title: Presuda Suda (drugo vijeće) od 8. veljače 2017.#Carrefour Hypermarchés SAS protiv ITM Alimentaire International SASU.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour d'appel de Paris.#Zahtjev za prethodnu odluku – Komparativno oglašavanje – Direktiva 2006/114/EZ – Članak 4. – Direktiva 2005/29/EZ – Članak 7. – Objektivna usporedba cijena – Zavaravajuće izostavljanje – Oglašavanje u kojem se uspoređuju cijene proizvoda koji se prodaju u trgovinama različitih veličina i vrsta – Dopuštenost – Bitna informacija – Opseg informacije i medij za njezino prenošenje.#Predmet C-562/15.

text:
         PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
      8. veljače 2017. (
            1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Komparativno oglašavanje — Direktiva 2006/114/EZ — Članak 4. — Direktiva 2005/29/EZ — Članak 7. — Objektivna usporedba cijena — Zavaravajuće izostavljanje — Oglašavanje u kojem se uspoređuju cijene proizvoda koji se prodaju u trgovinama različitih veličina i vrsta — Dopuštenost — Bitna informacija — Opseg informacije i medij za njeno prenošenje“
      U predmetu C‑562/15,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Cour d’appel de Paris (Žalbeni sud u Parizu, Francuska), odlukom od 29. listopada 2015., koju je Sud zaprimio 4. studenog 2015., u postupku

         Carrefour Hypermarchés SAS

      protiv

         ITM Alimentaire International SASU,

      SUD (drugo vijeće),
      u sastavu: M. Ilešič, predsjednik vijeća, A. Prechal, A. Rosas, C. Toader i E. Jarašiūnas (izvjestitelj), suci,
      nezavisni odvjetnik: H. Saugmandsgaard Øe,
      tajnik: V. Tourrès, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 6. srpnja 2016.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Carrefour Hypermarchés SAS, B. Moreau‑Margotin, M. Karsenty‑Ricard, B. L’Homme‑Houzai i F. Guerre, avocates,

               —

               za ITM Alimentaire International SASU, P. Deprez i J. C. André, avocats,

               —

               za francusku vladu, D. Colas i J. Traband, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, C. Valero i M. D. Roussanov, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 19. listopada 2016.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 4. točaka (a) i (c) Direktive 2006/114/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o zavaravajućem i komparativnom oglašavanju (SL L 376, str. 21.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 22., str. 96.) i članka 7. Direktive 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ, direktiva 97/7/EZ, 98/27/EZ i 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća („Direktiva o nepoštenoj poslovnoj praksi”) (SL L 149, str. 22.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 101.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između društva ITM Alimentaire International SASU (u daljnjem tekstu: ITM) i društva Carrefour Hypermarchés SAS (u daljnjem tekstu: Carrefour) povodom televizijske reklamne kampanje koju je potonje pokrenulo, u kojoj su se uspoređivale cijene proizvoda velikih robnih marki iz trgovina trgovačkog lanca Carrefour i iz trgovina konkurentskih trgovačkih lanaca.

         Pravni okvir

      Pravo Unije

               3

               Sukladno članku 2. točki (b) Direktive 2006/114, „za potrebe ove Direktive”, „zavaravajuće oglašavanje” znači svaki oblik oglašavanja koje na bilo koji način, uključujući i njegovo predstavljanje, zavarava ili vrlo vjerojatno zavarava osobe kojima je upućeno ili do kojih dopire te za koje postoji velika vjerojatnost da zbog svoje zavaravajuće naravi utječe na ekonomsko ponašanje ili koje iz istih tih razloga šteti ili vrlo vjerojatno šteti konkurentima”.

               4

               Članak 4. te direktive određuje:
               „Komparativno oglašavanje, ako se radi o usporedbi, dopušteno je ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:

                        (a)

                        ako ono nije zavaravajuće u smislu članka 2. točke (b), članka 3. i članka 8. stavka 1. ove Direktive ili članaka 6. i 7. Direktive 2005/29 ;

                        (b)

                        uspoređuje robu ili usluge koje zadovoljavaju jednake potrebe odnosno imaju istu namjenu;

                        (c)

                        objektivno uspoređuje jedno ili više bitnih, provjerljivih i tipičnih obilježja te robe i usluga, koji mogu uključivati cijenu;

                        (d)

                        ne obezvrjeđuje niti ocrnjuje zaštitne znakove, zaštićena imena, druge razlikovne oznake, robu, usluge, djelatnosti ili okolnosti svojeg konkurenta na tržištu;

                        (e)

                        za proizvode s oznakom podrijetla, odnosi se u svakom slučaju na proizvode s istom oznakom;

                        (f)

                        ne iskorištava na nepošten način ugled zaštitnog znaka, zaštićenog imena ili druge razlikovne oznake konkurenta na tržištu odnosno oznake podrijetla konkurentskog proizvoda;

                        (g)

                        dobra ili usluge ne predstavlja kao imitacije odnosno replike roba ili usluga koje nose zaštićeni zaštitni znak ili zaštićeno ime;

                        (h)

                        ako ono ne stvara zbunjenost među trgovcima, između oglašivača i konkurenta ni između robnih žigova, zaštićenih imena, ostalih razlikovnih svojstava, roba ili usluga oglašivača i robnih žigova, zaštićenih imena, ostalih razlikovnih svojstava, roba ili usluga njegovog konkurenta.”

               5

               Članak 6. Direktive 2005/29, naslovljen „Zavaravajuće radnje”, propisuje:
               „1.   Poslovna praksa smatra se zavaravajućom ako sadrži lažne informacije te je stoga neistinita ili ako na bilo koji način, uključujući sveukupno predstavljanje, zavarava ili je vjerojatno da će zavarati prosječnog potrošača, čak i ako je informacija činjenično točna, i to u odnosu na jedan ili više sljedećih čimbenika, te ako u bilo kojem od spomenutih slučajeva potrošača navodi ili je vjerojatno da će ga navesti da donese odluku o poslu koju inače ne bi donio:
               […]

                        (d)

                        cijena ili način na koji je cijena izračunata, odnosno postojanje posebne cjenovne prednosti;

                  […]”

               6

               Članak 7. Direktive 2005/29, naslovljen „Zavaravajuća izostavljanja”, propisuje:
               „1.   Poslovna praksa smatra se zavaravajućom ako u danom činjeničnom okviru, uzimajući u obzir sva njegova obilježja i okolnosti i ograničenja sredstava priopćavanja, izostave bitne informacije potrebne prosječnom potrošaču da bi u danim okolnostima donio informiranu odluku o transakciji te na taj način prosječnog potrošača navodi ili je vjerojatno da će ga navesti na donošenje odluke o poslu koju inače ne bi donio.
               2.   Također se smatra zavaravajućim izostavljanjem slučaj u kojem, uzimajući u obzir pitanja raspravljena u stavku 1., trgovac skriva ili na nejasan, nerazumljiv, varljiv ili nepravodoban način pruža bitne informacije navedene u tom stavku, odnosno ne upućuje na poslovnu namjeru poslovne prakse ako ona već nije očita iz konteksta, te ako u bilo kojem od tih slučajeva to prosječnog potrošača navodi ili je vjerojatno da će ga navesti na donošenje odluke o transakciji koju inače ne bi donio.
               3.   Ako sredstvo koje se koristi za priopćavanje poslovne prakse uvodi ograničenja prostora ili vremena, ta se ograničenja, kao i sve mjere koje je trgovac poduzeo kako bi na druge načine informacije učinio raspoloživima za potrošače, uzimaju u obzir pri odlučivanju je li informacija izostavljena.
               […]”

         Francusko pravo

               7

               Članak L. 121‑8 Zakonika o zaštiti potrošača, u verziji koja je bila na snazi u vrijeme nastanka činjenica u glavnom postupku, glasi:
               „Svaki oblik oglašavanja kojim se robe ili usluge uspoređuju na način da se izrijekom ili prešutno identificira konkurenta ili robe ili usluge koje taj konkurent nudi, dopušteno je samo:

                        1.

                        ako nije zavaravajuće ili takve naravi da je vjerojatno zavaravajuće;

                        2.

                        ako se odnosi na robu ili usluge koje zadovoljavaju jednake potrebe odnosno imaju istu namjenu;

                        3.

                        ako se u njemu objektivno uspoređuje jedno ili više bitnih, relevantnih, provjerljivih i tipičnih obilježja te robe ili usluga, koji mogu uključivati cijenu.”

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               8

               Carrefour je u prosincu 2012. pokrenuo veliku televizijsku reklamnu kampanju pod nazivom „Carrefour jamči najnižu cijenu”, u kojoj se uspoređuju cijene 500 proizvoda velikih robnih marki u trgovinama trgovačkog lanca Carrefour kao i trgovina konkurentnih trgovačkih lanaca, među kojima su trgovine Intermarchéa, nudeći potrošaču dvostruki povrat razlike u cijeni ako drugdje nađe jeftiniji proizvod.

               9

               U promidžbenim su se spotovima prikazivale razlike u cijenama koje su povoljnije u trgovinama Carrefour i, posebno, proizvodi koji su se prodavali u trgovinama trgovačkog lanca Intermarché sustavno su prikazivani skupljima od onih trgovačkog lanca Carrefour. Počevši od drugog televizijskog spota, sve trgovine Intermarchéa koje su odabrane radi usporedbe bile su supermarketi, dok su sve trgovine Carrefoura bile hipermarketi. Ta se informacija nalazila samo na uvodnoj internetskoj stranici Carrefoura s napomenom napisanom malim slovima da jamstvo najniže cijene „vrijedi samo u trgovinama Carrefour i Carrefour Planet” te da stoga ne „vrijedi u trgovinama Carrefour Market, Carrefour Contact, Carrefour City”. U televizijskim reklamnim spotovima ispod imena Intermarché stajala je napomena „Super” napisana manjim slovima.

               10

               Nakon što je opomenuo Carrefour da prestane s prikazivanjem te reklame, ITM, društvo nadležno za strategiju i trgovinsku politiku trgovačkih lanaca „grupe des Mousquetaires”, koja obuhvaća, među ostalim, Intermarché Hyper i Intermarché Super, 2. listopada 2013. tužio je Carrefour pred Tribunalom de commerce de Paris (Trgovački sud u Parizu, Francuska) zahtijevajući da mu se naloži plaćanje iznosa od tri milijuna eura s osnova naknade štete, zabranu prikazivanja spornih oglasa kao i svaku radnju komparativnog oglašavanja koja se temelji na sličnim načinima usporedbe, prestanak prikazivanja osam reklamnih spotova na internetu pod prijetnjom izricanja novčane kazne, prestanak komparativnog prikazivanja prosječne razlike u cijenama iz različitih trgovina na temelju neobjektivne komparativne metodologije pod prijetnjom izricanja novčane kazne kao i objavu presude koja će biti donesena.

               11

               Presudom od 31. prosinca 2014. Tribunal de commerce de Paris (Trgovački sud u Parizu) naložio je Carrefouru da ITM‑u isplati iznos od 800000 eura s osnova naknade pretrpljene štete, usvojio je zahtjeve za zabranu prikazivanja predmetne reklame i naložio objavu te presude.

               12

               Taj je sud među ostalim smatrao da Carrefour, time što je primijenio zavaravajuću metodu izbora prodajnih mjesta i lažno prikazao reprezentativnost usporedbe cijena, nije ispunio zahtjeve objektivnosti koji proizlaze iz članka L. 121‑8 Zakonika o zaštiti potrošača, te da su te povrede neutralnosti i objektivnosti kampanje komparativnog oglašavanja predstavljale radnje nepoštenog tržišnog natjecanja. Također je naveo da informacije koje se nalaze na internetskoj stranici Carrefoura ne omogućuju potrošaču da na jasan način spozna da je usporedba izvršena između trgovina različitih veličina.

               13

               Carrefour je protiv te presude podnio žalbu Couru d’appel de Paris (Žalbeni sud u Parizu, Francuska) te je zatražio da se u okviru pripremnog postupka uputi Sudu zahtjev za prethodnu odluku.

               14

               Pred tim je sudom Carrefour istaknuo da je tumačenje Direktive 2006/114, čije je prenošenje izvršeno člankom L. 121‑8 Zakonika o zaštiti potrošača, potrebno za donošenje odluke u glavnom postupku, s obzirom na to da se postavlja pitanje je li usporedba cijena odabranih proizvoda dopuštena samo ako su se ti proizvodi prodavali u trgovinama iste veličine i vrste.

               15

               ITM se usprotivio zahtjevu za prethodnu odluku ističući da postavljeno pitanje nije potrebno za donošenje odluke u glavnom postupku, s obzirom na to da predmet postupka nije zabrana usporedbe cijena proizvoda koji se prodaju u trgovinama različite veličine i vrste, već ocjena je li narav oglašavanja zavaravajuća kada potrošač nije jasno i objektivno informiran o različitim oblicima i vrstama uspoređenih trgovina.

               16

               Raspravni je sudac naveo da je upravo na načelu komparativnog oglašavanja cijena iz trgovina različitih vrsta utemeljena odluka prvostupanjskog suda te zaključio da Cour d’appel de Paris (Žalbeni sud u Parizu), pred kojim je pokrenut postupak, mora odlučiti o tom pitanju. Nadalje je naveo da, iako se načelo komparativnog oglašavanja cijena iz trgovina različitih vrsta smatra sukladnim Direktivi 2006/114, Cour d’appel de Paris (Žalbeni sud u Parizu) mora odlučiti o pitanju predstavlja li bitnu informaciju u smislu Direktive 2005/29 činjenica da su trgovine čije su cijene uspoređivane bile različite veličine ili vrste, o kojima se nužno moralo izvijestiti potrošača, te, u slučaju potvrdnog odgovora, koji je potrebni opseg informacije ili medij za njeno prenošenje.

               17

               U tim je okolnostima Cour d’appel de Paris odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Treba li članak 4. točke (a) i (c) Direktive [2006/114] na temelju kojeg je „komparativno oglašavanje dopušteno ako […] ono nije zavaravajuće […] [i] ako ono objektivno uspoređuje jedno od ili veći broj materijalnih, relevantnih i reprezentativnih i provjerljivih svojstava tih roba i usluga” tumačiti na način da je usporedba cijena proizvoda koji se prodaju u trgovinama trgovačkih lanaca dopuštena samo ako se proizvodi prodaju u trgovinama jednake vrste ili veličine[?]

                        2.

                        Je li činjenica da se trgovine čije se cijene uspoređuju razlikuju po vrsti ili veličini bitna informacija u smislu [Direktive 2005/29], koja se potrošaču neizostavno treba dati do znanja[?]

                        3.

                        U slučaju potvrdnog odgovora, koji je potreban opseg informacije i/ili medij za njeno prenošenje potrošaču[?]”

         O prethodnim pitanjima

               18

               Svojim trima pitanjima, koje valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 4. točke (a) i (c) Direktive 2006/114 tumačiti na način da nije dopušteno oglašavanje, poput onog o kojemu je riječ u glavnom postupku, u kojemu se uspoređuju cijene proizvoda koji se prodaju u trgovinama različitih veličina i vrsta. Osim toga, taj sud postavlja pitanje je li činjenica da se trgovine čije se cijene uspoređuju razlikuju po veličini i vrsti bitna informacija u smislu članka 7. stavaka 1. i 2. Direktive 2005/29, na koji upućuje članak 4. točka (a) Direktive 2006/114, i, ako je to slučaj, koji je potreban opseg informacije i medij za njeno prenošenje potrošaču.

               19

               Valja navesti da je Direktivom 2006/114 kodificirana Direktiva Vijeća 84/450/EEZ od 10. rujna 1984. o zavaravajućem i komparativnom oglašavanju (SL L 250, str. 17.), koja je, nakon što je izmijenjena u više navrata, Direktivom 2006/114 stavljena izvan snage, tako da je sudska praksa Suda koja se odnosi na tumačenje Direktive 84/450 u potpunosti primjenjiva na situacije koje potpadaju pod Direktivu 2006/114.

               20

               Stoga, valja podsjetiti da se Direktivom 2006/114 provodi iscrpno usklađivanje uvjeta za dopuštenost komparativnog oglašavanja u državama članicama, što podrazumijeva da dopuštenost komparativnog oglašavanja u cijeloj Europskoj uniji treba ocjenjivati isključivo prema kriterijima koje je utvrdio zakonodavac Unije (presude od 8. travnja 2003., Pippig Augenoptik, C‑44/01, EU:C:2003:205, t. 44. i od 18. studenoga 2010., Lidl, C‑159/09, EU:C:2010:696, t. 22.).

               21

               Nadalje, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, s obzirom na to da komparativno oglašavanje doprinosi objektivnom pokazivanju prednosti različitih usporedivih proizvoda te potiče tržišno natjecanje među dobavljačima robe i usluga u korist potrošača, uvjete čije se ispunjenje traži za takvo oglašavanje treba tumačiti u najpovoljnijem smislu, osiguravajući da se komparativno oglašavanje ne koristi na protutržišni i nepošten način ili na način koji bi mogao štetiti interesima potrošača (vidjeti u tom smislu presude od 25. listopada 2001., Toshiba Europe, C‑112/99, EU:C:2001:566, t. 36. i 37., od 19. rujna 2006., Lidl Belgium, C‑356/04, EU:C:2006:585, t. 22. i od 18. studenog 2010., Lidl, C‑159/09, EU:C:2010:696, t. 20. i 21. te navedenu sudsku praksu).

               22

               Međutim, s jedne strane, člankom 4. Direktive 2006/114 nije naloženo da vrsta ili veličina trgovina u kojima se prodaju proizvodi čije se cijene uspoređuju mora biti slična i, s druge strane, usporedba cijena usporedivih proizvoda koji se prodaju u trgovinama različitih vrsta i veličine može sama po sebi pridonijeti ostvarenju ciljeva komparativnog oglašavanja navedenog u prethodnoj točki ove presude te ne krši uvjete poštenog natjecanja niti interese potrošača.

               23

               S obzirom na navedeno, oglašavanje u kojemu se uspoređuju cijene proizvoda koji se prodaju u trgovinama različite veličine ili vrste može se smatrati dopuštenim u smislu članka 4. Direktive 2006/114 samo ako su svi uvjeti iz tog članka ispunjeni.

               24

               Posebno, u takvom se oglašavanju moraju objektivno usporediti cijene te ono ne smije biti zavaravajuće.

               25

               Naime, s jedne strane, iz članka 4. točke (c) Direktive 2006/114 proizlazi da cijene treba objektivno usporediti (vidjeti u tom smislu presudu od 19. rujna 2006., Lidl Belgium, C‑356/04, EU:C:2006:585, t. 45.).

               26

               Međutim, u određenim uvjetima, zbog razlike u veličini ili vrsti trgovina iz kojih su preuzete cijene koje je oglašivač usporedio objektivnost usporedbe može biti iskrivljena. Do toga može doći i kada su oglašivač i konkurenti od kojih su preuzete cijene dio trgovačkih lanaca od kojih svaki ima trgovine različite veličine i vrste te kada oglašivač uspoređuje cijene iz trgovina njegova trgovačkog lanca koje su po veličini ili vrsti veće od onih koje su preuzete u konkurentskim trgovinama koje su po veličini ili vrsti manje a da se pritom ta okolnost ne pojavljuje u oglašavanju.

               27

               Kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točkama 43. i 57. svog mišljenja, cijene robe široke potrošnje mogu varirati ovisno o vrsti i veličini trgovine, tako da takva nejednaka usporedba može umjetno stvoriti ili povećati razlike u cijenama između oglašivača i konkurenta, ovisno o izboru trgovina koje se uspoređuju.

               28

               S druge strane, članak 4. točka (a) Direktive 2006/114 traži da komparativno oglašavanje ne smije biti zavaravajuće u smislu članka 2. točke (b) te direktive ili članaka 6. i 7. Direktive 2005/29.

               29

               Iz tih odredbi proizlazi da je zavaravajuće komparativno oglašavanje kojim se može na bilo koji način, činjenjem ili propustom, zavarati potrošače kojima je upućeno te utjecati na njihovo gospodarsko ponašanje ili, zbog tih razloga, štetiti konkurentu. Također, zavaravajuće je u smislu članka 4. točke (a) Direktive 2006/114, u vezi s člankom 7. stavcima 1. i 2. Direktive 2005/29, oglašavanje u kojemu je izostavljena bitna informacija potrebna prosječnom potrošaču da bi u danim okolnostima donio informiranu odluku o transakciji ili u kojemu je skriveno ili na nejasan, nerazumljiv, varljiv ili nepravodoban način pružena takva informacija te je, stoga, vjerojatno da će ga navesti na donošenje odluke o poslu koju inače ne bi donio.

               30

               Iako u Direktivi 2005/29 nije definiran pojam „bitne informacije”, iz njezina članka 7. stavaka 1. i 2. proizlazi da to svojstvo ima informacija koja je potrebna prosječnom potrošaču da bi u danim okolnostima donio informiranu odluku o transakciji te čije će ga izostavljanje, slijedom toga, vjerojatno navesti na donošenje odluke o poslu koju inače ne bi donio.

               31

               Na sudu koji je uputio zahtjev je da provjeri, s obzirom na okolnosti svakog slučaja, može li neko oglašavanje – uzimajući u obzir potrošače kojima je upućeno – biti zavaravajuće naravi (vidjeti u tom smislu presude od 18. studenog 2010., Lidl, C‑159/09, EU:C:2010:696, t. 46. i navedenu sudsku praksu te od 12. svibnja 2011., Ving Sverige, C‑122/10, EU:C:2011:299, t. 51.). Kako bi izvršio potrebnu ocjenu, taj sud mora, s jedne strane, uzeti u obzir predodžbu koju uobičajeno obaviješten i razumno pažljiv i oprezan prosječni potrošač ima o proizvodima ili uslugama koje su predmet tog oglašavanja te, s druge strane, mora uzeti u obzir sve relevantne okolnosti predmeta, vodeći računa – kao što to proizlazi iz članka 3. Direktive 2006/114 – o informacijama sadržanima u spornom oglašavanju, i općenitije, o svim njegovim svojstvima (vidjeti u tom smislu presudu od 18. studenog 2010., Lidl, C‑159/09, EU:C:2010:696, t. 47. i 48. te navedenu sudsku praksu).

               32

               U konkretnom slučaju, oglašavanje u kojemu oglašivač, kako bi usporedio cijene proizvoda koji se prodaju u njegovim trgovinama s onima proizvoda koji se prodaju u konkurentskim trgovinama, prikazuje, s jedne strane, cijene u trgovinama svojeg trgovačkog lanca koje su po veličini ili vrsti veće i, s druge strane, cijene u konkurentskim trgovinama koje su po veličini ili vrsti manje, dok svaki od trgovačkih lanaca ima trgovine različite veličine i vrste, može zavarati prosječnog potrošača tako da kod njega stvori dojam da su sve trgovine njegova trgovačkog lanca uzete u obzir pri usporedbi i da sve razlike u cijeni vrijede za sve trgovine pojedinog trgovačkog lanca, bez obzira na njihovu veličinu ili vrstu, dok, zbog razloga navedenih u točki 27. ove presude, to nije nužno tako.

               33

               To oglašavanje može utjecati na gospodarsko ponašanje potrošača tako da ga navede da donese odluku u pogrešnom uvjerenju da će imati pravo na razlike u cijenama istaknutima u oglasu kupnjom odnosnih proizvoda u svim trgovinama trgovačkog lanca oglašivača, za razliku od trgovina konkurentskih trgovačkih lanaca.

               34

               Iz toga slijedi da takvo oglašavanje može biti zavaravajuće u smislu članka 4. točke (a) Direktive 2006/114.

               35

               Drugačije je, međutim, kada je potrošač informiran o tome da se u predmetnom oglasu uspoređuju cijene iz trgovina trgovačkog lanca oglašivača koje su po veličini ili vrsti veće s cijenama koje su preuzete u trgovinama konkurentskih trgovačkih lanaca koje su po veličini ili vrsti manje, s obzirom na to da u tom slučaju potrošač zna da samo kupnjom odnosnih proizvoda u trgovinama trgovačkog lanca oglašivača koje su po veličini ili vrsti veće može ostvariti razlike u cijeni istaknute u oglasu. Slijedom toga, u kontekstu takvog oglašavanja u kojemu se uspoređuju cijene iz trgovina koje su dio trgovačkih lanaca od kojih svaki ima trgovine različite veličine i vrste, ta je informacija potrošaču potrebna kako bi donio informiranu odluku o kupnji odnosnih proizvoda u trgovinama oglašivača, a ne u konkurentskim trgovinama, te kako ne bi bio naveden da donese odluku o kupnji koju inače ne bi donio. Stoga se u tom kontekstu radi o bitnoj informaciji u smislu članka 7. stavaka 1. i 2. Direktive 2005/29.

               36

               Iz gornjih navoda proizlazi da oglašavanje, poput onog o kojemu je riječ u glavnom postupku, u kojemu se uspoređuju cijene proizvoda koji se prodaju u trgovinama različite veličine i vrste može, kad su te trgovine dio trgovačkih lanaca od kojih svaki ima trgovine različite veličine i vrste te u kojemu oglašivač uspoređuje cijene iz trgovina svog trgovačkog lanca koje su po veličini ili vrsti veće s cijenama trgovina konkurentskih trgovačkih lanaca koje su po veličini ili vrsti manje, ne udovoljava zahtjevu objektivnosti usporedbe iz članka 4. točke (c) Direktive 2006/114 te je zavaravajuće u smislu članka 4. točke (a) te direktive, osim ako su potrošači informirani o tome da se uspoređivalo cijene iz trgovina trgovačkog lanca oglašivača koje su po veličini ili vrsti veće s cijenama iz trgovina konkurentskih trgovačkih lanaca koje su po veličini ili po vrsti manje.

               37

               U odnosu na opseg takve bitne informacije i medij za njeno prenošenje, valja navesti da Direktiva 2005/29 ne sadrži precizno pravilo u tom smislu. Međutim, s jedne strane, iz članka 7. stavka 2. te direktive proizlazi da se bitnu informaciju ne smije skrivati ili pružati „na nejasan, nerazumljiv, varljiv ili nepravodoban način te, s druge strane, iz članka 7. stavaka 1. i 3. navedene direktive proizlazi da, kako bi se ocijenilo jesu li informacije izostavljene, valja voditi računa o ograničenjima korištenog sredstva priopćavanja i, kada je to sredstvo prostorno i vremenski ograničeno, o svim mjerama koje je poduzetnik poduzeo kako bi te informacije stavio na raspolaganje potrošačima drugim sredstvima.

               38

               U odnosu na oglašavanje poput onog o kojemu je riječ u glavnom postupku, iz gornjih navoda proizlazi da informacija o tome da se uspoređivalo cijene iz trgovina trgovačkog lanca oglašivača koje su po veličini ili vrsti veće s cijenama iz trgovina konkurentskih trgovačkih lanaca koje su po veličini ili vrsti manje, predstavlja element bez kojega je vrlo vjerojatno da oglašavanje ne poštuje zahtjeve objektivnosti usporedbe te je zavaravajuće. Stoga, tu se informaciju mora pružiti ne samo na jasan način već ona mora, kao što je to naveo nezavisni odvjetnik u točkama 75. do 79. svojeg mišljenja, biti sadržana u samoj promidžbenoj poruci.

               39

               Na sudu koji je uputio zahtjev je da provjeri, imajući u vidu sve okolnosti konkretnog slučaja, krši li se oglašavanjem o kojemu je riječ u glavnom postupku zahtjev objektivnosti usporedbe te je li ono zavaravajuće naravi uzimajući u obzir elemente navedene u točki 31. ove presude, posebno informacije navedene u samom oglasu koje se odnose na trgovine trgovačkog lanca oglašivača i trgovine konkurentskih trgovačkih lanaca čije su cijene uspoređene, s obzirom na to da su ti elementi od značaja za ocjenu objektivnosti usporedbe i zavaravajuću narav navedenog oglašavanja.

               40

               Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da na postavljena pitanja valja odgovoriti na sljedeći način:

                        —

                        Članak 4. točke (a) i (c) Direktive 2006/114, u vezi s člankom 7. stavcima 1. do 3. Direktive 2005/29 treba tumačiti na način da može biti nedopušteno, u smislu prve od tih odredbi, oglašavanje, poput onog o kojemu je riječ u glavnom postupku, u kojemu se uspoređuju cijene proizvoda koji se prodaju u trgovinama različitih veličina ili formata, kad su te trgovine dio trgovačkih lanaca od kojih svaki ima trgovine različite veličine i formata te u kojemu oglašivač uspoređuje cijene iz trgovina svojeg trgovačkog lanca koje su po veličini ili vrsti veće s cijenama trgovina konkurentskih trgovačkih lanaca koje su po veličini ili vrsti manje, osim ako je potrošač obaviješten, na jasan način samom promidžbenom porukom, da se uspoređivalo cijene iz trgovina trgovačkog lanca oglašivača koje su po veličini ili vrsti veće s cijenama iz trgovina konkurentskih trgovačkih lanaca koje su po veličini ili vrsti manje.

                        —

                        Na sudu koji je uputio zahtjev je da provjeri, kako bi ocijenio dopuštenost takvog oglašavanja, imajući u vidu sve okolnosti konkretnog slučaja, ispunjava li u glavnom postupku predmetno oglašavanje zahtjev objektivnosti usporedbe i/ili je li ono zavaravajuće naravi, s jedne strane, uzimajući u obzir predodžbu prosječnog potrošača predmetnih proizvoda, uobičajeno obaviještenog, razumno pažljivog i opreznog te, s druge strane, vodeći računa o sadržaju navedenog oglašavanja, posebno u odnosu na trgovine trgovačkog lanca oglašivača i trgovine konkurentskih trgovačkih lanaca čije su cijene uspoređene, kao i općenito sve njegove elemente.

         Troškovi

               41

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (drugo vijeće) odlučuje:

                     Članak 4. točke (a) i (c) Direktive 2006/114/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o zavaravajućem i komparativnom oglašavanju, u vezi s člankom 7. stavcima 1. do 3. Direktive 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ, direktiva 97/7/EZ, 98/27/EZ i 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća kao i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća („Direktiva o nepoštenoj poslovnoj praksi”) treba tumačiti na način da može biti nedopušteno, u smislu prve od tih odredbi, oglašavanje, poput onog o kojemu je riječ u glavnom postupku, u kojemu se uspoređuju cijene proizvoda koji se prodaju u trgovinama različitih veličina ili vrsta, kad su te trgovine dio trgovačkih lanaca od kojih svaki ima trgovine različite veličine i vrste te u kojemu oglašivač uspoređuje cijene iz trgovina svojeg trgovačkog lanca koje su po veličini ili vrsti veće s cijenama trgovina konkurentskih trgovačkih lanaca koje su po veličini ili vrsti manje, osim ako je potrošač obaviješten, na jasan način samom promidžbenom porukom da se uspoređivalo cijene iz trgovina trgovačkog lanca oglašivača koje su po veličini ili vrsti veće s cijenama iz trgovina konkurentskih trgovačkih lanaca koje su po veličini ili vrsti manje.

                     Na sudu koji je uputio zahtjev je da provjeri, kako bi ocijenio dopuštenost takvog oglašavanja, imajući u vidu sve okolnosti konkretnog slučaja, ispunjava li u glavnom postupku predmetno oglašavanje zahtjev objektivnosti usporedbe i/ili je li ono zavaravajuće naravi, s jedne strane, uzimajući u obzir predodžbu prosječnog potrošača predmetnih proizvoda, uobičajeno obaviještenog, razumno pažljivog i opreznog te, s druge strane, vodeći računa o sadržaju navedenog oglašavanja, posebno u odnosu na trgovine trgovačkog lanca oglašivača i trgovine konkurentskih trgovačkih lanaca čije su cijene uspoređene, kao i općenito sve njegove elemente.

                     Potpisi

            (
            1
         )	Jezik postupka: francuski


Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 30. rujna 2015.#Ecolab USA, Inc. protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska zajednica – Verbalni žig GREASECUTTER – Apsolutni razlozi za odbijanje – Opisni karakter – Nepostojanje razlikovnoga karaktera – Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe br. 207/2009.#Predmet T-610/13.


Presuda Suda (treće vijeće) od 14. siječnja 2010.#Europska komisija protiv Češke Republike.#Povreda obveze države članice - Direktiva 2003/41/EZ.#Predmet C-343/08.


Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 15. travnja 2010. # José Carlos Matos Martins protiv Europske komisije. # Javna služba. # Predmet F-2/07.


Presuda Općeg suda (peto vijeće) od 2012. rujan 12.#Duscholux Ibérica, SA protiv Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs).#Predmet T-295/11.


Presuda Suda (šesto vijeće) od 13. rujna 2007.#Codirex Expeditie BV protiv Staatssecretaris van Financiën.#Zahtjev za prethodnu odluku: Hoge Raad der Nederlanden - Nizozemska.#Zajednička carinska tarifa.#Predmet C-400/06.


Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 21. svibnja 2015.#Yoshida Metal Industry Co. Ltd protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Postupak proglašavanja žiga ništavim – Figurativni žigovi Zajednice koji prikazuju površinu s crnim točkicama – Apsolutni razlog za odbijanje – Znak koji se sastoji isključivo od oblika proizvoda potrebnog za postizanje nekog tehničkog rezultata – Članak 7. stavak 1. točka (e) podtočka ii. Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Spojeni predmeti T-331/10 RENV i T-416/10 RENV.


title: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 9. srpnja 2015.#Europska komisija protiv Irske.#Povreda obveze države – Direktiva 2003/88/EZ – Organizacija radnog vremena – Organizacija radnog vremena liječnika na stručnom usavršavanju.#Predmet C-87/14.

text:
               Stranke
               Osnova
               Operativni dio

            Stranke
            U predmetu C‑87/14,
            povodom tužbe zbog povrede obveze na temelju članka 258. UFEU‑a, podnesene 18. veljače 2014.,
            Europska komisija , koju zastupaju M. van Beek i J. Enegren, u svojstvu agenata, s izabranom adresom za dostavu u Luxembourgu,
            tužitelj,
            protiv
            Irske , koju zastupaju E. Creedon i E. Mc Phillips kao i A. Joyce i B. Counihan, u svojstvu agenata, uz asistenciju D. Fennellyja, barrister ,
            tuženika,
            SUD (četvrto vijeće),
            u sastavu: L. Bay Larsen, predsjednik vijeća, K. Jürimäe, J. Malenovský, M. Safjan i A. Prechal (izvjestiteljica), suci,
            nezavisni odvjetnik: Y. Bot,
            tajnik: L. Hewlett, glavna administratorica,
            uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 4. ožujka 2015.,
            saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 19. ožujka 2015.,
            donosi sljedeću
            Presudu

            Osnova
            1. Svojom tužbom Europska komisija zahtijeva od Suda da utvrdi da je – ne primjenjujući odredbe Direktive 2003/88 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena (SL L 299, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 31.) na organizaciju radnog vremena liječnika na stručnom usavršavanju (bolnički liječnici nekonzultanti ( non consultant hospital doctors , u daljnjem tekstu: NCHD‑i)) – Irska povrijedila svoje obveze na temelju članaka 3., 5. i 6. te članka 17. stavaka 2. i 5. te direktive.
            Pravni okvir
            Pravo Unije
            2. Članak 2. Direktive 2003/88, naslovljen „Definicije“, propisuje:
            „Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeći pojmovi:
            1. ,radno vrijeme' je vremensko razdoblje u kojem radnik radi, stoji na raspolaganju poslodavcu i obavlja svoje poslove i zadatke u skladu s nacionalnim propisima i/ili praksom;
            [...]“
            3. Članak 3. te direktive, naslovljen „Dnevni odmor“, propisuje:
            „Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi se svakome radniku osiguralo pravo na dnevni odmor u trajanju od najmanje 11 sati neprekidno, unutar vremena od 24 sata.“
            4. Članak 5. te direktive, naslovljen „Tjedni odmor“, u prvom stavku propisuje:
            „Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi svaki radnik u razdoblju od sedam dana imao pravo na najmanje 24 sata neprekidnog odmora dodatno uz 11 sati dnevnog odmora iz članka 3.“
            5. U skladu s člankom 6. Direktive 2003/88, naslovljenim „Najdulje tjedno radno vrijeme“:
            „Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi se osiguralo da, u skladu s potrebama zaštite sigurnosti i zdravlja radnika:
            [...]
            (b) prosječan broj radnih sati u svakom sedmodnevnom razdoblju, uključujući prekovremene sate, ne prelazi 48.“
            6. Članak 16. te direktive, naslovljen „Referentna razdoblja“, propisuje pretpostavke pod kojima države članice mogu odrediti referentna razdoblja za primjenu, među ostalim, njezinih članaka 5. i 6.
            7. Članak 17. Direktive 2003/88 u stavcima 2. i 5. propisuje:
            „2. Zakonima i drugim propisima ili kolektivnim ugovorima ili sporazumima između socijalnih partnera mogu se predvidjeti odstupanja sukladno stavku […] 5., ako radnici dobiju odgovarajuće zamjensko vrijeme za odmor ili, u iznimnim slučajevima u kojima to iz objektivnih razloga nije moguće, da dobiju odgovarajuću zaštitu.
            [...]
            5. Prema stavku 2. ovog članka, moguća su odstupanja od članka 6. i članka 16. točke (b) u slučaju liječnika na osposobljavanju, u skladu s odredbama utvrđenim u podstavcima dva do sedam ovog stavka.
            U slučaju iz članka 6., odstupanja iz prvog podstavka dopuštena su u petogodišnjem prijelaznom razdoblju počevši od 1. kolovoza 2004.
            Ako je potrebno, državi članici može biti odobreno dodatno razdoblje od najviše dvije godine imajući u vidu poteškoće pri provođenju odredbi o radnom vremenu vezano uz nadležnosti u pogledu organizacije i pružanja zdravstvenih usluga i medicinske skrbi. […]
            Ako je potrebno, države članice mogu dobiti dodatno razdoblje u trajanju do jedne godine uzimajući u obzir posebne teškoće pri izvršavanju obveza iz trećeg podstavka. […]
            Države članice osiguravaju da u prve tri godine prijelaznog razdoblja prosječan broj radnih sati tjedno ni u kom slučaju ne prelazi 58, u sljedeće dvije godine 56, a u preostalom razdoblju 52 sata.
            [...]
            U slučaju članka 16. točke (b), odstupanja iz prvog podstavka dopuštaju se pod uvjetom da referentno razdoblje ne prelazi 12 mjeseci tijekom prvog dijela prijelaznog razdoblja utvrđenog u petom podstavku i šest mjeseci poslije toga.“
            8. Članak 19. te direktive, naslovljen „Ograničenja odstupanja od referentnih razdoblja“, propisuje:
            „Mogućnost odstupanja od članka 16. točke (b) […] ne može imati za posljedicu utvrđivanje referentnog razdoblja duljeg od šest mjeseci.
            Međutim, države članice imaju mogućnost u skladu s općim načelima zaštite sigurnosti i zdravlja radnika, iz objektivnih ili tehničkih razloga, ili razloga vezanih uz organizaciju rada, kolektivnim ugovorima ili sporazumima između socijalnih partnera odrediti referentna razdoblja koja ni u kojem slučaju ne smiju biti dulja od 12 mjeseci.
            [...]“
            Irsko pravo
            9. Uredba iz 2004. o Europskim zajednicama (organizacija radnog vremena) (liječnici na stručnom usavršavanju) (European Communities (Organisation of Working Time) (Activities of Doctors in Training) Regulations 2004, SI 2004., br. 494), kako je izmijenjena Uredbom iz 2010. (SI 2010., br. 533, u daljnjem tekstu: Uredba iz 2004.) ima za cilj u irsko pravo prenijeti Direktivu 2003/88 u odnosu na NCHD‑e.
            Predsudski postupak
            10. Budući da je u odnosu na NCHD‑e Irska povrijedila svoje obveze na temelju članaka 3., 5. i 17. Direktive 2003/88 u pogledu minimalnih razdoblja odmora te članka 6. i članka 17. stavka 5. te direktive u pogledu ograničenja tjednog radnog vremena, Komisija je toj državi članici 23. studenoga 2009. uputila pismo opomene na koje je ta država članica odgovorila dopisom od 25. siječnja 2010.
            11. Komisija je 30. rujna 2011. uputila obrazloženo mišljenje u kojem je pozvala Irsku da u roku od dva mjeseca od njegova zaprimanja poduzme potrebne mjere za usklađivanje s Direktivom. Ta je država članica odgovorila dopisom od 13. siječnja 2012.
            12. Budući da nakon nove razmjene dopisa Komisija i dalje nije zadovoljna objašnjenjima koja je pružila Irska, odlučila je podnijeti ovu tužbu.
            O tužbi
            Uvodne napomene
            13. Komisija pojašnjava da u okviru ove tužbe ne osporava prenošenje Direktive 2003/88 Uredbom iz 2004. Međutim, Komisija ističe da irska javna tijela ne primjenjuju tu uredbu, čime ta država članica povređuje svoje obveze na temelju članaka 3., 5., 6. i članka 17. stavaka 2. i 5. te direktive.
            14. U prilog svojoj tužbi Komisija upućuje na činjenicu da su, kako bi se riješio spor o radnom vremenu NCHD‑a, Irish Medical Organisation (Udruženje irskih liječnika, u daljnjem tekstu: IMO), koji zastupa sve liječnike koji rade na irskom državnom području, i Health Service Executive (Uprava za zdravstvene usluge, u daljnjem tekstu: HSE), javno tijelo koje zastupa zdravstvena tijela, 22. siječnja 2010. potpisali sporazum o nagodbi, kojemu su priloženi kolektivni ugovor s istim strankama (u daljnjem tekstu: kolektivni ugovor) i tipski ugovor o radu za NCHD‑e (u daljnjem tekstu: tipski ugovor o radu).
            15. Prema Komisijinu mišljenju, odredba 3. točke (a) i (b) kolektivnog ugovora kao i određeni dijelovi odredbe 5. tipskog ugovora o radu u suprotnosti su s Direktivom 2003/88. Različita izvješća o provedbi te direktive i izjava IMO‑a potvrđuju postojanje u praksi povrede obveza koje iz nje proizlaze.
            Prvi prigovor: nepoštovanje Direktive 2003/88 zbog odredbe 3. točke (a) kolektivnog ugovora
            16. Svojim prvim prigovorom Komisija tvrdi da odredba 3. točka (a) kolektivnog ugovora, na temelju koje se određena vremena stručnog usavršavanja NCHD‑a ne mogu smatrati „radnim vremenom“, ne poštuje Direktivu 2003/88. Prema Komisijinu mišljenju, ako program stručnog usavršavanja zahtijeva aktivnosti stručnog usavršavanja i ako se one provode na mjestu određenom tim programom, moraju se računati kao „radno vrijeme“ za potrebe te direktive.
            17. Irska navodi, s jedne strane, da su vremena stručnog usavršavanja o kojima je riječ „zaštićeno“ vrijeme stručnog usavršavanja tijekom kojega NCHD‑i nisu dostupni za obavljanje svoje profesionalne aktivnosti. S druge strane, prema mišljenju te države članice, odnos između NCHD‑a i njihova tijela za stručno usavršavanje različit je od odnosa koji postoji između NCHD‑a i njihova poslodavca. Zahtjevi stručnog usavršavanja NCHD‑a nisu sastavni dio njihova zaposlenja. Poslodavac ne usmjerava provedbu tog stručnog usavršavanja, ne određuje aktivnosti koje NCHD‑i moraju obaviti u okviru tog stručnog usavršavanja ni napredak NCHD‑a i ne određuje mjesto održavanja tog stručnog usavršavanja.
            18. U tom smislu nije sporno da se na temelju odredbe 3. točke (a) kolektivnog ugovora radnim vremenom ne smatraju vremena stručnog usavršavanja navedena u točki 1. Priloga 1. kolektivnom ugovoru, u skladu s kojom:
            „Tri kategorije vremena stručnog usavršavanja mogu biti:
            A) predviđeno i zaštićeno vrijeme stručnog usavršavanja izvan ustanove određeno programom stručnog usavršavanja;
            B) predviđene aktivnosti obrazovanja i stručnog usavršavanja organizirane unutar ustanove u redovitim razmacima (svaki tjedan/svaka dva tjedna) poput konferencija, znanstvenih okupljanja kao i konferencija o morbiditetu i smrtnosti te
            C) istraživačke aktivnosti, studije itd.“
            19. Na raspravi je izneseno da ta vremena stručnog usavršavanja iznose od 2 i pol sata do 17 sati mjesečno, ovisno o fazi stručnog usavršavanja NCHD‑a i o aktivnostima o kojima je riječ. U odgovoru na repliku Komisija je navela da se vremena stručnog usavršavanja navedena u Prilogu 1. točki 1. podtočkama A i B kolektivnog ugovora (u daljnjem tekstu: vremena stručnog usavršavanja A i B), uz isključenje kategorije vremena iz navedene točke 1. podtočke C, moraju smatrati „radnim vremenom“ u smislu članka 2. točke 1. Direktive 2003/88.
            20. Prema ustaljenoj sudskoj praksi, s jedne strane, kvalifikacija razdoblja prisutnosti radnika na radnom mjestu kao „radnog vremena“ u smislu Direktive 2003/88 proizlazi iz njegove obveze da je na raspolaganju svojem poslodavcu (presuda Dellas i dr., C‑14/04, EU:C:2005:728, t. 58. kao i rješenje Grigore, C‑258/10, EU:C:2011:122, t. 53.).
            21. Odlučujući čimbenik jest činjenica da je radnik dužan biti fizički prisutan na mjestu koje odredi poslodavac i biti na raspolaganju tom poslodavcu kako bi odmah mogao pružiti odgovarajuće usluge u slučaju potrebe (presuda Dellas i dr., C‑14/04, EU:C:2005:728, t. 48. kao i rješenja Vorel, C‑437/05, EU:C:2007:23, t. 28. i Grigore, C‑258/10, EU:C:2011:122, t. 53.).
            22. S druge strane, u okviru postupka zbog povrede obveze, na Komisiji je da utvrdi postojanje navodne povrede obveze i da Sudu pruži potrebne elemente za provjeru postoji li ta povreda obveze a da se Komisija ne može pozvati ni na kakvu presumpciju (vidjeti osobito presudu Komisija/Poljska, C‑356/13, EU:C:2014:2386, t. 104. i navedenu sudsku praksu).
            23. Nadalje, što se konkretno tiče prigovora o provedbi nacionalnog propisa, dokazivanje povrede obveze države zahtijeva pružanje dokaznih elemenata posebne naravi u odnosu na one koji se uobičajeno uzimaju o obzir u okviru tužbe zbog povrede obveze koja se odnosi samo na sadržaj nacionalne odredbe i u tim se okolnostima povreda obveze može utvrditi samo dovoljno dokumentiranim i obrazloženim dokazivanjem prakse koja se predbacuje nacionalnoj administraciji, a pripisive državi članici o kojoj je riječ (vidjeti presude Komisija/Belgija, C‑287/03, EU:C:2005:282, t. 28. i Komisija/Njemačka, C‑441/02, EU:C:2006:253, t. 49.).
            24. Najprije treba istaknuti da Komisija ne osporava objašnjenja koja je pružila Irska, prema kojima su vremena stručnog usavršavanja o kojima je riječ „zaštićeno“ vrijeme stručnog usavršavanja tijekom kojega NCHD‑i nisu dostupni za pružanje zdravstvene skrbi pacijentima. Naprotiv, Komisija tvrdi da su aktivnosti stručnog usavršavanja NCHD‑a sastavni dio njihova zaposlenja ako su oni u skladu sa svojim ugovorom o radu obvezni obavljati te aktivnosti.
            25. U tom smislu treba istaknuti da je, kao što je to navela Irska a da joj to nije osporeno, odnos između NCHD‑a i njihova tijela za stručno usavršavanje različit od odnosa koji postoji između NCHD‑a i njihova poslodavca. Konkretno, Komisija na raspravi nije mogla dokazati svoju tezu prema kojoj tijela za stručno usavršavanje o kojima je riječ i poslodavce NCHD‑a treba izjednačiti s državom, koja je jedini poslodavac NCHD‑a u smislu Direktive 2003/88.
            26. U tim uvjetima okolnost, na koju se poziva Komisija, da „program stručnog usavršavanja“ zahtijeva vremena stručnog usavršavanja A i B i da se ona održavaju na mjestu određenom „tim programom“ ne omogućuje zaključak da su NCHD‑i obvezni biti fizički prisutni na mjestu koje odredi poslodavac i ondje mu biti na raspolaganju kako bi odmah mogli pružiti odgovarajuće usluge u slučaju potrebe u smislu sudske prakse navedene u točki 21. ove presude.
            27. Nadalje, taj zaključak nije doveden u pitanje Komisijinim upućivanjem na odredbe 6. i 8. tipskog ugovora o radu.
            28. Naime, što se tiče odredbe 6., koja nabraja obveze i zadaće NCHD‑a u okviru njihova ugovora o radu, Komisija nije dokazala da oni na temelju te odredbe imaju obvezu stručnog usavršavanja.
            29. Također, što se tiče odredbe 8. tipskog ugovora o radu – na temelju koje će poslodavac „prema potrebi, u skladu sa zahtjevima Zakona iz 2007. o liječnicima praktičarima (Medical Practitioners Act 2007), omogućiti stručno usavršavanje/jamčiti za kompetentnost potrebnu za radno mjesto NCHD‑a“ i na temelju koje NCHD‑i sudjeluju u stručnom usavršavanju „u skladu sa zahtjevima [navedenog zakona]“ – Komisija nije dokazala da bi ona imala drukčije značenje od onoga koje zastupa Irska, a prema kojem ta odredba samo preuzima zahtjeve koje nameće taj zakon i ne uvodi niti nameće konkretne radne obveze u području stručnog usavršavanja.
            30. Naposljetku, Komisija nije pružila elemente u prilog svojoj tvrdnji, koju Irska osporava, prema kojoj NCHD‑i riskiraju otkaz od svojih poslodavaca ako ne završe stručno usavršavanje u okviru vremena stručnog usavršavanja A i B.
            31. Iz prethodno navedenoga proizlazi da u tim okolnostima Komisija nije dokazala da su vremena stručnog usavršavanja A i B „radno vrijeme“ u smislu Direktive 2003/88. Posljedično, u odnosu na odredbu 3. točku (a) kolektivnog ugovora nije dokazala postojanje prakse protivne toj direktivi. U tim okolnostima prvi prigovor valja odbiti.
            Drugi prigovor: nepoštovanje Direktive 2003/88 zbog odredbe 3. točke (b) kolektivnog ugovora
            32. Svojim drugim prigovorom Komisija ističe da je odredba 3. točka (b) kolektivnog ugovora – u skladu s kojom se „referentno razdoblje NCHD‑a s ugovorima o radu na razdoblje dulje od dvanaest mjeseci produljuje sa šest na dvanaest mjeseci“ – u suprotnosti s odredbama Direktive 2003/88. Komisija priznaje da članak 19. te direktive predviđa mogućnost da se na temelju kolektivnih ugovora referentno razdoblje za izračun najduljeg dopuštenog tjednog radnog vremena produlji na dvanaest mjeseci. Međutim, ta institucija podsjeća da je takvo produljenje na temelju te odredbe moguće samo uz poštovanje općih načela zaštite sigurnosti i zdravlja radnika i jedino zbog objektivnih ili tehničkih razloga ili zbog razloga u vezi s organizacijom rada.
            33. U svoju obranu Irska tvrdi je produljenje referentnog razdoblja sa šest na dvanaest mjeseci za NCHD‑e čiji su ugovori o radu na razdoblje dulje od dvanaest mjeseci u skladu s tom direktivom i, konkretno, s njezinim člankom 19. Ona naglašava da kolektivni ugovor o kojem je riječ spominje objektivni razlog ili razlog u vezi s organizacijom rada koji zahtijeva produljenje referentnog razdoblja, tj. zabrinutost HSE‑a u pogledu mogućnosti da upiše NCHD‑e u raspored rada na dovoljno fleksibilan način kako bi u potpunosti proveo svoje zakonske obveze.
            34. U tom smislu treba istaknuti da Komisija, iako priznaje da se referentno razdoblje na temelju članka 19. Direktive 2003/88 može produljiti na dvanaest mjeseci, samo podsjeća na pretpostavke takvog produljenja a da ni na koji način ne objašnjava zbog čega, suprotno onomu što ističe Irska, te pretpostavke u ovom slučaju nisu ispunjene.
            35. Posljedično, Komisija u pogledu odredbe 3. točke (b) kolektivnog ugovora nije dokazala postojanje prakse suprotne Direktivi 2003/88. Stoga drugi prigovor valja odbiti.
            Treći prigovor: nepoštovanje Direktive 2003/88 zbog određenih dijelova odredbe 5. tipskog ugovora o radu
            36. Svojim trećim prigovorom Komisija smatra da su određeni dijelovi odredbe 5. tipskog ugovora o radu u suprotnosti s Direktivom 2003/88. Tako, kao prvo, upućuje na odredbu 5. točku (a) tog tipskog ugovora o radu, prema kojoj je osnovni radni tjedan 39 sati, te na odredbu 5. točke (e) i (f) tog ugovora, koja zabranjuje zahtijevanje od NCHD‑a rad dulji od 24 uzastopna sata na radnom mjestu i koja predviđa da poslodavac pazi na to da oni nisu na dežurstvu s trajanjem radnog vremena od 24 sata u više od jedne petine slučajeva, osim u iznimnim okolnostima. Prema mišljenju te institucije, nijedan element ne upućuje na to da liječnici imaju pravo na najmanja trajanja dnevnog i tjednog odmora utvrđena Direktivom 2003/88 niti na odgovarajući zamjenski odmor.
            37. Kao drugo, Komisija upućuje na odredbu 5. točku (i) tipskog ugovora o radu, prema kojoj NCHD‑i mogu biti obvezni na prekovremeni rad (dežurstvo na radnom mjestu) povrh svojih 39 radnih sati, obavljati dežurstvo izvan institucije i izvan osnovnog radnog vremena i/ili prekovremenog radnog vremena kako je utvrdio ravnatelj klinike/poslodavac te raditi izvan vremena upisanog u raspored rada ovisno o zahtjevima službe, iako, doduše, poslodavac može primijeniti tu mogućnost samo iznimno. Prema mišljenju te institucije, ne postoji nikakva izričita granica ukupnog trajanja tjednog radnog vremena.
            38. Komisija ističe da su države članice prilikom prenošenja i provedbe direktive obvezne uspostaviti jasan pravni okvir koji pojedincima omogućuje poznavanje njihovih prava. Odredba 5. tipskog ugovora o radu ne predviđa takav pravni okvir. Taj zaključak usto potvrđuje odredba 5. točka (m) tipskog ugovora o radu, prema kojoj „[r]ad izvan okvira predviđenog ugovorom nije dopušten ako zbroj radnog vremena povezanog s trenutačnim zaposlenjem i radnog vremena povezanog s bilo kojim drugim zaposlenjem prelazi najdulje dopušteno tjedno radno vrijeme utvrđeno [Uredbom iz 2004.]“. Prema mišljenju te institucije, čini se da ta odredba upućuje na to da se, a contrario , granice predviđene Uredbom iz 2004. ne primjenjuju na tipski ugovor o radu.
            39. Irska tvrdi da su, iako nisu izričito navedene u tipskom ugovoru o radu, zaštite predviđene Uredbom iz 2004. i Direktivom 2003/88 njegov sastavni dio na temelju sporazuma o nagodbi od 22. siječnja 2010. U svakom slučaju, te zaštite obvezuju poslodavce NCHD‑a na temelju Uredbe iz 2004.
            40. Ta država članica smatra da činjenica da se Komisija poziva na nekoliko izdvojenih dijelova odredbe 5. tipskog ugovora o radu ne uzima u obzir jasan pravni okvir u sklopu kojega se nalazi taj ugovor općenito i te odredbe konkretno. Što se tiče odredbe 5. točke (m) tipskog ugovora o radu, Irska tvrdi da ona predviđa izričitu zaštitu granica radnog vremena kako su utvrđene Uredbom iz 2004.
            41. U tom smislu treba podsjetiti na to da odredbe kojima se prenosi direktiva moraju pojedincima omogućiti da se pozovu na jasan, precizan i nedvosmislen pravni okvir (vidjeti u tom smislu presudu Komisija/Irska, C‑282/02, EU:C:2005:334, t. 80.).
            42. Međutim, u okviru ove tužbe Komisija ne osporava prenošenje Direktive 2003/88 Uredbom iz 2004. Ona samo ističe da se ta uredba ne primjenjuje u praksi, pozivajući se, među ostalim, na određene dijelove odredbe 5. tipskog ugovora o radu.
            43. Nadalje, stranke ne osporavaju da je pravni okvir kakav proizlazi iz zakonodavstva koje prenosi Direktivu 2003/88, odnosno Uredba iz 2004., jasan i u svakom slučaju primjenjiv.
            44. U tim okolnostima, pozivajući se na nekoliko izdvojenih dijelova odredbe 5. tipskog ugovora o radu, čiji je doseg usto predmet rasprave između stranaka, Komisija nije dokazala postojanje prakse suprotne Direktivi 2003/88. Stoga treći prigovor valja odbiti.
            Različita izvješća o napretku i izjava IMO‑a
            45. Komisija također upućuje na različita izvješća o napretku u pogledu provedbe Direktive 2003/88 koja su tijekom 2013. i 2014. godine izradila irska tijela i dostavila Komisiji kao i na izjavu IMO‑a iz koje prema Komisijinu mišljenju proizlazi da, čak i ako su ostvareni napreci u primjeni Direktive 2003/88, Irska i dalje ne ispunjava u potpunosti obveze koje iz nje proizlaze.
            46. Irska priznaje da u praksi nije bilo moguće u svim slučajevima postići stanje savršene usklađenosti s Direktivom 2003/88, no osporava zaključak da je to zbog njezine povrede obveze poduzimanja potrebnih mjera kako bi se postiglo takvo stanje. Ističe da je poduzimala stalne i usklađene napore kako bi postigla potpunu usklađenost u praksi te da i dalje suzbija sve slučajeve nepoštovanja, uključujući primjenom financijskih sankcija.
            47. Prema mišljenju te države članice, Komisijin argument u biti znači da je puka činjenica da se propis koji prenosi Direktivu 2003/88 ne poštuje u svim slučajevima u praksi dovoljna za opravdanje zaključka o postojanju povrede obveze te države članice na temelju prava Unije.
            48. U tom smislu treba istaknuti da Komisija u svojoj tužbi ne pojašnjava upućuje li na izvješća o napretku i na izjavu o kojima je riječ samo kao ilustraciju problema do kojih je dovela navodna povreda Direktive 2003/88 koja proizlazi iz odredbe 3. točaka (a) i (b) kolektivnog ugovora i određenih dijelova odredbe 5. tipskog ugovora o radu ili kao samostalne pokazatelje neprimjene te direktive u praksi.
            49. U svakom slučaju, nije dovoljno da se Komisija pozove na izvješća o napretku o kojima je riječ i na izjavu IMO‑a kako bi dokazala da Irska nije primjenjivala Direktivu 2003/88. Naime, kao što to proizlazi iz sudske prakse navedene u točkama 22. i 23. ove presude, na njoj je također da dokaže – a da se ne pozove ni na kakvu presumpciju – da se praksa navodno protivna toj direktivi može na ovaj ili onaj način pripisati Irskoj.
            50. U konkretnom slučaju Komisija u tom smislu samo navodi da je HSE emanacija države. Međutim, ne objašnjava ulogu tog tijela, osim da je ono potpisalo sporazum o nagodbi naveden u točki 14. ove presude, kojemu su priloženi kolektivni ugovor i tipski ugovor o radu. Kao što to proizlazi iz točaka 16. do 44. ove presude, Komisija nije dokazala da ta dva dokumenta dokazuju praksu suprotnu Direktivi 2003/88.
            51. Iz svega prethodno navedenoga proizlazi da Komisija u pogledu Irske nije dokazala postojanje prakse suprotne člancima 3., 5. i 6. te članku 17. stavcima 2. i 5. Direktive 2003/88 u odnosu na organizaciju radnog vremena NCHD‑a.
            52. Posljedično, tužbu valja odbiti.
            Troškovi
            53. Na temelju članka 138. stavka 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da je Irska postavila zahtjev da se Komisiji naloži snošenje troškova i da ona nije uspjela u postupku, Komisiji se nalaže snošenje troškova.

            Operativni dio
            Slijedom navedenoga, Sud (četvrto vijeće) proglašava i presuđuje:
            1. Tužba se odbija.
            2. Nalaže se Europskoj komisiji snošenje troškova.


Presuda Suda (treće vijeće) od 17. srpnja 2014.#Europska komisija protiv Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI).#Žalba – Tržišno natjecanje – Članak 86. stavak 3. UEZ-a – Zadržavanje privilegiranih prava koja je Helenska Republika dodijelila u korist javnog poduzeća za traženje i vađenje lignita – Povreda – Odluka – Neusklađenost s pravom Unije – Naknadna odluka – Provođenje posebnih mjera – Rješenje u odnosu na protutržišne učinke povrede – Tužba za poništenje.#Predmet C‑554/12 P.


Presuda Općeg suda (žalbeno vijeće) 16. rujna 2009.#Stanislava Boudova i drugi protiv Europska komisija.#Predmet T-271/08 P.


title: Presuda Suda (šesto vijeće) od 12. lipnja 2014.#Lukoyl Neftohim Burgas AD protiv Nachalnik na Mitnicheski punkt Pristanishte Burgas Tsentar pri Mitnitsa Burgas.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Administrativen sad Burgas.#Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednička carinska tarifa – Kombinirana nomenklatura – Razvrstavanje robe – Roba opisana kao ,teška ulja, ulja za podmazivanje; druga ulja namijenjena podvrgavanju specifičnom procesu’ – Tarifni brojevi 2707 i 2710 – Aromatski i nearomatski sastojci – Odnos između kombinirane nomenklature i harmoniziranog sustava.#Predmet C‑330/13.

text:
         PRESUDA SUDA (šesto vijeće)
      12. lipnja 2014. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednička carinska tarifa — Kombinirana nomenklatura — Razvrstavanje robe — Roba opisana ,kao teška ulja, ulja za podmazivanje; druga ulja namijenjena podvrgavanju specifičnom procesu’ — Tarifni brojevi 2707 i 2710 — Aromatski i nearomatski sastojci — Odnos između kombinirane nomenklature i harmoniziranog sustava“
      U predmetu C‑330/13,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Аdministrativen sad Burgas (Bugarska), odlukom od 28. svibnja 2013., koju je Sud zaprimio 18. lipnja 2013., u postupku

         Lukoyl Neftohim Burgas AD

      protiv

         Nachalnik na Mitnicheski punkt Pristanishte Burgas Tsentar pri Mitnitsa Burgas,

      SUD (šesto vijeće),
      u sastavu: A. Borg Barthet, predsjednik vijeća, S. Rodin i F. Biltgen (izvjestitelj), suci,
      nezavisni odvjetnik: N. Wahl,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Lukoyl Neftohim Burgas AD, S. Andronov, savjetnik,

               —

               za bugarsku vladu, E. Petranova i J. Atanasov, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, P. Mihaylova i B.-R. Killmann, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez njegovog mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje tarifnih brojeva Kombinirane nomenklature (u daljnjem tekstu: KN) iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL L 256, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3.), kako je izmijenjena i dopunjena Uredbom Komisije (EZ) br. 1006/2011 od 27. rujna 2011. (SL L 282, str. 1.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između Lukoyl Neftohim Burgas AD (u daljnjem tekstu: Lukoyl) i Nachalnik na Mitnicheski punkt Pristanishte Burgas Tsentar pri Mitnitsa Burgas (načelnika carinskog ureda glavne luke u Burgasu, u daljnjem tekstu: Nachalnik) u vezi s carinskim razvrstavanjem robe opisane kao „teška ulja, ulja za podmazivanje; druga ulja namijenjena podvrgavanju specifičnom procesu“.

         Pravni okvir

         Harmonizirani sustav nazivlja i brojčanog izjednačavanja robe

               3

               Međunarodna konvencija koja je uspostavila harmonizirani sustav nazivlja i brojčanog izjednačavanja robe (u daljnjem tekstu: HS), zaključena u Bruxellesu 14. lipnja 1983. i njezin Protokol o izmjenama konvencije od 24. lipnja 1986. odobreni su u ime Europske ekonomske zajednice Odlukom Vijeća 87/369/EEZ od 7. travnja 1987. (SL L 198., str. 1.).

               4

               Vijeće za carinsku suradnju, koje je postalo Svjetska carinska organizacija (WCO), uspostavljeno konvencijom sklopljenom u Bruxellesu 15. prosinca 1950., odobrilo je, u skladu s uvjetima utvrđenima u članku 8. Konvencije o HS‑u iz prethodne točke, Napomene s objašnjenjem i mišljenja o klasifikaciji koja je usvojio Odbor HS‑a.

               5

               Opća razmatranja o Napomenama s objašnjenjem HS‑a koja se odnose na poglavlje 27. glase:
               „[…]
               Valja napomenuti da pojmove „aromatski sastojci“ iz bilješke 2. poglavlja 27. i u tekstu tarifnog broja 2707 treba tumačiti tako da se odnose na cjelokupne molekule koje sadrže aromatski dio, neovisno o broju i duljini bočnih lanaca, a ne samo na aromatske dijelove tih molekula.
               […]“ [neslužbeni prijevod]

               6

               Bilješka 2. poglavlja 27. HS‑a glasi:
               „Naziv tarifnog broja 2710, ulja od nafte i ulja dobivena od bitumenskih minerala' ne odnosi se samo na ulja dobivena iz bitumenskih minerala već i na slična ulja koja se sastoje pretežno od mješavine nezasićenih ugljikovodika dobivenih bilo kojim postupkom, uz uvjet da je masa nearomatskih sastojaka veća od mase aromatskih sastojaka.
               […]“ [neslužbeni prijevod]

               7

               Napomene s objašnjenjem u vezi s tarifnim brojem 2707 predviđaju, između ostaloga, sljedeće:
               „Taj tarifni broj sadrži:
               […]

                        2)

                        Ulja i druge proizvode, slične prethodnima, u kojima je masa aromatskih sastojaka veća od mase nearomatskih sastojaka, koji su dobiveni destilacijom katrana kamenog ugljena na niskoj temperaturi ili od ostalih mineralnih katrana, ciklizacijom nafte, odstranjivanjem benzola iz plina od kamenog ugljena ili bilo kojim drugim postupkom.

                  […]“ [neslužbeni prijevod]

               8

               Napomene s objašnjenjem HS‑a u vezi s tarifnim brojem 2710 određuju pod naslovom I. B:
               „[…]
               Taj tarifni broj uključuje:
               […]

                        B)

                        Ulja, slična prethodnima, u kojima je masa nearomatskih sastojaka veća od mase aromatskih sastojaka, koji su dobiveni destilacijom kamenog ugljena na niskoj temperaturi, hidrogenacijom ili bilo kojim drugim postupkom (krekiranje, reformiranje itd.).

                  Posebno su uključeni miješani alkileni kao tripropilen, tetrapropilen, biizobutilen, triizobutilen itd. Oni se sastoje od mješavina nezasićenih acikličkih ugljikovodika (oktilena, nonilena, njihovih homologa i izomera) i zasićenih acikličkih ugljikovodika.
               Ona se dobivaju ili polimerizacijom (vrlo niskog stupnja) prorilena, izobutilena ili drugih etilenskih ugljikovodika ili odvajanjem (primjerice frakcijskom destilacijom) od određenih proizvoda koji potječu iz krekiranja mineralnih ulja.
               […]
               Nadalje, u taj tarifni broj nisu uključena ulja u kojima je masa aromatskih sastojaka veća od mase nearomatskih sastojaka koji su dobiveni ciklizacijom nafte ili na drugi način (tarifni broj 2707).“ [neslužbeni prijevod]

         KN

               9

               Carinsko razvrstavanje robe koja je uvezena u Europsku uniju uređeno je KN‑om, koji se zasniva na HS‑u. Verzija koja je bila na snazi na dan činjenica iz glavnog postupka jest ona koja proizlazi iz Uredbe br. 2658/87, kako je izmijenjena Uredbom br. 1006/2011.

               10

               Prvi dio KN‑a sadrži skup uvodnih odredbi. Pod naslovom I., koji se odnosi na opća pravila, odsjek A propisuje opća pravila za tumačenje te nomenklature, prema kojima je provedeno razvrstavanje u KN‑u. Stoga, posebno je propisano kako je razvrstavanje pravno određivanje pojmova prema kojem se za tarifne brojeve i napomene uz odsjeke ili poglavlja, tekst naslova odsjeka, poglavlja ili potpoglavlja treba smatrati da imaju samo indikativnu vrijednost.

               11

               U drugom dijelu KN‑a, naslovljenom „Popis carinskih stopa“, poglavlje 27. odnosi se na „Mineralna goriva, mineralna ulja i proizvode njihove destilacije; bitumenske tvari; mineralne voskove“.

               12

               Tarifni broj 2707 KN‑a iz tog poglavlja propisuje:

                        „2707

                        Ulja i ostali proizvodi destilacije katrana kamenog ugljena na visokoj temperaturi; slični proizvodi kod kojih je masa aromatskih sastojaka veća od mase nearomatskih sastojaka“.

               13

               Tarifni broj 2710 KN‑a glasi:

                        „2710

                        Naftna ulja i ulja dobivena od bitumenskih minerala, osim sirovih; proizvodi nespomenuti niti uključeni na drugom mjestu, s masenim udjelom od 70% ili većim naftnih ulja ili ulja dobivenih od bitumenskih minerala koja čine osnovne sastojke tih proizvoda; otpadna ulja“.

               14

               Napomene s objašnjenjem KN‑a, u verziji primjenjivoj na dan činjenica iz glavnog postupka (SL 2011, C 137, str. 1.), koje se odnose na podbrojeve 2707 99 91 i 2707 99 99 KN‑a, naslovljene „Ostalo“, propisuju:
               „U ove se podbrojeve ponajprije razvrstavaju proizvodi koji se sastoje od mješavine ugljikovodika.
               Ti proizvodi obuhvaćaju:

                        1.

                        teška ulja (osim sirovih) dobivena destilacijom katrana kamenog ugljena na visokoj temperaturi i proizvode slične tim uljima, pod uvjetom da:

                                 (a)

                                 manje od 65% volumnog udjela predestilira na temperaturi do 250°C po metodi ASTM D 86‑67 (potvrđena 1972.) i

                                 (b)

                                 imaju gustoću veću od 1000 g/cm3 na 15°C i

                                 (c)

                                 imaju indeks penetracije igle 400 ili veći na 25°C po metodi ASTM D 5 i

                                 (d)

                                 imaju karakteristike različite od proizvoda iz tarifnog broja 2715 00 00.
                                 Proizvode koji ne zadovoljavaju uvjete navedene pod točkama (a) do (d) razvrstava se prema njihovim svojstvima u, na primjer, podbrojeve 2707 10 10 do 2707 30 90, 2707 50 10 i 2707 50 90, tarifni broj 2708, podbrojeve 2710 19 31 do 2710 19 99, 2713 20 00 ili tarifni broj 2715 00 00;

                           […]“ [neslužbeni prijevod]

               15

               Napomene s objašnjenjem KN‑a u vezi s tarifnim brojem 2707 određuju:
               „Za određivanje sadržaja aromatskih ugljikovodika vidjeti objašnjenja za napomenu 2. uz ovo poglavlje“. [neslužbeni prijevod]

               16

               Napomena 2. općih razmatranja o Napomenama s objašnjenjem KN‑a vezanih uz poglavlje 27. glasi:
               „Sadržaj aromatskih sastojaka određuje se sljedećim metodama, i to za:

                        —

                        proizvode s točkom završetka destilacije ne većom od 315°C: metoda ASTM D 1319‑70,

                        —

                        proizvode s točkom završetka destilacije većom od 315°C: vidjeti Prilog A objašnjenjima za ovo poglavlje.“ [neslužbeni prijevod]

               17

               Prilog A Napomenama s objašnjenjima koje se odnose na poglavlje 27., naslovljen „Metoda za određivanje aromatskih sastojaka u proizvodima s točkom završetka destilacije iznad 315°C“, glasi:
               „Princip metode
               Uzorak se otopi u n‑pentanu, zatim filtrira kroz specijalnu kromatografsku kolonu ispunjenu silika gelom. Nearomatski ugljikovodici se otope u n‑pentanu, otopinu se skuplja i vaganjem nakon isparavanja otapala određuje se količina nearomatskih ugljikovodika.
               […]
               Metoda
               […]
               Maseni udio nearomatskih ugljikovodika (A) izračunava se po formuli:

               pri čemu je W1„[P1]“[neslužbeni prijevod] masa uzorka. „[P jeW]“ [neslužbeni prijevod]
               Maseni udio aromatskih ugljikovodika apsorbiranih u silika gelu je razlika do 100.
               […]“ [neslužbeni prijevod]

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               18

               Jedinstvenom carinskom deklaracijom od 2. svibnja 2012. Lukoyl je za stavljanje u slobodan promet i konačnu potrošnju prijavio robu opisanu kao „teška ulja, ulja za podmazivanje; druga ulja namijenjena podvrgavanju specifičnom procesu“. Roba je prijavljena pod tarifnim brojem 2710 19 71 KN‑a.

               19

               Na carinskoj deklaraciji navedena je cijena od 24.269.509 američkih dolara. Dana 10. svibnja 2012. Lukoyl je platio 7250758,54 bugarskih leva poreza na dodanu vrijednost, pri čemu je naveo da ne duguje nikakav iznos za carinske pristojbe i trošarine.

               20

               Nakon toga nadležne carinske vlasti izvršile su kontrolu dokumentacije za navedenu robu, prateće dokumente i carinske deklaracije. Utvrdile su da potvrde i podneseni dokumenti ne omogućavaju razvrstavanje u tarifni broj te robe pa su stoga uzele njezine uzorke kako bi odredile pripadajući broj KN‑a.

               21

               Analiza uzoraka u carinskom laboratoriju u Rusu (Bugarska) pokazala je da je analizirana roba ulje za loženje, odnosno točnije da predstavlja naftno ulje koje je izravno destilirano i koje sadrži mješavinu ugljikohidrata u kojima je masa aromatskih sastojaka veća od mase nearomatskih sastojaka. To ulje nema sastojke benzena, toluena, ksilena, naftalena, druge mješavine aromatskih sastojaka, ulja kreozota ni sirova ulja ni gornje frakcije što sadrže sumpor, temeljne proizvode, antracen ili fenole. Analiza je izvršena u skladu s metodom navedenom u poglavlju 27. Priloga A Napomenama s objašnjenjem KN‑a (u daljnjem tekstu: metoda iz Priloga A).

               22

               Pismom od 28. rujna 2012. pomoćnik ravnatelja carinske uprave u Sofiji (Bugarska) obavijestio je Nachalnik da uzimajući u obzir mišljenje carinskog laboratorija u Rusu kao i točke 1. i 6. Općih pravila o tumačenju KN‑a, sadržaj tarifnog broja 2707 KN‑a i Napomena s objašnjenjem HS‑a za taj tarifni broj, navedena roba treba biti razvrstana u tarifni podbroj 2707 99 99 KN‑a.

               23

               Slijedom navedenoga Nachalnik je 26. listopada 2012. usvojio odluku kojom nalaže Lukoylu da, s jedne strane, ispravi tarifni broj kojim se izvršava razvrstavanje navedene robe u podbroj 2707 99 99 KN‑a, koji propisuje primjenu carinske tarife od 1,7% te, s druge strane, plati državi carinski dug od 616314,48 BGN‑a, uvećano za iznos PDV‑a od 123262,90 BGN‑a poreza na dodanu vrijednost.

               24

               Lukoyl je protiv te odluke podnio tužbu Administrativen sad Burgas.

               25

               Administrativen sad Burgas naložio je kemijsko vještačenje, čiji su zaključci u bitnome potvrdili zaključke laboratorijskog vještačenja carinskog laboratorija u Rusu. Stručnjak je suprotno tomu procijenio kako metoda iz Priloga A, koju je koristio carinski laboratorij u Rusu, nije prikladna za određivanje odnosa mase aromatskih sastojaka u odnosu na masu nearomatskih sastojaka u proizvodima poput onih u glavnom postupku.

               26

               U takvim okolnostima Administrativen sad u Burgasu odlučio je prekinuti postupak i Sudu postaviti sljedeća prethodna pitanja:

                        „(1)

                        Je li metoda određivanja aromatskih sastojaka u tvarima za poglavlje 27. KN‑a, navedena u Prilogu A Napomenama s objašnjenjima za poglavlje 27. KN‑a, protivna definiciji aromatskih sastojaka koja je dana u općim razmatranjima poglavlja 27. KN‑a? Kako treba definirati navedene sastojke, ako takvo protuslovlje postoji? Je li metoda ASTM 2007 prikladna i dopuštena?

                        (2)

                        Što je smisao pojma „nearomatski sastojci“iz Napomena s objašnjenjem u odnosu na poglavlje 27. KN‑a i poglavlje 27. HS‑a kao i bilješku 2. poglavlja 27. HS‑a? Je li taj smisao identičan onome pojmova „nearomatski ugljikohidrati“ ili je znatno širi? Ako je on znatno širi nego što je to smisao drugog pojma, uključuje li on, međutim, masu svih sastojaka koji nisu uključeni u pojam „aromatskih sastojaka“, odnosno postoje li elementi neke tvari poput one u glavnom postupku koji nisu obuhvaćeni ni masom kategorije „aromatski sastojci“ ni one „nearomatski sastojci“?

                        (3)

                        Je li dopušteno primijeniti istu metodu za određivanje aromatskih sastojaka kao i nearomatskih sastojaka u smislu poglavlja 27. KN‑a i HS‑a i ako je odgovor potvrdan, koja je to metoda? Ako je odgovor niječan, koja se metoda primjenjuje za određivanje aromatskih i nearomatskih sastojaka?

                        (4)

                        Koji od dvaju tarifnih brojeva, 2707 ili 2710 poglavlja 27. KN‑a, na najtočniji način opisuje proizvod koji ima osobine poput onih koje ima tvar u glavnom postupku?

                        (5)

                        U slučaju kada bi dva prethodno navedena tarifna broja podjednako točno opisivala proizvod s osobinama tvari u glavnom postupku, je li činjenica da se masa proizvoda pretežno sastoji od aromatskih spojeva ta koja određuje njegovo temeljno svojstvo?

                        (6)

                        Koji se od dva tarifna broja, 2707 i 2710, odnosi na proizvode koji su najsličniji osobinama proizvoda kao što su oni u glavnom postupku?

                        (7)

                        Postoji li protuslovlje između dijela Napomena s objašnjenjem tarifnih brojeva 2707 99 91 i 2707 99 99 KN‑a i bilješke 2. poglavlja 27. HS‑a ili bilješka nema konačno, već samo okvirno značenje?
                        Prema Napomenama s objašnjenjem KN‑a koje se odnose na tarifne brojeve 2707 99 91 i 2707 99 99, kada teška ulja (različita od sirovih), koja potječu iz destilacije katrana kamenog ugljena na visokoj temperaturi ili iz proizvoda sličnih tim uljima', ne ispunjavaju četiri kumulativna uvjeta koja su navedena u Napomenama s objašnjenjem KN‑a za prethodno navedene brojeve, ulja se razvrstavaju prema svojim osobinama u tarifne brojeve, 2710 19 31 do 2710 19 99'.
                        Prema bilješci 2. poglavlja 27. HS‑a pojmovi, ulja od nafte i ulja dobivena od bitumenskih minerala', iz teksta broja 2710, ne odnose se samo na ulja dobivena iz bitumenskih minerala već i na slična ulja koja se sastoje pretežno od mješavine nezasićenih ugljikovodika dobivenih bilo kojim postupkom, uz uvjet da je masa nearomatskih sastojaka veća od mase aromatskih sastojaka.

                        (8)

                        Postoji li protuslovlje između Napomena s objašnjenjem KN‑a za tarifne brojeve 2707 99 91 i 2707 99 99 […] i Napomena s objašnjenjem HS‑a, broj 2710, naslov I. B, na koje se odnose Napomene s objašnjenjem za poglavlje 27. KN‑a […]?

                        (9)

                        Koje su vjerodostojne jezične verzije i istinski smisao drugog podstavka za tarifne brojeve 2707 99 91 i 2707 99 99, čiji je sadržaj na bugarskom jeziku: „mezhdu tezi produkti mogat da se upomenat“(među ovim proizvodima moguće je navesti), a na engleskom jeziku: „these products are“?

                        (10)

                        Koje je razvrstavanje odgovarajuće za proizvod s osobinama poput onih koje ima tvar u glavnom postupku u kojoj je masa aromatskih sastojaka veća od mase nearomatskih sastojaka, a koja ne ispunjava četiri kumulativna uvjeta iz točke 1. Napomena s objašnjenjem za podbrojeve 2707 99 91 i 2707 99 99 KN‑a?“

         Prethodna pitanja

               27

               Uvodno je potrebno napomenuti da, kada je Sudu upućen zahtjev za prethodnu odluku u području tarifnog razvrstavanja, njegova se zadaća sastoji u tome da pojasni kriterije primjene koji će nacionalnom sudu omogućiti pravilno razvrstavanje predmetnih proizvoda u KN, a ne u tome da sam provodi to razvrstavanje, tim više što sam Sud ne raspolaže nužno svim elementima koji su za to prijeko potrebni. Tako se čini da je nacionalni sud u boljem položaju da to učini (predmeti Lohmann i Medi Bayereuth, C‑260/00 do C‑263/00, EU:C:2002:637, t. 26.; Lecson Elektromobil, C‑12/10, EU:C:2010:823, t. 15. kao i Digitalnet i dr., C‑320/11, C‑330/11, C‑382/11 i C‑383/11, EU:C:2012:745, t. 61.).

               28

               Dakle, sud koji je uputio zahtjev nadležan je razvrstati predmetne proizvode iz glavnog postupka, s obzirom na odgovore koje je na postavljena pitanja dao Sud.

               29

               S druge strane valja podsjetiti da je, prema ustaljenoj sudskoj praksi, u okviru suradnje između nacionalnih sudova i Suda ustanovljene u članku 267. UFEU‑a, na Sudu da nacionalnom sudu pruži koristan odgovor koji će mu omogućiti da riješi spor koji je pred njim. S obzirom na to, u ovom predmetu je na Sudu da preoblikuje pitanja koja su mu postavljena (presude Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, t. 22. i 23. kao i Byankov, C‑249/11, EU:C:2012:608, t. 57.).

               30

               U predmetnom slučaju iz odluke suda koji je postavio zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da je sa svojih deset pitanja u biti pitao o tumačenju tarifnih brojeva 2707 i 2710 KN‑a s ciljem tarifnog razvrstavanja proizvoda koji ima osobine poput onih koje ima proizvod u glavnom postupku, opisan kao „teška ulja, ulja za podmazivanje; druga ulja namijenjena podvrgavanju specifičnom procesu“.

               31

               Kako bi se dao koristan odgovor sudu koji je postavio zahtjev za prethodnu odluku, ta pitanja treba preoblikovati i pregrupirati na način da se ispita drugo pitanje nakon četvrtog, petog i šestog pitanja, zatim prvo i treće pitanje, pa sedmo, osmo, deveto i deseto pitanje.

         Četvrto, peto i šesto pitanje

               32

               Četvrtim, petim i šestim pitanjem, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku u biti pita prema kojem kriteriju proizvod koji ima osobine poput predmetnog proizvoda u glavnom postupku treba razvrstati u tarifni broj 2707 ili 2710 KN‑a.

               33

               Kako bi se odgovorilo na to pitanje, važno je s jedne strane istaknuti da Opća pravila za tumačenje KN‑a predviđaju da je razvrstavanje roba određeno prema pojmovima brojeva i bilješki odsjeka ili poglavlja, sadržaju naslova odsjeka, poglavlja ili potpoglavlja, za koje se smatra da imaju samo indikativnu vrijednost.

               34

               S druge strane valja podsjetiti da prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, u interesu pravne sigurnosti i jednostavnijeg nadzora, odlučujući kriterij za razvrstavanje proizvoda u carinsku tarifu u načelu treba tražiti u njihovim objektivnim karakteristikama i svojstvima, kako su određeni u tekstu tarifnog broja KN‑a i napomenama njegovog odsjeka ili poglavlja (vidjeti osobito presude Peacock, C‑339/98, EU:C:2000:573, t. 9.; Intermodal Transports, C‑495/03, EU:C:2005:552, t. 47.; Kamino International Logistics, C‑376/07, EU:C:2009:105, t. 31. kao i British Sky Broadcasting Group i Pace, C‑288/09 i C‑289/09, EU:C:2011:248, t. 60.).

               35

               Ipak, iako nemaju obvezujuću snagu, Napomene s objašnjenjem HS‑a važan su instrument za osiguravanje jedinstvene primjene zajedničke carinske tarife te kao takve predstavljaju valjan element za njezino tumačenje (presude Kloosterboer Services, C‑173/08, EU:C:2009:382, t. 25. i Agroferm, C‑568/11, EU:C:2013:407, t. 28.). Isto vrijedi za Napomene s objašnjenjem KN‑a (vidjeti presude Develop Dr. Eisbein, C‑35/93, EU:C:1994:252, t. 21. kao i British Sky Broadcasting Group i Pace, EU:C:2011:248, t. 92.).

               36

               U predmetnom slučaju iz teksta tarifnog broja 2707 KN‑a proizlazi da taj broj sadrži „ulja i druge proizvode […]; slične proizvode u kojima je masa aromatskih sastojaka veća od mase nearomatskih sastojaka“.

               37

               Nadalje, bilješka 2. u poglavlju 27. KN‑a određuje, koristeći pojmove koji su identični onima u Napomenama s objašnjenjem HS‑a u vezi s tarifnim brojem 2710, da se pojmovi „ulja od nafte i ulja dobivena od bitumenskih minerala“, koji se koriste u sadržaju broja 2710, primjenjuju jednako na ulja „koja se sastoje pretežno od mješavine nezasićenih ugljikovodika dobivenih bilo kojim postupkom, uz uvjet da je masa nearomatskih sastojaka veća od mase aromatskih sastojaka“.

               38

               Sukladno tomu, kako su to opravdano istaknule bugarska vlada i Europska komisija, iz tarifnih brojeva 2707 i 2710 KN‑a, tumačenih s obzirom na bilješku 2. poglavlja 27. KN‑a i Napomena s objašnjenjem HS‑a u vezi s tarifnim brojem 2710, slijedi da je odlučujući kriterij koji omogućuje razvrstavanje proizvoda u tarifni broj 2707 KN‑a veća masa nearomatskih sastojaka. Suprotno tomu, kada je riječ o proizvodima koji spadaju u tarifni broj 2710 KN‑a, odlučujući kriterij je veća masa nearomatskih sastojaka.

               39

               Stoga, na četvrto, peto i šesto pitanje treba odgovoriti tako da je kriterij koji treba uzeti u obzir kako bi se proizvod s karakteristikama kakve ima predmetni proizvod iz glavnog postupka razvrstao u broj 2707 ili u broj 2710 KN‑a sadržaj mase aromatskih sastojaka u odnosu na masu nearomatskih sastojaka.

         Drugo pitanje

               40

               Drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku u biti pita je li smisao pojmova „aromatski sastojci“za poglavlje 27. KN‑a kao i iz Napomena s objašnjenjem KN‑a i HS‑a identičan onome pojmova „zasićenih ugljikovodika“.

               41

               S tim u vezi valja istaknuti da iako KN ne definira pojmove „aromatski sastojci“, odgovor na to pitanje se isto tako može izvesti iz sadržaja odredbi poglavlja 27. KN‑a i Napomena s objašnjenjem KN‑a i HS‑a.

               42

               Naime, tekst tarifnog broja 2707 KN‑a propisuje da taj broj obuhvaća proizvode „u kojima je masa aromatskih sastojaka veća od mase nearomatskih sastojaka“. Iz sadržaja podbrojeva 2707 10 do 2707 99 KN‑a proizlazi da su među tim proizvodima posebno uključeni benzol, toluol, ksilol, naftalen, druge mješavine zasićenih ugljikohidrata, ulja kreozota ili sirova ulja.

               43

               Osim toga, iz pojmova koji su korišteni u različitim jezičnim verzijama naslova podbroja 2707 50 KN‑a, a posebno u verziji na bugarskom („Drugi smesi na aromatni vuglevodorodi“), španjolskom („Las demás mezclas de hidrocarburos aromáticos“), njemačkom („andere Mischungen aromatischer Kohlenwasserstoffe“), engleskom („Other aromatic hydrocarbon mixtures“), francuskom („autres mélanges d’hydrocarbures aromatiques“) i talijanskom jeziku („altre miscele d’idrocarburi aromatici“), KN, kao što je pravilno istaknula bugarska vlada, razlikuje pojmove „aromatski sastojci“ i „aromatski ugljikovodici“.

               44

               Valja ustvrditi da ista razlika proizlazi iz Napomena s objašnjenjem KN‑a za podbrojeve 2707 99 11 i 2707 99 19, koje propisuju da tim podbrojevima pripadaju „slični proizvodi u kojima je masa aromatskih sastojaka veća od mase nearomatskih sastojaka“i navode da ti proizvodi „mogu sadržavati manji udio kondenziranih aromatskih ugljikovodika“. Isto tako, Napomene s objašnjenjem KN‑a za broj 2707 99 30 propisuju da „za potrebe ovog podbroja pod pojmom gornje frakcije što sadrže sumpor podrazumijevaju […] što sadrže sumporove spojeve […] i ugljikovodike među kojima prevladavaju nearomatski“. [neslužbeni prijevod]

               45

               Čini se da je ta razlika jednaka u Napomenama s objašnjenjem HS‑a za tarifni broj 2707, koje navode da se taj broj odnosi na „ulja i ostale proizvode […] koje u bitnome čini mješavina aromatskih ugljikohidrata i drugih aromatskih sastojaka“. [neslužbeni prijevod]

               46

               U tim okolnostima valja zaključiti da tekst navedenih odredbi očito razlikuje pojmove „aromatski sastojci“i „aromatski ugljikovodici“ te stoga pojmove „aromatski sastojci“treba tumačiti mnogo šire nego pojmove „aromatski ugljikovodici“.

               47

               Takvo je tumačenje potkrijepljeno sadržajem općih razmatranja o Napomenama za objašnjenje HS‑a za poglavlje 27., koja propisuju da „pojmove aromatski sastojci' iz bilješke 2. poglavlja 27. i iz teksta tarifnog broja 2707 treba tumačiti tako da se odnose na cjelokupne molekule koje sadrže aromatski dio, neovisno o broju i duljini bočnih lanaca, a ne samo na aromatske dijelove tih molekula“. [neslužbeni prijevod]

               48

               S obzirom na sve prethodno izneseno, na drugo pitanje valja odgovoriti tako da pojmove „aromatski sastojci“iz poglavlja 27. KN‑a treba tumačiti mnogo šire nego pojmove „aromatski ugljikovodici“.

         Prvo i treće pitanje

               49

               Svojim prvim i trećim pitanjem, koja treba ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita kako odrediti sadržaj aromatskih sastojaka u danom proizvodu kako bi ga se razvrstalo u tarifni broj 2707 ili u tarifni broj 2710 KN‑a.

               50

               S tim u vezi valja istaknuti da bilješka 2. općih razmatranja o Napomenama s objašnjenjem KN‑a za poglavlja 27. propisuje da se metoda iz Priloga A primjenjuje na proizvode čija je točka završetka destilacije viša od 315°C.

               51

               Međutim, kao što je istaknuto u točki 35. ove presude, Napomene s objašnjenjem KN‑a nemaju obvezatnu pravnu snagu (vidjeti presude Develop Dr. Eisbein, EU:C:1994:252, t. 21. kao i British Sky Broadcasting Group i Pace, EU:C:2011:248, t. 92.). Sukladno tomu, kao što je to istaknula Komisija, metodu iz Priloga A ne treba shvatiti kao jedinu metodu koja je prikladna za određivanje sadržaja aromatskih sastojaka u danom proizvodu.

               52

               Osim toga valja istaknuti da bi prema ustaljenoj sudskoj praksi Napomene s objašnjenjem trebalo zanemariti ako bi one bile protivne sadržaju brojeva KN‑a i bilješki uz odsjeke ili uz poglavlja (u tom smislu vidjeti presude Sunshine Deutschland Handelsgesellschaft, C‑229/06, EU:C:2007:239, t. 31.; JVC France, C‑312/07, EU:C:2008:324, t. 34. kao i Kamino International Logistics, EU:C:2009:105, t. 49. i 50.).

               53

               Iz toga slijedi da kada su carinske vlasti države članice ili gospodarski subjekt suočeni sa slučajem u kojem bi primjena Napomena s objašnjenjem dovela do rezultata koji nije u skladu s KN‑om, oni bi trebali imati mogućnost obratiti se nadležnim tijelima.

               54

               Sukladno tomu, kao što je to napomenula Komisija, ako carinske vlasti države članice ili gospodarski subjekt smatraju da metoda iz Priloga A ne dovodi do rezultata koji je u skladu s KN‑om, oni se mogu obratiti nadležnim tijelima.

               55

               Stoga je na sudu koji vodi postupak da odluči koja je metoda najprikladnija za određivanje sadržaja sastojaka aromatskih spojeva u predmetnom proizvodu.

               56

               Stoga na prvo i treće pitanje valja odgovoriti tako da je načelno na nacionalnim vlastima da utvrde koja je metoda najprikladnija za određivanje sadržaja aromatskih sastojaka u danom proizvodu kako bi ga se razvrstalo u tarifni broj 2707 ili u tarifni broj 2710 KN‑a.

         Sedmo, osmo, deveto i deseto pitanje

               57

               Svojim sedmim, osmim, devetim i desetim pitanjem, koja treba ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita kako treba tumačiti točku 1. Napomena s objašnjenjem KN‑a za podbrojeve 2707 99 91 i 2707 99 99 KN‑a.

               58

               U tom pogledu valja odmah istaknuti da, suprotno onome na što se pozvao sud koji je uputio zahtjev, verzija teksta na engleskom jeziku drugog podstavka Napomena s objašnjenjem KN‑a za podbrojeve 2707 99 91 i 2707 99 99 KN‑a navodi „ovi proizvodi obuhvaćaju“, a ne „ovi proizvodi su“.

               59

               Kako bi se dao koristan odgovor sudu koji je uputio zahtjev, valja podsjetiti kako, prema ustaljenoj sudskoj praksi, prilikom tumačenja odredbe prava Unije valja uzeti u obzir ne samo formulaciju te odredbe već i njezin kontekst te cilj propisa kojih je ta odredba dio (vidjeti osobito presude TNT Express Nederland, C‑533/08, EU:C:2010:243, t. 44. i navedenu sudsku praksu kao i Brain Products, C‑219/11, EU:C:2012:742, t. 13. i navedenu sudsku praksu).

               60

               Među ostalim, potreba za jedinstvenim tumačenjem uredaba Unije isključuje da se u slučaju nedoumice tekst jedne odredbe promatra odvojeno i zahtijeva da se, nasuprot tome, tumači i primjenjuje imajući u vidu verzije na ostalim službenim jezicima (u tom smislu vidjeti presudu Eschig, C‑199/08, EU:C:2009:538, t. 54. i navedenu sudsku praksu).

               61

               U ovom predmetu iz usporedbe između jezičnih verzija drugog podstavka Napomena s objašnjenjem KN‑a za podbrojeve 2707 99 91 i 2707 99 99 KN‑a proizlazi da te odredbe imaju isto značenje u verzijama na bugarskom („mezdu tezi produkti mogat da se upomenat“) i engleskom („these products include“) kao i u jezičnim verzijama na španjolskom („Entre esos productos se pueden citar“), njemačkom („Von diesen Erzeugnissen sind z. B. zu nennen“), francuskom („Parmi ces produits, on peut citer“) i talijanskom jeziku („Fra questi prodotti si possono citare“), te da ih stoga treba razumjeti kao da imaju karakter koji nije konačan.

               62

               Takvo tumačenje potkrijepljeno je tekstom zadnjeg podstavka točke 1. Napomena s objašnjenjem KN‑a za podbrojeve 2707 99 91 i 2707 99 99. Naime, upotreba pojma „na primjer“ na kraju tog podstavka izričito pokazuje da nije konačan popis tarifnih brojeva i podbrojeva KN‑a koji sadrži, a u koji mogu biti razvrstani proizvodi kod kojih je masa aromatskih sastojaka veća i koji dakle pripadaju tarifnom broju 2707 KN‑a, a koji ne ispunjavaju uvjete iz točke 1. (a) do (d) navedenih bilješki.

               63

               Nadalje, valja istaknuti da u mjeri u kojoj za cilj imaju olakšavanje tumačenja KN‑a u svrhu tarifnog razvrstavanja, Napomene s objašnjenjem treba tumačiti na način da osiguravaju da se podbrojevi KN‑a učinkovito koriste.

               64

               Dakle, ako točku 1. Napomena s objašnjenjem KN‑a u vezi s podbrojevima 2707 99 91 i 2707 99 99 treba tumačiti na način da je popis iz njezinog zadnjeg podstavka konačan, navedene Napomene s objašnjenjem bile bi protivne toj konačnosti, što bi za posljedicu imalo to da se proizvod poput onoga u glavnom postupku, u kojem aromatski sastojci imaju veću masu od nearomatskih sastojaka i koji stoga pripada broju 2707 KN‑a, ne može razvrstati ni u jedan podbroj tog tarifnog broja.

               65

               Osim toga, kao što je to pravilno navela Komisija, tumačenje prema kojem u podbroj 2707 99 99 KN‑a spadaju proizvodi koji ispunjavaju uvjete razvrstavanja u tarifni broj 2707 KN‑a, a koji ne spadaju ni u jedan njegov podbroj, potkrijepljeno je činjenicom da je podbroj 2707 99 99 KN‑a nazvan „Ostalo“ kao i okolnošću da je taj podbroj zadnji podbroj tarifnog broja 2707.

               66

               S obzirom na sve prethodno izneseno, na sedmo, osmo, deveto i deseto pitanje treba odgovoriti tako da točku 1. Napomena s objašnjenjem KN‑a za podbrojeve 2707 99 91 i 2707 99 99 treba tumačiti kao da nije konačna, na način da proizvod koji spada pod broj 2707 KN‑a, ali ne može biti razvrstan u konačan podbroj, treba biti razvrstan u podbroj 2707 99 99 KN‑a.

         Troškovi

               67

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (šesto vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Kriterij koji treba uzeti u obzir kako bi se proizvod s karakteristikama kakve ima predmetni proizvod iz glavnog postupka razvrstao u broj 2707 ili u broj 2710 iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EU) br. 1006/2011 od 27. rujna 2011., sadržaj je mase aromatskih sastojaka u odnosu na masu nearomatskih sastojaka.

                           2.

                           Pojmove „aromatski sastojci“iz poglavlja 27. Kombinirane nomenklature Priloga I. Uredbi br. 2658/87, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EU) br. 1006/2011, treba tumačiti mnogo šire nego pojmove „aromatski ugljikovodici“.

                           3.

                           Načelno je na nacionalnim vlastima da utvrde koja je metoda najprikladnija za određivanje sadržaja aromatskih sastojaka u danom proizvodu kako bi ga se razvrstalo u tarifni broj 2707 ili u tarifni broj 2710 Kombinirane nomenklature Priloga I. Uredbi br. 2658/87, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EU) br. 1006/2011.

                           4.

                           Točku 1. Napomena s objašnjenjem Kombinirane nomenklature Priloga I. Uredbi br. 2658/87, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EU) br. 1006/2011 za podbrojeve 2707 99 91 i 2707 99 99, treba tumačiti kao da nije konačna, na način da proizvod koji spada pod tarifni broj 2707 navedene nomenklature, ali ne može biti razvrstan u konačan podbroj, treba razvrstati u podbroj 2707 99 99 te iste Kombinirane nomenklature.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: bugarski