title: Presuda Suda (treće vijeće) od 10. rujna 2015.#Bricmate AB protiv Tullverket.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio förvaltningsrätten i Malmö.#Zahtjev za prethodnu odluku – Trgovinska politika – Antidampinška pristojba uvedena na uvoz keramičkih pločica podrijetlom iz Kine – Provedbena uredba (EU) br. 917/2011 – Valjanost – Uredba (EZ) br. 1225/2009 – Članak 3. stavci 2., 3., 5. i 6., članak 17., članak 20. stavak 1. – Utvrđivanje štete i uzročno-posljedične veze – Pogreške koje se tiču činjenica i očite pogreške u ocjeni – Dužna pažnja – Ispitivanje elemenata koje je dostavio uvoznik koji je dio uzorka – Obveza obrazlaganja – Pravo na obranu.#Predmet C-569/13.

text:
               Stranke
               Osnova
               Operativni dio

            Stranke
            U predmetu C‑569/13,
            povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Förvaltningsrätten i Malmö (Švedska), odlukom od 4. studenoga 2013., koju je Sud zaprimio 6. studenoga 2013., u postupku
            Bricmate AB
            protiv
            Tullverket ,
            SUD (treće vijeće),
            u sastavu: M. Ilešič, predsjednik vijeća, A. Ó Caoimh (izvjestitelj), C. Toader, E. Jarašiūnas i C. G. Fernlund, suci,
            nezavisna odvjetnica: E. Sharpston,
            tajnik: C. Strömholm, administratorica,
            uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 3. prosinca 2014.,
            uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
            – za Bricmate AB, C. Dackö, U. Käll i M. Johansson, advokater ,
            – za Vijeće Europske unije, S. Boelaert i A. Norberg, u svojstvu agenata, uz asistenciju B. O’Connor, solicitor , i S. Gubel, odvjetnik,
            – za Europsku komisiju, M. França i J. Enegren, u svojstvu agenata,
            saslušavši mišljenje nezavisne odvjetnice na raspravi održanoj 21. svibnja 2015.,
            donosi sljedeću
            Presudu

            Osnova
            1. Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na valjanost Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 917/2011 od 12. rujna 2011. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe uvedene na uvoz keramičkih pločica podrijetlom iz Narodne Republike Kine (SL L 238, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 119., str. 247.).
            2. Zahtjev je podnesen u okviru spora između Bricmate AB (u daljnjem tekstu: Bricmate) i Tullverket (carinska uprava) u vezi s činjenicom da je potonji naplaćivao antidampinšku pristojbu na uvoz keramičkih pločica podrijetlom iz Kine koji je ostvarivalo to društvo.
            Pravni okvir Unije
            Osnovna uredba
            3. Uredba Vijeća (EZ) br. 1225/2009 od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (SL L 343, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 202.; u daljnjem tekstu: osnovna uredba) u svojem članku 1. stavku 1. predviđa da se „[a]ntidampinška pristojba može […] primijeniti na svaki proizvod po dampinškim cijenama, a puštanje kojeg u slobodan promet u [Europskoj uniji] nanosi štetu“.
            4. Članak 3. te uredbe, naslovljen „Utvrđivanje štete“, u svojim stavcima 1. do 3. kao i u 5. i 6. određuje:
            „1. Sukladno ovoj Uredbi, izraz ,šteta’, ako nije drukčije navedeno, znači materijalna šteta proizvođačima [Unije], prijetnja materijalne štete proizvođačima [Unije] ili materijalno zaostajanje u razvoju proizvodnje [Unije] te se tumači sukladno odredbama ovog članka.
            2. Šteta se utvrđuje na temelju pozitivnih dokaza i obuhvaća objektivno ispitivanje:
            a) obujma dampinškog uvoza i učinka dampinškog uvoza na cijene istovjetnih proizvoda na tržištu [Unije]; et
            b) posljedični utjecaj dampinškog uvoza na proizvodnju [Unije].
            3. S obzirom na obujam dampinškog uvoza, razmatra se je li došlo do značajnog porasta dampinškog uvoza, u apsolutnom iznosu ili relativno u odnosu na proizvodnju ili potrošnju u [Uniji]. U vezi s učinkom dampinškog uvoza na cijene, razmatra se je li dampinškim uvoznom došlo do značajnog sniženja cijene u usporedbi s cijenom istovjetnog proizvoda proizvodnje [Unije], odnosno je li takav uvoz na drugi način utjecao na sniženje cijene u velikoj mjeri, odnosno spriječio rast cijene u velikoj mjeri, a do kojega bi inače došlo. Jedan ili nekoliko navedenih čimbenika ne moraju nužno biti odlučujući.
            […]
            5. Ispitni postupak o učincima dampinškog uvoza na dotičnu proizvodnju [Unije] uključuje i procjenu svih relevantnih gospodarskih čimbenika i pokazatelja koji utječu na stanje u toj proizvodnji, uključujući i činjenicu da je proizvodnja još uvijek u procesu oporavka od učinaka prethodnog dampinga ili subvencioniranja, veličinu stvarne dampinške marže, stvaran ili potencijalan pad prodaje, dobit, proizvodnju, udio na tržištu, produktivnost, povrate od ulaganja, iskorištenost kapaciteta; čimbenika koji utječu na cijene [Unije]; stvarne ili potencijalne negativne učinke na tijekove novca, zalihe, zaposlenost, plaće, rast, sposobnost povećanja kapitala i ulaganja. Ovaj popis nije konačan, a jedan ili nekoliko navedenih čimbenika ne moraju nužno biti odlučujući.
            6. Na temelju svih relevantnih dokaza predstavljenih u vezi sa stavkom 2. mora se dokazati da dampinški uvoz nanosi štetu u smislu ove Uredbe. Konkretno, to podrazumijeva dokazivanje da su obujam uvoza i/ili razine cijena utvrđeni sukladno stavku 3., odgovorni za učinak na proizvodnju [Unije], a kako je predviđeno stavkom 5., a da je učinak prisutan u mjeri koja se može smatrati značajnom.“
            5. Članak 17. Osnovne uredbe, naslovljen „Odabir uzorka“, u svojem stavku 1. predviđa da „[u] slučajevima kada je broj podnositelja zahtjeva, izvoznika ili uvoznik, vrsta proizvoda ili transakcija velik, ispitni postupak može se ograničiti na razuman broj stranaka, proizvoda ili transakcija korištenjem statistički valjanih uzoraka na temelju raspoloživih podataka u vrijeme odabira ili na najveći reprezentativni obujam proizvodnje, prodaje ili izvoza koji se razumno može ispitati u raspoloživom razdoblju“.
            6. Stavci 2. do 4. tog članka navode načine odabira uzorka i izračuna dampinške marže koja se u tom slučaju treba odrediti.
            7. Članak 20. spomenute uredbe, naslovljen „Objava podataka“, u svojem stavku 1. predviđa:
            „Podnositelji zahtjeva, uvoznici i izvoznici i njihove predstavničke udruge, i zemlja izvoza mogu zatražiti objavu pojedinosti na kojima se temelje osnovne činjenice i razmatranja na temelju kojih su uvedene privremene mjere. Zahtjevi za objavom podnose se u pisanom obliku odmah nakon uvođenja privremenih mjera, a objava je pisana u najranijem mogućem roku nakon toga.“
            Privremena uredba
            8. Europska komisija donijela je 16. ožujka 2011. Uredbu (EU) br. 258/2011 o uvođenju [privremene] antidampinške pristojbe na uvoz keramičkih pločica podrijetlom iz Narodne Republike Kine (SL L 70, str. 5.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 56., str. 268.; u daljnjem tekstu : privremena uredba).
            9. U dijelu B te uredbe, koji se odnosi na dotični proizvod i na istovjetni proizvod, uvodne izjave 27. do 32. Privremene uredbe, pod naslovom „Istovjetni proizvod“, glasile su kako slijedi:
            „(27)	Jedna je stranka tvrdila da proizvod koji se uvozi iz Kine i proizvod koji proizvodi industrija Unije nisu usporedivi.
            (28) Podsjeća se da je Komisija temeljila usporedbe cijena na vrstama proizvoda koje se razlikuju na temelju kontrolnih brojeva proizvoda („PCN”) na osnovi osam obilježja.
            (29) Dotična je stranka iznijela svoje argumente na raspravi pred službenikom za raspravu. Prema argumentima, neusporedivost je posljedica različite tehnologije, materijala, poliranja i dizajna koji se koriste za proizvodnju pločica u Uniji i Kini. Tehnološki napredne linije proizvode kvalitetne pločice sa sitotiskom u nekoliko boja. Trgovačko je društvo objasnilo da postoje različite tehnologije tiska za sitotisak, roto‑tisak i tintni tisak.
            (30) Bez obzira na zahtjeve za detaljno objašnjenje svih navedenih aspekata usporedivosti proizvoda, stranka nije potkrijepila svoje zahtjeve. Također ni tvrdnja o poboljšanju usporedivosti nije potkrijepljena nikakvim dokazima. Nadalje, stranka je sama priznala da bi vrste proizvoda koje bi bile obuhvaćene dodavanjem četiriju predloženih kriterija činile samo 0,5 % tržišta keramičkih pločica. Kako se navodi u izvješću službenika za rasprave, koje sažima položaj dotičnog trgovačkog društva, preostalih je 99,5 % proizvoda koji su obuhvaćeni istim PCN‑ovima slično.
            (31) Kako je gore navedeno, stranka nije potkrijepila potrebu za uvođenjem dodatnih kriterija niti njihov mogući učinak na cijene. Stoga se u pogledu zanemarivog tržišnog udjela dotičnih vrsta proizvoda i izričitog priznanja stranke da je 99,5 % keramičkih pločica usporedivo prema dotičnim PCN‑ovima zahtjev za dodavanje dodatnih kriterija strukturi PCN‑a morao privremeno odbaciti.
            (32) Zaključuje se da je utvrđeno da dotični proizvod, proizvod koji se proizvodi i prodaje na domaćem kineskom tržištu, kao i na domaćem tržištu SAD‑a koji je privremeno služio kao analogna zemlja, te proizvod koji u Uniji proizvode i prodaju proizvođači iz Unije, imaju ista osnovna fizička i tehnička obilježja kao i istu osnovne namjene. Stoga se ti proizvodi privremeno smatraju istovjetnima u smislu članka 1. stavka 4. Osnovne uredbe.“
            10. Dio D Privremene uredbe koji se odnosi na utvrđivanje štete obuhvaća uvodne izjave 68. do 111. iste. Točnije, uvodne izjave 71. i 72. koje se nalaze u točki 2. tog dijela, naslovljenoj „Potrošnja Unije“, navode:
            „(71)	Potrošnja Unije utvrđena je dodavanjem uvoza prema podacima Eurostata prodaji proizvođača iz Unije na tržištu Unije. Podaci o ukupnoj prodaji dotičnog proizvoda u Uniji temeljili su se na provjerenim podacima koje su dostavila nacionalna i europska udruženja proizvođača. Ekstrapolacije su izvršene na temelju podataka udruženja i Prodcoma [proizvodnja Zajednice] kako bi se dobila ukupna prodaja u Uniji.
            (72) Tijekom razmatranog razdoblja, odnosno između 2007. i [razdoblja ispitnog postupka], potrošnja Unije smanjila se za 29 %, pri čemu se najveći pad od 13 % dogodio između 2007. i 2008. U [razdoblju ispitnog postupka] potrošnja se smanjila za 8 % u usporedbi s 2009.“
            11. Točka 2. tog dijela obuhvaćala je Tablicu 1, naslovljenu „Potrošnja“, u kojoj je bilo izloženo kako slijedi:
            >lt>2
            12. Točka 3. koja se nalazi u spomenutom dijelu D, naslovljena „Uvoz iz Kine“, sadržavala je točku 3.1, naslovljenu „Obujam, tržišni udio i cijene uvoza dotičnog proizvoda“. Uvodne izjave 73. do 75. koje se tamo nalaze navodile su:
            „(73) Obujam, tržišni udio i prosječne cijene uvoza iz Kine razvijali su se kako je navedeno u nastavku. Količina i kretanja cijena koji slijede temelje se na podacima Eurostata.
            Tablica 2
            Uvoz iz Kine
            >lt>3
             (74)	Obujam ukupnog uvoza iz Kine smanjio se za 3 % tijekom razmatranog razdoblja i iznosio je oko 66 milijuna m² tijekom [razdoblja ispitnog postupka]. Smanjenje kao takvo u skladu je sa smanjenjem potrošnje, ali je znatno manje izraženo, a dogodilo se između 2007. i 2009. Između 2009. i [razdoblja ispitnog postupka] obujam uvoza iz Kine smanjio se za 6 %. Također, kad se analizira iz perspektive cijelog razmatranog razdoblja, tržišni udio kineskog uvoza povećao se za 35 %, sa 4,8 % u 2007. na 6,5 % u [razdoblju ispitnog postupka].
            (75) Cijene kineskog uvoza smanjile su se za 4 % tijekom razmatranog razdoblja, sa 4,7 EUR/m² na 4,5 EUR/m².“
            13. Uvodne izjave 76. i 77. koje se nalaze pod točkom 3.2, naslovljenom „Sniženje cijena“, navodile su:
            „(76)	Za potrebe analize sniženja cijene usporedilo se ponderirane prosječne prodajne cijene proizvođača iz Unije za nepovezane kupce na tržištu Unije, prilagođene razini franko tvornica, prema vrsti proizvoda s odgovarajućim ponderiranim prosječnim cijenama uvoza iz Kine za prvog nezavisnog kupca na tržištu Unije, utvrđenima na osnovi CIF [trošak‑osiguranje‑teret] s odgovarajućim prilagodbama za postojeće carine, troškove nakon uvoza i razinu trgovine.
            (77) Usporedba je pokazala da se tijekom [razdoblja ispitnog postupka] uvoz dotičnog proizvoda prodavao u Uniji po cijenama koje su snizile cijene industrije Unije. Izraženo kao postotak potonjih, razina sniženja cijene kretala se u rasponu od 44 % do 57 %. Izračuni su se temeljili na podacima koje su dostavili proizvođači iz Unije u uzorku i proizvođači izvoznici u uzroku iz Kine.“
            14. Dio E Privremene uredbe koji se odnosi na uzročno‑posljedičnu vezu između uvoza proizvoda po dampinškim cijenama i štete nastale proizvodnji Unije (u daljnjem tekstu: uzročno‑posljedična veza između uvoza i štete) sadržavao je točku 2. koja se odnosi na utjecaj uvoza iz Kine, čije su uvodne izjave 114. i 116. glasile kako slijedi:
            „(114)	To se dogodilo usporedno i sa smanjenjem potrošnje Unije. Međutim, dok se obujam kineskog uvoza smanjio za 9 postotnih bodova između 2007. i 2009., u skladu sa smanjenom potrošnjom (iako ne istim tempom – potrošnja se smanjila za 23 postotna boda tijekom istog razdoblja), kineski tržišni udio stalno raste od 2007. Štoviše, između 2009. i [razdoblja ispitnog postupka], unatoč daljnjem smanjenju potrošnje za 6 postotnih bodova, kineski se uvoz povećao za 6 postotnih bodova.
            [...]
            (116)	Rast tržišnog udjela kineskog uvoza, zajedno sa smanjenim cijenama i rastućom razlikom u cijenama između Unije i kineskih proizvođača, odvijao se istodobno s pogoršanjem stanja industrije Unije.“
            15. U dijelu F Privremene uredbe, naslovljenom „Interes unije“, uvodne izjave 144. do 146. koje se odnose na interes uvoznika navodile su:
            „(144)	Međutim, ispitni je postupak otkrio da se uvoznici i korisnici mogu prebaciti na proizvode iz trećih zemalja ili iz Unije. Navedena se promjena vrlo lako može dogoditi jer se proizvod obuhvaćen ispitnim postupkom proizvodi u nekoliko zemalja u Uniji i izvan nje (u Turskoj, Ujedinjenim Arapskim Emiratima, Egiptu, Brazilu, zemljama jugoistočne Azije i drugima).
            (145)	Jedan je uvoznik izjavio da je pokušao promijeniti dobavljače zbog pokretanja ispitnog postupka, ali su njegovi napori bili neuspješni. S druge strane, drugi je uvoznik izjavio da je navedeni postupak već trajao u vrijeme ispitnog postupka i da je bio uspješan. Treći je uvoznik tvrdio da će proširiti svoj asortiman na nekineske proizvođače te da će to biti jednostavno učiniti.
            (146)	Stoga se privremeno zaključuje da uvođenje mjera ne bi spriječilo uvoznike iz Unije da nabavljaju slične proizvode iz drugih izvora. Nadalje, cilj antidampinških pristojba nije zapečatiti specifične trgovinske kanale nego uspostaviti ravnopravne tržišne uvjete i suzbiti nepoštene trgovinske prakse.“
            Uredba br. 917/2011
            16. Nakon što je u njezinom dijelu A izložen upravni postupak koji je doveo do donošenja privremenih mjera, Uredba br. 917/2011 u svojem dijelu B govori o „Dotičn[om] proizvod[u] i istovjetn[om] proizvod[u]“. Taj dio obuhvaća uvodne izjave 42. do 46. te uredbe, koje navode:
            „(42)	Nakon uvođenja privremenih mjera, jedna zainteresirana stranka je navela da je bilo promjena u oznakama KN koje obuhvaćaju dotični proizvod sadržan u Uredbi o uvođenju privremenih mjera u usporedbi s oznakama u obavijesti o pokretanju postupka i raspitivala se o razlozima za te razlike i jesu li uzrokovale promjenu u opsegu proizvoda.
            (43) U tom kontekstu se naglašava da razlike između oznaka KN navedenih u Uredbi o uvođenju privremenih mjera i oznaka navedenih u obavijesti o pokretanju postupka nisu povezane s promjenom definicije proizvoda ili opsega ispitnog postupka. Izmjene ne mijenjaju obuhvaćene vrsta pločica, nego se jednostavno odnose na potrebu da se u obzir uzmu opće promjene kombinirane nomenklature, kako je predviđeno Uredbom Komisije (EU) br. 861/2010 koja se primjenjuje od 1. siječnja 2011. […].
            (44) Zainteresirana stranka zatražila je da se određeni keramički mozaici isključe iz opsega proizvoda. Stranka je tvrdila da bi u slučaju uvođenja mjera ta kategorija dotičnog proizvoda izgubila na konkurentnosti u odnosu na ostale proizvode s kojima se može zamijeniti i da, u svakom slučaju, nema dampinga u ovom konkretnom segmentu.
            (45) U vezi s ovom tvrdnjom, ispitni postupak je pokazao da, s obzirom da keramički mozaici i ostale vrste keramičkih pločica imaju jednaka osnovna fizička i tehnička svojstva, revizija opsega proizvoda nije opravdana. Što se tiče izostanka dampinga u tom segmentu, što nije potkrijepljeno nikakvim dokazima, analiza dampinga i štete mora odražavati stanje za cjelokupni dotični proizvod. U tim je okolnostima ta tvrdnja odbačena.
            (46) S obzirom na gore navedeno i u nedostatku bilo kakvih daljnjih komentara u pogledu dotičnog proizvoda i istovjetnog proizvoda, potvrđuju se uvodne izjave 25. do 32. [Privremene] uredbe.“
            17. Dio D Uredbe br. 917/2011, koji se odnosi na utvrđivanje štete prouzročene industriji Unije, obuhvaća uvodne izjave 99. do 137. iste.
            18. U tom dijelu D, točka 1. koja se odnosi na proizvodnju i industriju Unije sadrži točku 1.1. naslovljenu „Potrošnja Unije“ čija uvodna izjava 100. navodi:
            „U izostanku komentara ili nalaza u pogledu potrošnje Unije, potvrđuju se zaključci u uvodnim izjavama 71. i 72. Privremene uredbe.“
            19. U točki 2. spomenutog dijela riječ je o uvozu iz Kine, a ona među ostalim obuhvaća uvodne izjave 107. i 108. One glase kako slijedi:
            „(107)	U pogledu razvoja cijena i obujma uvoza iz Kine, istina je da su razlike ograničene kad se razmatraju u apsolutnom smislu. Kineski uvoz smanjio se za 3 % tijekom razmatranog razdoblja. Međutim, zaključke o obujmu kineskog uvoza trebalo je staviti u kontekst ukupnog smanjenja potrošnje na tržištu Unije. Činjenica da se kineski uvoz smanjio samo za 3 % tijekom tog razdoblja kada je ukupna potrošnja pala za 29 % jasno je utjecala na njegovu prisutnost na tržištu Unije. Održavanje stabilnosti uvoza stoga je omogućilo kineskom uvozu povećanje tržišnog udjela u razdoblju kad se kod ostalih subjekata smanjio.
            (108)	U pogledu kretanja kineskih cijena, prosječne uvozne cijene navedene u uvodnoj izjavi 73. Privremene uredbe temeljile su se na statističkim podacima Eurostata. Postavljena su pitanja o točnosti prosječnih uvoznih cijena prema određenim državama članicama, ali nisu potvrđene nikakve promjene u službenim statističkim podacima. U svakom slučaju, podsjeća se da su podaci Eurostata korišteni samo za utvrđivanje općih kretanja i da, čak i ako su kineske uvozne cijene bile prilagođene prema gore, stanje štete u cjelini još uvijek bi ostalo isto s visokim maržama za sniženje prodajnih i ciljnih cijena. U tom kontekstu treba napomenuti da za izračun marža štete i dampinga nisu korišteni podaci Eurostata. Korišteni su samo provjereni podaci posjećenih trgovačkih društava kako bi se utvrdila razina marža. Stoga, čak i ako bi se utvrdile razlike u statističkim podacima, to ne bi utjecalo na objavljenu razinu marža.“
            20. Dio E Uredbe br. 917/2011, koji se odnosi na uzročno‑posljedičnu vezu između uvoza i štete sadržava uvodne izjave 138. do 169.
            21. Dio F Uredbe br. 917/2011, naslovljen „Interes Unije“, sadržava 5 točaka. Točka 2. Iste, naslovljena „Interes uvoznika“, u svojim uvodnim izjavama 174. i 175. izlaže:
            „(174)	U vezi navedene tvrdnje podsjeća se da pristojbe ne utječu na velik dio uvoza jer se ne radi o uvozu kineskog podrijetla. Značajke proizvoda, koji se proizvodi diljem svijeta te je usporedive kvalitete, ukazuju na to da su ti proizvodi zamjenjivi i da je zbog toga dostupan čitav niz drugih izvora opskrbe, usprkos navedenim tvrdnjama. Ispitni je postupak pokazao, čak i za uvoznike koji se oslanjaju na kineski uvoz, za koji je ispitnim postupkom utvrđeno da je dampinški i da se prodaje po cijenama znatno sniženim u odnosu na cijene proizvoda podrijetlom iz Unije, da uvoznici u slučaju svojih prodajnih cijena mogu primijeniti uvećane iznose veće od 30 %. Navedeno, zajedno s činjenicom da je utvrđeno da su uvoznici ostvarili dobit od oko 5 % i njihovom mogućnosti da prenesu barem dio mogućeg povećanja troška na svoje kupce, ukazuje na to da se nalaze u položaju u kojem se mogu nositi s učinkom mjera.
            (175)	Štoviše, kako je zaključeno u uvodnoj izjavi 144. Privremene uredbe, uvođenje mjera ne bi spriječilo uvoznike iz Unije da povećaju udio uvoza proizvoda iz ostalih nedampinških izvora koji su im dostupni i u Uniji i u ostalim trećim zemljama.“
            22. Članak 1. stavak 1. Uredbe br. 917/2011 propisuje:
            „Uvodi se konačna antidampinška pristojba na uvoz glaziranih i neglaziranih keramičkih pločica za popločavanje i oblaganje, neglazirane keramičke pločice za mozaik i slično, neovisno o tome jesu li na podlozi ili ne, trenutačno obuhvaćenih oznakama 6907 10 00, 6907 90 20, 90 80, 6908 10 00, 6908 90 11, 6908 90 20, 9 0 31, 6908 90 51, 6908 90 91, 6908 90 93 i 6908 90 99 KN i podrijetlom iz Narodne Republike Kine.“
            Glavni postupak i prethodno pitanje
            23. Komisiji je 7. svibnja 2010. podnesena pritužba prema kojoj je uvoz keramičkih pločica podrijetlom iz Kine predmet dampinške prakse i stoga uzrokuje znatnu štetu industriji Unije.
            24. Komisija je zbog toga 19. lipnja 2010. uputila obavijest o pokretanju antidampinškog postupka u vezi s tim uvozom (SL C 160, str. 20.). Ispitni postupak o dampingu i šteti prouzročenoj industriji Unije obuhvatio je razdoblje od 1. travnja 2009. do 31. ožujka 2010. Istraživanje trendova za potrebe procjene štete prouzročene toj industriji i uzročno‑posljedične veze između uvoza i štete obuhvatilo je razdoblje od 1. siječnja 2007. do 31. ožujka 2010. Ispitni postupak obuhvaćao je sve keramičke pločice uvezene pod oznakama 6907 i 6908 kombinirane nomenklature koje se nalaze u Prilogu I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL L 256, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3.), kako je izmijenjena (u daljnjem tekstu: KN).
            25. Bricmate je švedsko društvo koje uvozi keramičke pločice podrijetlom iz Narodne Republike Kine. Bricmate je u okviru antidampinškog postupka bio izabran da zajedno s drugih šest drugih društava bude uključen u uzorak neovisnih uvoznika. U vezi s time on je 10. rujna 2010. Komisiji pružio detaljne podatke ispunivši njezin upitnik. Bricmate je zatim upotpunio te podatke 10. prosinca 2010.
            26. Komisija je 16. ožujka 2011. donijela Privremenu uredbu. Bricmate je 15. travnja 2011. uputio Komisiji svoje očitovanje u vezi s tom uredbom. Komisija je dopisom od 1. srpnja 2011. odgovorila na to očitovanje te je tom društvu proslijedila opći dokument o objavi na temelju kojeg je predložila preporuku Vijeću o uvođenju konačnih antidampinških mjera.
            27. Bricmate je 11. srpnja 2011. podnio svoja očitovanja vezano uz opći dokument o objavi, koja je kasnije dopunio, nakon što je 15. srpnja 2011. revizijski savjetnik dao svoje mišljenje. Komisija je dopisom od 27. srpnja 2011. odgovorila na očitovanja tog društva, koje je 23. kolovoza 2011. pak dalo svoje komentare na taj odgovor.
            28. Vijeće je 12. rujna 2011. donijelo Uredbu (EU) br. 917/2011.
            29. Bricmate je 28. studenoga 2011., na temelju članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a, podnio Općem sudu tužbu za poništenje spomenute uredbe. Opći sud je rješenjem od 21. siječnja 2014. (Bricmate/Vijeće, T‑596/11, EU:T:2014:53) tu tužbu odbio kao nedopuštenu, zato što se uredba čije je poništenje zatraženo nije pojedinačno odnosila na tužitelja i jer je potonja sadržavala provedbene mjere.
            30. Tullverket je na temelju Uredbe br. 917/2011, između 31. listopada 2011. i 28. svibnja 2012., izdao 32 porezna rješenja kojima se na uvoz keramičkih pločica podrijetlom iz Kine koji obavlja Bricmate primjenjuje antidampinška pristojba.
            31. Bricmate je svojom tužbom podnesenom sudu koji je uputio zahtjev zatražio poništenje spomenutih rješenja, pozivajući se na nevaljanost Uredbe br. 917/2011. To je društvo u potporu nevaljanosti te uredbe istaknulo dva tužbena razloga. Prvi tužbeni razlog podijeljen je na dva dijela, pri čemu se prvi dio odnosi na navodne nepravilnosti kojima su bili obilježeni statistički podaci Eurostata a na koje se oslanjala Komisija. Drugi dio tog razloga odnosi se na navodni propust institucija Unije da ispitaju navedene nepravilnosti. Drugi tužbeni razlog temelji se na neprimjerenom ponašanju Komisije u pogledu Bricmatea tijekom ispitnog postupka.
            32. Sud koji je uputio zahtjev ističe da ne može isključiti da se Bricmateovi argumenti mogu smatrati osnovanima.
            33. Stoga sud koji je uputio zahtjev svojim prethodnim pitanjem pod (a) i (b) pita je li Uredba br. 917/2011 nevaljana zato što su statistike kojima se Komisija koristila u okviru svojeg ispitnog postupka navodno bile pogrešne jer su se Vijeće i Komisija zbog toga prilikom utvrđivanja štete nastale industriji Unije i uzročno‑posljedične veze oslonili na pogrešnu premisu.
            34. Svojim prethodnim pitanjem pod (c) sud koji je uputio zahtjev želi znati jesu li institucije Unije, utvrdivši u uvodnoj izjavi 108. Uredbe br. 917/2011 da nisu potvrđene nikakve promjene u službenim statističkim podacima, povrijedile svoju obvezu dužne pažnje kao i članak 3. stavke 2. i 6. Osnovne uredbe. U tom pogledu se oslanja na Bricmateove tvrdnje prema kojima se potonje društvo žalilo Komisiji na pogreške u statističkim podacima Eurostata.
            35. Svojim prethodnim pitanjem pod (d) do (f) sud koji je uputio zahtjev pita se je li Komisija, time što nije vodila računa o Bricmateovim argumentima u vezi s razlikama u proizvodnim procesima keramičkih pločica podrijetlom iz Kine i onih podrijetlom iz Europe kao ni o ponudi tih proizvoda na tržištu Unije, povrijedila svoju obvezu obrazlaganja u smislu članka 296. UFEU‑a i Bricmateova prava na obranu kao i članak 17. te članak 20. stavak 1. Osnovne uredbe.
            36. U tom pogledu, sud koji je uputio zahtjev iznosi da je društvo Bricmate, koje je Komisija odabrala da bude uključeno u uzorak neovisnih uvoznika u okviru antidampinškog postupka, istaknulo važnost postupka rezanja keramičkih pločica u Kini te da je navelo da se sedam vrsta asortimana pločica nije moglo nabaviti u Uniji. Tarifne oznake KN korištene u antidampinškom postupku i izračuni štete nastale industriji Unije nisu vodili računa o tim posebnostima. Taj sud smatra da institucije Unije nisu jasno izložile način na koji su informacije koje im je dostavio Bricmate uzete u obzir prilikom donošenja Privremene uredbe i Uredbe br. 917/2011 s obzirom na to da su iste uostalom u određenoj mjeri proturječile argumentima koje je iznio Bricmate. Točnije, spomenuti sud zaključuje da nisu bile uzete u obzir, s jedne strane, informacije u vezi s ograničenom ponudom pločica i navodne razlike koje se tiču postupka rezanja, kao ni, s druge strane, Bricmateovo mišljenje. Vezano uz to, iz presude Općeg suda Gul Ahmed Textile Mills/Vijeće (T‑199/04, EU:T:2011:535, t. 77.) proizlazi da institucije Unije, kad raspolažu uzorkom, moraju uzeti u obzir podatke o izvozu svih trgovačkih društava u uzorku. Zanemarivši informacije koje je dostavio Bricmate, Komisija je prekršila pravila u vezi s odabirom uzorka koja se nalaze u članku 17. Osnovne uredbe.
            37. U tim okolnostima Förvaltningsrätten i Malmö (upravni sud u Malmö) odlučio je prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
            „Je li [Uredba br. 917/2011] nevaljana na temelju neke od sljedećih osnova:
            (a) ispitni postupak institucija [Unije] sadržava očite činjenične pogreške;
            (b) ispitni postupak institucija [Unije] sadržava očite pogreške u ocjeni;
            (c) Komisija nije ispunila svoju obvezu djelovanja s dužnom pažnjom te je zanemarila članak 3. stavke 2. i 6. [Osnovne uredbe];
            (d) Komisija je zanemarila svoje obveze prema članku 20. stavku 1. [Osnovne uredbe] te je zanemarila prava na obranu [društva Bricmate];
            (e) Komisija je protivno članku 17. [Osnovne uredbe] propustila uzeti u obzir informacije koje joj je [Bricmate] dostavio, i/ili
            (f) Komisija nije ispunila svoju obvezu obrazlaganja (u skladu s člankom 296. UFEU‑a)?“
            O zahtjevu za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka
            38. Nakon objave mišljenja nezavisne odvjetnice Bricmate je aktom podnesenim tajništvu Suda 17. lipnja 2015. zahtijevao da se odredi ponovno otvaranje usmenog dijela postupka. U prilog tom zahtjevu Bricmate u bitnome ističe da je Komisija tijekom rasprave priznala da je znala za pogreške u predmetnim statističkim podacima tijekom završne faze antidampinškog postupka. To saznanje je novi element o kojem stranke nisu raspravljale niti je on ispitan u tim zahtjevima.
            39. Valja podsjetiti da Statut i Poslovnik Suda ne propisuju mogućnost za stranke da podnose svoja očitovanja kao odgovor na mišljenje nezavisnog odvjetnika (vidjeti presudu Vnuk, C‑162/13, EU:C:2014:2146, t. 30. i navedenu sudsku praksu).
            40. Na temelju članka 252. drugog stavka UFEU‑a, nezavisni odvjetnik ima dužnost javno, nepristrano i neovisno iznijeti obrazložena mišljenja u predmetima koji sukladno Statutu Suda zahtijevaju njegovu intervenciju. Sud nije vezan ni mišljenjem nezavisnog odvjetnika ni obrazloženjem koje je dovelo do mišljenja (vidjeti presudu Komisija/Parker Hannifin Manufacturing i Parker‑Hannifin, C‑434/13 P, EU:C:2014:2456, t. 29. i navedenu sudsku praksu).
            41. S obzirom na to, Sud može u svakom trenutku, nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika, odrediti ponovno otvaranje usmenog dijela postupka, u skladu s člankom 83. svojeg Poslovnika, osobito ako smatra da stvar nije dovoljno razjašnjena ili pak ako je u predmetu potrebno odlučiti na temelju argumenta o kojem se nije raspravljalo među strankama ili zainteresiranim osobama iz članka 23. Statuta Suda Europske unije (presuda Nordzucker, C‑148/14, EU:C:2015:287, t. 24.).
            42. To nije slučaj u ovom predmetu. Naime, Bricmate je i tijekom pisanog dijela i tijekom usmenog dijela postupka iznio sve svoje činjenične i pravne argumente u prilog svojim zahtjevima. Točnije, kada je riječ o navodnom novom elementu na koji se poziva tijekom rasprave, valja utvrditi da su stranke o istom raspravile tijekom spomenutih dijelova postupka. Stoga Sud smatra da, nakon što je saslušao mišljenje nezavisnog odvjetnika, raspolaže sa svim elementima potrebnima za donošenje odluke i da su ti elementi bili predmet rasprava pred njim.
            43. S obzirom na prethodno navedena razmatranja, Sud ocjenjuje da ne treba odrediti ponovno otvaranje usmenog dijela postupka.
            O prethodnom pitanju
            Članak 3. stavci 2. i 6. Osnovne uredbe, pogreške koje se tiču činjenica i očite pogreške u ocjeni kao i povreda dužne pažnje
            44. Svojim prethodnim pitanjem pod (a) do (c) sud koji je uputio zahtjev u biti pita je li Uredba br. 917/2011 nevaljana zato što su institucije Unije, s jedne strane, počinile pogreške koje se tiču činjenica i očite pogreške u ocjeni u okviru antidampinškog postupka jer su se radi utvrđivanja štete nastale industriji Unije i uzročno‑posljedične veze između uvoza i štete oslonile na pogrešne statističke podatke Eurostata i, s druge strane, zato što su povrijedile dužnu pažnju kao i članak 3. stavke 2. i 6. Osnovne uredbe kada su u uvodnoj izjavi 108. Uredbe br. 917/2011 utvrdile da nisu potvrđene nikakve promjene u službenim statističkim podacima.
            45. Točnije, što se tiče pogrešaka koje se tiču činjenica, sud koji je uputio zahtjev pita se jesu li institucije Unije počinile, s jedne strane, pogrešku koja se odnosi na obujam uvoza robe koja potpada pod oznaku 6908 90 99 KN, zbog toga što je u Uredbi br. 917/2011, obujam kineskog uvoza bio precijenjen na 1,3 milijuna m² za 2009. godinu i za razdoblje ispitnog postupka. Taj sud također želi znati jesu li te institucije počinile, s druge strane, pogrešku koja se odnosi na uvoz robe koja potpada pod oznaku 6907 90 99 KN, koja je postala oznaka 6907 90 80 KN, zbog čega je za 2009. godinu i za razdoblje ispitnog postupka obujam tog uvoza precijenjen za 10 %.
            46. Odmah na početku valja podsjetiti da je ustaljena sudska praksa da utvrđivanje postojanja štete nanesene industriji Unije pretpostavlja ocjenu složenih gospodarskih situacija i da sudski nadzor takve ocjene treba biti ograničen na provjeru poštovanja postupovnih pravila, materijalne točnosti utvrđenih činjenica, postojanja očite pogreške u ocjeni tih činjenica ili postojanja zlouporabe ovlasti. Takav je osobito slučaj što se tiče određivanja čimbenika koji uzrokuju štetu industriji Unije u okviru antidampinškog postupka (vidjeti presude Ikea Wholesale, C‑351/04, EU:C:2007:547, t. 41.; Simon, Evers & Co., C‑21/13, EU:C:2014:2154, t. 29.; Valimar, C‑374/12, EU:C:2014:2231, t. 51., kao i TMK Europe, C‑143/14, EU:C:2015:236, t. 34.).
            47. U ovom slučaju, što se tiče, s jedne strane, obujma uvoza robe koja potpada pod oznaku 6908 90 99 KN, Komisija je u svojim pisanim očitovanjima priznala netočnost iznosa od 66 023 000 m² koji se odnosi na obujam kineskog uvoza tijekom razdoblja ispitnog postupka i koji se nalazi u uvodnoj izjavi 73. Privremene uredbe. Sada Komisija tvrdi da je obujam tog uvoza 64 821 000 m². Uredba br. 917/2011 u svojoj uvodnoj izjavi 108. upućuje na brojke navedene u uvodnoj izjavi 73. Privremene uredbe. Iz toga proizlazi da je Uredba br. 917/2011 u razdoblju ispitnog postupka precijenila obujam kineskog uvoza za 1 202 000 m².
            48. S druge strane, što se tiče uvoza robe koja potpada pod oznaku 6907 90 99 KN, iz statističkih podataka Eurostata koje je Komisija dostavila Sudu proizlazi da za 2009. dodatna količina robe koja dolazi iz Kine i koja se uvozi u Španjolsku iznosi 881 734 m², a ne 7 373 291 m², kao što je navedeno u statističkim podacima Eurostata kojima se koristila Komisija, a da je za studeni 2009. dodatna količina uvoza iznosila 64 940 m², a ne 6 565 771 m², kao što je navedeno u statističkim podacima Eurostata kojima se koristila Komisija.
            49. Stoga valja zaključiti da, kada je riječ o određivanju obujma uvoza, Komisija priznaje postojanje materijalnih netočnosti.
            50. Treba dakle utvrditi mogu li te netočnosti dovesti do nevaljanosti Uredbe br. 917/2011.
            51. U tom pogledu, Bricmate tvrdi da su spomenute netočnosti utjecale na pouzdanost nekoliko makroekonomskih pokazatelja kojima su se koristile institucije Unije u predmetnom antidampinškom postupku te su ih pritom dovele do toga da počine očite pogreške u ocjeni. Stoga smatra da su pokazatelji koji se odnose na obujam uvoza podrijetlom iz Kine, na potrošnju u Uniji, na dio tržišta uvoza podrijetlom iz Kine, na dio tržišta industrije u Uniji, na prosječnu cijenu tih uvoza, na raskorak između cijena spomenutog uvoza i uobičajenih cijena u Uniji pogrešni.
            52. Međutim, valja utvrditi da se objektivno ispitivanje utvrđivanja postojanja štete nanesene industriji Unije, predviđeno u članku 3. stavku 2. Osnovne uredbe treba odnositi na, s jedne strane, obujam dampinškog uvoza i učinak tog uvoza na cijene sličnih proizvoda na tržištu Unije i, s druge strane, na utjecaj tog uvoza na industriju Unije.
            53. Dakle, kada je riječ o utvrđivanju spomenutog obujma ili spomenutih cijena, članak 3. stavak 3. Osnovne uredbe predviđa čimbenike koje treba uzeti u obzir prilikom tog ispitivanja, pojašnjavajući da jedan ili nekoliko tih čimbenika ne mogu sami po sebi biti odlučujuća osnova za prosudbu (vidjeti presudu Neotype Techmashexport/Komisija i Vijeće, C‑305/86 i C‑160/87, EU:C:1990:295, t. 50.).
            54. Isto se odnosi na utjecaj dampinškog uvoza na industriju Unije. Naime, iz članka 3. stavka 5. Osnovne uredbe proizlazi da je na institucijama Unije da ocijene sve čimbenike i relevantne gospodarske pokazatelje koji utječu na položaj te industrije, s obzirom na to da samo jedan ili nekoliko tih čimbenika nisu nužno odlučujuća osnova za prosudbu. Ta odredba stoga daje tim institucijama diskrecijsku ovlast u ispitivanju i ocjeni različitih pokazatelja (vidjeti u tom smislu presudu Ikea Wholesale, C‑351/04, EU:C:2007:547, t. 61.).
            55. Naposljetku, kada je riječ o uzročno‑posljedičnoj vezi, u skladu s člankom 3. stavkom 6. Osnovne uredbe, institucije Unije trebaju pokazati da obujam uvoza i/ili razine cijena utvrđenih sukladno stavku 3. imaju učinak na industriju Unije u smislu stavka 5. iste i da je taj učinak takav da ga se može smatrati značajnim.
            56. Stoga prilikom čitanja tih odredaba valja utvrditi da iz svih relevantnih čimbenika proizlazi da su institucije Unije dokazale postojanje značajne štete nastale industriji Unije.
            57. U ovom slučaju, iz uvodne izjave 108. Uredbe br. 917/2011 proizlazi da, iako su nakon slanja općeg dokumenta o objavi zainteresirane stranke osporile točnost prosječnih cijena uvoza dotičnih proizvoda s odredištem u određenim državama članicama, institucije Unije ipak su zaključile da „stanje štete u cjelini još uvijek bi ostalo isto s visokim maržama za sniženje prodajnih i ciljnih cijena“.
            58. Valja naglasiti da su, iako su utvrđene materijalne netočnosti utjecale na određene čimbenike, postojale značajne marže za sniženje cijena. Treba utvrditi da predmetne materijalne netočnosti nisu utjecale na te marže. Osim toga, valja istaknuti da se drugi makrekonomski pokazatelji kao što su, zalihe, prodajna cijena, profitabilnost, novčani tok, povrat ulaganja, plaće i trošak proizvodnje također mogu dokazati podacima koji dolaze od proizvođača Unije koji su uključeni u uzorak i da, pri čemu to nije osporavano, na njih ne utječu materijalne netočnosti utvrđenih činjenica.
            59. Usto valja zaključiti da činjenica da su institucije Unije u svojim pisanim očitovanjima koristile ispravljene brojke (u daljnjem tekstu: ispravljeni podaci) ne utječe značajno na utvrđivanje štete industriji Unije koja je doista nastala niti na uzročno‑posljedičnu vezu između uvoza i štete.
            60. Naime, iz ispravljenih podataka proizlazi da se obujam uvoza podrijetlom iz Kine između 2007. i ispitnog razdoblja (u daljnjem tekstu: razmatrano razdoblje) smanjio za 15 %, a ne za 3 %, kao što proizlazi iz uvodnih izjava 73. i 74. Privremene uredbe. U uvodnoj izjavi 107. Uredbe br. 917/2011 institucije Unije su s pravom zaključile da, vodeći računa o činjenicama da je potrošnja u Uniji smanjena za otprilike 29 %, što predstavlja 30 % ako se primijene ispravljeni podaci, iz kombinacije smanjenja obujma kineskog uvoza i potrošnje u Uniji proizlazi da su kineski uvoznici ipak mogli povećati svoj tržišni udio na tržištu Unije.
            61. Što se tiče tržišnog udjela kineskog uvoza u Uniji, institucije Unije priznaju da je primjenom ispravljenih podataka, isti povećan za 21 %, a ne za 35 %, kao što proizlazi iz uvodne izjave 73. Privremene uredbe i o čemu se ponovno govori u uvodnoj izjavi 107. Uredbe br. 917/2011. Međutim, ipak je činjenica da njihov tržišni udjel treba i dalje smatrati značajnim i da su institucije Unije s pravom u toj uvodnoj izjavi 107. navele da se taj tržišni udjel povećavao.
            62. U pogledu tržišnog udjela industrije Unije, institucije Unije su u svojim pisanim očitovanjima potvrdile da on nije nazadovao za jedan posto, kao što je navedeno u uvodnoj izjavi 87. Privremene uredbe, nego da je tijekom razmatranog razdoblja ostao stabilan. Međutim, valja primijetiti da su drugi makroekonomski pokazatelji koji se odnose na industriju Unije kao što su proizvodnja te industrije, kapaciteti proizvodnje, prodaja koja je u toj industriji ostvarena, zapošljavanje i produktivnost radnika nazadovali a da to pritom nije osporavano.
            63. Kada je riječ o prosječnoj cijeni kineskog uvoza, ona je ipak, ako se primijene ispravljeni podaci, tijekom razmatranog razdoblja porasla za 10 %, a ne se smanjila za 3 %, kao što je to izloženo u uvodnoj izjavi 73. Privremene uredbe. Međutim, valja s jedne strane utvrditi da je, kao što je proizlazilo iz uvodne izjave 115. Privremene uredbe, raskorak između cijena kineskog uvoza i onih industrije Unije dosegao je 50 % tijekom razmatranog razdoblja. U tom pogledu valja utvrditi da, iako je taj raskorak ostao stabilan, kao što je to utvrđeno ispitnim postupkom, on i dalje ostaje značajan. Osim toga, prema uvodnoj izjavi 113. Uredbe br. 917/2011, ispitni postupak je pokazao razine sniženja cijena između 43,2 % i 55,7 %. Međutim, s obzirom na to da su ti podaci proizlazili iz informacija koje su dostavila društva koja uključena u uzorak, na njih nisu utjecale netočnosti podataka Eurostata.
            64. U tim okolnostima valja smatrati da ispravljeni podaci ne dovode u pitanje opći zaključak do kojeg su, nakon ispitivanja svih gospodarskih pokazatelja, došle institucije Unije, zbog čega su one s pravom utvrdile postojanje štete nastale industriji Unije i uzročno‑posljedičnu vezu između uvoza i štete.
            65. Naposljetku, Bricmate ističe da materijalne netočnosti činjenica koje su navele stranke u predmetu nisu ni ispitane niti ispravljene, premda se na njih pozivalo u očitovanjima koja su te stranke podnijele i dostavile institucijama Unije prije donošenja Uredbe br. 917/2011. Stoga smatra da su te institucije povrijedile obvezu dužne pažnje i odredbe članka 3. stavaka 2. i 6. Osnovne uredbe.
            66. U tom pogledu, kada je riječ o obujmu uvoza koji potpada pod oznaku 6908 90 99 KN, iz elemenata podnesenih Sudu proizlazi da, s obzirom na to da je Komisija o materijalnoj netočnosti u vezi s tim obujmom obaviještena tijekom antidampinškog postupka, ta institucija je ispitala njezin utjecaj na utvrđivanje štete nastale industriji Unije. Tako iz točke 77. općeg dokumenta za objavu od 1. srpnja 2011. proizlazi da je Komisija zaključila da su utvrđeni raskoraci u podacima imali slab utjecaj na općenito utvrđivanje štete. Stoga je zaključila da nije ni potrebno ni korisno mijenjati podatke korištene tijekom antidampinškog postupka. Iz toga proizlazi da su institucije Unije s potrebnom pažnjom ispitale elemente koji proizlaze iz navoda u vezi s netočnošću podataka Eurostata.
            67. Što se tiče netočnosti koja se odnosi na uvoz robe koja potpada pod oznaku 6907 90 99 KN, valja pojasniti da je jedna zainteresirana stranka tijekom ispitnog postupka obavijestila Komisiju o pogreškama koje postoje u statističkim podacima Eurostata koji se odnose na prosječnu cijenu kineskog uvoza. Stoga se ta institucija 9. lipnja 2011. povezala sa službama Eurostata kako bi provjerila jesu li točni podaci, uključujući one koji se odnose na Španjolsku. Te službe su odgovorile da su potvrda ili ispravak statističkih podataka zahtijevali rok od nekoliko tjedana jer su te intervencije bile u nadležnosti španjolskih tijela. Ta je stranka također obavijestila Komisiju, preporučenim pismom od 15. srpnja 2011., o postojanju nedosljednosti u vezi s podacima koji su se odnosili na Španjolsku za 2009. Međutim, iz spisa podnesenog Sudu ne proizlazi da je Komisija prije donošenja Uredbe br. 917/2011 provjerila osnovanost navodne netočnosti.
            68. Budući da je osporavana točnost podataka Eurostata, na Komisiji je bilo da po službenoj dužnosti ocijeni učinak spomenute netočnosti na utvrđivanje štete. U tom pogledu ta institucija nije mogla samo poslati službama Eurostata jedan zahtjev za podatke i čekati reakciju španjolskih tijela. Naprotiv, na Komisiji je bilo da, u skladu s člankom 3. stavkom 2. Osnovne uredbe, podnese pozitivne dokaze i objektivno ispita podatke koji se odnose na cijenu uvoza podrijetlom iz Kine. Činjenica da te službe nisu odgovorile i da su kao odgovor poslale neuvjerljive elemente odgovora nije stoga ni na koji način oslobodila Komisiju obveze da napravi tu ocjenu. Stoga valja zaključiti da institucije Unije nisu s potrebnom pažnjom ispitale elemente koji proizlaze iz podataka sadržanih u statističkim podacima Eurostata.
            69. Međutim, to što nisu ispitani podaci koji se odnose na prosječne cijene i obujam uvoza podrijetlom iz Kine nije takve naravi da bi moglo učiniti nevaljanima zaključke do kojih su došle institucije Unije, s obzirom na to da je, kao što je utvrđeno u točki 55. i sljedećima ove presude, smjer pokazatelja izmijenjenih na osnovi ispravljenih podataka radi utvrđivanja štete nastale industriji Uniji i uzročno‑posljedične veze između uvoza i štete ostao u globalu isti. Dakle, institucije Unije su mogle utvrditi postojanje štete nastale industriji Unije i uzročno‑posljedične veze između uvoza i štete.
            70. U tim okolnostima valja smatrati da, s jedne strane, institucije Unije nisu počinile nikakvu očitu pogrešku u ocjeni kao i da, s druge strane, neispitivanje s dužnom pažnjom podataka koji se odnose na cijene i obujam uvoza podrijetlom iz Kine ne može dovesti u pitanje utvrđenje o postojanju štete nastale industriji Unije i uzročno‑posljedične veze između uvoza i štete.
            Povreda obveze obrazlaganja, prava na obranu, članaka 17. i 20. stavka 1. Osnovne uredbe te zahtjeva koji proizlaze iz članka 296. UFEU‑a
            71. Sud koji je uputio zahtjev u biti pita je li Uredba br. 917/2011 nevaljana zato što je Komisija – time što nije vodila računa o argumentima koje je Bricmate, kao uvoznik koji je bio uključen u uzorak, istaknuo što se tiče, s jedne strane, razlika u proizvodnim procesima kineskih keramičkih pločica i keramičkih pločica iz Unije i, s druge strane, ograničene ponude određenih keramičkih pločica na tržištu Unije –, povrijedila svoju obvezu obrazlaganja, Bricmateova prava na obranu, članak 17. i članak 20. stavak 1. Osnovne uredbe te zahtjeve koji proizlaze iz članka 296. UFEU‑a.
            72. Bricmate ističe da su institucije Unije povrijedile svoju obvezu obrazlaganja zato što nisu jasno objasnile način na koji su uzele u obzir podatke u vezi s postupkom rezanja pločica koje im je to društvo dostavilo. Točnije, ono je u svojem odgovoru na upitnik od 10. rujna 2010. istaknulo važnost postupka rezanja pločica te je navelo da se sedam vrsta asortimana pločica nije moglo nabaviti na tržištu Unije. Smatra da tarifne oznake KN dotičnih proizvoda korištene u okviru antidampinškog postupka ni izračuni štete nastale industriji Unije nisu vodili računa o tim razlikama. Prema mišljenju društva Bricmate, bila je potrebna prilagodba koja bi vodila računa o spomenutim razlikama, što bi onda dovelo do smanjenja marže štete. Osim toga, prema mišljenju društva Bricmate, industrija Unije nije mogla opskrbiti tržište keramičkim pločicama male veličine.
            73. Oslanjajući se na presudu Općeg suda Gul Ahmed Textile Mills/Vijeće (T‑199/04, EU:T:2011:535, t. 77.), Bricmate ističe da institucije Unije, kada se koriste uzorkom u skladu s člankom 17. Osnovne uredbe, moraju uzeti u obzir podatke koji se odnose na izvoz svih poduzetnika koji su uključeni u uzorak. Isto bi se načelo također trebalo primijeniti na podatke ili informacije prikupljene od različitih poduzetnika koji su dio uzorka, uključujući uzorka neovisnih uvoznika.
            74. Bricmate također tvrdi da je Komisija povrijedila članak 20. stavak 1. Osnovne uredbe, time što nije obavijestila o činjenicama i osnovnim razmatranjima na temelju kojih je donesena Privremena uredba. Nadalje, Komisija je time što je na temelju drugih podataka odbacila argumente koje je Bricmate temeljio na nestašici keramičkih pločica male veličine povrijedila svoju obvezu obrazlaganja pa stoga i prava na obranu tog društva. Komisija nije objavila u čemu su se sastojali ti drugi podaci, a Komisijin odgovor koji je društvo Bricmate primilo 27. srpnja 2011. nije mu omogućilo da se šire raspita zbog činjenice da je kasno stigao.
            75. Naposljetku, Bricmate smatra da je Komisija, zanijekavši ozbiljnu nestašicu keramičkih pločica male veličine na tržištu Unije, zanemarila dokaze koji su joj bili dostavljeni dopisom od 15. travnja 2011. Tvrdi da je Komisija, izdvojivši podatke koje joj je u svojstvu odabranog uvoznika dostavio Bricmate, prekršila pravila koja se odnose na uzorak iz članka 17. Osnovne uredbe te je tako učinila očitu pogrešku u ocjeni.
            76. Na prvom mjestu, kada je riječ o uzimanju u obzir navoda društva Bricmate u vezi s informacijama koje su dostavljene u pogledu razlika u postupku rezanja keramičkih pločica, valja utvrditi da je Komisija te navode ispitala tijekom upravnog postupka. Naime, ta institucija je u uvodnoj izjavi 27. Privremene uredbe navela da je jedna stranka istaknula da proizvodi uvezeni iz Kine nisu usporedivi s onima koje proizvodi industrija Unije. U uvodnim izjavama 28. do 32. Privremene uredbe, Komisija je govorila o ispitivanju sličnosti dotičnih proizvoda koje je provela i koje ju je navelo da ih treba privremeno smatrati sličnima.
            77. Kao što proizlazi iz uvodne izjave 43. Uredbe br. 917/2011, „razlike između oznaka KN navedenih u [Privremenoj uredbi] i oznaka navedenih u obavijesti o pokretanju postupka nisu povezane s promjenom definicije proizvoda ili opsega ispitnog postupka. Izmjene ne mijenjaju obuhvaćene vrste pločica, nego se jednostavno odnose na potrebu da se u obzir uzmu opće promjene [KN‑a]“. Osim toga, iz uvodne izjave 45. Uredbe br. 917/2011 proizlazi da je navod koji se odnosi na razliku između keramičkih mozaika i drugih vrsta keramičkih pločica ispitan tijekom ispitnog postupka, koji je otkrio da imaju jednaka osnovna fizička i tehnička svojstva. Iz te uvodne izjave također proizlazi da „[navodni] izostanak dampinga u tom segmentu […] nije potkrijepljen nikakvim dokazima, [s obzirom na to da su] analiza dampinga i štete mora[le] odražavati stanje za cjelokupni dotični proizvod“.
            78. Na drugom mjestu, kada je riječ o navodnoj nestašici keramičkih pločica malenih dimenzija na tržištu Unije, iz koje bi proizlazilo da predmetni proizvodi nisu u tržišnom natjecanju jer se ne smještaju u iste segmente tržišta keramičkim pločicama, iz spisa podnesenog Sudu proizlazi da Komisija, s obzirom na to da nije raspolagala nikakvim dokazom koji bi potvrdio postojanje takve nestašice, ispravno u tom smislu odgovorila Bricmateu dopisima koje mu je uputila 1. i 27. srpnja 2011. Iz uvodnih izjava 144. do 146. Privremene uredbe kao i iz uvodnih izjava 174. i 175. Uredbe br. 917/2011 proizlazi da su institucije Unije analizirale to pitanje. Točnije, iz potonjih uvodnih izjava proizlazi da su predmetni proizvodi zamjenjivi i da uvoznici iz Unije mogu koristiti određeni broj drugih izvora za nabavku, s obzirom na to da se keramičke pločice kao što su one na koje se odnosi damping također proizvode u drugim zemljama. Iz toga slijedi da valja smatrati da su elementi koje je Bricmate dostavio savjesno ispitani.
            79. U tim okolnostima, institucije Unije nisu povrijedile svoju obvezu obrazlaganja, ni članak 17. i članak 20. stavak 1. Osnovne uredbe, kao i da nisu zanemarile prava društva Bricmate na obranu.
            80. Imajući u vidu prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti da razmatranjem istog nije otkriven nijedan element koji bi mogao utjecati na valjanost Uredbe br. 917/2011.
            Troškovi
            81. Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

            Operativni dio
            Slijedom navedenoga, Sud (treće vijeće) odlučuje:
            Ispitivanjem prethodnog pitanja koje je postavio sud koji je uputio zahtjev nije otkriven nijedan element koji bi mogao utjecati na valjanost Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 917/2011 od 12. rujna 2011. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe uvedene na uvoz keramičkih pločica podrijetlom iz Narodne Republike Kine.


Presuda Prvostupanjskog suda (peto prošireno vijeće) od 25. listopada 2007.#Riva Acciaio SpA protiv Komisije Europskih zajednica.#Predmet T-45/03.


title: Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 30. rujna 2016. (Ulomci).#Trajektna luka Split d.d. protiv Europske komisije.#Tržišno natjecanje – Zloporaba vladajućeg položaja – Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 102. UFEU‑a – Određivanje maksimalnih cijena lučkih usluga za unutarnji promet od strane Lučke uprave u Splitu – Odbijanje pritužbe – Rješavanje predmeta od strane tijela nadležnog za tržišno natjecanje države članice – Nepostojanje interesa Unije.#Predmet T-70/15.

text:
T‑70/1562015TJ0070EU:T:2016:59200011133TPRESUDA OPĆEG SUDA (sedmo vijeće)30. rujna 2016. (

            *1

      )
      „Tržišno natjecanje — Zloporaba vladajućeg položaja — Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 102. UFEU‑a — Određivanje maksimalnih cijena lučkih usluga za unutarnji promet od strane Lučke uprave u Splitu — Odbijanje pritužbe — Rješavanje predmeta od strane tijela nadležnog za tržišno natjecanje države članice — Nepostojanje interesa Unije“
      U predmetu T‑70/15,

         Trajektna luka Split d.d., sa sjedištem u Splitu (Hrvatska), koju zastupaju M. Bauer, H.-J. Freund i S. Hankiewicz, odvjetnici,
      tužitelj,
      protiv

         Europske komisije, koju zastupaju C. Giolito, C. Urraca Caviedes i I. Zaloguin, u svojstvu agenata,
      tuženika,
      povodom tužbe na temelju članka 263. UFEU‑a radi poništenja Odluke Komisije C(2014) 9236 final od 28. studenoga 2014., kojom se odbija pritužba koju je tužitelj podnio u vezi s povredama članka 102. UFEU‑a koje je navodno počinila Lučka uprava Split odnosno članaka 102. i 106. UFEU‑a koje je počinila Republika Hrvatska odnosno Lučka uprava Split (predmet AT.40199 – Luka Split),
      OPĆI SUD (sedmo vijeće),
      prilikom vijećanja u sastavu: M. van der Woude, predsjednik, I. Ulloa Rubio (izvjestitelj) i A. Marcoulli, suci,
      tajnik: E. Coulon,
      donosi sljedeću

         Presudu (
            1
         )

         Okolnosti spora

         [omissis]

         Postupak i zahtjevi stranaka

         [omissis]

         Pravo

         Nadležnost Općeg suda

         [omissis]

         Meritum

         [omissis]

      Prvi tužbeni razlog, koji se odnosi na vjerojatnost utvrđivanja postojanja povrede

         [omissis]

               26

               Kao drugo, iako tužitelj navodi da je zabranjeno da Komisija smatra da je NTZTN [nacionalno tijelo nadležno za tržišno natjecanje] već rješavao predmet kako bi isključila postojanje interesa Unije i iako usto priznaje da članak 13. stavak 2. Uredbe br. 1/2003 nije bio primjenjiv na ovaj slučaj, valja podsjetiti na to da se ta odredba, kao i sve odredbe navedene uredbe, odnosi na situacije u kojima se provode članci 101. i 102. UFEU‑a (presuda od 21. siječnja 2015., easyJet Airline/Komisija, T‑355/13, EU:T:2015:36, t. 43.).

               27

               Komisija slijedom toga može odbaciti pritužbu na temelju odredaba članka 13. stavka 2. Uredbe br. 1/2003 samo kada je ona bila predmet ispitivanja provedenog s obzirom na pravo Unije o zaštiti tržišnog natjecanja (presuda od 21. siječnja 2015., easyJet Airline/Komisija, T‑355/13, EU:T:2015:36, t. 44.).

               28

               Međutim, u ovom slučaju, iako se stranke slažu da se NTZTN temeljio samo na nacionalnom hrvatskom pravu, valja navesti da je u točkama 14. i 15. pobijane odluke Komisija samo potvrdila argument koji je tužitelj iznio u svojem dopisu od 19. kolovoza 2014., prema kojem se odredbe članka 13. stavka 2. Uredbe br. 1/2003 ne mogu primijeniti ako se NTZTN u svojoj odluci izjasnio samo s obzirom na nacionalno pravo.

               29

               Komisija je, dakle, u točkama 15. i 18. pobijane odluke pravilno smatrala da članak 13. stavak 2. Uredbe br. 1/2003 nije primjenjiv u ovom slučaju.

         [omissis]

               33

               Kao treće, što se tiče tužiteljeva argumenta prema kojem NTZTN nije primijenio pravo Unije i nije proveo korisnu ocjenu situacije, s jedne strane, kao što je to navedeno u točki 30. ove presude, tužitelj ne osporava da su odredbe nacionalnog prava na kojima je on sam temeljio svoju pritužbu ekvivalentne člancima 101. i 102. UFEU‑a. Slijedom toga, valja smatrati da bi zaključci NTZTN‑a bili istovjetni da je on svoju analizu proveo s obzirom na te članke.

               34

               S druge strane, gospodarski subjekti koji su navodne žrtve povrede ne mogu smatrati Europsku komisiju žalbenim tijelom koje može poništiti odluke nacionalnog tijela kojima njihova pritužba nije prihvaćena. Naime, nadzor nad odlukama tijela država članica nadležnih za tržišno natjecanje pripada samo nacionalnim sudovima, koji obavljaju važnu funkciju prilikom primjene pravila Unije o tržišnom natjecanju (vidjeti u tom smislu presudu od 21. siječnja 2015., easyJet Airline/Komisija, T‑355/13, EU:T:2015:36, t. 20.).

                  [omissis]

         Drugi tužbeni razlog, koji se odnosi na tvrdnju da su nacionalni sudovi i tijela u boljem položaju za rješavanje pitanja koja se postavljaju

         [omissis]

               52

               Kao treće, tužitelj smatra da, s obzirom na to da Komisija još nema nikakvo iskustvo u vezi sa sposobnosti hrvatskih nacionalnih sudova da rješavaju takav predmet jer je Republika Hrvatska relativno nova članica Unije, Komisija je bila dužna dublje to ispitati, osobito zato što nijedan nacionalni sud još nije primijenio pravo tržišnog natjecanja Unije.

               53

               Valja istaknuti da je Republika Hrvatska mogla pristupiti Uniji tek nakon što je zadovoljila političke i ekonomske kriterije i ispunila obveze koje imaju države kandidatkinje za pristupanje, kako ih je odredilo Europsko vijeće u Kopenhagenu (Danska) 21. i 22. lipnja 1993. Ti kriteriji od države kandidatkinje, među ostalim, zahtijevaju sposobnost preuzimanja obveza koje proizlaze iz pristupanja, posebice sposobnost učinkovite provedbe pravila, standarda i politika koji čine zakonodavni korpus Unije.

               54

               Slijedom toga, sposobnost hrvatskih sudova da primjenjuju pravo Unije ne može se a priori dovesti u pitanje.

               55

               U ovom slučaju, međutim, mora se utvrditi da tužitelj nije podnio nikakav konkretan dokaz koji bi mogao dokazati nesposobnost hrvatskih sudova da ocijene situaciju u pitanju.

         [omissis]

      Treći tužbeni razlog, koji se odnosi na utjecaj na funkcioniranje unutarnjeg tržišta

         [omissis]

      Činjenica da su Komisiji podnesene druge pritužbe u vezi s istim predmetom

         [omissis]

         Troškovi

         [omissis]

               Slijedom navedenoga,
               OPĆI SUD (sedmo vijeće)
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Tužba se odbija.

                           2.

                           Trajektnoj luci Split d.d. nalaže se snošenje troškova.

                           Van der Woude

                           Ulloa Rubio

                           Marcoulli

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 30. rujna 2016.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: engleski
      (
            1
         )	Navedene su samo one točke presude za koje Opći sud smatra da ih je korisno objaviti.


title: Presuda Suda (peto vijeće) od 8. lipnja 2017.#Maria Eugenia Van der Weegen i dr. protiv Belgische Staat.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank van eerste aanleg West-Vlaanderen, afdeling Brugge.#Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 56. UFUE‑a – Članak 36. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru – Porezno zakonodavstvo – Porez na dohodak – Porezno oslobođenje za kamate što su ih platile banke koje ispunjavaju određene zakonske uvjete – Neizravna diskriminacija – Banke sa sjedištem u Belgiji i banke sa sjedištem u nekoj drugoj državi članici.#Predmet C-580/15.

text:
         PRESUDA SUDA (peto vijeće)
      8. lipnja 2017. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 56. UFEU‑a — Članak 36. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru — Porezno zakonodavstvo — Porez na dohodak — Porezno oslobođenje za kamate što su ih platile banke koje ispunjavaju određene zakonske uvjete — Neizravna diskriminacija — Banke sa sjedištem u Belgiji i banke sa sjedištem u nekoj drugoj državi članici“
      U predmetu C‑580/15,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio rechtbank van eerste aanleg West‑Vlaanderen, afdeling Brugge (Prvostupanjski sud Zapadne Flandrije u Bruggeu, Belgija), odlukom od 28. listopada 2015., koju je Sud zaprimio 9. studenoga 2015., u postupku

         Maria Eugenia Van der Weegen,

         Miguel Juan Van der Weegen,

         Anna Pot,

      u ime nasljednika preminulog Johannesa Van der Weegena,

         Anna Pot

      protiv

         Belgische Staat,

      SUD (peto vijeće),
      u sastavu: J. L. da Cruz Vilaça, predsjednik vijeća, K. Lenaerts, predsjednik Suda, u svojstvu suca petog vijeća, M. Berger (izvjestiteljica), A. Borg Barthet i F. Biltgen, suci,
      nezavisni odvjetnik: N. Wahl,
      tajnik: M. Ferreira, glavna administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 15. rujna 2016.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za M. E. Van der Weegen, M. J. Van der Weegena i A. Pot, C. Hendrickx i M. Vandendijk, advocaten,

               —

               za belgijsku vladu, J.-C. Halleux i M. Jacobs, u svojstvu agenata, uz asistenciju S. D. D'Aloie, stručnjaka,

               —

               za Europsku komisiju, W. Roels, u svojstvu agenta,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
      donosi sljedeću
      Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članaka 56. i 63. UFEU‑a te članaka 36. i 40. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru od 2. svibnja 1992. (SL 1994., L 1, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 106., str. 3.; u daljnjem tekstu: Sporazum o EGP‑u).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između Marije Eugenije Van der Weegen, Miguela Juana Van der Weegena i Anne Pot, u ime nasljednika preminulog Johannesa Van der Weegena, te Anne Pot osobno, s jedne strane, i Belgische Staat (Belgijska Država), s druge strane, povodom nepriznavanja poreznog oslobođenja za primitke od štednih depozita u državi članici koja nije Kraljevina Belgija.

         Belgijsko pravo

               3

               Članak 21. Wetboeka van de inkomstenbelastingen 1992 (Zakonik o porezu na dohodak; u daljnjem tekstu: WIB iz 1992.), u verziji primjenjivoj na poreznu godinu 2010. (dohodak iz 2009.), propisuje:
               „Dohodak od kapitala i pokretnina ne uključuje:
               [...]

                        5°

                        prvih 1730 [eura] (osnovni iznos od 1250 [eura]) godišnjih primitaka od štednih depozita što su ih – bez ugovorenih uvjeta u pogledu rokova ili prethodnih obavijesti – primile kreditne institucije sa sjedištem u Belgiji na koje se primjenjuje Wet van 22 maart 1993 op het statuut van en het toezicht op de kredietinstellingen (Zakon od 22. ožujka 1993. o pravnom položaju i nadzoru kreditnih institucija), pod uvjetom da:

                                 —

                                 ti depoziti udovoljavaju kriterijima koje utvrđuje kralj uz prethodno mišljenje Komisije za bankarstvo, financije i osiguranje [...], u pogledu valute u kojoj su izraženi, uvjeta i načina povlačenja i terećenja sredstava kao i strukture, visine i načina obračuna primitaka od tih depozita;

                  [...]”

               4

               U presudi od 6. lipnja 2013., Komisija/Belgija (C‑383/10, EU:C:2013:364) Sud je ocijenio da ta odredba povređuje članak 56. UFEU‑a i članak 36. Sporazuma o EGP‑u.

               5

               Članak 21. točka 5. WIB‑a iz 1992. izmijenjen je člankom 170. Weta van 25 april 2014 houdende diverse bepalingen (Zakon od 25. travnja 2014. o različitim odredbama; Moniteur belge od 7. svibnja 2014., str. 36946., u daljnjem tekstu: Zakon od 25. travnja 2014.) i glasi:
               „Dohodak od kapitala i pokretnina ne uključuje:
               [...]

                        5°

                        prvih 1250 eura (neindeksirani iznos) godišnjih primitaka od štednih depozita što su ih – bez ugovorenih uvjeta u pogledu rokova ili prethodnih obavijesti – primile kreditne institucije navedene u članku 56. stavku 2. točki 2.a, pod uvjetom da:

                                 —

                                 ti depoziti udovoljavaju kriterijima koje utvrđuje kralj uz prethodna mišljenja Nationale Bank van België (Nacionalna banka Belgije) i Autoriteit voor Financiële Diensten en Markten (Agencija za financijske usluge i tržišta kapitala) – svakog za svoje područje nadležnosti – u pogledu valute u kojoj su izraženi, uvjeta i načina povlačenja i terećenja sredstava kao i strukture, visine i načina obračuna primitaka od tih depozita ili – kad je riječ o štednim depozitima što su ih primile kreditne institucije sa sjedištem u nekoj drugoj državi članici Europskog gospodarskog prostora – udovoljavaju odgovarajućim kriterijima što su ih utvrdila slična tijela nadležna u drugoj državi članici;

                  [...]”

               6

               Obrazloženje izmjene članka 21. točke 5. WIB‑a iz 1992. glasi kako slijedi:
               „Mora biti riječ o odgovarajućim uvjetima, to jest, kao prvo, štedne depozite valja podvrgnuti istim osnovnim uvjetima navedenima u članku 21. točki 5. WIB‑a iz 1992.; k tome, oni trebaju udovoljavati kriterijima koje su utvrdila javna tijela dotične države članice u pogledu valute u kojoj su izraženi, uvjeta i načina povlačenja i terećenja sredstava kao i strukture, visine i načina obračuna primitaka od tih depozita. Ti kriteriji moraju biti slični kriterijima na snazi u Belgiji. To ne znači da su istovjetni, nego da imaju usporediv doseg. [...]”

               7

               Koninklijk Besluit van 27 augustus 1993 tot uitvoering van het Wetboek van de inkomstenbelastingen 1992 (Kraljevski dekret od 27. kolovoza 1993. o provedbi WIB‑a iz 1992.; Moniteur belge od 13. rujna 1993., str. 20096.), kako je izmijenjen Koninklijk Besluitom van 7 december 2008 (Kraljevski dekret od 7. prosinca 2008.; Moniteur belge od 22. prosinca 2008., str. 67513.) (u daljnjem tekstu: KB/WIB 92), propisuje kriterije kojima moraju udovoljavati štedni depoziti navedeni u članku 21. točki 5. WIB‑a iz 1992. da bi se on na njih mogao primjenjivati.

               8

               Članak 2. KB/WIB‑a 92 određuje:
               „Da bi se na njih primjenjivao članak 21. točka 5. [WIB‑a iz 1992.], u njemu navedeni štedni depoziti moraju udovoljavati sljedećim kriterijima:

                        1°

                        štedni depoziti moraju biti označeni u eurima;

                        2°

                        terećenje štednih depozita moguće je – izravno ili vezano uz račun po viđenju – isključivo za obavljanje sljedećih transakcija:

                                 a)

                                 isplate u gotovini;

                                 b)

                                 prijenosi i doznake sredstava – na drugi način, a ne trajnim nalogom – na račun otvoren na ime nositelja štednog depozita;

                                 c)

                                 prijenose sredstava na štedni depozit koji je u istoj instituciji otvoren na ime bračnog druga nositelja tog depozita ili na ime njegova srodnika do drugog stupnja;
                                 [...]

                        3°

                        u uvjetima povlačenja sredstava mora se predvidjeti mogućnost da depozitna ustanova zatraži dostavu prethodne obavijesti pet kalendarskih dana prije isplate za iznose više od 1250 [eura] i da ih ograniči na 2500 [eura] za svakih pola mjeseca;

                        4°

                                 a)

                                 primici od štednih depozita isključivo su i samo:

                                          —

                                          osnovna kamata i

                                          —

                                          premija za vjernost;

                                 b)

                                 osnovna kamata i premija za vjernost izračunavaju se prema stopi izraženoj na godišnjoj osnovi.
                                 Depoziti počinju donositi osnovnu kamatu najkasnije sljedećeg kalendarskog dana nakon polaganja sredstava, a prestaju je donositi s kalendarskim danom njihova povlačenja.
                                 Polaganje i povlačenje sredstava koji su provedeni istog kalendarskog dana kompenziraju se na temelju izračuna osnovne kamate i premije za vjernost.
                                 Prihodovana osnovna kamata pribraja se položenim sredstvima tako da, iznimno od podtočke a), donosi osnovnu kamatu od 1. siječnja sljedeće godine.
                                 Od nositelja štednog depozita nije moguće zatražiti plaćanje kamata na prekoračenje.
                                 Premija za vjernost dodjeljuje se za sredstva položena na isti račun tijekom dvanaest uzastopnih mjeseci.
                                 U slučaju prijenosa sredstava s jednog na drugi štedni depozit otvoren na istog nositelja u istoj instituciji koji nije proveden trajnim nalogom, razdoblje stjecanja premije za vjernost na prvi štedni depozit nastavlja teći ako je riječ o prijenosu sredstava u visini od najmanje 500 [eura] i ako dotični nositelj nije u istoj kalendarskoj godini već proveo tri takva prijenosa s istog štednog depozita. [...]

                                 c)

                                 osnovna kamatna stopa koju institucija primjenjuje na primljene štedne depozite ne smije prelaziti višu od sljedeće dvije stope:

                                          —

                                          3 %;

                                          —

                                          stopa za glavne operacije refinanciranja Europske središnje banke primjenjiva desetog dana u mjesecu koji prethodi tekućem kalendarskom polugodištu.

                                    Svako povećanje osnovne kamatne stope zadržava se u razdoblju od najmanje tri mjeseca, osim u slučaju sniženja stope za glavne operacije refinanciranja Europske središnje banke.
                                 Ne dirajući time u ono što je propisano u tekstu podtočke e) infra, ponuđena stopa premije za vjernost ne može:

                                          —

                                          biti viša od 50 % najviše osnovne kamatne stope navedene u prvoj alineji. Ako taj postotak nije djeljiv s desetinom postotnog poena, najviša stopa premije za vjernost zaokružuje se na desetinu nižeg postotnog poena;

                                          —

                                          biti niža od 25 % ponuđene osnovne kamatne stope. Ako taj postotak nije djeljiv s desetinom postotnog poena, najniža stopa premije za vjernost zaokružuje se na desetinu nižeg postotnog poena;

                                 d)

                                 u svakom pojedinom trenutku na štedni depozit primjenjuje se jedinstvena osnovna kamatna stopa;

                                 e)

                                 premija za vjernost koja se pripisuje u određenom trenutku ista je za nove uplate i za depozite kod kojih počinje računanje novog razdoblja vjernosti. Ne ulazeći time u primjenu točke 4. podtočke b) alineje 7., premija za vjernost primjenjiva u trenutku uplate ili na početku novog razdoblja vjernosti nastavlja se primjenjivati u cjelokupnom razdoblju vjernosti;

                        5°

                        depozitna ustanova provjerava je li dosegnuta granica iz članka 21. točke 5. WIB‑a iz 1992. svaki put kad se obračunavaju osnovna kamata i premija za vjernost i u tu svrhu uzima u obzir sve iznose pripisane u poreznom razdoblju.”

               9

               Uprava je s tim u vezi objavila okružnicu Circ. AAFisc br. 22/2014 (br. Ci.RH.231/633.479) od 12. lipnja 2014., koja u točki 2., naslovljenoj „Kriteriji kojima moraju udovoljiti inozemni štedni depoziti obuhvaćeni oslobođenjem”, određuje:

                        „4.

                        U skladu s člankom 21. točkom 5. WIB‑a 1992 [...], inozemni štedni depoziti moraju udovoljavati kriterijima koje je utvrdio zakonodavac (ili javno tijelo izvršne vlasti nadležno za provedbu poreznih propisa) i o kojima su prethodno mišljenje dala tijela slična Nacionalnoj banci Belgije i Agenciji za financijske usluge i tržišta kapitala.

                        5.

                        Nadalje, ti kriteriji moraju odgovarati onima iz članka 2. KB/WIB‑a 92, u pogledu:

                                 —

                                 valute u kojoj su depoziti izraženi;

                                 —

                                 uvjeta i načina povlačenja i terećenja;

                                 —

                                 strukture, visine i načina obračuna primitaka od tih depozita.

                  Za pojedinosti u vezi s navedenim kriterijima valja uputiti na spomenuti članak 2. KB/WIB‑a 92 [...]”

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               10

               Johannes Van der Weegen i A. Pot raspolagali su – što se tiče poreznog razdoblja od 2010. do 2013. – s pet štednih depozita pri financijskim institucijama sa sjedištem u državi članici koja nije Kraljevina Belgija. Oni su zatražili porezno oslobođenje propisano u članku 21. točki 5. WIB‑a iz 1992., kako je izmijenjen Zakonom od 25. travnja 2014.

               11

               Budući da nijedna od tih institucija nije dokazala da kod nje položeni štedni depoziti udovoljavaju uvjetima koji odgovaraju onima na snazi za štedne depozite uređene belgijskim propisima, osobito u pogledu osnovne kamate i premije za vjernost, nadležna belgijska porezna tijela odbila su priznati porezno oslobođenje za primitke od tih štednih depozita.

               12

               Johannes Van der Weegen i A. Pot pobijali su tu odluku pred sudom koji je uputio zahtjev, koji dvoji o sukladnosti članka 21. točke 5. WIB‑a iz 1992., kako je izmijenjen Zakonom od 25. travnja 2014., s pravom Unije.

               13

               U tim je okolnostima rechtbank van eerste aanleg West‑Vlaanderen, afdeling Brugge (Prvostupanjski sud Zapadne Flandrije u Bruggeu, Belgija) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „Krši li članak 21. točka 5. WIB‑a iz 1992., kako je izmijenjen člankom 170. Zakona od 25. travnja 2014., članke 56. i 63. UFEU‑a te članke 36. i 40. Sporazuma o EGP‑u jer odredba o kojoj je riječ – iako se bez razlike primjenjuje i na tuzemne i na inozemne pružatelje usluga – zahtijeva da su ispunjeni uvjeti koji odgovaraju onima iz članka 2. Kraljevskog dekreta o provedbi WIB‑a iz 1992. i de facto su specifični za belgijsko tržište te time predstavljaju ozbiljnu prepreku inozemnim pružateljima usluga prilikom nuđenja svojih usluga u Belgiji?”

               14

               Iz elemenata spisa kojima Sud raspolaže proizlazi da je Johannes Van der Weegen preminuo 20. siječnja 2016. M. E. Van der Weegen, Miguel Juan Van der Weegen i A. Pot naslijedili su ga u njegovim pravima.

         O prethodnom pitanju

         Uvodne napomene

               15

               Valja podsjetiti da je Sud u presudi od 6. lipnja 2013., Komisija/Belgija (C‑383/10, EU:C:2013:364) utvrdio da je Kraljevina Belgija povrijedila obveze koje ima na temelju članka 56. UFEU‑a i članka 36. Sporazuma o EGP‑u time što je uspostavila i održala na snazi sustav kojim se uvodi diskriminirajuće oporezivanje kamata što ih plaćaju banke nerezidenti, primjenom poreznog oslobođenja isključivo na kamate koje plaćaju banke rezidenti.

               16

               Nakon donošenja te presude spomenuti je sustav izmijenjen na način da se porezno oslobođenje primjenjuje i na kamate koje plaćaju banke nerezidenti.

               17

               Da bi se deponenti mogli koristiti pogodnošću takvog oslobođenja, promatrani sustav štednih depozita mora – u skladu s WIB‑om iz 1992., kako je izmijenjen Zakonom od 25. travnja 2014. – udovoljiti određenim kriterijima koji su utvrđeni zakonom, primjerice da su depoziti označeni u eurima, da je ograničeno njihovo povlačenje i terećenje te da se primici od štednje izražavaju u obliku osnovne kamate i premije za vjernost.

               18

               WIB predviđa da depoziti koje primaju kreditne institucije sa sjedištem u nekoj drugoj državi članici Europskog gospodarskog prostora moraju udovoljavati kriterijima koji odgovaraju onima što su ih utvrdila nadležna tijela u toj državi članici.

               19

               U skladu s obrazloženjem Zakona od 25. travnja 2014., mora biti riječ o „odgovarajućim uvjetima, to jest [...] štedne depozite valja podvrgnuti istim osnovnim uvjetima navedenima u članku 21. točki 5. WIB‑a iz 1992.”.

               20

               Tijekom rasprave pred Sudom belgijska vlada pojasnila je da taj tekst valja razumijevati na način da uvjeti kojima su podvrgnuti štedni depoziti banaka sa sjedištem u nekoj drugoj državi članici, a ne u Belgiji, ne moraju biti istovjetni onima kojima su podvrgnuti štedni depoziti banaka sa sjedištem u toj zemlji, nego je dovoljno da su spomenuti uvjeti odgovarajući.

               21

               Međutim, valja upozoriti da je, neovisno o tome, nedvojbeno da štedni depoziti položeni u banci sa sjedištem u Belgiji, kao i oni položeni u banci sa sjedištem u inozemstvu, u svakom slučaju moraju ispuniti, među ostalim, dva uvjeta da bi bili obuhvaćeni poreznim oslobođenjem.

               22

               Takve štedne račune, kao prvo, treba podvrgnuti određenim ograničenjima u pogledu načina i uvjeta povlačenja i terećenja sredstava koja se na njima nalaze, dok se, s druge strane, primici koje oni donose moraju sastojati od osnovne kamate i premije za vjernost.

               23

               Na pitanje suda koji je uputio zahtjev valja odgovoriti s obzirom na ta utvrđenja.

         Prethodno pitanje

               24

               Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članke 56. i 63. UFEU‑a te članke 36. i 40. Sporazuma o EGP‑u tumačiti na način da im se protivi nacionalni sustav poreznih oslobođenja poput onoga ustanovljenog u članku 21. točki 5. WIB‑a iz 1992., kako je izmijenjen Zakonom od 25. travnja 2014., koji je – unatoč tome što se jednako primjenjuje na primitke od štednih depozita položenih kod pružatelja bankovnih usluga sa sjedištem u Belgiji ili u nekoj drugoj državi članici EGP‑a – isključivo predviđen za primitke od štednih depozita položenih kod banaka koje ispunjavaju uvjete de facto svojstvene isključivo nacionalnom tržištu.

               25

               Kako bi se odgovorilo na to pitanje, najprije valja napomenuti da – iako takav nacionalni propis može ulaziti u područje dviju temeljnih sloboda koje je naznačio sud koji je uputio zahtjev – nema sumnje da su njegovi eventualno ograničavajući učinci na slobodno kretanje kapitala samo neizbježna posljedica mogućih ograničenja slobode pružanja usluga. Kada se određena nacionalna mjera istodobno odnosi na više temeljnih sloboda, Sud tu mjeru načelno razmatra samo s obzirom na jednu od njih ako se pokaže da su u okolnostima predmetnog slučaja ostale slobode posve sporedne i mogu joj se podrediti (vidjeti po analogiji presude od 8. rujna 2009., Liga Portuguesa de Futebol Profissional i Bwin International, C‑42/07, EU:C:2009:519, t. 47. i od 11. ožujka 2010., Attanasio Group, C‑384/08, EU:C:2010:133, t. 40. i rješenje od 28. rujna 2016., Durante, C‑438/15, neobjavljeno, EU:C:2016:728, t. 14.).

               26

               Iz toga slijedi da sporni sustav poreznog oslobođenja treba razmotriti isključivo s obzirom na članak 56. UFEU‑a i članak 36. Sporazuma o EGP‑u.

               27

               Nadalje, valja napomenuti da bankovne usluge jesu usluge u smislu članka 57. UFEU‑a. Članku 56. UFEU‑a protivna je primjena svakog nacionalnog propisa koji, bez objektivnog opravdanja, sprečava mogućnost pružatelja usluga da stvarno izvršava slobodu pružanja usluga (vidjeti u tom smislu presudu od 14. siječnja 2016., Komisija/Grčka, C‑66/15, neobjavljenu, EU:C:2016:5, t. 22. i navedenu sudsku praksu).

               28

               U predmetnom slučaju zakonodavstvom o kojem je riječ u glavnom postupku uspostavlja se porezni sustav koji se bez razlike primjenjuje na primitke od štednih depozita što ih isplaćuju banke sa sjedištem u Belgiji i banke sa sjedištem u nekoj drugoj državi članici.

               29

               Međutim, čak i nacionalno zakonodavstvo koje se jednako primjenjuje na sve usluge, bez obzira na mjesto poslovnog nastana njihovih pružatelja, može predstavljati ograničenje slobode pružanja usluga jer korist od određene pogodnosti pridržava samo za one korisnike koji ispunjavaju određene uvjete de facto svojstvene nacionalnom tržištu, isključujući na taj način iz uživanja spomenute pogodnosti one korisnike u bitnome sličnih usluga koji ne udovoljavaju specifičnim uvjetima predviđenima u navedenom zakonodavstvu. Spomenuto zakonodavstvo doista utječe na položaj korisnika usluga kao takav i stoga može odvratiti od korištenja uslugama koje nude određeni pružatelji jer te usluge ne udovoljavaju uvjetima koji su njime propisani, uvjetujući na taj način pristup tržištu (vidjeti u tom smislu presude od 10. svibnja 1995., Alpine Investments, C‑384/93, EU:C:1995:126, t. 26. do 28. i 35. do 38. i od 10. studenoga 2011., Komisija/Portugal, C‑212/09, EU:C:2011:717, t. 65. i navedenu sudsku praksu).

               30

               Stoga najprije treba provjeriti stvara li nacionalno zakonodavstvo o kojem je riječ u glavnom postupku prepreke slobodi pružanja usluga, unatoč tome što se jednako primjenjuje.

               31

               U tom pogledu valja istaknuti, kao što je to pojašnjeno u okružnici Circ. AAFisc br. 22/2014, da depoziti moraju udovoljavati kriterijima koji su utvrđeni u članku 2. KB/WIB‑a 92 i koji, među ostalim, predviđaju da se njihovo povlačenje mora ograničiti kako bi se oni razlikovali od tekućeg računa te da su primici od tih depozita isključivo i samo osnovna kamata i premija za vjernost.

               32

               Iz pojašnjenja zainteresiranih osoba tijekom rasprave pred Sudom također proizlazi da u ostalim državama članicama EGP‑a ne postoji sustav koji se odnosi na štedne depozite, a udovoljavao bi uvjetima propisanima u članku 2. KB/WIB‑a 92, osobito onima koji se tiču primitaka od tih depozita. Čini se da je način njihova obračuna specifičnost svojstvena belgijskom bankovnom tržištu.

               33

               Prema tome, sporni nacionalni propis – iako jednako primjenjiv na primitke ostvarene sa štednih računa otvorenih kod banaka sa sjedištem u Belgiji i onih otvorenih u drugim državama članicama EGP‑a – ima takav učinak da, s jedne strane, de facto odvraća belgijske rezidente od korištenja uslugama banaka sa sjedištem u drugim državama članicama i od otvaranja i zadržavanja štednih računa kod tih banaka, s obzirom na to da kamate koje one isplaćuju ne mogu biti predmet promatranog poreznog oslobođenja, osobito zato što se primici ostvareni od tih štednih računa ne sastoje od osnovne kamate i premije za vjernost.

               34

               S druge strane, taj propis može odvratiti nositelje štednih računa otvorenih kod banke sa sjedištem u Belgiji koji udovoljavaju uvjetima za oslobođenje da ušteđevinu prenesu u banku sa sjedištem u nekoj drugoj državi članici i da u njoj otvore račun koji ne udovoljava tim uvjetima.

               35

               Prema tome, spomenuti propis može predstavljati prepreku slobodi pružanja usluga, načelno zabranjenu člankom 56. stavkom 1. UFEU‑a, ako uvjetuje pristup belgijskom bankovnom tržištu pružateljima usluga sa sjedištem u drugim državama članicama, što je dužan provjeriti sud koji je uputio zahtjev, osobito uzimajući u obzir elemente navedene u točki 29. ove presude.

               36

               Nadalje treba provjeriti može li se takva prepreka opravdati razlozima na koje se poziva belgijska vlada.

               37

               Valja podsjetiti da se nacionalne mjere koje bi mogle otežati ili učiniti manje privlačnim uživanje temeljnih sloboda zajamčenih Ugovorom mogu opravdati jedino time da teže ostvarenju cilja od općeg interesa, da su prikladne za njegovo ostvarenje i da ne prelaze ono što je nužno za njegovo postizanje (vidjeti osobito presudu od 6. lipnja 2013., Komisija/Belgija, C‑383/10, EU:C:2013:364, t. 49. i navedenu sudsku praksu).

               38

               Belgijska vlada smatra da sporni propis pridonosi zaštiti potrošača. Pojašnjava da je u tu svrhu nužno da belgijski rezidenti raspolažu trajnim, zaštićenim, stabilnim, dostatnim štednim računom koji nije izložen rizicima kako bi mogli podmiriti znatne ili nepredviđene izdatke.

               39

               U tom pogledu Sud je ocijenio da je zaštita potrošača jedan od važnih razloga u općem interesu koji mogu opravdati ograničenje slobode pružanja usluga (vidjeti osobito presudu od 23. siječnja 2014., Komisija/Belgija, C‑296/12, EU:C:2014:24, t. 47.).

               40

               Stoga je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, s jedne strane, je li sporno zakonodavstvo opravdano takvim važnim razlogom u općem interesu.

               41

               S druge strane, njegova je dužnost provjeriti prekoračuje li sporni sustav oporezivanja – pod pretpostavkom da doista slijedi takav cilj – ono što je nužno za njegovo postizanje i poštuje li načelo proporcionalnosti.

               42

               Naime, čak i ako se pretpostavi da je sporni sustav opravdan razlogom od općeg interesa kada iz pogodnosti poreznog oslobođenja de facto isključuje sve primitke od štednih računa koji postoje na unutarnjem tržištu osim onih koje donose štedni računi otvoreni u bankama sa sjedištem u Belgiji, on iz te pogodnosti može isključiti i one štedne račune otvorene u bankarskim institucijama – osobito onima izvan Belgije – koji omogućuju postizanje upravo onog cilja čijem ostvarenju teži taj sustav, a to je zaštita potrošača. Konkretno govoreći, nijedan argument istaknut pred Sudom ne omogućuje zaključak da bi primjena uvjeta predviđenih u članku 2. KB/WIB‑a 92 koji se odnose na primitke od depozita bila nužna za postizanje spomenutog cilja.

               43

               Prema tome, nije moguće pozvati se na zaštitu potrošača da bi se opravdalo predmetno ograničenje slobode pružanja usluga.

               44

               Kada je riječ o članku 36. Sporazuma o EGP‑u, treba istaknuti da je ta odredba analogna članku 56. UFEU‑a, tako da razmatranja u pogledu potonje odredbe, ponuđena u točkama 27. do 43. ove presude, vrijede i u odnosu na spomenuti članak 36.

               45

               Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da na upućeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 56. UFEU‑a i članak 36. Sporazuma o EGP‑u treba tumačiti na način da im se protivi nacionalno zakonodavstvo poput onoga u glavnom postupku, kojim se uspostavlja nacionalni sustav poreznih oslobođenja, ako taj sustav – unatoč tome što se jednako primjenjuje na primitke od štednih depozita položenih kod pružatelja bankovnih usluga sa sjedištem u Belgiji ili u nekoj drugoj državi članici Europskog gospodarskog prostora – uvjetuje pristup bankovnom tržištu pružateljima usluga sa sjedištem u drugim državama članicama, što je dužan provjeriti sud koji je uputio zahtjev.

         Troškovi

               46

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (peto vijeće) odlučuje

                     Članak 56. UFEU‑a i članak 36. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru od 2. svibnja 1992. treba tumačiti na način da im se protivi nacionalno zakonodavstvo poput onoga u glavnom postupku, kojim se uspostavlja nacionalni sustav poreznih oslobođenja, ako taj sustav – unatoč tome što se jednako primjenjuje na primitke od štednih depozita položenih kod pružatelja bankovnih usluga sa sjedištem u Belgiji ili u nekoj drugoj državi članici Europskog gospodarskog prostora – uvjetuje pristup bankovnom tržištu pružateljima usluga sa sjedištem u drugim državama članicama, što je dužan provjeriti sud koji je uputio zahtjev.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: nizozemski


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 14. srpnja 2005.#Michail Peros protiv Techniko Epimelitirio Ellados.#Zahtjev za prethodnu odluku: Symvoulio tis Epikrateias - Grčka.#Direktiva 89/48/EEZ.#Predmet C-141/04.


Presuda Suda (treće vijeće) od 22. prosinca 2010.#Bavaria NV protiv Bayerischer Brauerbund eV.#Zahtjev za prethodnu odluku: Bundesgerichtshof - Njemačka.#Zahtjev za prethodnu odluku.#Predmet C-120/08.


Presuda Općeg suda (peto vijeće) od 28. ožujka 2012. # Paul Alfons Rehbein (GmbH & Co.) KG protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora. # Predmet T-214/08.


Presuda Suda (treće vijeće) od 5. svibnja 2011.#MSD Sharp & Dohme GmbH protiv Merckle GmbH.#Zahtjev za prethodnu odluku: Bundesgerichtshof - Njemačka.#Direktiva 2001/83/EZ.#Predmet C-316/09.


Presuda Službeničkog suda (prvo vijeće) 04. studenoga 2008.#Luigi Marcuccio protiv Europska komisija.#Predmet F-41/06.