Presuda Suda (drugo vijeće) od 13. srpnja 2006.#Reisch Montage AG protiv Kiesel Baumaschinen Handels GmbH.#Zahtjev za prethodnu odluku: Oberster Gerichtshof - Austrija.#Predmet C-103/05.


Presuda Suda (sedmo vijeće) od 31. siječnja 2008. # Komisija Europskih zajednica protiv Francuske Republike. # Povreda obveze države članice - Direktive 80/778/EEZ i 98/83/EZ. # Predmet C-147/07.


Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 21. siječnja 2016.#Mohammad Makhlouf protiv Vijeća Europske unije.#Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja protiv Sirije – Zamrzavanje financijskih sredstava – Obveza obrazlaganja – Pravo na obranu – Pravo na djelotvornu sudsku zaštitu – Očita pogreška u ocjeni – Pravo na vlasništvo – Pravo na poštovanje privatnog života – Proporcionalnost.#Predmet T-443/13.


Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 8. rujna 2015.#Amitié Srl protiv Europske komisije.#Arbitražna klauzula – Subvencija – Financijska pomoć – Obustava plaćanja – Zahtjev za povrat prijavljenih troškova – Naknada štete – Zatezne kamate – Opomena dužniku – Ugovorna odgovornost – Protuzahtjev.#Predmet T-234/12.


title: Presuda Općeg suda (peto vijeće) od 28. siječnja 2016.#Republika Slovenija protiv Europske komisije.#EFSJP – Komponenta za jamstva – EFJP i EPFRR – Izdaci isključeni iz financiranja – Provjera malih parcela – Nepostojanje ozbiljne i razumne sumnje – Ekstrapolacija rezultata kontrola na licu mjesta“Presuda Općeg suda (peto vijeće) od 28. siječnja 2016. ?II – 0000.#Predmet T-667/14.

text:
         PRESUDA OPĆEG SUDA (peto vijeće)
      28. siječnja 2016. (
            *1
         )
      „EFSJP — Komponenta za jamstva — FJP i EPFRR — Izdatci isključeni iz financiranja — Provjera malih parcela — Nepostojanje ozbiljne i razumne sumnje — Ekstrapolacija rezultatâ kontrole na licu mjesta“
      U predmetu T‑667/14,

         Republika Slovenija, koju zastupa L. Bembič, u svojstvu agenta,
      tužitelj,
      protiv

         Europske komisije, koju zastupaju B. Rous Demiri i D. Triantafyllou, u svojstvu agenata,
      tuženika,
      povodom zahtjeva za djelomično poništenje Provedbene odluke Komisije 2014/458/EU od 9. srpnja 2014. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice na temelju Komponente za jamstva Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL L 205, str. 62.) u dijelu kojem isključuje određene izdatke nastale za Republiku Sloveniju,
      OPĆI SUD (peto vijeće),
      u sastavu: A. Dittrich (izvjestitelj), predsjednik, J. Schwarcz i V. Tomljenović, suci,
      tajnik: S. Bukšek Tomac, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 21. listopada 2015.,
      donosi sljedeću

         Presudu

         Okolnosti spora

               1

               Europska je komisija od 3. do 7. listopada 2011. u Sloveniji izvršila provjeru sukladno članku 37. stavku 1. Uredbe (EZ) Vijeća (EZ) br. 1290/2005 od 21. lipnja 2005. o financiranju zajedničke poljoprivredne politike (SL L 209, 11. 8. 2005., str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 1., str. 44.). Glavni je cilj te provjere bila ocjena primjene sustava izravnih potpora za godine podnošenja zahtjeva 2009. do 2011., koje odgovaraju financijskim godinama 2010. do 2012.

               2

               Dopisom od 21. studenoga 2011. Komisija je Republici Sloveniji priopćila rezultat provjere, sukladno članku 11. stavku 1. podstavku 1. Uredbe Komisije (EZ) br. 885/2006 od 21. lipnja 2006. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1290/2005 u pogledu akreditacije agencija za plaćanja i drugih tijela te poravnanja računa EFJP‑a i EPFRR‑a (SL L 171, 23. 6. 2006., str. 90.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 2., str. 88.). Ustanovila je da izdaci nisu nastali u skladu s pravom Europske unije.

               3

               Republika Slovenija je dopisom od 20. siječnja 2012. odgovorila na očitovanje Komisije.

               4

               Dopisom od 22. svibnja 2013. Komisija je sukladno članku 11. stavku 1. podstavku 3. Uredbe br. 885/2006 pozvala slovenska tijela na bilateralni sastanak. Budući da je Republika Slovenija dopisom od 5. lipnja 2013. priopćila dodatne informacije Komisiji, bilateralni sastanak je održan 12. lipnja 2013.

               5

               Komisija je dopisom od 16. srpnja 2013. slovenskim tijelima dostavila zapisnik s bilateralnog sastanka i popis dodatnih informacija zatraženih na tom sastanku, sukladno članku 11. stavku 2. podstavku 1. Uredbe br. 885/2006. Republika Slovenija je na taj dopis odgovorila dopisom od 16. rujna 2013.

               6

               Komisija je 3. siječnja 2014., sukladno članku 11. stavku 2. podstavku 3. Uredbe br. 885/2006, priopćila slovenskim tijelima svoje službene zaključke. U tom je priopćenju ona ostala pri svojem stajalištu, prema kojem provedba potpore po površini u Sloveniji nije bila u skladu s pravilima Unije u godinama podnošenja zahtjeva 2009. do 2011. Zbog toga je predložila da se iz financiranja Unije isključi iznos od 347.661,10 eura. Određenije, Komisija je utvrdila:

                        —

                        propuste u provjeri malih parcela, kad je riječ o poštovanju definicije poljoprivrednih parcela, zbog čega je određen paušalni ispravak izravnih plaćanja od 5% u iznosu od 85.780,08 eura za financijsku godinu 2010., 115.956,46 eura za financijsku godinu 2010. i 131.269,23 eura za financijsku godinu 2012.;

                        —

                        neekstrapolaciju rezultatâ kontrole u slučaju razlike niže od 3%, zbog čega je određen specifični ispravak izravnih plaćanja u iznosu od 1.771,90 eura za financijsku godinu 2010., 6.376,67 eura za financijsku godinu 2011. i 6.506,76 za financijsku godinu 2012.

               7

               Dopisom od 13. veljače 2014. Republika Slovenija je sukladno članku 16. Uredbe br. 885/2006 zatražila pokretanje postupka pred tijelom za mirenje. Tijelo za mirenje je 25. ožujka 2014. odbacilo taj zahtjev kao nedopušten.

               8

               Komisija je ostala kod svojeg stajališta na temelju razloga koje je sažeto iznijela u objedinjenom izvješću koje se odnosilo na rezultate provjera izvršenih u okviru poravnanja računa (u daljnjem tekstu: objedinjeno izvješće).

               9

               Provedbenom odlukom 2014/458/EU od 9. lipnja 2014. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice na temelju Komponente za jamstva Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL L 205, str. 62., u daljnjem tekstu: pobijana odluka), Komisija je iz financiranja Unije isključila predmetne izdatke zbog njihove neusklađenosti s pravilima Unije.

         Postupak i zahtjevi stranaka

               10

               Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 12. rujna 2014. Republika Slovenija pokrenula je ovaj postupak.

               11

               Na temelju izvještaja suca izvjestitelja Opći sud (peto vijeće) odlučio je otvoriti usmeni dio postupka.

               12

               U okviru mjera upravljanja postupkom predviđenih u članku 89. Poslovnika Opći je sud pozvao Republiku Sloveniju da podnese dokument. Ona je tom zahtjevu udovoljila u roku koji joj je bio određen.

               13

               Na raspravi održanoj 21. studenoga 2014. saslušana su izlaganja stranaka, kao i njihovi odgovori na pitanja koja im je postavio Opći sud. Tijekom te rasprave stranke su iznijele određene fotografije koje su priložene spisu. Sukladno članku 85. stavku 4. Poslovnika, predsjednik je pozvao stranke da zauzmu stajalište o tim dokazima.

               14

               Republika Slovenija od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        poništi pobijanu odluku u dijelu kojom se njome iz financiranja Unije isključuje iznos od 347.661,10 eura, koji odgovara izdacima prijavljenima za financijske godine 2010. do 2012.;

                        —

                        podredno prihvati paušalni ispravak izravnih plaćanja od 5% zbog propusta u provjeri malih parcela u iznosu od samo 172.876,39 eura, koji odgovara izdacima prijavljenima za financijske godine 2010. do 2012.

                        —

                        naloži Komisiji snošenje troškova.

               15

               Komisija od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        odbije tužbu kao neosnovanu;

                        —

                        Republici Sloveniji naloži snošenje troškova.

         Pravo

         Dopuštenost dokaza podnesenih na raspravi

               16

               Budući da su stranke podnijele dokaze u obliku fotografija tek u usmenom dijelu postupka, bez opravdanja za kašnjenje, oni se u skladu s člankom 85. stavkom 3. Poslovnika moraju odbaciti kao nedopušteni.

         Meritum

               17

               Republika Slovenija ističe dva tužbena razloga u potporu tužbi. Prvi, koji se temelji na očitoj pogreški u ocjeni, nedostatnost obrazloženja i povredu načela zakonitosti, odnosi se na provjeru malih parcela kad je riječ o poštovanju definicije poljoprivrednih parcela. Drugi tužbeni razlog, koji se odnosi na mjerenje uzorka parcela i ekstrapolaciju rezultatâ kontrola na licu mjesta, vezan je uz nedostatnost obrazloženja i povredu načela zakonitosti.

         Prvi tužbeni razlog vezan uz očitu pogrešku u ocjeni, nedostatnost obrazloženja i povredu načela zakonitosti u odnosu na provjeru malih parcela

               18

               Republika Slovenija ističe da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni i povrijedila svoju obvezu obrazlaganja kao i načelo zakonitosti primijenivši financijski ispravak zbog toga što nije raspolagala učinkovitim sustavom za provjeru najmanje prihvatljive površine. Slovenija ima velik broj strmih i krških površina, a poljoprivrednici su oduvijek obrađivali svaki komad zemlje, koliko god malen bio. Zakonodavstvo Unije ne predviđa ograničenja oblika i sužavanja poljoprivrednih zemljišta, te je tijekom kontrole utvrđeno da su sporne površine ispunile sve uvjete iz definicije poljoprivredne parcele. Osim toga, te površine nisu bile stvorene umjetno da bi se udovoljilo uvjetima za primanje plaćanja na temelju programa potpore. Prema Republici Sloveniji, ona je dokazala da su sve konačno neprihvatljive površine izdvojene iz ukupne prijavljene površine i da je slovenski sustav referentnih parcela zajamčio učinkovitost sustava ažuriranja i praćenja površina. Komisija tijekom svojih kontrola nije pronašla nikakav konkretan dokaz navodne povrede.

               19

               U točki 12.9.1. objedinjenog izvješća Komisija je navela da je slovenski sustav poljoprivrednicima omogućio da u prijavi parcela uključe duge i uske pojaseve livada koje uglavnom okružuju obradivu zemlju, tako da su površine grafičkih poljoprivrednih parcela gospodarstava postale prihvatljive. Prema tom izvješću, to je moglo dovesti do pogrešaka u mjerenjima i stoga do pogrešaka prilikom uzimanja u obzir parcela koje nisu dosegnule najmanju površinu koju poljoprivredna parcela mora imati, a što je u Sloveniji 0,1 hektar, u skladu s člankom 14. stavkom 4. Uredbe Komisije (EZ) br.796/2004 od 21. travnja 2004. o detaljnim pravilima za provedbu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava predviđenih Uredbom Vijeća (EZ) br. 1782/2003 o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike [neslužbeni prijevod] (SL L 141, str. 18.) i člankom 13. stavkom 9. Uredbe Komisije (EZ) br. 1122/2009 od 30. studenoga 2009. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 u pogledu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava, u okviru programa izravne potpore za poljoprivrednike predviđenih u navedenoj uredbi, kao i za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1234/2007 u pogledu višestruke sukladnosti u okviru programa potpore predviđenog za sektor vina (SL L 316, str. 65.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 20., str. 231.). Da bi ilustrirala umjetni oblik grafičke poljoprivredne parcele Komisija se pozvala na parcelu br. 127810 nazvanu „Medja“ (u daljnjem tekstu: Medja). Osim toga je navela da problem nije u samim malim parcelama, nego u neprilagođenosti postupka primijenjenog u svrhu identifikacije poljoprivrednika koji su u svoju prijavu uključili zemljišta kako bi parcele koje nisu dosegnule prag postale prihvatljive. Prema objedinjenom izvješću, uzimajući u obzir članak 30. Uredbe Vijeća br. 73/2009 od 19. siječnja 2009. o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore za poljoprivrednike u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike, o izmjeni uredaba (EZ) br. 1290/2005, (EZ) br. 247/2006, (EZ) br. 378/2007 i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1782/2003 (SL L 30, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 19., str. 199.) i uslijed nepostojanja prikladnog postupka kontrole u svrhu utvrđivanja i izuzimanja navedenih poljoprivrednih parcela, Komisija je utvrdila da je postojala opasnost za dotične poljoprivredne fondove. Konačno, Komisija je u točki 12.9.3. objedinjenog izvješća utvrdila da, s obzirom na to da slovenska tijela nisu dokazala tvrdnju prema kojoj su dugi i uski pojasevi postojali samo na trajnim pašnjacima, sve grafičke poljoprivredne parcele s površinama između 1,10 i 0,15 hektara predstavljaju opasnost.

               20

               Valja istaknuti da na temelju članka 31. stavka 1. Uredbe br. 1290/2005 Komisija odlučuje o iznosima koje treba izuzeti iz financiranja Unije kad utvrdi da izdatci Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) iz članka 3. stavka 1. te uredbe i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) iz članka 4. iste uredbe nisu izvršeni u skladu s pravilima Unije. Prema članku 38. stavku 2. Uredbe br. 1290/2005, na izdatke država članica nastale u odnosu na Komponentu za jamstva Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), uz iznimku onih vezanih uz ruralni razvoj, od 16. listopada 2006. primjenjuju se pravila utvrđena u istoj uredbi.

               21

               Valja podsjetiti da se prema ustaljenoj sudskoj praksi iz europskih poljoprivrednih fondova financiraju samo intervencije poduzete u skladu s odredbama prava Unije u okviru zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta (presude od 24. veljače 2005., Grčka/Komisija, C‑300/02, Zb., EU:C:2005:103, t. 32., i od 27. veljače 2013., Poljska/Komisija, T‑241/10, EU:T:2013:96, t. 20.).

               22

               Osim toga, da bi dokazala postojanje povrede pravila zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta, Komisija nije dužna iscrpno dokazati manjkavost kontrola koje su provele nacionalne vlasti ili nepravilnosti podataka koje su one dale, nego podnijeti dokaz svoje ozbiljne i razumne sumnje glede tih kontrola ili tih podataka. To se pojednostavljivanje uvjeta dokaza u odnosu za Komisiju pojašnjava činjenicom da je država članica u najboljem položaju da prikupi i provjeri podatke koji su potrebni za poravnanje računa EFSJP‑a i, sukladno tome, dužna je dostaviti najdetaljniji i najpotpuniji dokaz o istinitosti Komisijinih podataka i, ako je potrebno, o netočnosti njezinih izračuna (vidjeti presude Grčka/Komisija, t. 21. supra, EU:C:2005:103, t. 33. do 36. i navedenu sudsku praksu, i od 12. srpnja 2011., Slovenija/Komisija, T‑197/09, EU:T:2011:348, t. 39. i navedenu sudsku praksu).

               23

               Predmetna država članica, sa svoje strane, ne može oboriti Komisijine tvrdnje a da ne potkrijepi vlastite navode dokazima o postojanju pouzdanog i djelotvornog sustava kontrole. S obzirom na to da joj ne uspijeva dokazati da su Komisijine tvrdnje netočne, one predstavljaju dokaze koji mogu stvoriti ozbiljne sumnje u provođenje primjerenog učinkovitog skupa mjera nadzora i kontrole (vidjeti presude od 28. listopada 1999., Italija/Komisija, C‑253/97, Zb., EU:C:1999:527, t. 7. i navedenu sudsku praksu, i Slovenija/Komisija, t. 22. supra, EU:T:2011:348, t. 40. i navedenu sudsku praksu).

               24

               Suprotno navodima Republike Slovenije, za primjenu financijskog ispravka se ne zahtijeva utvrđenje značajnog propusta prilikom primjene izričitih pravila Unije. Naime, nesporno je da prema smjernicama u području paušalnih financijskih ispravaka određenih u Prilogu II. dokumentu Komisije VI/5330/97 od 23. prosinca 1997. naslovljenom „Smjernice o izračunu financijskih posljedica prilikom pripreme odluke o poravnavanju računa EFSJP‑Jamstva“ (u daljnjem tekstu: Dokument VI/5330/97) paušalni financijski ispravak pretpostavlja postojanje značajnog propusta prilikom primjene izričitih pravila Unije. Međutim, već je presuđeno da taj uvjet postavljen u Dokumentu VI/5330/97 ne utječe na sudsku definiciju tereta dokazivanja spomenutu u gornjim točkama 22. i 23. jer se, s jedne strane, taj uvjet treba tumačiti u njegovu kontekstu i, ,s druge strane, jer je ta sudska definicija održana nakon usvajanja Dokumenta VI/5330/97 (u tom smislu vidjeti presudu od 25. srpnja 2006., Belgija/Komisija, T‑221/04, EU:T:2006:223, t. 33. i navedenu sudsku praksu).

               25

               U ovom slučaju, iz točke 12.9.1 objedinjenog izvješća proizlazi da se Komisija, u potporu svojem utvrđenju u pogledu postojanja propusta u provjeri malih parcela, kad je riječ o poštovanju definicije poljoprivrednih parcela, oslonila na rezultate kontrole parcele Medja koja je, prema Komisiji, imala umjetni oblik. Prema potonjoj, prijavljena travnata površina od 0,12 hektara sadržavala je pojas zemlje duljine otprilike 50 metara i širine koja nije prelazila 1,9 metara. Zahvaljujući tom pojasu zemlje ta je parcela bila prihvatljiva, što ne bi bio slučaj da se taj pojas zemlje nije uzeo u obzir. Osim toga, dio te površine, konkretno 0,02 hektara odnosio se na padinu koja se ne koristi za poljoprivrednu proizvodnju, prekrivenu koprivama i grmljem. Prema objedinjenom izvješću, isključenje tog dijela moglo je jednako tako dovesti do odbijanja čitave poljoprivredne parcele jer nije dosegnuta najmanja površina poljoprivredne parcele kako ju je definirala Republika Slovenija, sukladno članku 13. stavku 9. Uredbe 1122/2009.

               26

               Uvodno, budući da su godine predmetnog zahtjeva 2009.‑2011., valja istaknuti da je, na temelju članka 86. stavka 1. Uredbe 1122/2009, Uredba br. 796/2004 stavljena izvan snage s učinkom od 1. siječnja 2010., ali da je ipak primjenjiva na zahtjeve za potpore u tržišnim godinama ili premijskim razdobljima koja počinju prije 1. siječnja 2010. Sukladno članku 87. drugom stavku Uredbe br. 1122/2009, potonja se primjenjuje na zahtjeve za potporu podnesene za tržišne godine ili premijska razdoblja koji počinju od 1. siječnja 2010.

               27

               Kako tvrdi Republika Slovenija, Komisijina utvrđenja u pogledu parcele Medja nisu dokaz ozbiljne i razumne sumnje koji može dokazati postojanje povrede pravila zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta sukladno sudskoj praksi spomenutoj u gornjoj točki 22.

               28

               Naime, kao prvo, točno je, prema dopisu od 21. studenoga 2011. kojim je Komisija Republici Sloveniji priopćila rezultat provjere, da je Komisija utvrdila elemente spomenute u točki 12.9.1. objedinjenog izvješća koji se odnose na parcelu Medja. Slovenska su tijela, međutim, dopisom od 20. siječnja 2012. osporila ta utvrđenja. Iz točke 1.2.1. dopisa Komisije od 16. srpnja 2013. proizlazi da je Komisija, s obzirom na da su slovenska tijela obišla tu parcelu nakon kontrole koju je izvršila Komisija i utvrdila da se cjelokupna površina koristi za poljoprivrednu proizvodnju, prestala razmatrati pitanje prihvatljivosti dotične parcele. Iz toga slijedi da Komisija nije utvrdila da je parcela Medja neprihvatljiva. S obzirom na prethodno navedeno, Komisija nije mogla legitimno utvrditi da je stanje te parcele dokaz propusta slovenskog sustava kontrole prihvatljivosti poljoprivrednih površina.

               29

               Kao drugo, što se tiče posebice utvrđenja Komisije iz točke 12.9.1. objedinjenog izvješća, prema kojem je parcelu Medja trebalo odbiti u cijelosti jer nije dosegnuta najmanja površina poljoprivredne parcele, kako ju je definirala Republika Slovenija, sukladno članku 14. stavku 4. Uredbe br. 796/2004 i članku 13. stavku 9. Uredbe 1122/2009, ni ono se ne može prihvatiti. Naime, iz navedene točke objedinjenog izvješća proizlazi da je neprihvatljivi dio dotične parcele imao samo 0,02 hektara. Budući da je ta parcela prema utvrđenju Komisije imala prijavljenu površinu od 0,12 hektara i da je najmanja površina poljoprivredne parcele u Sloveniji bila 0,1 hektar, čak i pod pretpostavkom da dio od 0,02 hektara ne bude prihvatljiv, ne može se zaključiti da nije dosegnuta najmanja površina od 0,1 hektara.

               30

               Kao treće, što se tiče utvrđenja Komisije koja se odnose na navodni umjetni oblik parcele Medja, koja je sadržavala pojas zemlje duljine otprilike 50 metara i širine koja nije prelazila 1,9 metara, valja utvrditi da Komisija nije nigdje navela da poljoprivredna površina mora imati određeni oblik da bi bila prihvatljiva. Osim toga, kako tvrdi Republika Slovenija, definicija pojmova „poljoprivredna površina“ i „poljoprivredna parcela“ prema pravu Unije ne zahtijeva poseban oblik površine ili parcele. Naime, sukladno članku 2. točki (h) Uredbe 73/2009, pojam „poljoprivredna površina“ definira se kao bilo koja površina koja se koristi kao obradivo zemljište, trajni pašnjak ili trajni nasad. Na temelju članka 2. točke 1.a Uredbe br. 796/2004, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 972/2007 od 20. kolovoza 2007. (SL L 216, str. 3.) i na temelju članka 2. točke 1. Uredbe br. 1122/2009, poljoprivredna se parcela načelno definira kao neprekinuta površina zemljišta. Iako prema definiciji iz članka 2. točke 1. Uredbe br. 1122/2009 države članice mogu odrediti dodatne kriterije za daljnje razgraničavanje poljoprivredne parcele, ne može se zaključiti da je u Sloveniji zabranjen poseban oblik poljoprivredne površine. Osim toga, valja utvrditi da su dugi i uski pojasevi zemlje prema Komisiji nesporno prihvatljivi ako čine sastavni dio parcela veličine veće od 15 hektara. Naime, iz točke 12.9.3. objedinjenog izvješća proizlazi da prema Komisiji samo grafičke poljoprivredne parcele površine između 0,10 i 0,15 hektara predstavljaju opasnost (vidjeti gornju točku 19.).

               31

               Budući da Komisija nije podnijela druge dokaze svoje ozbiljne i razumne sumnje, ne može se zaključiti da je dokazala postojanje povrede pravila zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta zbog propusta Slovenije prilikom provjere malih parcela u pogledu poštovanja definicije poljoprivrednih parcela predviđene u članku 14. stavku 4. Uredbe br. 796/2004 i u članku 13. stavku 9. Uredbe br. 1122/2009. Komisija je, dakle, pogrešno primijenila financijski ispravak na temelju takve povrede pravila prava Unije.

               32

               Što se tiče utvrđenja Komisije iz točke 12.9.1. objedinjenog izvješća, prema kojem je također postojala opasnost za dotične poljoprivredne fondove uzimajući u obzir uvjete iz članka 30. Uredbe br. 73/2009, valja istaknuti da, kao što to navodi Komisija, i kao što to proizlazi iz točke 12.9.1. objedinjenog izvješća, primijenjeni financijski ispravak nije usvojen na temelju te odredbe. Osim toga, iz dopisa Komisije od 16. srpnja 2013. proizlazi da je potonja spomenula članak 30. Uredbe br. 73/2009 samo da bi naznačila njegov sadržaj slijedom kojeg je činjenica umjetnog ostvarivanja uvjeta koji se zahtijevaju za ostvarivanje plaćanja prema toj odredbi bila zabranjena.

               33

               S obzirom na prethodno navedeno, a da pritom nije potrebno da se Opći sud očituje o prigovoru vezanom uz povredu obveze obrazlaganja, budući da je Komisija primijenila financijski ispravak bez dokaza o povredi pravila prava Unije, prvi se tužbeni razlog treba prihvatiti.

         Drugi tužbeni razlog vezan uz mjerenje uzorka parcela i ekstrapolaciju rezultatâ kontrola na licu mjesta koji se odnosi na nedostatnost obrazloženja i povredu načela zakonitosti

               34

               Republika Slovenija ističe da je Komisija povrijedila svoju obvezu obrazlaganja kao i načelo zakonitosti primijenivši financijski ispravak jer nije ekstrapolirala rezultate kontrola na licu mjesta kada je utvrđena razlika bila manja od 3%. Parcele koje su odabrane tijekom kontrole nisu bile odabrane nasumično. Prilikom odabira uzorka grafičkih poljoprivrednih parcela, sukladno Uredbi br. 1122/2009, bili su ispunjeni uvjeti pouzdanosti i reprezentativnosti. Prema Republici Sloveniji, kad su ustanovljene nepravilnosti u uzorku grafičkih poljoprivrednih parcela, odabranih za kontrolu na licu mjesta, slovenska su tijela proširila uzorak uzimajući u obzir smjernice Zajedničkog istraživačkog centra Komisije. Njima se, uz pozivanje na članke 33. i 58. Uredbe br. 1122/2009 uspostavlja prag od 3% za utvrđivanje nepravilnosti i zahtijeva proširenje uzorka samo iznad tog praga. Međutim, suprotno tim smjernicama, ekstrapolacija pogreške ustanovljene na uzorku ukupne skupine usjeva nema pravni temelj ni u Uredbi 796/2004 za godinu podnošenja zahtjeva 2009. ni u Uredbi br. 1122/2009 za godinu podnošenja zahtjeva 2010. i 2011. Osim toga, pobijana je odluka nedostatno obrazložena jer je Komisija ustanovila povredu obveze ekstrapolacije na temelju uvodne izjave 44. Uredbe br. 1122/2009 za godinu podnošenja zahtjeva 2009. Usto, prema Republici Sloveniji, svaki zahtjev za ekstrapolaciju pogreške predstavlja povredu načela kontradiktornosti i prava dotičnog poljoprivrednika na saslušanje. Osim toga, ekstrapolacija uz poštovanje temeljnih prava uključuje obvezno mjerenje svih površina što je protivno cilju pojednostavljenja predviđenom u uvodnoj izjavi 44., kao i cilju smanjenja nepotrebnih administrativnih troškova. U svakom slučaju, budući da su slovenska tijela postupala u skladu sa smjernicama Zajedničkog istraživačkog centra, Komisija je prema Dokumentu VI/5330/97 u potpunosti trebala povući financijski ispravak.

               35

               Prema objedinjenom izvješću, u točki 12.9.1. kontrolom je ustanovljeno da su slovenska tijela odabrala poljoprivredne parcele nasumično u svrhu mjerenja vodeći računa o uključenju najmanje jedne grafičke poljoprivredne parcele za svaku skupinu usjeva. Iako su u odnosu na te parcele otkrivene pogreške, a da nisu prešle 3% ili dva hektara, one su bile prihvaćene kao takve i pretpostavilo se da kod poljoprivrednih parcela koje nisu bile uključene u mjerenja nije bilo nepravilnosti. Prema objedinjenom izvješću, u Sloveniji je prag nepravilnosti koji zahtijeva proširenje uzorka određen na 3%, uz pozivanje na članke 33. i 58. Uredbe br. 1122/2009. Kao što se navodi u uvodnoj izjavi 44. te uredbe, važno je da uzorak bude pouzdan i reprezentativan, te proširen u slučaju nepravilnosti. Prema toj uvodnoj izjavi, treba ekstrapolirati rezultate uzorka na preostalu populaciju. Prema objedinjenom izvješću, mogućnost ograničenja mjerenja na 50% prijavljenih parcela sukladno članku 29. Uredbe br. 796/2004 i članku 33. Uredbe br. 1122/2009 predstavlja odstupanje od pravila kontrole svih poljoprivrednih parcela. Zbog toga je ekstrapolacijom rezultata kontrole moguće jamčiti pouzdan i reprezentativni rezultat kontrole, posebice kad se uzorak ne proširuje do razine koja jamči da prijave prekomjerne površine ne ostanu neotkrivene.

               36

               Kao prvo, što se tiče argumentacije prema kojoj pobijana odluka nije dostatno obrazložena jer je Komisija ustanovila povredu obveze ekstrapolacije na temelju uvodne izjave 44. Uredbe br. 1122/2009 za godinu podnošenja zahtjeva 2009., i stoga bez navođenja valjanog pravnog temelja, istu treba odbiti. Naime, točno je da se Komisija pozvala na taj citat u točki 12.9.1. objedinjenog izvješća, navodeći da prema njoj uzorak treba biti pouzdan i reprezentativan i proširen u slučaju nepravilnosti i da treba ekstrapolirati rezultat uzorka na preostalu populaciju. Međutim, iz iste točke objedinjenog izvješća s dovoljnom sigurnošću proizlazi da je, prema Komisiji, zahtjev za pouzdanu i reprezentativnu kontrolu koju treba osigurati ekstrapolacijom rezultata kontrole predviđen u članku 29. Uredbe br. 796/2004 i članku 33. Uredbe 1122/2009 i da prema tome te odredbe, prema Komisiji, čine valjani pravni temelj u ovom slučaju.

               37

               Kao drugo, što se tiče argumentacije prema kojoj je Komisija primjenom financijskog ispravka povrijedila načelo zakonitosti uslijed činjenice da rezultati kontrole na licu mjesta nisu bili ekstrapolirani jer je utvrđena razlika bila manja od 3%, valja istaknuti da prema članku 29. Uredbe br. 796/2004, kako je izmijenjena Uredbom br. 972/2007 i članku 33. Uredbe br. 1122/2009, kontrole na licu mjesta trebaju obuhvatiti sve poljoprivredne parcele koje su predmet jednog zahtjeva za potporu. Sukladno tim odredbama, stvarno utvrđivanje površina u okviru kontrola na licu mjesta može se ograničiti na uzorak koji predstavlja najmanje 50% poljoprivrednih parcela za koje je podnesen zahtjev, pod uvjetom da uzorak jamči pouzdanu i reprezentativnu razinu kontrole, u pogledu provjerene površine i tražene potpore. Prema tim odredbama, ako se prilikom kontrole uzorka otkriju nepravilnosti, uzorak poljoprivrednih parcela koje se stvarno ispituju se povećava.

               38

               Kao prvo, nesporno je da su slovenska tijela ograničila stvarno utvrđivanje površina u okviru kontrola na licu mjesta na uzorak koji predstavlja najmanje 50% poljoprivrednih parcela za koje je podnesen zahtjev, sukladno članku 29. Uredbe br. 796/2004 i članku 33. Uredbe 1122/2009. Valja utvrditi da Republika Slovenija ne osporava utvrđenja Komisije prema kojima su, kad su slovenska tijela otkrila pogreške u odnosu na parcele u okviru kontrola na licu mjesta, a da one nisu prešle 3% ili dva hektara, te pogreške bile razmotrene kao takve a da se uzorak kontrole u svakom slučaju nije povećao. Naime, prema slovenskim tijelima, iz točke 12.9.2. objedinjenog izvješća proizlazi da kad je postotak pogreške manji od 3%, inspektor odlučuje treba li ili ne proširiti kontrolu na cjelokupno gospodarstvo.

               39

               Što se tiče argumenta prema kojem se prag nepravilnosti koji zahtijeva proširenje uzorka može sukladno člancima 33. i 58. Uredbe br. 1122/2009 utvrditi na 3%, valja utvrditi, s jedne strane, da navedeni članak 33. ne sadržava nikakav prag čije bi prelaženje zahtijevalo povećanje uzorka. S druge strane, što se tiče članka 58. Uredbe br. 1122/2009, točno je da on određuje da, u pogledu skupine usjeva, ako je površina prijavljena za potrebe sustava potpore po površini, veća od površine utvrđene u skladu s člankom 57. te uredbe, potpora se izračunava na temelju utvrđene površine umanjene za dvostruku otkrivenu razliku ako je ta razlika veća od 3% ili dva hektara, ali ne više od 20% utvrđene površine. Međutim, iz članka 58. Uredbe br. 1122/2008, koji se nalazi u Glavi IV. te uredbe naslovljenoj „Osnova za izračun potpore, umanjenja i isključenja“, ni na koji način ne proizlazi da u okviru kontrole na licu mjesta nacionalna tijela nisu obvezna povećati uzorak kad se utvrdi manje od 3% nepravilnosti. Osim toga, valja utvrditi da je Komisija pravilno ustvrdila da prilikom mjerenja svih parcela razlika u površini može prijeći 3%, zbog čega se na temelju članka 58. Uredbe br. 1122/2009 mora primijeniti umanjenje plaćanja.

               40

               Argumentaciju Republike Slovenije ne može se prihvatiti u dijelu u kojem ona tvrdi da se oslonila na smjernice Zajedničkog istraživačkog centra Komisije, prema tumačenju iz dopisa navedenog centra upućenog slovenskim tijelima 10. listopada 2011. kojima se za utvrđenje nepravilnosti uspostavlja prag od 3% i zahtijeva proširenje uzorka samo kada se prijeđe taj prag, pozivajući se na članke 33. i 58. Uredbe br. 1122/2009. Naime, s jedne strane sigurno je točno da se, prema tim smjernicama, kad je postotak pogreške utvrđene tijekom kontrole uzorka veći od 3% u uzorak moraju uključiti sve parcele dotične skupine usjeva. Međutim, iz smjernica isto tako proizlazi da utvrđenje nepravilnosti iznad praga od 3% predstavlja opasnost za poljoprivredne fondove i može opravdati potpunu kontrolu. S druge strane, budući da iz dopisa Zajedničkog istraživačkog centra od 10. listopada 2010. proizlazi da je prag od 3% uspostavljen jer nepravilnost u smislu članka 33. Uredbe br. 1122/2009 postoji samo ako je mogla dovesti do umanjenja plaćanja, što je sukladno odredbi 58. te uredbe slučaj ako utvrđena razlika prelazi 3%, valja istaknuti da takvo tumačenje članaka 33. i 58. Uredbe br. 1122/2009 treba odbiti iz razloga iznesenih u gornjoj točki 39.

               41

               Kao drugo, što se tiče utvrđenja Komisije prema kojem je ekstrapolacijom rezultata kontrole moguće jamčiti pouzdan i reprezentativni rezultat kontrole, posebice kad se uzorak ne proširi do razine koja jamči da prijave prekomjerne površine ne ostanu neotkrivene, točno je da takva ekstrapolacija nije predviđena ni u članku 29. Uredbe br. 796/2004, ni u članku 33. Uredbe br. 1122/2009. Samo uvodna izjava 44. Uredbe br. 1122/2009 predviđa da treba ekstrapolirati rezultate uzorka na preostalu populaciju. Ta se uvodna izjava primjenjuje samo na kontrole na licu mjesta koje se odnose na godine podnošenja zahtjeva 2010. i 2011., a ne na godinu podnošenja zahtjeva 2009. (vidjeti gornju točku 26.). Također je točno, prema ustaljenoj sudskoj praksi, da iako se preambulom akta Unije može precizirati njegov sadržaj, na nju se ne može pozivati da bi se odstupilo od samih odredaba predmetnog akta (vidjeti u tom smislu i po analogiji presudu od 10. siječnja 2006., IATA i ELFAA, C‑344/04, Zb., EU:C:2006:10, t. 76. i navedenu sudsku praksu).

               42

               Međutim, iz članka 23. stavka 1. Uredbe br. 796/2004 i članka 26. stavka 1. Uredbe br. 1122/2009 proizlazi da se kontrole na licu mjesta trebaju izvršiti na način koji će osigurati učinkovitu provjeru poštovanja uvjeta dodjele potpora kao i uvjeta i normi primjenjivih u području sukladnosti. Osim toga, kao što to tvrdi Komisija, prema članku 29. Uredbe br. 796/2004 i članku 33. Uredbe br. 1122/2009, mogućnost stvarnog ograničenja parcela na uzorak od 50% parcela je odstupanje od načela kontrole svih poljoprivrednih parcela. Ta je mogućnost predviđena u cilju pojednostavljenja, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 44. Uredbe br. 1122/2009. S obzirom na prethodno navedeno, Komisija je ispravno utvrdila da se pouzdan i reprezentativan rezultat kontrola na licu mjesta mogao ostvariti ekstrapolacijom rezultata uzorka na preostalu populaciju. Naime, izvršavanjem takve ekstrapolacije moguće je dobiti pouzdan i reprezentativan rezultat kontrola na licu mjesta koji se odnosi na sve dotične parcele, a ne samo na one koje su stvarno kontrolirane. Valja istaknuti da je ekstrapolacija posljedica mogućnosti pojednostavnjenja kontrola na licu mjesta ograničenjem istih na uzorak od 50% poljoprivrednih parcela.

               43

               Što se tiče, u tom smislu, argumentacije Republike Slovenije prema kojoj ekstrapolacija utvrđene pogreške povrjeđuje načela kontradiktornosti i prava dotičnog poljoprivrednika na saslušanje, te da ekstrapolacija uz poštovanje temeljnih prava uključuje obvezno mjerenje svih površina, što je protivno cilju pojednostavljenja predviđenom u uvodnoj izjavi 44. Uredbe br. 1122/2009, kao i cilju smanjenja nepotrebnih administrativnih troškova, valja podsjetiti da je glavna svrha odluke o poravnanju računa osigurati da su izdaci nacionalnih tijela izvršeni po pravilima prava Unije (presuda od 22. travnja 1999., Nizozemska/Komisija, C‑28/94, Zb., EU:C:1999:191, točka 49.). Osim toga, prema ustaljenoj sudskoj praksi, konačna odluka o poravnanju računa se donosi na kraju posebnog kontradiktornog postupka tijekom kojeg dotične države članice raspolažu svim jamstvima koja se zahtijevaju za iznošenje njihovih stajališta (vidjeti presudu od 14. prosinca 2000., Njemačka/Komisija, C‑245/97, Zb., EU:C:2000:687, t, 47. i navedenu sudsku praksu). Postupak poravnanja računa je dakle postupak koji se pokreće protiv države članice, a ne protiv dotičnog poljoprivrednika koji nema pravo saslušanja u toku tog postupka. Štoviše, potrebno je utvrditi da ekstrapolacijom rezultata uzorka na preostalu populaciju nijedna posebna poljoprivredna parcela nije identificirana kao neprihvatljiva. Osim toga valja istaknuti da takva ekstrapolacija služi smanjenju administrativnih troškova jer se pouzdan rezultat kontrola na licu mjesta može osigurati vodeći računa o cilju njihova pojednostavljenja.

               44

               Kao treće, što se tiče argumentacije Republike Slovenije prema kojoj je Komisija pogrešno utvrdila da su parcele koje su odabrane tijekom kontrole bile odabrane nasumično, valja istaknuti da je točno da je prema točki 12.9.1. objedinjenog izvješća Komisija utvrdila da su dotične poljoprivredne parcele bile odabrane nasumično. Međutim, kako priznaje Republika Slovenija, iz te točke ne proizlazi da je utvrđenje manjkavosti koja se odnosi na kontrole na licu mjesta utemeljeno na navodnoj nereprezentativnosti izbora poljoprivrednih parcela. Ta je argumentacija Republike Slovenije stoga bespredmetna.

               45

               Kao treće, Republika Slovenija ističe da je, budući da su slovenska tijela postupala u skladu sa smjernicama Zajedničkog istraživačkog centra Komisije, potonja prema Dokumentu VI/5330/97 u potpunosti trebala povući financijski ispravak.

               46

               U tom pogledu valja utvrditi da prema Dokumentu VI/5330/97, kad propusti proizlaze iz poteškoća u tumačenju tekstova Unije, osim u slučaju kad je razumno moguće pretpostaviti da će država članica riješiti te poteškoće s Komisijom i kad su nacionalna tijela učinila sve što je potrebno za popravljanje propusta, odmah po njihovu otkriću ti se čimbenici mogu uzeti u obzir i dovesti do primjene niže stope ispravka ili do toga da se ispravak ne provodi.

               47

               U ovom slučaju valja utvrditi da, iako prema dotičnim smjernicama slovenska tijela nisu bila obvezna povećati kontrolni uzorak jer nepravilnosti koje su utvrdila ta tijela nisu prelazile prag od 3% , i dalje stoji da se, također prema tim smjernicama, trebalo ekstrapolirati rezultate uzorka na preostalu populaciju. Prema tome Komisija nije pogrešno primijenila dotični financijski ispravak.

               48

               Slijedom navedenog, drugi tužbeni razlog valja odbiti.

               49

               S obzirom na sve prethodno navedeno, tužbu treba djelomično prihvatiti u dijelu u kojem je Komisija primijenila financijski ispravak zbog propusta prilikom provjere malih parcela u pogledu poštovanja definicije poljoprivrednih parcela. Pobijanu odluku stoga treba poništiti u dijelu u kojem se njome što se tiče Republike Slovenije iz financiranja Unije isključuje iznos od 85.780,08 eura za financijsku godinu 2010., od 115.956,46 eura za financijsku godinu 2011. i od 131.269,23 eura za financijsku godinu 2012. U preostalom dijelu tužba se odbija.

         Troškovi

               50

               Sukladno članku 134. stavku 3. Poslovnika, svaka stranka snosi vlastite troškove ako stranke djelomično uspiju u svojim zahtjevima. Međutim, ako se to čini opravdanim u danim okolnostima, Opći sud može odlučiti da, osim vlastitih troškova, jedna stranka snosi i dio troškova druge stranke.

               51

               U ovom slučaju valja istaknuti da treba udovoljiti zahtjevima Republike Slovenije u odnosu na financijski ispravak u iznosu od 333.005,77 eura. Nasuprot tome, tužbu treba odbiti u dijelu u kojem se odnosi na preostali financijski ispravak u iznosu od 14.655,33 eura. Nakon pravedne ocjene okolnosti slučaja, odlučeno je da će Komisija snositi vlastite troškove, kao i devet desetina troškova Republike Slovenije. Potonja će snositi jednu desetinu vlastitih troškova.

               Slijedom navedenoga,
               OPĆI SUD (peto vijeće)
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Poništava se Provedbena odluka Komisije 2014/458/EU od 9. srpnja 2014. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice na temelju Komponente za jamstva Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR), u dijelu u kojem se, što se tiče Republike Slovenije, iz financiranja Unije isključuje iznos od 85.780,08 eura za financijsku godinu 2010., od 115.956,46 eura za financijsku godinu 2011. i od 131.269,23 eura za financijsku godinu 2012.

                           2.

                           U preostalom dijelu tužba se odbija.

                           3.

                           Europska komisija snosit će svoje vlastite troškove kao i devet desetina troškova Republike Slovenije.

                           4.

                           Republika Slovenija snosit će jednu desetinu vlastitih troškova.

                           Dittrich

                           Schwarcz

                           Tomljenović

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 28. siječnja 2016.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: slovenski


title: Presuda Suda (drugo vijeće) od 16. srpnja 2015.#ING Pensii, Societate de Administrare a unui Fond de Pensii Administrat Privat SA protiv Consiliul Concurenței.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie.#Zahtjev za prethodnu odluku – Zabranjeni sporazumi – Načini raspoređivanja klijenata na tržištu privatnih mirovinskih fondova – Postojanje ograničenja tržišnog natjecanja u smislu članka 101. UFEU‑a – Utjecaj na trgovinu među državama članicama.#Predmet C-172/14.

text:
               Stranke
               Osnova
               Operativni dio

            Stranke
            U predmetu C‑172/14,
            povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumunjska), odlukom od 13. veljače 2014., koju je Sud zaprimio 7. travnja 2014., u postupku
            ING Pensii – Societate de Administrare a unui Fond de Pensii Administrat Privat SA
            protiv
            Consiliul Concurenței,
            SUD (drugo vijeće),
            u sastavu: R. Silva de Lapuerta (izvjestiteljica), predsjednica vijeća, J.-C. Bonichot, A. Arabadjiev, J. L. da Cruz Vilaça i C. Lycourgos, suci,
            nezavisni odvjetnik: N. Wahl,
            tajnik: I. Illéssy, administrator,
            uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 11. veljače 2015.,
            uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
            – za ING Pensii – Societate de Administrare a unui Fond de Pensii Administrat Privat SA, I. Hrisafi i R. Vasilache, avocați ,
            – za Consiliul Concurenței, B. Chrițoiu kao i A. Atomi i A. Gunescu, u svojstvu agenata,
            – za rumunjsku vladu, R. Radu kao i A. Buzoianu i A.-G. Vacaru, u svojstvu agenata,
            – za Europsku komisiju, A. Biolan, M. Kellerbauer i L. Malferrari, u svojstvu agenata,
            saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 23. travnja 2015.,
            donosi sljedeću
            Presudu

            Osnova
            1. Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 101. stavka 1. točke (c) UFEU‑a.
            2. Zahtjev je upućen u okviru spora između ING Pensii – Societate de Administrare a unui Fond de Pensii Administrat Privat SA (u daljnjem tekstu: ING Pensii), koji upravlja privatnim mirovinskim fondom, i Consiliul Concurenţeija (rumunjsko Vijeće za tržišno natjecanje), u vezi sa zahtjevom za poništenje odluke kojom se tom društvu nalaže plaćanje novčane kazne zbog sudjelovanja u sporazumu čiji je cilj ograničavanje tržišnog natjecanja na tržištu privatnih mirovinskih fondova.
            Pravni okvir
            3. Članak 5. Zakona o tržišnom natjecanju (legea concurenţei) br. 21/1996 u izmijenjenoj verziji ( Monitorul Oficial al României,  I. dio, br. 240 od 3. travnja 2014.; u daljnjem tekstu: Zakon br. 21/1996) propisuje:
            „(1)  Nedopušteni su svi zabranjeni sporazumi, izričiti ili prešutni, između gospodarskih subjekata ili udruženja gospodarskih subjekata, sve odluke koje donesu udruženja gospodarskih subjekata i svako usklađeno djelovanje koji imaju za cilj ili posljedicu ograničavanje, sprečavanje ili narušavanje tržišnog natjecanja na rumunjskom tržištu ili na njegovu dijelu, a osobito oni kojima se:
            [...]
            c) izvršava podjela tržišta ili izvora nabave [...]“.
            4. Zakon br. 411/2004 o mirovinskim fondovima s privatnim upravljanjem u izmijenjenoj verziji ( Monitorul Oficial al României , I. dio, br. 482 od 18. srpnja 2007.; u daljnjem tekstu: Zakon br. 411/2004) uređuje uspostavu, organizaciju, funkcioniranje i nadzor tih mirovinskih fondova. Ako je pristup mirovinskom fondu s privatnim upravljanjem obvezan, izvršava se pod nadzorom Casa Națională de Pensii și Alte Drepturi de Asigurări Sociale (Nacionalni ured za mirovine i druga socijalna prava, u daljnjem tekstu: CNPAS).
            5. Comisia de Supraveghere a Sistemului de Pensii Private (Komisija za nadzor sustava privatnih mirovina) u razdoblju između 25. srpnja 2007. i 9. listopada 2007. na temelju Zakona br. 411/2004 odobrila je 18 društava s ciljem upravljanja mirovinskim fondovima, a svako od tih društava moglo je upravljati jednim privatnim mirovinskim fondom u Rumunjskoj.
            6. Člankom 30. Zakona br. 411/2004 propisano je:
            „(1) Osiguranici koji nisu navršili 35 godina [...] i doprinose u javni mirovinski sustav dužni su pristupiti u mirovinski fond.
            [...]“
            7. Članak 31. tog zakona navodi:
            „Jedna osoba ne može istodobno sudjelovati u većem broju fondova reguliranih ovim zakonom i može imati samo jedan račun u mirovinskim fondovima u kojima sudjeluje. [...]“
            8. Članak 32. navedenog zakona propisuje:
            „(1) 	Osoba postaje član mirovinskog fonda potpisivanjem pojedinačnog akta o pristupu, bilo na vlastitu inicijativu bilo upisom institucije zadužene za registraciju.
            (2) Tijekom potpisivanja akta o pristupu članovi se obavještavaju o uvjetima sustava privatnih mirovina, osobito o pravima i obvezama strana uključenih u navedeni sustav, financijskim, tehničkim i drugim rizicima kao i naravi i raspoređivanju tih rizika.
            [...]“
            9. Članak 33. navedenog zakona određuje:
            „(1) Svaka osoba koja u roku od četiri mjeseca od dana nastanka obveze ne pristupi jednom od privatnih mirovinskih fondova nasumično se upisuje u jedan od mirovinskih fondova posredstvom institucije zadužene za registraciju.
            (2)  Nasumično raspoređivanje članova provodi se proporcionalno broju članova u mirovinskom fondu na dan raspoređivanja.
            [...]“
            10. Članak 5. Pravilnika Komisije za nadzor sustava privatnih mirovina br. 18/2007 o početnom pristupu i o registraciji članova u privatnim mirovinskim fondovima, u izmijenjenoj verziji ( Monitorul Oficial al României, I. dio, br. 746 od 2. studenoga 2007.; u daljnjem tekstu: Pravilnik br. 18/2007) propisuje:
            „(1) Odabir mirovinskog fonda s privatnim upravljanjem osobna je odluka člana.
            (2)  Privatnom mirovinskom fondu pristupa se na inicijativu člana ili nasumičnim upisom CNPAS‑a kada je pristup privatnom mirovinskom fondu obvezan.
            [...]
            (6) Početni postupak pristupa mirovinskim fondovima s privatnim upravljanjem počinje 17. rujna 2007. i završava 17. siječnja 2008.“
            11. Člankom 21. Zakona br. 18/2007 propisano je:
            „(1)  Ako u okviru polumjesečnog izvješća upravitelj upozori da je neka osoba potpisala više pojedinačnih akata o pristupu ili ako se utvrdi da je njezin pristup privremeno potvrđen u okviru ranijeg izvješća, CNPAS upisuje dotičnu osobu u elektroničku tablicu dvostrukih osiguranika.
            (2) CNPAS dostavlja elektroničku tablicu dvostrukih osiguranika upraviteljima i Komisiji u roku od tri radna dana od primitka polumjesečnog izvješća.
            [...]“
            12. Članak 23. tog pravilnika navodi:
            „[...]
            (3) Osobe za koje se nakon završetka početnog postupka pristupa CNPAS‑u prikazalo da su potpisale više pojedinačnih dokumenata o pristupu upisane su u registar članova kao ,nepotvrđeni' te će se nasumično rasporediti u skladu s odredbama ovog pravilnika.“
            13. Članak 29. te odluke predviđa:
            „Tijekom završetka postupka nasumičnog raspoređivanja CNPAS zasebno potvrđuje pristup osoba mirovinskim fondovima s privatnim upravljanjem i ažurira informacije koje se nalaze u registru članova.“
            14. Članak 30. te odluke predviđa:
            „(1) U roku od pet radnih dana od upisa nasumično raspoređenih osoba u registar članova CNPAS odvojeno obavješćuje svaki mirovinski fond s privatnim upravljanjem o popisu nasumično raspoređenih osoba čiji je pristup mirovinskom fondu, kojim je upravljao CNPAS, bio potvrđen.
            [...]“
            15. Članak 31. Pravilnika br. 18/2007 navodi:
            „Svaki upravitelj kojemu je CNPAS nasumično dodijelio članove dužan je obavijestiti ih, u roku od 15 kalendarskih dana od dana njihove registracije kao članova mirovinskih fondova s privatnim upravljanjem, o imenu mirovinskog fonda s privatnim upravljanjem i o imenu njegova upravitelja.“
            Glavni postupak i prethodno pitanje
            16. ING Pensii je društvo koje se bavi upravljanjem mirovinskim fondom, osobito djeluje na tržištu obveznih privatnih mirovina u Rumunjskoj. Predmet je proizišao iz istrage Consiliul Concurenţeija o povredi članka 5. stavka 1. Zakona br. 21/1996 i članka 101. UFEU‑a.
            17. Odlukom br. 39/2010 od 7. rujna 2010. Consiliul Concurenței izrekao je novčanu kaznu četrnaestorici trgovačkih društava upravitelja mirovinskim fondovima, među kojima se nalazi društvo ING Pensii, zbog sporazuma sklopljenih između tih društava koji su se odnosili na raspoređivanje klijenata. Ti sporazumi odnosili su se na osobe koje su potpisale dva akta o pristupu različitim privatnim mirovinskim fondovima tijekom početnog razdoblja pristupa tim fondovima. Prema mišljenju Consiliul Concurențeija, sklapanjem tih sporazuma privatni mirovinski fondovi međusobno su rasporedili te osobe (u daljnjem tekstu: dvostruki osiguranici) na jednake dijelove i na taj način nastojali su izbjeći CNPAS‑ovo raspoređivanje dvostrukih osiguranika.
            18. ING Pensii je 4. listopada 2010. zatražio pred Curtea de Apel Bucureşti (Žalbeni sud u Bukureštu), kao glavno, poništenje odluke br. 39/2010 i, kao podredno, djelomično poništenje te odluke kako bi smanjio iznos izrečene novčane kazne. To trgovačko društvo tvrdilo je da predmetni sporazumi nisu bili u suprotnosti s člankom 5. stavkom 1. Zakona br. 21/1996 te da pretpostavke za primjenu članka 101. stavka 1. UFEU‑a nisu bile ispunjene.
            19. ING Pensii je osobito naveo da raspoređivanje članova registriranih kao dvostruki osiguranici ne odgovara značenju „zabranjenih sporazuma“. Dakle, nijedna posljedica koja bi ograničavala, sprečavala ili narušavala tržišno natjecanje nije utvrđena na rumunjskom tržištu obveznih privatnih mirovinskih fondova ili u njegovu znatnom dijelu. ING Pensii istaknuo je i da tržišno natjecanje između tih mirovinskih fondova nije bilo isključeno s obzirom na to da su oni bili u tržišnom natjecanju tijekom početnog razdoblja pristupa.
            20. Consiliul Concurenței istaknuo je pak da je radi utvrđivanja protutržišne naravi sporazuma sklopljenih između predmetnih mirovinskih fondova, među kojima se nalazi ING Pensii, valjalo uzeti u obzir pravni okvir koji je temelj uspostavi i funkcioniranju tržišta privatnog upravljanja obveznim mirovinskim fondovima kao i pojedinosti tržišta na kojima su ti sporazumi bili sklopljeni.
            21. Curtea de Apel Bucureşti presudom od 6. veljače 2012. odbila je tužbu ING Pensiija. Potonji je uložio žalbu pred sudom koji je uputio zahtjev. On je osobito naveo da izbor drukčijeg algoritma izračuna dvostrukih osiguranika od onog predviđenog mjerodavnim propisom nije bila povreda Zakona br. 21/1996, nego u najgorem slučaju povreda posebnog zakonodavstva u području obveznih privatnih mirovina. Usto, u mjeri u kojoj se predmetni sporazum ograničio na raspoređivanje dvostrukih osiguranika, on nije mogao utjecati na tržišno natjecanje na predmetnom tržištu jer dvostruki osiguranici, koji su predstavljali manje od 1,5 % tog tržišta, ne bi bili predmet tržišnog natjecanja među mirovinskim fondovima.
            22. ING Pensii također je istaknuo pred sudom koji je uputio zahtjev da nije imao nikakav praktičan ili gospodarski interes da provede raspoređivanje dvostrukih osiguranika na jednake dijelove jer je 15. listopada 2007. već posjedovao najveći dio tržišta. Usto, predmetni sporazumi imali bi pozitivne učinke dovodeći do veće učinkovitosti postupka pristupa obveznim privatnim mirovinskim fondovima jer bi se članovima povećala vjerojatnost da se poštuje njihov odabir u odnosu na situaciju kakva bi bila da je provedeno nasumično raspoređivanje.
            23. ING Pensii je naposljetku naveo da u ovom slučaju nije dokazana nijedna posljedica u smislu zatvaranja nacionalnog tržišta obveznih privatnih mirovinskih fondova zbog izbora drukčijeg algoritma za izračun dvostrukih osiguranika. Kad je riječ o sporazumima koji obuhvaćaju granični postotak dotičnog rumunjskog tržišta, očito je da su stvarni ili mogući učinci tih sporazuma zanemarivi i da ni u jednom slučaju ne proizvode učinke na dotičnom tržištu na razini Unije.
            24. Consiliul Concurenței tvrdi da se žalba treba odbiti, ističući u biti da su sporazumi o raspoređivanju dvostrukih osiguranika narušili tržišno natjecanje na tržištu obveznih privatnih mirovinskih fondova i da su kao takvi imali protutržišni cilj. Naime, mogućnost sporazuma da proizvodi negativne posljedice i utvrđenje povrede, koja se sastoji u podjeli tržištâ i izvora nabave, nisu uvjetovani brojem stvarno raspoređenih klijenata jer se taj aspekt odnosi na stvarne posljedice zabranjenog sporazuma.
            25. U tim okolnostima Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Visoki kasacijski sud) odlučio je prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
            „Kada je riječ o praksi raspoređivanja kupaca, je li njihov stvaran i konačan broj relevantan kako bi se ocijenilo je li ispunjen uvjet prema kojemu mora značajno utjecati na tržišno natjecanje u smislu odredaba članka 101. stavka 1. točke (c) UFEU‑a?“
            O prethodnom pitanju
            26. Najprije treba podsjetiti da sud koji je uputio zahtjev postavlja pitanje relevantnosti broja osoba na koje se odnose sporazumi o raspoređivanju klijenata s obzirom na jedan od uvjeta navedenih u članku 101. stavku 1. UFEU‑a prema kojemu zabranjeni sporazum, da bi bio obuhvaćen tom odredbom, treba osobito moći ograničavati tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu.
            27. S obzirom na činjenične okolnosti u glavnom postupku, postavljeno pitanje treba shvatiti na način da se njime u biti želi saznati treba li članak 101. stavak 1. UFEU‑a tumačiti na način da sporazumi o raspoređivanju klijenata, kao što su sporazumi sklopljeni između privatnih mirovinskih fondova u glavnom postupku, predstavljaju zabranjeni sporazum koji ima protutržišni cilj i je li broj klijenata na koje se odnose relevantan s obzirom na uvjet postojanja ograničenja tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu.
            28. U tom pogledu, važno je podsjetiti da kako bi bili obuhvaćeni člankom 101. stavkom 1. UFEU‑a, sporazum, odluka udruženja poduzetnika ili usklađeno djelovanje trebali bi moći utjecati na trgovinu među državama članicama i imati „za cilj ili posljedicu“ sprečavanje, ograničivanje ili narušavanje tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu.
            29. Kad je riječ o raspodjeli koju treba utvrditi između usklađenih djelovanja koja imaju protutržišni „cilj“ i onih koji imaju protutržišnu posljedicu, treba podsjetiti da ta djelovanja ne predstavljaju kumulativne, već alternativne pretpostavke.
            30. Naime, prema ustaljenoj sudskoj praksi od presude LTM (56/65, EU:C:1966:38), alternativnost te pretpostavke, označena u porabom veznika „ili“, dovodi ponajprije do nužnosti razmatranja samog cilja odnosnog djelovanja uzimajući u obzir gospodarski kontekst u kojem se treba primijeniti. Međutim, u slučaju kad analiza sadržaja sporazuma o usklađenom djelovanju ne otkriva dovoljan stupanj štetnosti za tržišno natjecanje, valja ispitati njegove posljedice i radi njegove zabrane zahtijevati postojanje elemenata koji dokazuju da je tržišno natjecanje zapravo bilo na znatan način spriječeno, ograničeno ili narušeno (vidjeti presude Beef Industry Development Society i Barry Brothers, C‑209/07, EU:C:2008:643, t. 15. kao i T‑Mobile Netherlands i dr., C ‑8/08, EU:C:2009:343, t. 28.)
            31. Što se tiče pojma „ograničenja [s obzirom na] cilj“, treba podsjetiti da su neke vrste koordinacije između poduzetnika toliko štetne za dobro i uobičajeno funkcioniranje tržišnog natjecanja da se može smatrati da ispitivanje njihovih posljedica nije potrebno (vidjeti u tom pogledu presudu CB/Komisija, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, t. 49. i 50. kao i navedenu sudsku praksu).
            32. U tom pogledu iz sudske prakse Suda proizlazi da sporazumi koji po samoj svojoj naravi imaju za cilj proizvesti raspoređivanje klijenata za te usluge uspostavljaju tajne sporazume, koji su osobito štetni za dobro i uobičajeno funkcioniranje tržišnog natjecanja. Dakle, sporazumi o raspoređivanju klijenata kao i sporazumi o cijenama očito pripadaju kategoriji najtežih ograničenja tržišnog natjecanja (vidjeti u tom smislu presudu Komisija/Stichting Administratiekantoor Portielje, C‑440/11 P, EU:C:2013:514, t. 95. i 111.).
            33. Sud je također istaknuo da kako bi se procijenilo sadržava li neki sporazum među poduzetnicima te značajke, valja uzeti u obzir sadržaj njegovih odredbi, ciljeve koje želi postići te ekonomski i pravni kontekst u koji je smješten. U okviru procjene tog konteksta treba uzeti u obzir narav obuhvaćene robe i usluga kao i stvarne uvjete funkcioniranja i strukture jednog ili više tržišta u pitanju (vidjeti presudu CB/Komisija, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, t. 53. i navedenu sudsku praksu).
            34. Iz navedenoga slijedi da kako bi se odredilo jesu li u glavnom postupku predmetna djelovanja mogla uspostaviti takvo ograničenje „[s obzirom na] cilj“, treba ih ocijeniti s obzirom na te elemente sudske prakse.
            35. Što se tiče, najprije, sadržaja zabranjenog sporazuma u glavnom postupku, utvrđeno je da se ING Pensii tajno sporazumio s drugim društvima kako bi na jednak način raspodijelili neodređen broj zainteresiranih osoba, odnosno dvostrukih osiguranika, između privatnih mirovinskih fondova koji su sudjelovali u tim tajnim sporazumima.
            36. Kao što je utvrdio Consiliul Concurenței i kao što proizlazi iz spisa kojim Sud raspolaže, sporazumi iz glavnog postupka osmišljeni su i zaključeni čak prije provedbe postupka pristupa dotičnih osoba jednom od privatnih mirovinskih fondova. Ta društva su naime predvidjela da će se brojne osobe učlaniti ne u jedan, već u više mirovinskih fondova.
            37. Što se tiče cilja dotičnih privatnih mirovinskih fondova, treba podsjetiti da je dvostranim sporazumima o raspoređivanju dvostrukih osiguranika cilj učlaniti dotične osobe u ograničeni krug subjekata na način koji je suprotan mjerodavnim pravnim pravilima i stoga na štetu društava iz glavnog postupka aktivnih u području gospodarstva.
            38. Cilj utvrđenih zabranjenih sporazuma bio je ojačati položaj svakog privatnog mirovinskog fonda na dotičnom tržištu u odnosu na njihove konkurente koji nisu sudjelovali u predmetnim tajnim sporazumima.
            39. Dakle, u skladu s razmatranjima iz točke 32. ove presude, ti sporazumi nastoje ostvariti cilj očito suprotan dobrom i uobičajenom funkcioniranju tržišnog natjecanja.
            40. Kao treće, što se tiče ekonomskog i pravnog konteksta sporazuma iz glavnog postupka, važno je najprije podsjetiti da je uspostavljanje tog novog tržišta obveznih mirovinskih fondova provedeno tijekom relativno kratkog razdoblja, odnosno tijekom četiri mjeseca, nakon čijeg isteka je bio određen dio tržišta svakog od tih fondova.
            41. Nadalje, treba istaknuti da je prema tom zakonodavstvu pristup u jedan od 18 u tu svrhu odobrenih privatnih mirovinskih fondova obvezan za dotične osobe i taj pristup postaje zakonski valjan samo tijekom registracije pred CNPAS‑om.
            42. Osim toga, u skladu s tim zakonodavstvom, za osobe koje su upisane pri više upravitelja takvih fondova smatralo se da nisu provele valjan pristup i trebale su se dakle raspodijeliti između tih fondova na izravno proporcionalan način, prema broju osoba čiji je pristup potvrđen za svaki privatni mirovinski fond u odnosu na ukupan broj osoba čiji je pristup potvrđen za sve privatne mirovinske fondove.
            43. Osim toga navedeno zakonodavstvo propisuje da osoba koja je valjano pristupila jednom od odabranih privatnih mirovinskih fondova i koja je na taj način registrirana pri CNPAS‑u ne može, osim uz izlaganje znatnim troškovima, promijeniti svoje članstvo prije isteka razdoblja od dvije godine.
            44. Naposljetku, tajnim sporazumima dotični privatni mirovinski fondovi namjerno su izuzeti od pravnih pravila koja propisuju učlanjivanje dvostrukih osiguranika nakon intervencije nacionalnih nadležnih tijela u skladu s nasumičnim raspoređivanjem dvostrukih osiguranika.
            45. U tim okolnostima, za ocjenu ekonomskog i pravnog konteksta zabranjenih sporazuma, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 33. ove presude, treba uzeti u obzir narav obuhvaćenih usluga kao i stvarne uvjete funkcioniranja dotičnog tržišta i njegove strukture.
            46. U ovom slučaju narav dotične usluge, koju osobito obilježava pravna obveza odnosnih osoba da pristupe privatnom mirovinskom fondu, bila je određena nacionalnim zakonodavstvom. Dakle, potencijalni klijenti lako su prepoznali proizvod osiguranja u glavnom postupku pa su prema tome različiti odobreni privatni mirovinski fondovi bili snažna konkurencija.
            47. Iz navedenoga slijedi da je cilj tajnih sporazuma dotičnih privatnih mirovinskih fondova bio omogućiti tim fondovima utjecaj na strukturu i stvarne uvjete funkcioniranja tržišta obveznog privatnog osiguranja u ključnoj fazi njegova oblikovanja.
            48. Naposljetku, da bi bio usvojen uvjet prema kojemu bi sporazum, u smislu članka 101. stavka 1. UFEU‑a, mogao utjecati na trgovinu među državama članicama, mora postojati mogućnost predviđanja s dostatnim stupnjem vjerojatnosti na temelju svih objektivnih pravnih ili činjeničnih okolnosti da oni mogu utjecati neposredno ili posredno, stvarno ili potencijalno na trgovinsku razmjenu među državama članicama i to na način koji bi mogao činiti prepreku za stvaranje jedinstvenog tržišta među državama članicama. Taj utjecaj ne smije biti tek neznatan (vidjeti presude Javico, C‑306/96, EU:C:1998:173, t. 16.; Bagnasco i dr., C‑215/96 i C‑216/96, EU:C:1999:12, t. 47. kao i Dalmine/Komisija, C‑407/04 P, EU:C:2007:53, t. 90.).
            49. Što se tiče mogućnosti zabranjenog sporazuma, koji obuhvaća cjelokupno područje države članice, da utječe na trgovinu među državama članicama, iz stalne sudske prakse proizlazi da zabranjeni sporazum po samoj svojoj prirodi ima učinak jačanja podjele tržišta na nacionalnoj razini, otežavajući na taj način gospodarsko prožimanje kao jedan od ciljeva UFEU‑a (vidjeti presude Vereeniging van Cementhandelaren/Komisija, 8/72, EU:C:1972:84, t. 29.; Komisija/Italija, C‑35/96, EU:C:1998:303, t. 48. i Wouters i dr., C‑309/99, EU:C:2002:98, t. 95.)
            50. U ovom slučaju iz spisa dostavljenog Sudu proizlazi da su predmetne usluge mogle imati prekogranično obilježje čim su osobe podložne obvezi pristupanja jednom od odobrenih fondova i njihovi poslodavci mogli imati poslovni nastan u drugim državama članicama i čim mirovinski fondovi osnovani u Rumunjskoj mogu pripadati društvima koja se nalaze u drugim državama članicama.
            51. Naime, ako je točno da je pristup novom tržištu obveznih privatnih mirovinskih fondova bio ograničen na odobrena društva, u ovom slučaju u Rumunjskoj, zabranjeni sporazum iz glavnog postupka otežao je ulazak na rumunjsko tržište društvima smještenima izvan rumunjskog područja koja također žele obavljati usluge u predmetnom gospodarskom području.
            52. Može se smatrati da ta situacija utječe na razmjene na unutarnjem tržištu Unije.
            53. Iz navedenoga slijedi da se sporazumi iz glavnog postupka mogu kvalificirati sporazumima koji ograničavaju tržišno natjecanje zbog samog svojeg cilja u smislu članka 101. stavka 1. UFEU‑a.
            54. U tim okolnostima broj osoba na koje se odnose sporazumi o raspoređivanju iz glavnog postupka nije od bitne važnosti u cilju zaključivanja da postoji takvo ograničenje tržišnog natjecanja.
            55. Naime, kao što je istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 83. svojega mišljenja, protutržišni cilj sporazuma o raspoređivanju, osobito mogućnost tog sporazuma da proizvodi negativne posljedice na tržištu, ne ovisi o konkretnom broju stvarno raspoređenih klijenata, nego jedino o tekstu i krajnjoj svrsi navedenog sporazuma, ocijenjenog u svjetlu gospodarskog i pravnog konteksta u kojem je sklopljen.
            56. Iz svega prethodno navedenoga proizlazi da se članak 101. stavak 1. UFEU‑a treba tumačiti na način da sporazumi o raspoređivanju klijenata, kao što su sporazumi sklopljeni između privatnih mirovinskih fondova u glavnom postupku, predstavljaju zabranjeni sporazum koji ima protutržišni cilj i da broj klijenata na koje se odnose ti sporazumi ne može biti relevantan u cilju ocjene uvjeta koji se odnosi na ograničenje tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu.
            Troškovi
            57. Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

            Operativni dio
            Slijedom navedenoga, Sud (drugo vijeće) odlučuje:
            Članak 101. stavak 1. UFEU‑a treba tumačiti na način da sporazumi o raspoređivanju klijenata, kao što su sporazumi sklopljeni između privatnih mirovinskih fondova u glavnom postupku, predstavljaju zabranjeni sporazum koji ima protutržišni cilj i da broj klijenata na koje se odnose ti sporazumi ne može biti relevantan u cilju ocjene uvjeta koji se odnosi na ograničenje tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu.