmet T-50/16: Tužba podnesena 3. veljače 2016. – Mađarska protiv Komisije

text:
               25.4.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 145/29

         Tužba podnesena 3. veljače 2016. – Mađarska protiv Komisije
   (Predmet T-50/16)
   (2016/C 145/36)
   Jezik postupka: mađarski

      Stranke

      Tužitelj: Mađarska (zastupnici: M. Fehér i G. Koós, agenti)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku Europske komisije od 24. studenoga 2015. o registraciji europske građanske inicijative „Wake Up Europe! Agir pour préserver le projet démocratique européen” („Wake up Europe! Djelujmo kako bismo očuvali europski demokratski projekt”).

               —

               Komisiji naloži snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

               1.

               Kao prvi tužbeni razlog, tužitelj s jedne strane navodi da je Komisija registracijom predmetne građanske inicijative povrijedila članak 11. stavak 4. UEU-a kao i članak 2. točku 1. i članak 4. [stavak 2.] točku (b) Uredbe br. 211/2011 (1) jer se, prema tužiteljevu mišljenju, pokretanje postupka predviđenog člankom 7. UEU-a (koji je sličan postupku zbog povrede obveze) ne može smatrati aktom koji je potreban za provedbu Ugovorâ. S druge strane, prema tužiteljevu mišljenju, građanska inicijativa treba biti usmjerena prema tome da Komisija pokrene postupak donošenja pravnog akta Unije koji bi se trebao materijalizirati u obliku novog pozitivnog zakonodavstva prava Unije.

               2.

               U drugom tužbenom razlogu, tužitelj navodi da je svojom odlukom Komisija povrijedila pravo na dobru upravu kao i načela pravne sigurnosti i jednakog postupanja i da nije ispunila obvezu obrazlaganja. Tim razlogom tužitelj u biti tvrdi da se, s obzirom na to da se Komisija tom odlukom radikalno udaljila od svoje ranije prakse u pogledu registra građanskih inicijativa, prema prethodnim inicijativama i onima koje će se eventualno podnijeti u budućnosti, neće jednako postupati zbog navedenog manjka predvidljivosti i tog proturječja.

               3.

               Kao treći tužbeni razlog, tužitelj navodi da se Komisijinom odlukom krši načelo lojalne suradnje iz članka 4. stavka 3. UEU-a. S jedne strane, Komisija je ranije izjavila da nisu ispunjene pretpostavke za pokretanje postupka iz članka 7. UEU-a protiv Mađarske, dok odluka o registraciji građanske inicijative može prenijeti poruku da Komisija ipak ne isključuje mogućnost da je ta inicijativa utemeljena. S druge strane, Komisija je u skladu s navedenim načelom trebala obavijestiti Mađarsku o građanskoj inicijativi koja je se izravno tiče i dati joj priliku da podnese svoje primjedbe.

      (1)  Uredba (EU) br. 211/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o građanskoj inicijativi (SL L 65, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 20., svezak 1., str. 31.).


title: Predmet T-720/15: Rješenje Općeg suda od 16. rujna 2016. – Komisija protiv CINAR-a

text:
               9.1.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 6/56

         Rješenje Općeg suda od 16. rujna 2016. – Komisija protiv CINAR-a
   (Predmet T-720/15) (1)

   (2017/C 006/70)
   Jezik postupka: engleski
   Predsjednik drugog vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 59, 15. 2. 2016.


title: Predmet C-591/13: Tužba podnesena 20. studenoga 2013. — Europska komisija protiv Savezne Republike Njemačke

text:
               25.1.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 24/11

         Tužba podnesena 20. studenoga 2013. — Europska komisija protiv Savezne Republike Njemačke
   (Predmet C-591/13)
   2014/C 24/20
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: W. Mölls, W. Roels, u svojstvu agenata)

      Tuženik: Savezna Republika Njemačka

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj zahtjeva da Sud:

               —

               utvrdi da je Savezna Republika Njemačka povrijedila svoje obveze iz članka 49. UFEU-a i članka 31. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru (1), jer je donijela i zadržala propise sukladno kojima je porez na latentne rezerve koje su ostvarene uslijed prodaje uz naknadu određenih osnovnih sredstava, odgođen pomoću „prijenosa” na novo nabavljena ili proizvedena osnovna sredstva do njihove prodaje ukoliko zadnje navedena sredstva pripadaju imovini tuzemne poslovne jedinice poreznog obveznika, dok takva odgoda nije moguća ukoliko ista sredstva pripadaju imovini poslovne jedinice poreznog obveznika koja se nalazi u drugoj državi članici ili drugoj državi Europskog gospodarskog prostora.

               —

               naloži Saveznoj Republici Njemačkoj snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Prema njemačkim propisima se u slučaju prodaje određenih osnovnih sredstava koja se odnose na poslovanje, dobit od prodaje koja iz toga proizlazi ne oporezuje odmah, ako porezni obveznik ponovno unutar određenog vremenskog razdoblja nabavi ili proizvede određena osnovna sredstva koja se odnose na poslovanje. U tom slučaju će se oporezivanje navedene dobiti od prodaje izvornih sredstava odgoditi pomoću „prijenosa” odgovarajućih latentnih rezervi do prodaje novo nabavljenih ili proizvedenih sredstava. Međutim, ova odgoda može se odobriti samo ako novo nabavljena ili proizvedena sredstva pripadaju imovini tuzemne poslovne jedinice, a ne može se odobriti ukoliko se dotične poslovne jedinice nalaze u drugoj državi članici ili drugoj državi Europskog gospodarskog prostora. Prema mišljenju Komisije, ovaj propis predstavlja povredu slobode poslovnog nastana.

      (1)  Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru, SL 1994, L 1, str 3


title: Predmet C-105/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. ožujka 2014. uputio Tribunale di Cuneo (Italija) – Kazneni postupak protiv Iva Taricca i dr.

text:
               24.6.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 194/10

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. ožujka 2014. uputio Tribunale di Cuneo (Italija) – Kazneni postupak protiv Iva Taricca i dr.
   (Predmet C-105/14)
   2014/C 194/12
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunale di Cuneo

      Stranke glavnog postupka

   Ivo Taricco,
   Ezio Filippi,
   Isabella Leonetti,
   Nicola Spagnolo,
   Davide Salvoni,
   Flavio Spaccavento,
   Goranco Anakiev

      Prethodna pitanja

               (a)

               Je li izmjenom posljednjeg stavka članka 160. talijanskog Kaznenog zakonika koja je uvedena Zakonom br. 251 iz 2005., u dijelu u kojem se nakon prekida zastarnog roka predviđa njegovo produljenje samo za četvrtinu, čime je omogućena zastara kaznenih djela, a time i njihova nekažnjivost bez obzira na pravodobno poduzimanje mjera kaznenog progona, prekršena odredba o zaštiti tržišnog natjecanja iz članka 101. UFEU-a?

               (b)

               Je li izmjenom posljednjeg stavka članka 160. talijanskog Kaznenog zakonika koja je uvedena Zakonom br. 251 iz 2005., u dijelu u kojem se nakon prekida zastarnog roka predviđa njegovo produljenje samo za četvrtinu, čime bez kaznenopravnih posljedica ostaju kaznena djela koja počine beskrupulozni gospodarski subjekti, talijanska država uvela jedan oblik potpore zabranjene prema članku 107. UFEU-a?

               (c)

               Je li izmjenom posljednjeg stavka članka 160. talijanskog Kaznenog zakonika koja je uvedena Zakonom br. 251 iz 2005., u dijelu u kojem se nakon prekida zastarnog roka predviđa njegovo produljenje samo za četvrtinu, čime se omogućava da nekažnjeno prođu oni koji zloupotrebljavaju direktivu Europske zajednice, talijanska država neopravdano uvela dodatno izuzeće u odnosu na ona koja su taksativno navedena u članku 158. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006 (1)?

               (d)

               Je li izmjenom posljednjeg stavka članka 160. talijanskog Kaznenog zakonika koja je uvedena Zakonom br. 251 iz 2005., u dijelu u kojem se nakon prekida zastarnog roka predviđa njegovo produljenje samo za četvrtinu, čime se odustaje od kažnjavanja djela kojima se državi oduzimaju sredstava potrebna među ostalim i za ispunjavanje obveza prema Europskoj uniji, povrijeđeno načelo zdravih javnih financija utvrđeno člankom 119. UFEU-a?

      (1)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: Predmet T-539/11: Presuda Općeg suda od 25. ožujka 2014. – Deutsche Bank protiv OHIM-a (Leistung aus Leidenschaft) ( „Žig Zajednice  — Prijava verbalnog žiga Zajednice Leistung aus Leidenschaft  — Žig koji se sastoji u propagandnom sloganu  — Apsolutni razlog odbijanja  — Nepostojanje razlikovnog karaktera  — Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br.207/2009  — Jednakost postupanja  — Obveza obrazlaganja  — Dokazni elementi prvi puta predani pred Općim sudom” )

text:
               12.5.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 142/32

         Presuda Općeg suda od 25. ožujka 2014. – Deutsche Bank protiv OHIM-a (Leistung aus Leidenschaft)
   (Predmet T-539/11) (1)

   ((„Žig Zajednice - Prijava verbalnog žiga Zajednice Leistung aus Leidenschaft - Žig koji se sastoji u propagandnom sloganu - Apsolutni razlog odbijanja - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br.207/2009 - Jednakost postupanja - Obveza obrazlaganja - Dokazni elementi prvi puta predani pred Općim sudom”))
   2014/C 142/40
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Deutsche Bank AG (Frankfurt na Majni, Njemačka) (zastupnici: R. Lange, T. Götting i G. Hild, odvjetnici)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: G. Schneider, agent)

      Predmet

   Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća OHIM-a od 3. kolovoza 2011. (predmet R 188/2011-4), koja se odnosi na prijavu za registraciju verbalnog znaka Leistung aus Leidenschaft kao žiga Zajednice.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Deutsche Bank AG nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 13, 14.1.2012.


title: Predmet C-590/15 P: Žalba koju je 13. studenoga 2015. podnio Alain Laurent Brouillard protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 14. rujna 2015. u predmetu T-420/13, Brouillard protiv Suda

text:
               8.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 48/11

         Žalba koju je 13. studenoga 2015. podnio Alain Laurent Brouillard protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 14. rujna 2015. u predmetu T-420/13, Brouillard protiv Suda
   (Predmet C-590/15 P)
   (2016/C 048/19)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Žalitelj: Alain Laurent Brouillard (zastupnik: P. Vande Casteele, avocat)

      Druga stranka u postupku: Sud Europske unije

      Zahtjevi

               —

               proglasiti žalbu osnovanom i ukinuti presudu od 14. rujna 2015. (T-420/13);

               —

               poništiti dopise od 5. lipnja 2013. kojima je Sud Europske unije pozvao društvo IDEST Communication SA, s jedne strane, da podnese ponudu u okviru poziva na nadmetanje u pregovaračkom postupku radi sklapanja okvirnih ugovora za prevođenje pravnih tekstova s određenih službenih jezika Europske unije na francuski jezik (SL 2013/S 47-075037) i, s druge strane, da potvrdi da tužitelj neće biti angažiran za pružanje predmetnih usluga na koje se odnosi ugovor.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

               1.

               U okviru pružanja usluga prevođenja, Sud Europske unije utvrdio je da se žalitelja ne može smatrati podugovarateljem društva koje je pozvano da podnese ponudu jer „[…] diploma [koju je] stekao na Sveučilištu u Poitiersu (strukovna diploma magistra prava, ekonomije i menadžmenta, smjer privatno pravo, specijalizacija pravnik lingvist), iako je to [bila] diploma magistra 2. razine, nije [bila] dokaz potpunog pravnog obrazovanja” te je „ta ocjena [bila] u skladu s ustaljenom praksom francuskog odjela za prevođenje, koji smatra da obrazovanje „pravnika lingvista” koje daje Sveučilište u Poitiersu (diploma magistra 2. razine) nije pravničko obrazovanje koje ispunjava uvjete iz točke III.2.1 poziva na nadmetanje”, pri čemu je navedeno da „[n]ačin stjecanja diplome („VAE”, odnosno potvrda stečenog iskustva) [nije] imao utjecaja na ocjenu […]”

               2.

               Žalitelj tvrdi da je došlo do povrede općih načela jednakosti, slobode poslovnog nastana, slobodnog kretanja radnika, slobodnog pružanja usluga, načela proporcionalnosti, članaka 14., 15., 16., 20., 21., 51. i 52. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, članaka 45., 49., 51., 56. i 57. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, prava na obrazovanje i osposobljavanje, kao i do pogreške koja se tiče prava i prekoračenja ovlasti.

               3.

               Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava utvrdivši da ne postoji „zapreka” gore navedenim pravima i slobodama. Pogreška koja se tiče prava tim je očitija, s obzirom na to da žalitelj ima diplome koje ga po svojoj prirodi, odnosno biti, kvalificiraju za pružanje usluga pravnog prevođenja. Sud je također, u najmanju ruku, „spriječio” žaliteljevo pravo da iskoristi akademsko obrazovanje koje je stekao kao pravnik i prevoditelj.

               4.

               Opći sud počinio je također pogrešku koja se tiče prava i povrijedio pravo Unije utvrdivši da javni naručitelj nije imao obvezu napraviti usporedbu, jer se Direktiva 2005/36 (1) nije primjenjivala i stoga se „tužitelj nije mogao osloniti na sudsku praksu koja se odnosi na priznavanje diploma kako bi tvrdio da je, u ovom slučaju, Sud trebao uzeti u obzir njegove druge kvalifikacije i iskustvo”.

               5.

               Opći sud počinio je daljnju pogrešku koja se tiče prava utvrdivši da je javni naručitelj imao pravo ne uzeti u obzir diplomu „magistra prava” (Matura + 5), izdanu u Francuskoj, „uzimajući u obzir različite diplome koje postoje u Belgiji i Francuskoj prije i nakon reforme iz 2004. o usklađivanju diploma visokog obrazovanja u Europi.”

               6.

               Povreda gore navedenih temeljnih sloboda i općih načela prava Unije, uzeta pojedinačno ili zajedno s načelom proporcionalnosti, također proizlazi iz činjenice da je odluka o žaliteljevu isključenju donesena bez uzimanja u obzir njegovih diploma, certifikata i drugih kvalifikacija te relevantnog radnog iskustva, i bez usporedbe akademskih i stručnih kvalifikacija koje je žalitelj dokazao s onima koje se zahtijevaju u specifikacijama.

      (1)  Direktiva 2005/36/ZE Europskog parlamenta i Vijeća od 7. rujna 2005. o priznavanju stručnih kvalifikacija (SL L 255, str. 22) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 125.).


title: Predmet C-31/14 P: Presuda Suda (deveto vijeće) od 11. prosinca 2014. – Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) protiv Kessel medintim GmbH, prethodno Kessel Marketing & Vertriebs GmbH, Janssen-Cilag GmbH (Žalba — Žig zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava za registraciju verbalnog žiga Premeno — Prigovor nositelja ranijeg nacionalnog verbalnog žiga Pramino — Ograničenje proizvoda navedenih u prijavi za registraciju kao žiga Zajednice — Uredba (EZ) br. 207/2009 — Članak 43. stavak 1.)

text:
               9.2.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 46/16

         Presuda Suda (deveto vijeće) od 11. prosinca 2014. – Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) protiv Kessel medintim GmbH, prethodno Kessel Marketing & Vertriebs GmbH, Janssen-Cilag GmbH
   (Predmet C-31/14 P) (1)

   ((Žalba - Žig zajednice - Postupak povodom prigovora - Prijava za registraciju verbalnog žiga Premeno - Prigovor nositelja ranijeg nacionalnog verbalnog žiga Pramino - Ograničenje proizvoda navedenih u prijavi za registraciju kao žiga Zajednice - Uredba (EZ) br. 207/2009 - Članak 43. stavak 1.))
   (2015/C 046/21)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Žalitelj: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) (zastupnik: D. Walicka, agent)

      Druge stranke u postupku: Kessel medintim GmbH, prethodno Kessel Marketing & Vertriebs GmbH, (zastupnik: A. Jacob, Rechtsanwalt), Janssen-Cilag GmbH (zastupnik: M. Wenz, Rechtsanwältin)

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               Uredu za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) nalaže se snošenje troškova.

               3.

               Društvo Janssen-Cilag GmbH snosi vlastite troškove.

      (1)  SL C 102, 7.4.2014.


title: Predmet T-105/16: Tužba podnesena 17. ožujka 2016. – Philip Morris Brands protiv EUIPO-a – Explosal (Superior Quality Cigarettes FILTER CIGARETTES Raquel)

text:
               17.5.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 175/17

         Tužba podnesena 17. ožujka 2016. – Philip Morris Brands protiv EUIPO-a – Explosal (Superior Quality Cigarettes FILTER CIGARETTES Raquel)
   (Predmet T-105/16)
   (2016/C 175/20)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Philip Morris Brands Sàrl (Neuchâtel, Švicarska) (zastupnik: L. Alonso Domingo, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Explosal Ltd (Larnaka, Cipar)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni žig: crno-bijel figurativni žig Unije s verbalnim elementima „Superior Quality Cigarettes FILTER CIGARETTES Raquel” – žig Unije br. 10 008 084

      Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

      Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 4. siječnja 2016. u predmetu R 2775/2014-1

      Tužbeni zahtjevi

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku i da ili odbije prijavu za registraciju žiga Unije br. 10008084 za sve proizvode, ili, podredno, u svjetlu podnesenih dokaza o ugledu i povećanom razlikovnom karakteru ranijeg žiga, predmet vrati žalbenom vijeću na detaljnije razmatranje zabrana utvrđenih u članku 8. stavku 1. točki (b) i članku 8. stavku 5. Uredbe br. 207/2009;

               —

               naloži EUIPO-u i drugoj stranci snošenje vlastitih troškova i troškova tužitelja.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 76. stavka 2. Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 8. stavka 1. točke (b) i članka 76. stavka 1. Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-390/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. srpnja 2015. uputio Trybunał Konstytucyjny (Poljska) – Rzecznik Praw Obywatelskich (RPO)

text:
               19.10.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 346/6

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. srpnja 2015. uputio Trybunał Konstytucyjny (Poljska) – Rzecznik Praw Obywatelskich (RPO)
   (Predmet C-390/15)
   (2015/C 346/06)
   Jezik postupka: poljski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Trybunał Konstytucyjny (Ustavni sud)

      Stranke glavnog postupka

      Podnositelj zahtjeva: Rzecznik Praw Obywatelskich (RPO) (Pučki pravobranitelj)

      Druge stranke u postupku: Marszałek Sejmu Rzeczypospolitej Polskiej (Predsjednik Sejma Republike Poljske), Prokurator Generalny (Glavni državni odvjetnik)

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li točka. 6. Priloga III. Direktivi Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1), kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2009/47/EZ od 5. svibnja 2009. o izmjeni Direktive 2006/112/EZ o sniženim stopama poreza na dodanu vrijednost (2) nevaljana, jer se u zakonodavnom postupku nije poštovao bitan formalan zahtjev u pogledu savjetovanja s Europskim parlamentom?

               2.

               Je li članak 98. stavak 2. u točki 1. navedene Direktive 2006/112/EZ u vezi s točkom 6. Priloga III. istoj direktivi nevaljan, jer povrjeđuje načelo porezne neutralnosti u dijelu u kojem isključuje primjenu sniženih poreznih stopa na knjige koje se izdaju u digitalnom obliku kao i na ostale elektroničke publikacije?

      (1)  SL L 347, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)

      (2)  SL L 116, str. 18. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 286.)


title: Predmet C-31/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. siječnja 2016. uputio Raad van State (Nizozemska) – Visser Vastgoed Beleggingen BV protiv Raad van de gemeente Appingedam

text:
               18.4.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 136/11

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. siječnja 2016. uputio Raad van State (Nizozemska) – Visser Vastgoed Beleggingen BV protiv Raad van de gemeente Appingedam
   (Predmet C-31/16)
   (2016/C 136/16)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Raad van State

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Visser Vastgoed Beleggingen BV

      Tuženik: Raad van de gemeente Appingedam

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li pojam „usluge” iz članka 4. točke 1. Direktive o uslugama (1) tumačiti na način da maloprodaja, u okviru koje se potrošaču prodaje roba poput cipela i odjeće, predstavlja uslugu, na koju se primjenjuju odredbe Direktive o uslugama na temelju njezina članka 2. stavka 1.?

               2.

               Cilj pravila iz točke 8. je u tome da, kako bi se osigurala kvaliteta života u središtu grada i spriječilo postojanje neiskorištenih prostora u gradskom području, ne dopušta određene oblike maloprodaje, kao što je prodaja obuće i odjeće, u području koje je izvan središta grada. Uzimajući u obzir uvodnu izjavu 9. Direktive o uslugama, je li propis koji sadrži takvu odredbu izvan područja primjene te direktive, jer takve propise treba smatrati kao „propise o […] prostornom planiranju […] koji izričito ne uređuju niti utječu na uslužnu djelatnost, ali ih tijekom izvođenja gospodarske djelatnosti pružatelji usluga moraju poštovati na jednaki način kao i pojedinci koji djeluju kao privatne osobe”?

               3.

               Da bi se smatralo da je riječ o međugraničnoj situaciji, je li dovoljno utvrditi da se ni u kojem slučaju ne može isključiti da poduzetnik iz druge države članice, koji se bavi trgovinom na malo, može otvoriti trgovinu u toj državi članici ili da primatelj usluge poduzetnika koji se bavi trgovinom na malo može dolaziti iz druge države članice, ili moraju za to postojati stvarni indiciji?

               4.

               Može li se poglavlje III. (Sloboda poslovnog nastana) Direktive o uslugama primijeniti na posve unutarnje situacije ili se za ocjenu pitanja je li to poglavlje primjenjivo uzima u obzir sudska praksa Suda u svezi s odredbama Ugovora o slobodi poslovnog nastana i slobodnom kretanju usluga u posve unutarnjim situacijama?

               5.

                           (a)

                           Potpada li pravilo sadržano u prostornom planu, poput onog navedenog u točki 8., pod pojam „zahtjev” u smislu članka 4. točke 7. i članka 14. stavka 5. Direktive o uslugama, a ne pod pojam „sustav ovlašćivanja” u smislu članka 4. točke 6., te članaka 9. i 10. Direktive o uslugama?

                           (b)

                           Protive li se članak 14. stavak 5. Direktive o uslugama – ako pravilo poput onog navedenog u točki 8., potpada pod pojam „zahtjev” – ili članci 9. i 10. Direktive o uslugama – ako pravilo poput onog navedenog u točki 8., potpada pod pojam „sustav ovlašćivanja” – tome da općinsko vijeće donese propis poput onog navedenog u točki 8.?

               6.

               Potpada li pravilo poput onog navedenog u točki 8. u područje primjene članaka 34. do 36. UFEU-a ili članka 49. do 55. UFEU-a i, ako je tome tako, je li moguće primijeniti iznimke koje je Sud priznao, ako su razmjerno ispunjene?

      (1)  Direktiva 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu (SL L 376, str. 36.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 47., str. 160.)


title: Predmet C-283/13 P: Rješenje predsjednika Suda od 3. travnja 2014. – Henkel AG & Co. KGaA, Henkel France protiv Europske komisije, Danske

text:
               4.8.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 253/23

         Rješenje predsjednika Suda od 3. travnja 2014. – Henkel AG & Co. KGaA, Henkel France protiv Europske komisije, Danske
   (Predmet C-283/13 P) (1)

   2014/C 253/32
   Jezik postupka: engleski
   Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 215, 27.7.2013.


title: Predmet C-534/15: Rješenje Suda (deseto vijeće) od 14. rujna 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Judecătoria Satu Mare – Rumunjska) – Pavel Dumitraș, Mioara Dumitraș protiv BRD Groupe Société Générale – Sucursala Judeţeană Satu Mare (Zahtjev za prethodnu odluku — Zaštita potrošača — Direktiva 93/13/EEZ — Nepošteni uvjeti — Članak 1. stavak 1. — Članak 2. točka (b) — Svojstvo potrošača — Prijenos duga novacijom ugovora o kreditu — Ugovor o osiguranju nekretninom koji su sklopili pojedinci bez ikakva profesionalnog odnosa s trgovačkim društvom koje je novi dužnik)

text:
               5.12.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 454/11

      Rješenje Suda (deseto vijeće) od 14. rujna 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Judecătoria Satu Mare – Rumunjska) – Pavel Dumitraș, Mioara Dumitraș protiv BRD Groupe Société Générale – Sucursala Judeţeană Satu Mare
      (Predmet C-534/15) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita potrošača - Direktiva 93/13/EEZ - Nepošteni uvjeti - Članak 1. stavak 1. - Članak 2. točka (b) - Svojstvo potrošača - Prijenos duga novacijom ugovora o kreditu - Ugovor o osiguranju nekretninom koji su sklopili pojedinci bez ikakva profesionalnog odnosa s trgovačkim društvom koje je novi dužnik))
      (2016/C 454/22)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Judecătoria Satu Mare

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Pavel Dumitraș, Mioara Dumitraș

         Tuženik: BRD Groupe Société Générale – Sucursala Judeţeană Satu Mare

         Izreka

      Članak 1. stavak 1. i članak. 2. točku (b) Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim odredbama u potrošačkim ugovorima treba tumačiti na način da se ona primjenjuje na ugovor o osiguranju nekretninom koji je fizička osoba sklopila s kreditnom institucijom kako bi jamčila za obveze koje je trgovačko društvo preuzelo prema toj instituciji sklapanjem ugovora o kreditu, kad je ta fizička osoba nastupala za potrebe izvan okvira svojeg obrta, poduzeća i profesije i kad nije funkcionalno povezana s navedenim društvom, što treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku.

         (1)  SL C 16, 18. 1. 2016.


title: Spojeni predmeti T-91/12 i T-280/12: Presuda Općeg suda od 26. rujna 2014. – Flying Holding i dr. protiv Komisije („Ugovori o javnoj nabavi usluga — Postupak prikupljanja ponuda — Pružanje usluga izvanrednog zračnog prijevoza putnika i najma avio-taksija — Odbijanje prijave — Članak 94. točka (b) Financijske uredbe — Prava na obranu — Članak 134. stavak 5. detaljnih pravila za provedbu Financijske uredbe — Tužba za poništenje — Dopis kojim se odgovara na zahtjev tužitelja — Akt koji nije pobojan — Odluka o dodjeli — Nepostojanje izravnog utjecaja — Nedopuštenost — Izvanugovorna odgovornost”)

text:
               10.11.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 395/35

      Presuda Općeg suda od 26. rujna 2014. – Flying Holding i dr. protiv Komisije
      (Spojeni predmeti T-91/12 i T-280/12) (1)

      ((„Ugovori o javnoj nabavi usluga - Postupak prikupljanja ponuda - Pružanje usluga izvanrednog zračnog prijevoza putnika i najma avio-taksija - Odbijanje prijave - Članak 94. točka (b) Financijske uredbe - Prava na obranu - Članak 134. stavak 5. detaljnih pravila za provedbu Financijske uredbe - Tužba za poništenje - Dopis kojim se odgovara na zahtjev tužitelja - Akt koji nije pobojan - Odluka o dodjeli - Nepostojanje izravnog utjecaja - Nedopuštenost - Izvanugovorna odgovornost”))
      (2014/C 395/41)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Flying Holding NV (Wilrijk, Belgija); Flying Group Lux SA (Luxembourg, Luksemburg); i Flying Service NV (Deurne, Belgija) (zastupnici: C. Doutrelepont i V. Chapoulaud, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: u početku S. Delaude i D. Calciu, a zatim S. Delaude, agenti, uz asistenciju V. Vanden Acker, odvjetnik)

         Predmet

      S jedne strane, zahtjev za poništenje odluka sadržanih u Komisijinim dopisima od 15. prosinca 2011. i 17. siječnja 2012. kojima se odbija prijava koju su tužitelji podnijeli u okviru ograničenog postupka prikupljanja ponuda u vezi s pružanjem usluga izvanrednog zračnog prijevoza putnika i najma avio-taksija (SL 2011/S 192-312059) kao i Komisijine odluke od 28. veljače 2012. kojom se ugovor dodjeljuje drugom društvu i, s druge strane, zahtjev za naknadu štete.

         Izreka

                  1.

                  Tužbe se odbijaju.

                  2.

                  Flying Holding NV, Flying Group Lux SA i Flying Service NV nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 126, 28.4.2012.


title: Predmet T-226/14: Presuda Općeg suda od 25. svibnja 2016. – Komisija protiv McCarron Poultry (Arbitražna klauzula — Peti okvirni program za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (1998. - 2002.) — Ugovor koji se odnosi na područje „Energija, okoliš i održivi razvoj” — Otkaz ugovora — Povrat dijela unaprijed isplaćenih iznosa — Zatezne kamate — Postupak donošenja presude zbog ogluhe)

text:
               4.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 243/29

         Presuda Općeg suda od 25. svibnja 2016. – Komisija protiv McCarron Poultry
   (Predmet T-226/14) (1)

   ((Arbitražna klauzula - Peti okvirni program za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (1998. - 2002.) - Ugovor koji se odnosi na područje „Energija, okoliš i održivi razvoj” - Otkaz ugovora - Povrat dijela unaprijed isplaćenih iznosa - Zatezne kamate - Postupak donošenja presude zbog ogluhe))
   (2016/C 243/29)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: L. Cappelletti i F. Moro, a zatim F. Moro, agenti, uz asistenciju de R. van der Hout, odvjetnika)

      Tuženik: McCarron Poultry Ltd (Killacorn Emyvale, Irska)

      Predmet

   Tužba podnesena na temelju članka 272. UFEU-a s ciljem da se tuženiku naloži da naknadi dio predujma koji je Komisija platila u okviru ugovora NNE5/1999/20229, uvećan za zatezne kamate.

      Izreka

               1.

               Društvu McCarron Poultry Ltd nalaže se da Komisiji isplati iznos od 900 662,25 eura, uvećan za zatezne kamate po stopi od 2,50 % godišnje, počevši od 1. prosinca 2010. do datuma potpune isplate duga.

               2.

               Društvu McCarron Poultry Ltd nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 212, 7. 7. 2014.


title: Predmet T-757/15: Rješenje Općeg suda od 3. svibnja 2017. – Facebook protiv EUIPO-a – Brand IP Licensing (lovebook)

text:
               17.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 231/53

         Rješenje Općeg suda od 3. svibnja 2017. – Facebook protiv EUIPO-a – Brand IP Licensing (lovebook)
   (Predmet T-757/15) (1)

   (2017/C 231/69)
   Jezik postupka: engleski
   Predsjednik osmog vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 68, 22. 2. 2016.


title: Predmet C-238/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. svibnja 2017. uputio Vilniaus miesto apylinkės teismas (Litva) – „Renerga” UAB protiv „Energijos skirstymo operatorius” AB,„Lietuvos energijos gamyba” AB

text:
               17.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 231/18

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. svibnja 2017. uputio Vilniaus miesto apylinkės teismas (Litva) – „Renerga” UAB protiv „Energijos skirstymo operatorius” AB,„Lietuvos energijos gamyba” AB
   (Predmet C-238/17)
   (2017/C 231/23)
   Jezik postupka: litavski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Vilniaus miesto apylinkės teismas

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: ‘Renerga’ UAB

      Tuženici: ‘Energijos skirstymo operatorius’ AB, ‘Lietuvos energijos gamyba’ AB

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li cilj „osiguravanj[a] dodjeljivanja odgovarajućih poticaja operatorima sustava i korisnicima sustava, kako kratkoročno tako i dugoročno, radi povećanja učinkovitosti rada sustava i poticanja integracije tržišta”, propisan u članku 36. točki (f) Direktive 2009/72/EZ (1), koji regulatorno tijelo mora ostvariti prilikom izvršavanja regulatornih zadataka koji su pobliže navedeni u Direktivi 2009/72, shvatiti i tumačiti na način da se njime zabranjuje nedodjeljivanje poticaja (neplaćanje naknade za PJU [naknade za pružanje javnih usluga]) ili njihovo ograničavanje?

               2.

               Imajući u vidu da je člankom 3. stavkom 2. Direktive 2009/72 propisano da obveze pružanja javnih usluga moraju biti jasno definirane, transparentne, nediskriminirajuće i provjerljive, te da je u članku 3. stavku 6. Direktive 2009/72 propisano da financijska naknada za osobe koje pružaju javne usluge mora biti utvrđena na nediskriminirajući i transparentan način, potrebno je pojasniti sljedeće:

                           2.1.

                           treba li odredbe članka 3. stavaka 2. i 6. Direktive 2009/72 tumačiti na način da se njima zabranjuje ograničavanje poticaja koji se dodjeljuju pružateljima javnih usluga ako pravilno ispunjavaju obveze koje su preuzeli, a koje su vezane uz pružanje javnih usluga?

                           2.2.

                           treba li obvezu propisanu nacionalnim pravom – da se suspendira plaćanje financijske naknade pružateljima javnih usluga neovisno o tome jesu li oni obavili svoje djelatnosti pružanja javne usluge i ispunili obveze koje su preuzeli, pri čemu je razlog za ograničavanje (suspenziju) plaćanja naknade za pružanje javnih usluga vezan uz i ovisan o tome je li osoba povezana s pružateljem javnih usluga (isti poduzetnik je vlasnik većinskog udjela te pravne osobe i vlasnik većinskog udjela pružatelja javnih usluga) obavila djelatnosti i ispunila obveze kod obračuna naknade za pružanje javne usluge na temelju vlastite potrošnje – smatrati diskriminatorom, nejasnom i takvom da u smislu odredbe članka 3. stavaka 2. i 6. Direktive 2009/72 ograničava pošteno tržišno natjecanje?

                           2.3.

                           treba li obvezu propisanu nacionalnim pravom – da se suspendira plaćanje financijske naknade pružateljima javnih usluga, iako su oni i dalje obvezni nastaviti u cijelosti ispunjavati svoje obveze pružanja javnih usluga i uz to vezane ugovorne obveze prema poduzetnicima koji kupuju električnu energiju – smatrati diskriminatorom, nejasnom i takvom da za potrebe odredbe članka 3. stavaka 2. i 6. Direktive 2009/72 ograničava pošteno tržišno natjecanje?

               3.

               Je li na temelju članka 3. stavka 15. Direktive 2009/72, kojim se zahtijeva da države članice svake dvije godine Komisiju obavijeste o svim promjenama mjera koje su usvojile radi ispunjenja obveza univerzalne usluge i javne usluge, država članica, koja je u nacionalnom zakonodavstvu o zakonskim mjerama propisala osnove, pravila i mehanizme ograničavanja naknade koju treba platiti pružateljima javnih usluga, dužna Europsku komisiju obavijestiti o takvom novom zakonodavstvu?

               4.

               Povrjeđuje li država članica, time što je nacionalnim pravom propisala osnove, pravila i mehanizam ograničavanja naknade koju treba platiti pružateljima javnih usluga, ciljeve provedbe Direktive 2009/72 i opća načela prava Europske unije (pravna sigurnost, legitimna očekivanja, proporcionalnost, transparentnost i nediskriminacija)?

      (1)  Direktiva 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ (SL 2009., L 211, str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.)


title: Predmet T-674/11: Presuda Općeg suda od 24. rujna 2015. – TV2/Danmark protiv Komisije („Državne potpore — Javne radiodifuzijske usluge — Odluka kojom se potpora proglašava spojivom s unutarnjim tržištem — Potpora danskih vlasti u korist danskog pružatelja javne radiodifuzijske usluge TV2/Danmark — Javno financiranje odobreno radi naknade troškova povezanih s izvršenjem obveza javne usluge — Spojivost potpore — Presuda Altmark”)

text:
               23.11.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 389/25

         Presuda Općeg suda od 24. rujna 2015. – TV2/Danmark protiv Komisije
   (Predmet T-674/11) (1)

   ((„Državne potpore - Javne radiodifuzijske usluge - Odluka kojom se potpora proglašava spojivom s unutarnjim tržištem - Potpora danskih vlasti u korist danskog pružatelja javne radiodifuzijske usluge TV2/Danmark - Javno financiranje odobreno radi naknade troškova povezanih s izvršenjem obveza javne usluge - Spojivost potpore - Presuda Altmark”))
   (2015/C 389/25)
   Jezik postupka: danski

      Stranke

      Tužitelj: TV2/Danmark A/S (Odense, Danska) (zastupnik: O. Koktvedgaard, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: B. Stromsky, C. Støvlbæk i U. Nielsen, agenti)

      Intervenijent u potporu tužitelju: Kraljevina Danska (zastupnici: C. Vang i V. Pasternak Jørgensen, agenti, a zatim V. Pasternak Jørgensen, uz asistenciju K. Lundgaarda Hansena, odvjetnika, i naposljetku C. Thorning, agent, uz asistenciju K. Lundgaarda Hansena i R. Holdgaarda, odvjetnika)

      Intervenijent u potporu tuženiku: Viasat Broadcasting UK Ltd (West Drayton, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: S. Kalsmose-Hjelmborg i M. Honoré, odvjetnici)

      Predmet

   Zahtjev za djelomično poništenje Odluke Komisije 2011/839/EU od 20. travnja 2011. o mjerama koje je Danska poduzela (C 2/03) u korist TV2/Danmark (SL L 340, str. 1.).

      Izreka

               1.

               Poništava se Odluka Komisije 2011/839/EU od 20. travnja 2011. o mjerama koje je Danska poduzela (C 2/03) u korist TV2/Danmark u dijelu u kojem je Komisija ocijenila da su prihodi od oglašavanja iz 1995. i 1996., koji su posredstvom Fonda TV2 plaćeni TV2/Danmark A/S, državne potpore.

               2.

               U preostalom dijelu tužba se odbija.

               3.

               TV2/Danmark A/S snosit će vlastite troškove, kao i tri četvrtine troškova Europske komisije.

               4.

               Komisija će snositi jednu četvrtinu vlastitih troškova.

               5.

               Kraljevina Danska i Viasat Broadcasting UK Ltd snosit će svaki vlastite troškove.

      (1)  SL C 80, 17. 3. 2012.


title: Predmet C-587/16 P: Žalba koju je 13. rujna 2016. podnio Skylotec GmbH protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 13. rujna 2016. u predmetu T-146/15, hyphen GmbH protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

text:
               18.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 121/9

         Žalba koju je 13. rujna 2016. podnio Skylotec GmbH protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 13. rujna 2016. u predmetu T-146/15, hyphen GmbH protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
   (Predmet C-587/16 P)
   (2017/C 121/12)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Žalitelj: Skylotec GmbH (zastupnik: M. De Zorti, odvjetnik)

      Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), hyphen GmbH
   Sud Europske unije (osmo vijeće) je rješenjem od 28. veljače 2017. odbacio žaliteljevu žalbu te naložio žalitelju snošenje vlastitih troškova.


title: Predmet T-59/13 P: Rješenje Općeg suda od 7. listopada 2014. – BT protiv Komisije (Žalba — Javna služba — Ugovorno osoblje — Neproduženje ugovora — Članak 76. Poslovnika Službeničkog suda)

text:
               1.12.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 431/20

         Rješenje Općeg suda od 7. listopada 2014. – BT protiv Komisije
   (Predmet T-59/13 P) (1)

   ((Žalba - Javna služba - Ugovorno osoblje - Neproduženje ugovora - Članak 76. Poslovnika Službeničkog suda))
   (2014/C 431/35)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: BT (Bukurešt, Rumunjska) (zastupnici: N. Visan i G. Coca, odvjetnici)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: J. Currall i A.-C. Simon, agenti)

      Predmet

   Žalba protiv rješenja Službeničkog suda Europske unije (prvo vijeće) od 3. prosinca 2012., BT/Komisija (F 45/12, RecFP, EU:F:2012:168), kojom se zahtjeva poništenje tog rješenja.

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               BT snosi vlastite troškove i troškove Europske komisije iz postupka pred ovim sudom.

      (1)  SL C 114, 20.4.2013.


title: Predmet F-128/15: Rješenje Službeničkog suda od 29. kolovoza 2016. – Marinozzi i Cat protiv Komisije

text:
               10.10.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 371/35

         Rješenje Službeničkog suda od 29. kolovoza 2016. – Marinozzi i Cat protiv Komisije
   (Predmet F-128/15) (1)

   (2016/C 371/45)
   Jezik postupka: francuski
   Predsjednik trećeg vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 414, 14. 12. 2015., str. 43


title: Predmet F-42/16: Tužba podnesena 12. kolovoza 2016. – ZZ protiv EIB-a

text:
               10.10.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 371/30

         Tužba podnesena 12. kolovoza 2016. – ZZ protiv EIB-a
   (Predmet F-42/16)
   (2016/C 371/33)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: ZZ (zastupnik: N. Lhoëst, odvjetnik)

      Tuženik: Europska investicijska banka

      Predmet i opis spora

   Poništenje odštetnog zahtjeva koji je tužitelj podnio radi naknade štete koju smatra da je pretrpio počevši od studenoga 2013.

      Tužbeni zahtjev tužitelja

               1.

               Naložiti EIB-u da tužitelju isplati iznos koji je jednak osmostrukom iznosu njegove godišnje plaće na temelju članka 33.a Pravilnika o osoblju i članka 9.1.1 Administrativnih odredbi koje se primjenjuju na osoblje;

               2.

               Poništiti odluku EIB-a od 4. lipnja 2015. kojom se zatvara tužiteljev račun u dobrovoljnom dopunskom mirovinskom fondu s učinkom od 28. veljače 2015. i naložiti EIB-u da tužitelju plati:

                           —

                           iznos jednak isplatama koje bi EIB nastavio plaćati na tužiteljev račun u dobrovoljnom dopunskom mirovinskom fondu (3 % tužiteljeve godišnje plaće) da EIB nije zatvorio njegov račun, i to od 28. veljače 2015. do dana stvarnog ponovnog otvaranja navedena tužiteljeva računa;

                           —

                           Kamate koje bi na temelju kapitala na tužiteljevu računu u dobrovoljnom dopunskom mirovinskom fondu nastale da njegov navedeni račun nije bio zatvoren 28. veljače 2015. i da su EIB i tužitelj mogli nastaviti sa svojim uplatama u iznosu od 3 % tužiteljeve godišnje plaće, i to do dana stvarnog ponovnog otvaranja navedena tužiteljeva računa,

               3.

               Naložiti EIB-u plaćanje odštete u iznosu koji je ex aequo et bono procijenjen na 15 000 eura na ime naknade pretrpljene neimovinske štete;

               4.

               Naložiti EIB-u snošenje troškova.


title: Predmet T-629/15: Rješenje Općeg suda od 17. lipnja 2016. – Hako protiv EUIPO-a (SCRUBMASTER) („Žig Europske unije — Prijava verbalnog žiga Europske unije SCRUBMASTER — Apsolutni razlog za odbijanje — Opisni karakter — Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Očito pravno neosnovana tužba”)

text:
               22.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/37

         Rješenje Općeg suda od 17. lipnja 2016. – Hako protiv EUIPO-a (SCRUBMASTER)
   (Predmet T-629/15) (1)

   ((„Žig Europske unije - Prijava verbalnog žiga Europske unije SCRUBMASTER - Apsolutni razlog za odbijanje - Opisni karakter - Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Očito pravno neosnovana tužba”))
   (2016/C 305/51)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Hako GmbH (Bad Oldesloe, Njemačka) (zastupnik: A. Marx, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: D. Hanf, agent)

      Predmet

   Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 1. rujna 2015. (predmet R 2197/2014-4) koja se odnosi na prijavu za registraciju verbalnog znaka SCRUBMASTER kao žiga Europske unije.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Hako GmbH nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 16, 18. 1. 2016.


title: Predmet T-35/10 i T-7/11: Presuda Općeg suda od 6. rujna 2013. — Bank Melli Iran protiv Vijeća ( „Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja protiv Irana s ciljem sprječavanja širenja nuklearnog oružja — Zamrzavanje financijskih sredstava — Obveza obrazlaganja — Prava obrane — Pravo na učinkovitu sudsku zaštitu — Legitimno očekivanje — Preispitivanje donesenih mjera ograničavanja — Pogreška u ocjeni — Jednako postupanje — Pravna osnova — Bitne procesne pretpostavke — Proporcionalnost” )

text:
               19.10.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/9

         Presuda Općeg suda od 6. rujna 2013. — Bank Melli Iran protiv Vijeća
   (Predmet T-35/10 i T-7/11) (1)

   (Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja protiv Irana s ciljem sprječavanja širenja nuklearnog oružja - Zamrzavanje financijskih sredstava - Obveza obrazlaganja - Prava obrane - Pravo na učinkovitu sudsku zaštitu - Legitimno očekivanje - Preispitivanje donesenih mjera ograničavanja - Pogreška u ocjeni - Jednako postupanje - Pravna osnova - Bitne procesne pretpostavke - Proporcionalnost)
   2013/C 304/17
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Bank Melli Iran (Teheran, Iran) (zastupnici: u predmetu T-35/10, L. Defalque, i, u predmetu T-7/11, prvotno L. Defalque i S. Woog, a zatim L. Defalque i C. Malherbe, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: u predmetu T-35/10, M. Bishop i R. Szostak te, u predmetu T-7/11, prvotno M. Bishop i G. Marhic, a zatim M. Bishop i B. Driessen, agenti)

      Intervenijenti koji podržavaju tuženika: Francuska Republika (zastupnici: G. de Bergues i É. Ranaivoson, agenti); Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske (zastupnici: prvotno S. Behzadi-Spencer, a zatim A. Robinson, i konačno A. Robinson i H. Walker, agenti, uz asistenciju S. Lee, barrister); Europska komisija (zastupnici: u predmetu T-35/10, S. Boelaert i M. Konstantinidis te, u predmetu T-7/11, S. Boelaert, M. Konstantinidis i F. Erlbacher, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za djelomično poništenje Uredbe Vijeća (EZ) br. 1100/2009 od 17. studenoga 2009. o provedbi članka 7. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 423/2007 o mjerama ograničavanja protiv Irana i o stavljanju izvan snage Odluke 2008/475/EZ (SL L 303, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 6., str. 140.), Odluke Vijeća 2010/644/ZVSP od 25. listopada 2010. o izmjeni Odluke 2010/413/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Zajedničkog stajališta 2007/140/ZVSP (SL L 281, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 3., str. 255.), Uredbe Vijeća (EU) br. 961/2010 od 25. listopada 2010. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Uredbe br. 423/2007 (SL L 281, str. 1.), Odluke Vijeća 2011/783/ZVSP od 1. prosinca 2011. o izmjeni Odluke 2010/413 (SL L 319, str. 71.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 11., str. 104.), Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 1245/2011 od 1. prosinca 2011. o provedbi Uredbe br. 961/2010 (SL L 319, str. 11.) i Uredbe Vijeća (EU) br. 267/2012 od 23. ožujka 2012. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 961/2010 (SL L 88, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 4., str. 194.), te zahtjev za poništenje svake buduće uredbe ili odluke koja dopunjuje ili izmjenjuje bilo koji pobijani akt koji je na snazi u vrijeme zaključenja usmenog postupka.

      Izreka

               1.

               Predmeti T-35/10 i T-7/11 spajaju se radi donošenja presude.

               2.

               Tužbe se odbijaju.

               3.

               Bank Melli Iran snosit će, osim svojih troškova, i troškove Vijeća Europske unije.

               4.

               Francuska Republika, Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske te Europska komisija snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 100, 17.4.2010.


title: Predmet T-601/15: Rješenje Općeg suda od 13. svibnja 2016. – CEVA protiv Komisije („Arbitražna klauzula — Projekt istraživanja i tehnološkog razvoja u području pod nazivom „Alge iz održive akvakulture kao sirovina za biorazgradivu bioplastiku” — Ugovor Seabioplas — Zahtjev za plaćanje dugovanog financijskog doprinosa — Prijeboj — Rok za tužbu — Nepravodobnost — Nepostojanje pravnog interesa — Nedopuštenost”)

text:
               11.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 251/32

         Rješenje Općeg suda od 13. svibnja 2016. – CEVA protiv Komisije
   (Predmet T-601/15) (1)

   ((„Arbitražna klauzula - Projekt istraživanja i tehnološkog razvoja u području pod nazivom „Alge iz održive akvakulture kao sirovina za biorazgradivu bioplastiku” - Ugovor Seabioplas - Zahtjev za plaćanje dugovanog financijskog doprinosa - Prijeboj - Rok za tužbu - Nepravodobnost - Nepostojanje pravnog interesa - Nedopuštenost”))
   (2016/C 251/38)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) (Pleubian, Francuska) (zastupnik: E. De Boissieu, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: S. Delaude i J. Estrada de Solà, agenti)

      Predmet

   Zahtjev koji se temelji na članku 272. UFEU-a, kojim je zatraženo da se Komisiji naloži plaćanje prvog dospjelog iznosa subvencije koja se tužitelju duguje u okviru ugovora Seabioplas (oznaka FP7-SME-2013-606032-SEABIOPLAS) koji se odnosi na projekt istraživanja i tehnološkog razvoja u području pod nazivom „Alge iz održive akvakulture kao sirovina za biorazgradivu bioplastiku”.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

               2.

               Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 429, 21. 12. 2015.


title: Predmet C-500/11: Presuda Suda (drugo vijeće) od 19. prosinca 2013. (zahtjev za prethodnu odluku High Court of Justice Queen’s Bench Division (Upravni sud) — Ujedinjena Kraljevina) — The Queen, Fruition Po Limited protiv Minister for Sustainable Farming and Food and Animal Health (Zahtjev za prethodnu odluku — Uredba (EZ) br. 2200/96 — Uredba (EZ) br. 1432/2003 — Poljoprivreda — Zajedničko uređenje tržišta — Voće i povrće — Organizacije proizvođača — Uvjeti za priznavanje od strane nacionalnih tijela — Stavljanje na raspolaganje tehničkih sredstava nužnih za skladištenje, pakiranje i trgovanje proizvodima — Obveza organizacije, u slučaju delegiranja zadataka na treća društva, da provodi kontrolu nad tim društvima)

text:
               22.2.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 52/6

         Presuda Suda (drugo vijeće) od 19. prosinca 2013. (zahtjev za prethodnu odluku High Court of Justice Queen’s Bench Division (Upravni sud) — Ujedinjena Kraljevina) — The Queen, Fruition Po Limited protiv Minister for Sustainable Farming and Food and Animal Health
   (Predmet C-500/11) (1)

   (Zahtjev za prethodnu odluku - Uredba (EZ) br. 2200/96 - Uredba (EZ) br. 1432/2003 - Poljoprivreda - Zajedničko uređenje tržišta - Voće i povrće - Organizacije proizvođača - Uvjeti za priznavanje od strane nacionalnih tijela - Stavljanje na raspolaganje tehničkih sredstava nužnih za skladištenje, pakiranje i trgovanje proizvodima - Obveza organizacije, u slučaju delegiranja zadataka na treća društva, da provodi kontrolu nad tim društvima)
   2014/C 52/08
   Jezik postupka: engleski

      Sud koji je uputio zahtjev

   High Court of Justice Queen's Bench Division (Upravni sud)

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: The Queen, Fruition Po Limited

      Tuženik: Minister for Sustainable Farming and Food and Animal Health

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku — High Court of Justice Queen's Bench Division (Upravni sud) — tumačenje članka 11. Uredbe Vijeća (EZ) br. 2200/96 od 28. listopada 1996. o zajedničkom uređenju tržišta voća i povrća (SL L 297, str. 1.) i članka 6 stavka 2. (Uredbe Komisije (EZ) br. 1432/2003 od 11. kolovoza 2003. kojom se utvrđuju detaljna pravila za primjenu Uredbe Vijeća (EZ) br. 2200/96 o uvjetima za priznanje organizacija proizvođača te preliminarno priznanje skupina proizvođača) (SL L 203, str. 18.) — Uvjeti za priznavanje od strane nacionalnih tijela — Stavljanje na raspolaganje tehničkih sredstava nužnih za skladištenje, pakiranje i trgovanje proizvodima — Obveza organizacije, u slučaju delegiranja zadataka na treća društva, da provodi kontrolu nad tim društvima

      Izreka

   Članak 11. Uredbe Vijeća (EZ) br. 2200/96 od 28. listopada 1996. o zajedničkom uređenju tržišta voća i povrća, izmijenjene Uredbom Vijeća (EZ) br. 2699/2000 od 4. prosinca 2000., treba tumačiti u smislu da, kako bi se zadovoljili uvjeti za priznavanje navedeni u toj odredbi, organizacija proizvođača koja je povjerila trećim osobama provedbu aktivnosti bitnih za priznavanje svoga statusa na temelju navedene odredbe, mora sklopiti takav ugovorni odnos koji će joj omogućiti da zadrži odgovornost za tu aktivnost kao i kontrolu nad ukupnim upravljanjem na način da će ta organizacija zadržati, na kraju, ovlast kontrole i, prema potrebi, pravovremene intervencije u te aktivnosti tijekom cjelokupnog trajanja ugovora. Na nadležnom nacionalnom sudu je da provjeri, u svakom pojedinom slučaju i uzimajući u obzir sve bitne okolnosti slučaja, uključujući i prirodu i obujam izdvojenih aktivnosti, je li organizacija proizvođača zadržala takvu kontrolu.

      (1)  SL C 370,17.12.2011


title: Predmet C-392/15: Tužba podnesena 20. srpnja 2015. – Europska komisija protiv Mađarske

text:
               14.9.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 302/26

         Tužba podnesena 20. srpnja 2015. – Europska komisija protiv Mađarske
   (Predmet C-392/15)
   (2015/C 302/34)
   Jezik postupka: mađarski

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: H. Støvlbæk i Talabér-Ritz K., agenti)

      Tuženik: Mađarska

      Tužbeni zahtjev

               —

               Proglasiti da je Mađarska povrijedila svoje obveze na temelju članka 49. Ugovora o funkcioniranju Europske unije jer je obavljanje javnobilježničke djelatnosti uvjetovala zahtjevom državljanstva.

               —

               Naložiti Mađarskoj snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Komisija smatra da je uvjetovanje obavljanja javnobilježničke djelatnosti zahtjevom državljanstva diskriminatorno i predstavlja neproporcionalno ograničenje slobode poslovnog nastana. Na taj je način Mađarska povrijedila svoje obveze na temelju članka 49. Ugovora o funkcioniranju Europske unije.
   Komisija smatra da dužnosti koje su mađarskim propisom dodijeljene javnim bilježnicima nisu povezane s izvršavanjem javnih ovlasti, pa stoga zahtjev državljanstva za pristup javnobilježničkoj djelatnosti ne može biti opravdan izuzećem iz članka 51. Ugovora o funkcioniranju Europske unije.


title: Predmet C-337/16 P: Žalba koju je 16. lipnja 2016. podnijela Portugalska Republika protiv rješenja Općeg suda (osmo vijeće) od 19. travnja 2016. u predmetu T-550/15, Portugal protiv Komisije

text:
               5.9.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 326/11

         Žalba koju je 16. lipnja 2016. podnijela Portugalska Republika protiv rješenja Općeg suda (osmo vijeće) od 19. travnja 2016. u predmetu T-550/15, Portugal protiv Komisije
   (Predmet C-337/16 P)
   (2016/C 326/21)
   Jezik postupka: portugalski

      Stranke

      Žalitelj: Portugalska Republika (zastupnici: L. Inez Fernandes, M. Figueiredo, P. Estêvão i J. Saraiva de Almeida, agenti)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               ukine pobijano rješenje u dijelu u kojem je njime Opći sud prihvatio prigovor nedopuštenosti koji je istaknula Komisija u predmetnom slučaju;

               —

               utvrdi da je tužba protiv sporne odluke valjano podnesena u roku iz članka 263. UFEU-a;

               —

               naloži Europskoj komisiji snošenje svih troškova.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Portugalska Republika smatra da je odluka nevaljana zbog sljedećih razloga:

      A – Prvi žalbeni razlog – Računanje roka za pobijanje odluke od 20. srpnja 2015.

      Prvi dio

   Povreda članka 263. UFEU-a.

      Drugi dio

   Računanje roka za pobijanje pobijane oduke od dostave konačne odluke 20. srpnja 2015.

      B – Drugi žalbeni razlog – Računanje roka za pobijanje od objave sporne odluke u Službenom listu.

      Prvi dio

   Tekst članka 263. stavka 6. UFEU-a.

      Drugi dio

   Postojanje ustaljene prakse objave odluka takve vrste i istovjetnih pravnih presedana.

      C – Treći žalbeni razlog – Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što nije dao prednost tumačenju koje ne podrazumijeva prekluziju.


title: Predmet T-217/17: Tužba podnesena 3. travnja 2017. – FVE Holýšov I i dr. protiv Komisije

text:
               26.6.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 202/20

         Tužba podnesena 3. travnja 2017. – FVE Holýšov I i dr. protiv Komisije
   (Predmet T-217/17)
   (2017/C 202/35)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: FVE Holýšov I s. r. o. (Prag, Češka Republika) i 27 drugih tužitelja (zastupnici: A. Reuter, H. Wendt, C. Bürger, T. Christner, W. Schumacher, A. Compes i T. Herbold, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               proglasi ništavom tuženikovu Odluku C(2016) 7827 final od 28. studenoga 2016, državna potpora SA.40171 (2015/NN) (1), o promicanju proizvodnje električne energije iz obnovljivih izvora u Češkoj Republici; i

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sedam tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je tuženik svojim pismom upućenim relevantnim industrijskim udruženjima iz srpnja 2004. već odlučio da sustav promicanja obnovljive energije Češke Republike nije državna potpora, te da je tuženik pravno vezan tom odlukom koju nije povukao, niti mu je dopušteno povući je.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da su povrijeđena tužiteljeva legitimna očekivanja i pravna sigurnost.

               3.

               Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da relevantni češki promidžbeni sustav nije državna potpora.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se pobijanom odlukom Češka Republika prisiljava na provedbu preširokog sustava preispitivanja kojim se krše tužiteljeva legitimna očekivanja vezano za pouzdanost sustava.

               5.

               Peti tužbeni razlog, kojim se tvrdi da se pobijana odluka temelji na pogreškama u činjenicama jer se njome ustanovljava obveza mrežnih operatora da prebace trošak obnovljive energije na potrošače električne energije. Prema češkom pravu takva obveza ne postoji.

               6.

               Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se pobijanom odlukom krši članak 5. stavak 1. Ugovora o EU-u (ograničenje nadležnosti načelom dodjeljivanja).

               7.

               Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se pobijana odluka temelji na očitoj pogreški u ocjeni.

      (1)  SL C 69, 2017., str. 2.


title: Predmet T-734/14: Tužba podnesena 24. listopada 2014. – VTB Bank protiv Vijeća

text:
               19.1.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 16/43

      Tužba podnesena 24. listopada 2014. – VTB Bank protiv Vijeća
      (Predmet T-734/14)
      (2015/C 016/67)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: VTB Bank OAO (Sankt Peterburg, Rusija) (zastupnici: M. Lester, barrister, C. Claypoole, solicitor, i J. Ruiz Calzado, odvjetnik)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  u skladu s člankom 263. UFEU-a poništi Odluku Vijeća 2014/512/ZVSP od 31. srpnja 2014. (1), Uredbu Vijeća (EU) br. 833/2014 od 31. srpnja 2014. (2), Odluku Vijeća 2014/659/ZVSP od 8. rujna 2014. (3) i Uredbu Vijeća (EU) br. 960/2014 od 8. rujna 2014. (4) u dijelu u kojem se primjenjuju na tužitelja;

                  —

                  u skladu s člankom 277. UFEU-a proglasi nezakonitim/neprimjenjivim članak 1. Odluke Vijeća 2014/512/ZVSP, članak 5. Uredbe 833/2014, članak 1. Odluke Vijeća 2014/659/ZVSP i članak 1. stavak 5. Uredbe 960/2014.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe šest tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, kojim se navodi da Vijeće nije primjereno ili dovoljno obrazložilo uvrštavanje tužitelja na popise iz Odluke Vijeća 2014/512/ZVSP, Uredbe Vijeća (EU) br. 833/2014, Odluke Vijeća 2014/659/ZVSP i Uredbe Vijeća br. 960/2014 (u daljnjem tekstu: pobijane mjere). Vijeće je obvezno navesti konkretne razloge za obuhvaćanje određenog subjekta predmetnim mjerama ograničavanja. Ono nije obrazložilo svoju odluku da pobijane mjere primjeni na tužitelja, ili podredno, nije pružilo dovoljno/primjereno obrazloženje ili obavijestilo tužitelja da je njima obuhvaćen, i prema tome nije ispunilo tu obvezu.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, kojim se navodi da je Vijeće očito pogriješilo time što je smatralo da su u odnosu na tužitelja ispunjeni uvjeti za uvrštavanje na popise iz pobijanih mjera. Država Rusija ne upravlja tužiteljem, niti tužitelj ima „izričitu zadaću promicanja konkurentnosti ruskog gospodarstva, njegove diversifikacije i poticanja ulaganja”.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, kojim se navodi da Vijeće nije zaštitilo tužiteljeva prava na obranu i djelotvornu sudsku zaštitu. Vijeće je time što je tužitelja propustilo obavijestiti da je obuhvaćen pobijanim mjerama, obrazložiti to obuhvaćanje, predočiti potkrepljujuće dokaze ili mu dati priliku da iznese svoja očitovanja povrijedilo tužiteljeva prava na obranu i njegovo pravo da mu ovaj sud pruži djelotvornu sudsku zaštitu.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, kojim se navodi da je Vijeće neopravdano i neproporcionalno povrijedilo tužiteljeva temeljna prava, uključujući pravo na zaštitu njegovog vlasništva, poduzetništva i ugleda. Obuhvaćanje tužitelja pobijanim mjerama osobito predstavlja neopravdano i neproporcionalno ograničavanje tužiteljevog prava na mirno uživanje i korištenje imovinom, zajamčeno člankom 17. Povelje o temeljnim pravima i člankom 1. Prvog protokola uz Europsku konvenciju o ljudskim pravima, kao i njegovog ugleda.

                  5.

                  U vezi s proglašenjem nezakonitosti, prvi tužbeni razlog, kojim se navodi da su članak 1. Odluke Vijeća 2014/512/ZVSP i članak 5. Uredbe 833/2014, članak 1. Odluke Vijeća 2014/659/ZVSP i članak 1. stavak 5. Uredbe 960/2014 nezakoniti jer nisu nužni ili proporcionalni u odnosu na ciljeve koje se pobijanim mjerama navodno želi ostvariti, to jest stavljanje pritiska na rusku vladu da promijeni svoju politiku prema Ukrajini.

                  6.

                  U vezi s proglašenjem nezakonitosti, drugi tužbeni razlog, kojim se navodi da pobijane mjere povrjeđuju obveze Europske unije na temelju međunarodnog prava, uključujući obveze Europske unije u skladu s člankom II. stavkom 1., člancima XVI. i XVII. GATS-a, te određen broj odredaba Sporazuma o partnerstvu i suradnji između Europskih zajednica i Ruske Federacije. Osim toga, posljedica pobijanih mjera je to da države članice povrjeđuju svoje obveze u skladu sa sporazumima o prijateljstvu, trgovini i plovidbi te sličnim sporazumima.

         (1)  SL L 229, 31.7.2014., str. 13.

         (2)  SL L 229, 31.7.2014., str. 1.

         (3)  SL L 271, 12.9.2014., str.54.

         (4)  SL L 271, 12.9.2014., str. 3.


title: Predmet C-44/16 P: Žalba koju je 25. siječnja 2016. podnio Dyson Ltd protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 11. studenoga 2015. u predmetu T-544/13, Dyson Ltd protiv Europske komisije

text:
               25.4.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 145/18

         Žalba koju je 25. siječnja 2016. podnio Dyson Ltd protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 11. studenoga 2015. u predmetu T-544/13, Dyson Ltd protiv Europske komisije
   (Predmet C-44/16 P)
   (2016/C 145/23)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: Dyson Ltd (zastupnik: E. Batchelor, M. Healy, solicitors, F. Carlin, barrister, A. Patsa, odvjetnik)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija

      Zahtjevi

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               ukine pobijanu presudu u cijelosti;

               —

               poništi pobijanu Uredbu (1) u cijelosti; i

               —

               naloži Komisiji snošenje vlastitih troškova i troškova društva Dyson u vezi s tim postupkom i postupkom pred Općim sudom.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Dyson tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava:

               i.

               prvo, Opći je sud iskrivio Dysonov zahtjev time što je taj zahtjev koji se temelji na nepostojanju Komisijine nadležnosti prema članku 10. stavku 1. Direktive 2010/30/EU pogrešno okvalificirao kao da se radi o očitoj pogrešci u ocjeni (2);

               ii.

               drugo, Opći je sud pogrešno protumačio opseg ovlasti koja je Komisiji delegirana člankom 10 stavkom 1. Direktive 2010/30/EU;

               iii.

               treće, Opći je sud povrijedio Dysonovo pravo na obranu u odnosu na činjenice u vezi s kojima Dyson nije imao prilike iznijeti svoje stajalište;

               iv.

               četvrto, Opći sud je iskrivio i/ili zanemario relevantne dokaze;

               v.

               peto, Opći sud povrijedio je članak 36. Statuta Suda time što nije dao obrazloženje za to što je: (i) smatrao da je primjenjivi pravni kriterij očita pogreška u ocjeni; (ii) zaključio da su Dysonovi podaci bili „iznimno špekulativni”; (iii) pozvao se na neodređeni dio neidentificirane „analize o utjecaju”; i (iv) zanemario Dysonove dokaze u vezi s dokazima glede ponovljivosti; i

               vi.

               šesto, Opći je sud pogrešno primijenio kriterij koji se odnosi na jednako postupanje.

         Dyson nadalje zahtijeva da Sud ukine pobijanu presudu i usvoji zahtjeve postavljene pred Općim sudom, na način da poništi Uredbu Komisije (EU) br. 665/2013 („pobijana uredba”) jer raspolaže s dovoljno informacija da bi meritorno odlučio o pitanjima postavljenima u prvom stupnju.

      (1)  Delegirana uredba Komisije (EU) br. 665/2013 od 3. svibnja 2013. o dopuni Direktive 2010/30/EU Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu označivanja energetske učinkovitosti usisavača SL L 192, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 5., str. 307.)

      (2)  Direktiva 2010/30/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 19. svibnja 2010. o označivanju potrošnje energije i ostalih resursa proizvoda povezanih s energijom uz pomoć oznaka i standardiziranih informacija o proizvodu SL L 153, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 50., str. 101.)


title: Predmet T-98/16: Tužba podnesena 4. ožujka 2016. – Italija protiv Komisije

text:
               25.4.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 145/34

         Tužba podnesena 4. ožujka 2016. – Italija protiv Komisije
   (Predmet T-98/16)
   (2016/C 145/42)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Talijanska Republika (zastupnici: G. Palmieri, agent, S. Fiorentino i P. Gentili, avvocati dello Stato)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Odluku Europske komisije br. C (2015) 9526 final od 23. prosinca 2015., dostavljenu na isti datum, o državnoj potpori SA.39451 (2015/C) (ex 2015/NN) koju je Italija provela u korist društva BANCA TERCAS (Cassa di risparmio della provincia di Teramo S.p.A.);

               —

               Komisiji naloži snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Pobijanom odlukom Komisija je utvrdila da je ukupni doprinos od 295,14 milijuna eura dodijeljen društvu Banca Tercas od strane Fondo interbancario di tutela dei depositi kršenjem članka 108. stavka 3. UFEU-a i nespojiv s unutarnjim tržištem, predstavlja državnu potporu. Takav doprinos proizlazi iz triju različitih mjera: bespovratnog doprinosa u visini od 265 milijuna eura (mjera 1), jamstva u visini od 35 milijuna eura (s elementom potpore koja se procjenjuje na 0,14 milijuna eura) odobrenog radi pokrivanja kreditne izloženosti društva Banca Tercas prema skupini talijanskih poduzetnika (mjera 2) i, konačno, još jednog bespovratnog doprinosa u visini od 30 milijuna eura radi pokrivanja poreznih troškova operacije (mjera 3).
   U prilog svojoj tužbi, tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 107. stavka 1. UFEU-a i pogrešno utvrđenim činjenicama u vezi s javnom prirodom sredstava na koje se odnose sporne mjere.

                           —

                           U tom pogledu se ističe da su sredstva koja je upotrijebio Fondo interbancario di tutela dei depositi odlukom pogrešno kvalificirana kao javna sredstva, a da pritom nisu uzeta u obzir, osobito, načela koja je Sud utvrdio u presudama od 15. srpnja 2004., predmet C-354/02, Pearle i dr. i od 30. svibnja 2013., predmet C-677/11, Doux Èlevage.

               2.

               Drugi tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 107. stavka 1. UFEU-a i pogrešno utvrđenim činjenicama u vezi s mogućnošću da se državi pripišu sporne mjere.

                           —

                           U tom pogledu se ističe da su odlukom sporne mjere pogrešno pripisane državi, a da pritom nije uzeta u obzir činjenica da one proizlaze iz samostalne odluke javnopravnog tijela kao što je Fondo interbancario di tutela dei depositi i da nijedno javno tijelo nije izvršilo nikakav neprimjeren utjecaj ili pritisak radi donošenja takve odluke.

               3.

               Treći tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 107. stavka 1. UFEU-a i pogrešno utvrđenim činjenicama u vezi s davanjem selektivne prednosti. Pogrešna primjena kriterija ulagatelja tržišnog gospodarstva.

                           —

                           U tom pogledu se ističe da je odluka pogrešna jer njome nije utvrđeno da su sporne mjere također u skladu s takozvanim kriterijem ulagatelja tržišnog gospodarstva, jer ih je Fondo interbancario di tutela dei depositi smatrao gospodarski primjerenijim u odnosu na alternativni ishod do kojega bi došlo da je nastupio stečaj društva Banca Tercas.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 107. stavka 3. točke (b) i pogrešno utvrđenim činjenicama u vezi s procjenom spojivosti navodne državne potpore s unutarnjim tržištem.

                           —

                           U tom pogledu se, naposljetku, ističe da je Komisija pogriješila time što je proglasila nespojivim s unutarnjim tržištem sporne mjere, čak i u slučaju da ih je trebalo kvalificirati kao državnu potporu.


title: Predmet T-153/16: Tužba podnesena 8. travnja 2016. – Acerga protiv Vijeća

text:
               6.6.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 200/28

         Tužba podnesena 8. travnja 2016. – Acerga protiv Vijeća
   (Predmet T-153/16)
   (2016/C 200/40)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Asociación de armadores de cerco de Galicia (Acerga) (Sada, Španjolska) (zastupnik: B. Huarte Melgar, odvjetnica)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Uredbu Vijeća (EU) 2016/72 od 22. siječnja 2016. o utvrđivanju ribolovnih mogućnosti za 2016. za određene riblje stokove i skupine ribljih stokova i Uredba Vijeća (EU) 2016/458 od 30. ožujka 2016. o izmjeni Uredbe (EU) 2016/72 u pogledu određenih ribolovnih mogućnosti;

               —

               Vijeću Europske unije naloži snošenje troškova tužitelja u ovom postupku.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog temelji se na povredi načela relativne stabilnosti.
               U tom pogledu navodi se da se trajnom primjenom istih postotaka raspodjele ribolovnih mogućnosti ne uzimaju u obzir regije država članica koje su pristupile EEZ-u nakon 1981., a čije lokalno stanovništvo jest (a i tada je bilo) u velikoj mjeri ovisno o ribolovu. Posljedično, nije ispunjen sam cilj relativne stabilnosti. Štoviše, čak i pod pretpostavkom da je navedeni ključ raspodjele nepromjenjiv, navedeni postoci mijenjali tijekom godina, čime je povrijeđen kriterij relativne stabilnosti.

               2.

               Drugi tužbeni razlog temelji se na kršenju cilja postizanja gospodarskih i društvenih koristi te koristi za zapošljavanje utvrđenih u članku 2. stavku 1. ZRP-a iz 2013. jer nisu uzete u obzir španjolske regije čije je lokalno stanovništvo u velikoj mjeri ovisno o ribolovu.

               3.

               Treći tužbeni razlog temelji se na nepoštovanju načela nediskriminacije jer pobijani propis na različit način primjenjuje relativnu stabilnost u usporedivim situacijama.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog temelji se na povredi načela solidarnosti propisanog u članku 3. UFEU-a.
               U tom se pogledu ističe da se raspodjela nacionalnih ribolovnih kvota (na temelju relativne stabilnosti) koja je propisana u Uredbi (EU) 2016/72 kao i provedbene mjere za nadzor ribolovnog napora ne primjenjuju na isti način u svim državama članicama.

               5.

               Peti tužbeni razlog temelji se na kršenju načela otvorenog tržišnog gospodarstva i slobodnog tržišnog natjecanja kao i Unijine temeljne slobode kretanja kapitala.
               U tom se pogledu ističe da Uredba (EU) 2016/72 ne navodi mogućnost razmjene ribolovnih kvota putem ribolovnih prava o kojima je moguće pregovarati između proizvođačkih poduzeća i tijela država članica EU.