title: predmet C-434/18: Presuda Suda (deveto vijeće) od 11. srpnja 2019. — Europska komisija protiv Talijanske Republike (Povreda obveze države članice — Direktiva 2011/70/Euratom — Odgovorno i sigurno gospodarenje istrošenim gorivom i radioaktivnim otpadom — Nacionalni program — Obveza dostavljanja Europskoj komisiji)

text:
               9.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/25

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 11. srpnja 2019. — Europska komisija protiv Talijanske Republike
      (predmet C-434/18) (1)

      (Povreda obveze države članice - Direktiva 2011/70/Euratom - Odgovorno i sigurno gospodarenje istrošenim gorivom i radioaktivnim otpadom - Nacionalni program - Obveza dostavljanja Europskoj komisiji)
      (2019/C 305/31)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: G. Gattinara i M. Patakia, zatim G. Gattinara i R. Tricot, agenti)

         Tuženik: Talijanska Republika (zastupnici: G. Palmieri, agent, uz asistenciju G. Palatiella, avvocato dello Stato)

         Izreka

                  1.

                  Ne obavijestivši Europsku komisiju o svom nacionalnom programu provedbe politike u području gospodarenja istrošenim gorivom i radioaktivnim otpadom, Talijanska Republika je povrijedila svoje obveze na temelju odredaba iz članka 15. stavka 4. u vezi s člankom 13. stavkom 1. Direktive Vijeća 2011/70/Euratom od 19. srpnja 2011. o uspostavi okvira Zajednice za odgovorno i sigurno gospodarenje istrošenim gorivom i radioaktivnim otpadom.

                  2.

                  Talijanskoj Republici nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 285, 13.8.2018.


title: predmet C-502/18: Presuda Suda (deveto vijeće) od 11. srpnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Městský soud v Praze — Češka Republika) — CS i dr. protiv České aerolinie a.s. (Zahtjev za prethodnu odluku — Prijevoz — Opća pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta — Uredba (EZ) br. 261/2004 — Članak 5. stavak 1. točka (c) — Članak 7. stavak 1. — Pravo na odštetu — Izravno povezani let — Let koji se sastoji od dvaju letova koje izvode različiti zračni prijevoznici — Duže kašnjenje drugog leta s polazištem i odredištem izvan Europske unije te koji izvodi prijevoznik sa sjedištem u trećoj zemlji)

text:
               9.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/26

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 11. srpnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Městský soud v Praze — Češka Republika) — CS i dr. protiv České aerolinie a.s.
      (predmet C-502/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Prijevoz - Opća pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta - Uredba (EZ) br. 261/2004 - Članak 5. stavak 1. točka (c) - Članak 7. stavak 1. - Pravo na odštetu - Izravno povezani let - Let koji se sastoji od dvaju letova koje izvode različiti zračni prijevoznici - Duže kašnjenje drugog leta s polazištem i odredištem izvan Europske unije te koji izvodi prijevoznik sa sjedištem u trećoj zemlji)
      (2019/C 305/32)
      Jezik postupka: češki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Městský soud v Praze

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: CS, DR, EQ, FP, GO, HN, IM, JL, KK, LJ, MI

         Tuženik: České aerolinie a.s.

         Izreka

      Članak 5. stavak 1. točku (c) i članak 7. stavak 1. Uredbe br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91, u vezi s njezinim člankom 3. stavkom 5., treba tumačiti na način da u slučaju izravno povezanog leta koji se sastoji od dvaju letova, koji je realiziran na temelju jedinstvene rezervacije te kojemu je polazišna točka zračna luka smještena na državnom području države članice, a odredišna točka zračna luka smještena u trećoj zemlji, uz zaustavljanje u zračnoj luci druge zemlje izvan Unije, putnik koji je pretrpio kašnjenje na svoje konačno odredište u trajanju od tri ili više sati do kojeg je došlo na drugom letu, koji je na temelju ugovora o letovima sa skupnom oznakom izveo prijevoznik sa sjedištem u trećoj zemlji, može podnijeti zahtjev za odštetu na temelju te uredbe protiv zračnog prijevoznika Zajednice koji je izveo prvi let.

         (1)  SL C 341, 24.9.2018.


title: predmet C-485/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. lipnja 2019. uputio Krajský súd v Prešove (Slovačka) — LH protiv PROFI CREDIT Slovakia, s.r.o.

text:
               9.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/26

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. lipnja 2019. uputio Krajský súd v Prešove (Slovačka) — LH protiv PROFI CREDIT Slovakia, s.r.o.
      (predmet C-485/19)
      (2019/C 305/33)
      Jezik postupka: slovački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Krajský súd v Prešove

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: LH

         Tuženik: PROFI CREDIT Slovakia, s.r.o.

         Prethodna pitanja

                  A.

                              1)

                              Treba li članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: članak 47. Povelje) i, implicitno, pravo potrošača na djelotvoran pravni lijek tumačiti na način da mu se protivi pravno pravilo — navedeno u članku 107. stavku 2. Občianský zákonník (Slovački građanski zakonik) o zastari prava potrošača u objektivnom zastarnom roku od tri godine — prema kojem pravo potrošača na povrat pozajmljenog iznosa, koje proizlazi iz nepoštene ugovorne odredbe, zastarijeva i u slučaju u kojem sam potrošač nije u stanju provjeriti nepoštenu ugovornu odredbu te takva zastara nastupa i u situaciji u kojoj potrošač nije bio svjestan nepoštenosti ugovorne odredbe.

                              2)

                              Ako je pravno pravilo o zastari prava potrošača u objektivnom roku od tri godine, unatoč nedostatku svijesti potrošača, u skladu sa člankom 47. Povelje i načelom djelotvornosti, sud koji je uputio zahtjev u tom slučaju pita:
                              protivi li se članku 47. Povelje i načelu djelotvornosti nacionalna praksa na temelju koje je na potrošaču teret dokazivanja činjenice da su osobe koje rade za vjerovnika bile svjesne da on povređuje prava potrošača, odnosno da su u predmetnom slučaju bile svjesne da je vjerovnik, ne utvrdivši precizno ekeftivnu kamatnu stopu (EKS), povrijedio pravno pravilo, kao i teret dokazivanja činjenice da je, u tom slučaju, zajam beskamatan i da je vjerovnik naplatom kamata ostvario stjecanje bez osnove.

                              3)

                              U slučaju negativnog odgovora na pitanje iz točke A. točke II., vezano dakle za koje osobe, između upravitelja, članova i trgovačkih zastupnika vjerovnika, potrošač mora dokazati svijest navedenu u pitanju iz točke A. točke II.

                              4)

                              U slučaju negativnog odgovora na pitanje iz točke A. II., koji stupanj svijesti je dovoljan za postizanje cilja, odnosno za dokazivanje namjere pružatelja u odnosu na povredu predmetnog pravila na financijskom tržištu.

                  B.

                              1)

                              Protivi li se učincima direktiva i odgovarajućoj sudskoj praksi Suda Europske unije, kao što su predmeti Rasmussen, C-441/14, EU:C:2016:278; Pfeiffer, od C-397/01 do C-403/01, EU:C:2004:584, t. 113. i 114.; Kücükdeveci, C-555/07, EU:C:2010:21, t. 48.; Impact, C-268/06, EU:C:2008:223, t. 100.; Dominguez, C-282/10, t. 25. do 27. i Association de médiation sociale, C-176/12, EU:C:2014:2, t. 38., nacionalna praksa na temelju koje je nacionalni sud došao do zaključka da je tumačenje u skladu s pravom EU-a bez primjene metoda tumačenja i bez dužnog obrazloženja.

                              2)

                              U slučaju u kojem, nakon primjene metoda tumačenja, poput osobito teleološkog tumačenja, vjerodostojnog tumačenja, povijesnog tumačenja, sustavnog tumačenja, logičkog tumačenja (metodom a contrario, metodom reductio ad absurdum) i nakon primjene nacionalnog pravnog poretka u cijelosti, kako bi se postigao cilj iz članka 10. stavka 2. točaka (h) i (i) Direktive 2008/48 (1) (u daljnjem tekstu: Direktiva), sud dođe do zaključka da tumačenje u skladu s pravom EU-a dovodi do situacije contra legem, je li u tom slučaju moguće — npr. usporedbom s odnosima u slučaju diskriminacije ili zaštite zaposlenika — priznati izravan učinak spomenute odredbe direktive, s ciljem zaštite poduzetnika u odnosima s potrošačima po pitanju kredita, i izuzeti iz primjene odredbu zakona koja nije u skladu s pravom EU-a.

         (1)  Direktiva 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ (SL 2008, L 133, str. 66.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 13., str. 58. i ispravak SL 2014, L 283, str. 66.).


title: predmet C-573/19: Tužba podnesena 26. srpnja 2019. — Europska komisija protiv Talijanske Republike

text:
               9.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/29

      Tužba podnesena 26. srpnja 2019. — Europska komisija protiv Talijanske Republike
      (predmet C-573/19)
      (2019/C 305/36)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: G. Gattinara, E. Manhaeve, agenti)

         Tuženik: Talijanska Republika

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da utvrdi da:

                  1.

                  zbog sustavnog i kontinuiranog nepoštovanja godišnjih graničnih vrijednosti koncentracije NO2

                              —

                              od 2010. i bez prekida u zonama IT0118 (aglomeracija Torino), IT0306 (aglomeracija Milano), IT0307 (aglomeracija Bergamo), IT0308 (aglomeracija Brescia), IT0309 (zona A — visoravan pojačane urbanizacije), IT0906 (aglomeracija Firenca), IT0711 (Općina Genova), IT1215 (aglomeracija Rim),

                              —

                              od 2010. do 2012. i zatim ponovno od 2014. bez prekida u zonama IT1912 (aglomeracija Catania) i IT1914 (industrijska područja),

                        nepoštovanja koje i dalje traje, Talijanska Republika nije ispunila svoju obvezu propisanu člankom 13. Direktive 2008/50/EZ o kvaliteti zraka i čišćem zraku za Europu (1), u vezi s Prilogom XI. toj direktivi;

                  2.

                  time što od 11. lipnja 2010. nije usvojila prikladne mjere kako bi osigurala poštovanje graničnih vrijednosti za NO2 u zonama navedenima u točki 1., Talijanska Republika je sustavno i kontinuirano povrijedila i obveze prema samom članku 23. stavku 1. Direktive 2008/50/EZ i u vezi s dijelom A Priloga XV. toj direktivi, a ta povreda i dalje traje;

                  3.

                  Sud posljedično naloži Talijanskoj Republici snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Komisijin prvi tužbeni razlog temelji se na njezinoj ocjeni da prikupljeni podaci o koncentraciji NO2 u zraku dokazuju postojanje sustavne i kontinuirane povrede članka 13. u vezi s Prilogom XI. Direktivi 2008/50/EZ. U skladu sa zajedničkim tumačenjem tih odredbi, razina koncentracije tih tvari ne može prelaziti utvrđene godišnje granične vrijednosti. U određenim zonama te su granične vrijednosti prekoračivane bez ikakvog prekida tijekom više od deset godina.
      Komisijin drugi tužbeni razlog temelji se na tvrdnji da je Talijanska Republika povrijedila obveze prema samom članku 23. stavku 1. Direktive 2008/50/EZ i u vezi s Dijelom A. Priloga XV. toj direktivi. Naime, kao prvo, planovi za kvalitetu zraka koji su usvojeni nakon prekoračenja graničnih vrijednosti koncentracije NO2 ne omogućavaju poštovanje tih graničnih vrijednosti ni ograničavanje njihova prekoračenja na najkraće moguće razdoblje. Kao drugo, velik dio tih planova ne sadržava informacije koje se zahtijevaju prema Dijelu A Priloga XV. Direktivi, a čije je pružanje obvezatno prema trećem podstavku stavka 1. članka 23. ove Direktive.

         (1)  Direktiva 2008/50/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2008. o kvaliteti zraka i čišćem zraku za Europu (SL 2008, L 152. str 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 29., str. 169.)


title: predmet T-94/15 RENV: Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2019. — Binca Seafoods protiv Komisije („Proizvodnja i označivanje ekoloških proizvoda — Uredba (EZ) br. 834/2007 — Izmjene Uredbe (EZ) br. 889/2008 — Provedbena uredba (EU) br. 1358/2014 — Zabrana hormona — Neprodužavanje prijelaznog razdoblja u vezi sa životinjama akvakulture, predviđenog člankom 95. stavkom 11. Uredbe br. 889/2008 — Načini razmnožavanja — Iznimno odobrenje za sakupljanje juvenilnih divljih životinja za potrebe uzgoja — Jednako postupanje”)

text:
               9.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/31

      Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2019. — Binca Seafoods protiv Komisije
      (predmet T-94/15 RENV) (1)

      („Proizvodnja i označivanje ekoloških proizvoda - Uredba (EZ) br. 834/2007 - Izmjene Uredbe (EZ) br. 889/2008 - Provedbena uredba (EU) br. 1358/2014 - Zabrana hormona - Neprodužavanje prijelaznog razdoblja u vezi sa životinjama akvakulture, predviđenog člankom 95. stavkom 11. Uredbe br. 889/2008 - Načini razmnožavanja - Iznimno odobrenje za sakupljanje juvenilnih divljih životinja za potrebe uzgoja - Jednako postupanje”)
      (2019/C 305/37)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Binca Seafoods GmbH (München, Njemačka) (zastupnik: H. Schmidt, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: A. Lewis, G. von Rintelen i K. Walkerová, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 1358/2014 оd 18. prosinca 2014. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 889/2008 o detaljnim pravilima za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 834/2007 u pogledu podrijetla životinja ekološke akvakulture, uzgojne prakse u akvakulturi, hrane za životinje ekološke akvakulture te proizvoda i tvari odobrenih za upotrebu u ekološkoj akvakulturi (SL 2014., L 365, str. 97.).

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu Binca Seafoods GmbH nalaže se snošenje troškova nastalih u postupcima pred Općim sudom i pred Sudom.

         (1)  SL C 155, 11.5.2015.


title: predmet T-582/15: Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2019. — Silver Plastics i Johannes Reifenhäuser protiv Komisije („Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Tržište maloprodajnog pakiranja za hranu — Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a — Dokaz sudjelovanja u zabranjenom sporazumu — Jedinstvena i trajna povreda — Načelo jednakosti oružja — Pravo ‚na sučeljavanje’ — Obavijest o suradnji iz 2006. — Znatna dodana vrijednost — Pripisivanje protupravnog ponašanja — Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni iz 2006. — Jednako postupanje — Gornja granica novčane kazne”)

text:
               9.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/32

      Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2019. — Silver Plastics i Johannes Reifenhäuser protiv Komisije
      (predmet T-582/15) (1)

      („Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Tržište maloprodajnog pakiranja za hranu - Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a - Dokaz sudjelovanja u zabranjenom sporazumu - Jedinstvena i trajna povreda - Načelo jednakosti oružja - Pravo ‚na sučeljavanje’ - Obavijest o suradnji iz 2006. - Znatna dodana vrijednost - Pripisivanje protupravnog ponašanja - Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni iz 2006. - Jednako postupanje - Gornja granica novčane kazne”)
      (2019/C 305/38)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelji: Silver Plastics GmbH & Co. KG (Troisdorf, Njemačka) i Johannes Reifenhäuser Holding GmbH & Co. KG (Troisdorf) (zastupnici: u početku M. Wirtz, S. Möller i W. Carstensen, a zatim M. Wirtz, S. Möller i C. Karbaum, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: A. Biolan, G. Meessen, I. Zaloguin i L. Wildpanner, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za djelomično poništenje Odluke Komisije C(2015) 4336 final od 24. lipnja 2015., u vezi s postupkom na temelju članka 101. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i članka 53. Sporazuma o EGP-u (Predmet AT.39563 — Maloprodajna pakiranja za hranu) i za, podredno, smanjenje iznosa novčanih kazni izrečenih tužiteljima.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvima Silver Plastics GmbH & Co. KG i Johannes Reifenhäuser Holding GmbH & Co. KG nalaže se snošenje troškova postupka.

         (1)  SL C 16, 18.1.2016.


title: predmet C-150/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. veljače 2019. uputio Sąd Rejonowy w Koszalinie (Poljska) — V. C. Sp. z o.o. protiv P. K.

text:
               23.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 319/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. veljače 2019. uputio Sąd Rejonowy w Koszalinie (Poljska) — V. C. Sp. z o.o. protiv P. K.
      (predmet C-150/19)
      (2019/C 319/25)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Rejonowy w Koszalinie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: V. C. Sp. z o.o.

         Tuženik: P. K.
      Rješenjem od 4. lipnja 2019., Sud Europske unije odlučio je da se predmet C-150/19 briše iz upisnika Suda.


title: predmet C-519/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. srpnja 2019. uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) – Passenger Rights spółka akcyjna sa sjedištem u Varšavi protiv Ryanair DAC sa sjedištem u Dublinu (Irska)

text:
               7.10.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 337/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. srpnja 2019. uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) – Passenger Rights spółka akcyjna sa sjedištem u Varšavi protiv Ryanair DAC sa sjedištem u Dublinu (Irska)
      (predmet C-519/19)
      (2019/C 337/08)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Passenger Rights SA

         Tuženik: Ryanair DAC sa sjedištem u Dublinu (Irska)

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 2. točku (b), članak 3. stavke 1. i 2. i članak 6. stavak 1. Direktive 93/13/EEZ (1) od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima i članak 25. Uredbe (EU) br. 1215/2012 (2) Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima, u području ispitivanja valjanosti sporazuma o nadležnosti, tumačiti na način da se na izostanak pojedinačnih pregovora o ugovornim odredbama i na nepoštene ugovorne odredbe koje proizlaze iz sporazuma o prenošenju nadležnosti može pozvati i krajnji stjecatelj tražbine stečene ustupom od potrošača koji sam, međutim, nema status potrošača?

         (1)  SL 1993., L 95, str. 29. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)

         (2)  SL. 2012., L 351, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289.)


title: predmet C-638/19 P: Žalba koju je 27. kolovoza 2019. podnijela Europska Komisija protiv presude Općeg suda (drugo prošireno vijeće) od 18. lipnja 2019. u predmetu T-624/15, European Food i dr. protiv Komisije

text:
               14.10.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 348/14

      Žalba koju je 27. kolovoza 2019. podnijela Europska Komisija protiv presude Općeg suda (drugo prošireno vijeće) od 18. lipnja 2019. u predmetu T-624/15, European Food i dr. protiv Komisije
      (predmet C-638/19 P)
      (2019/C 348/15)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: T. Maxian Rusche, agent, P.-J. Loewenthal, agent)

         Druge stranke u postupku: European Food SA, Starmill SRL, Multipack SRL, Scandic Distilleries SA, Ioan Micula, Viorel Micula, European Drinks SA, Rieni Drinks SA, Transilvania General Import-Export SRL, West Leasing International SRL, Kraljevina Španjolska i Mađarska

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda (drugo prošireno vijeće) od 18. lipnja 2019. u spojenim predmetima T-624/15, T-694/15 i T-704/15, European Food i dr./Komisija (1);

                  —

                  odbije prvi dio prvog tužbenog razloga i prvi dio drugog tužbenog razloga koji su istaknuti u predmetu T-704/15;

                  —

                  odbije prvi i drugi dio drugog tužbenog razloga koji je istaknut u predmetima T-624/15 i T-694/15;

                  —

                  vrati spojene predmete T-624/15, T-694/15 i T-704/15 Općem sudu na ponovno odlučivanje u odnosu na tužbene razloge koji još nisu bili ocijenjeni; i

                  —

                  naknadno odluči o troškovima prvostupanjskog i žalbenog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvim žalbenim razlogom Komisija navodi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava koja se sastoji od pogrešnog tumačenja i pogrešne primjene članka 108. UFEU-a i/ili poglavlja 2. Priloga V. rumunjskom Aktu o pristupanju (2) i pogrešne pravne kvalifikacije tih činjenica zaključivši da Komisija nije bila nadležna donijeti pobijanu odluku (3).

                  —

                  Kao prvo, Komisija tvrdi da je Opći sud pogrešno zaključio da je mjerom, kojom je Rumunjska dodijelila potporu Ionu i Viorelu Micula, ulagateljima švedskog državljanstva, i trima rumunjskim trgovačkim društvima pod njihovom kontrolom (u daljnjem tekstu zajednički: braća Micula), 22. veljače 2005. ukinut program poticaja. Umjesto toga, ta se potpora dodijelila braći Micula upravo time što je Rumunjska isplatila dodijeljenu naknadu štete zbog ukidanja tog programa, a što se dogodilo nakon njezina pristupanja Uniji.

                  —

                  Podredno tomu, Komisija tvrdi da čak i da je Opći sud pravilno zaključio da je ukidanje programa poticaja od strane Rumunjske bila mjera kojom se dodjeljuje potpora (quod non), Komisija je svejedno bila nadležna donijeti pobijanu odluku u skladu s poglavljem 2. Prilogom V. rumunjskom Akta o pristupanju.

            Drugim žalbenim razlogom Komisija tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava koja se sastoji od pogrešnog tumačenja i pogrešne primjene članka 2. rumunjskog Akta o pristupanju i pravila o primjeni prava Unije ratione temporis, i/ili pogrešnog tumačenja i pogrešne primjene Europskog sporazuma (4) iz 1995., i pogrešne pravne kvalifikacije činjenica zaključivanjem da se pravo Unije nije primjenjivalo na dodijeljenu naknadu štete.

                  —

                  Kao prvo, Komisija tvrdi da je Opći sud pogrešno zaključio da pravo Unije nije primjenjivo na dodijeljenu naknadu štete na temelju toga da su svi događaji, koji dovode do te naknade štete, nastali prije pristupanja. Umjesto toga, dodjela naknade štete predstavlja buduće učinke situacije koja nastaje prije pristupanja unutar značenja pravila o primjeni prava Unije ratione temporis.

                  —

                  Podredno tomu, Komisija tvrdi da čak i ako je Opći sud pravilno zaključio da dodjela naknade štete nije predstavljala buduće učinke situacije koja nastaje prije pristupanja (quod non), svejedno se na dodijeljenu naknadu štete primjenjivalo pravo Unije s obzirom na to da je Europski sporazum iz 1995., koji je dio prava Unije, bio primjenjiv na sve događaje, koji dovode do te naknade štete, koji su nastali prije pristupanja.

            Trećim žalbenim razlogom Komisija tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava koja se sastoji od pogrešnog tumačenja članka 107. stavka 1. UFEU-a i neprimjene članka 64. stavka 1. točke iii. Europskog sporazuma iz 1995., zaključivši da je pobijanom odlukom naknada štete koju je dodijelio arbitražni sud pogrešno kvalificirana kao prednost.

                  —

                  Kao prvo, Opći je sud pogrešno zaključio da Komisija nije bila nadležna donijeti pobijanu odluku i da je pravo Unije bilo neprimjenjivo na dodijeljenu naknadu štete.

                  —

                  Kao drugo, Opći sud nije odgovorio na sve argumente koji su predstavljeni u pobijanoj odluci, kojima se ističe da je Rumunjska dodijelila prednost braći Micula. Argumenti na koje se nije odgovorilo su sami po sebi dovoljni da opravdaju postojanje prednosti.

         (1)  EU:T:2019:423

         (2)  Akt o uvjetima pristupanja Europskoj uniji Republike Bugarske i Rumunjske i prilagodbama Ugovorâ na kojima se temelji Europska unija (SL 2005., L 157, str. 203.)

         (3)  Odluka Komisije (EU) 2015/1470 od 30. ožujka 2015. o državnoj potpori SA.38517 (2014/C) (ex 2014/NN) koju je provela Rumunjska – Arbitražna odluka Micula protiv Rumunjske od 11. prosinca 2013. (SL 2015., L 232, str. 43.)

         (4)  Europski sporazum o pridruživanju između Europskih ekonomskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, i Rumunjske, s druge strane (SL 1994., L 357, str. 2.)


title: Predmet T-627/11: Rješenje Općeg suda od 25. listopada 2018. – ATMvision protiv Komisije („Državne potpore — Njemačko porezno zakonodavstvo u vezi s prijenosom gubitaka u buduće poslovne godine (Sanierungsklausel) — Odluka kojom se potpora proglašava nespojivom s unutarnjim tržištem — Poništenje pobijanog akta od strane Suda — Prestanak postojanja predmeta spora — Obustava postupka”)

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/53

      Rješenje Općeg suda od 25. listopada 2018. – ATMvision protiv Komisije
      (Predmet T-627/11) (1)

      ((„Državne potpore - Njemačko porezno zakonodavstvo u vezi s prijenosom gubitaka u buduće poslovne godine (Sanierungsklausel) - Odluka kojom se potpora proglašava nespojivom s unutarnjim tržištem - Poništenje pobijanog akta od strane Suda - Prestanak postojanja predmeta spora - Obustava postupka”))
      (2019/C 44/68)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: ATMvision AG (Salem, Njemačka) (zastupnici: u početku A. Cordewener, F. Kutt i C. Jehke, zatim F. Kutt i C. Jehke, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: u početku R. Lyal, T. Maxian Rusche, M. Adam i M. Noll-Ehlers, zatim R. Lyal, T. Maxian Rusche i M. Noll-Ehlers te naposljetku R. Lyal, T. Maxian Rusche i K. Blanck, agenti)

         Intervenijent u potporu tužitelju: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: u početku T. Henze, K. Petersen i R. Kanitz, zatim T. Henze, R. Kanitz i K. Stranz te naposljetku T. Henze, R. Kanitz i S. Eisenberg, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Komisije 2011/527/EU od 26. siječnja 2011. o državnoj potpori C 7/10 (ex CP 250/09 i NN 5/10) koju je Njemačka dodijelila na temelju sanacijske klauzule propisane Zakonom o porezu na dobit („KStG, Sanierungsklausel”) (SL 2011., L 235, str. 26.).

         Izreka

                  1.

                  Obustavlja se postupak po tužbi.

                  2.

                  Europska komisija će snositi vlastite troškove i troškove društva ATMvision AG.

                  3.

                  Savezna Republika Njemačka će snositi vlastite troškove.

         (1)  SL C 49, 18. 2. 2012.


title: Predmet C-375/17: Presuda Suda (drugo vijeće) od 19. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – Stanley International Betting Ltd i Stanleybet Malta Ltd protiv Ministero dell’Economia e delle Finanze i Agenzia delle Dogane e dei Monopoli (Zahtjev za prethodnu odluku — Članci 49. i 56. UFEU-a — Sloboda poslovnog nastana i sloboda pružanja usluga — Igre na sreću — Koncesija za priređivanje automatizirane igre loto i drugih brojčanih igara s unaprijed određenim dobicima prema modelu isključivog koncesionara — Ograničenje — Važni razlozi u općem interesu — Proporcionalnost)

text:
               18.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/9

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 19. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – Stanley International Betting Ltd i Stanleybet Malta Ltd protiv Ministero dell’Economia e delle Finanze i Agenzia delle Dogane e dei Monopoli
      (Predmet C-375/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Članci 49. i 56. UFEU-a - Sloboda poslovnog nastana i sloboda pružanja usluga - Igre na sreću - Koncesija za priređivanje automatizirane igre loto i drugih brojčanih igara s unaprijed određenim dobicima prema modelu isključivog koncesionara - Ograničenje - Važni razlozi u općem interesu - Proporcionalnost))
      (2019/C 65/10)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd

         Tuženici: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

         uz sudjelovanje: Lottomatica SpA, Lottoitalia Srl

         Izreka

                  1.

                  Članke 49. i 56. UFEU-a treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni propis poput onog iz glavnog postupka koji za koncesiju za priređivanje automatizirane igre loto i drugih brojčanih igara s unaprijed određenim dobicima predviđa model s isključivim koncesionarom – za razliku od ostalih lutrijskih igara, igara prognoze i klađenja kod kojih se primjenjuje model s više koncesionara – pod uvjetom da nacionalni sud utvrdi da se nacionalnim propisom stvarno nastoji dosljedno i sustavno ostvariti opravdane ciljeve na koje se dotična država članica poziva.

                  2.

                  Članke 49. i 56. UFEU-a te načela nediskriminacije, transparentnosti i proporcionalnosti treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni propis i akti doneseni radi njegove provedbe, poput onih u predmetu iz glavnog postupka, koji za koncesiju za priređivanje automatizirane igre loto i drugih brojčanih igara s unaprijed određenim dobicima predviđaju visoku osnovnu vrijednost ugovora, pod uvjetom da je ta vrijednost formulirana na jasan, precizan i nedvosmislen način te da je objektivno opravdana, a na nacionalnom sudu je da to provjeri.

                  3.

                  Članke 49. i 56. UFEU-a treba tumačiti na način da im se ne protivi odredba poput one iz glavnog postupka, sadržana u modelu ugovora o koncesiji priloženom uz poziv na nadmetanje, kojom se predviđa oduzimanje koncesije za priređivanje automatizirane igre loto i drugih brojčanih igara s unaprijed određenim dobicima:

                              —

                              u slučaju bilo kojeg kaznenog djela za koje je podignuta optužnica, ako davatelj koncesije smatra da ono zbog svoje naravi, težine, načina počinjenja i povezanosti s djelatnošću za koju je dodijeljena koncesija, dovodi u pitanje pouzdanost, profesionalnost i moralne kvalitete koncesionara,

                              —

                              ili ako koncesionar počini povredu propisa o suzbijanju nedozvoljenog, nezakonitog i prikrivenog priređivanja igara, a posebno ako on sam ili društvo pod njegovim nadzorom ili s njime povezano društvo, neovisno o mjestu njegova poslovnog nastana, priređuje druge igre slične automatiziranoj igri loto i drugim brojčanim igrama s unaprijed određenim dobicima a da za to ne posjeduje potrebnu dozvolu,

                        pod uvjetom da su te odredbe opravdane, da se pokažu razmjerne zacrtanom cilju i da su u skladu s načelom transparentnosti, što nacionalni sud mora provjeriti imajući u vidu naznake sadržane u ovoj presudi.

         (1)  SL C 330, 2. 10. 2017.


title: Predmet C-102/18: Presuda Suda (šesto vijeće) od 17. siječnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberlandesgericht Köln – Njemačka) – postupak koji je pokrenuo Klaus Manuel Maria Brisch („Zahtjev za prethodnu odluku — Pravosudna suradnja u građanskim stvarima — Uredba (EU) br. 650/2012 — Članak 65. stavak 2. — Europska potvrda o nasljeđivanju — Zahtjev za potvrdu — Provedbena uredba (EU) br. 1329/2014 — Obveznost ili fakultativnost obrasca uspostavljenog u skladu s člankom 1. stavkom 4. Provedbene uredbe br. 1329/2014”)

text:
               11.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 93/18

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 17. siječnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberlandesgericht Köln – Njemačka) – postupak koji je pokrenuo Klaus Manuel Maria Brisch
      (Predmet C-102/18) (1)

      ((„Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Uredba (EU) br. 650/2012 - Članak 65. stavak 2. - Europska potvrda o nasljeđivanju - Zahtjev za potvrdu - Provedbena uredba (EU) br. 1329/2014 - Obveznost ili fakultativnost obrasca uspostavljenog u skladu s člankom 1. stavkom 4. Provedbene uredbe br. 1329/2014”))
      (2019/C 93/23)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberlandesgericht Köln

         Stranka glavnog postupka

         Tužitelj: Klaus Manuel Maria Brisch

         Izreka

      Članak 65. stavak 2. Uredbe (EU) br. 650/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršavanju odluka i prihvaćanju i izvršavanju javnih isprava u nasljednim stvarima i o uspostavi Europske potvrde o nasljeđivanju i članak 1. stavak 4. Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 1329/2014 оd 9. prosinca 2014. o uspostavi obrazaca iz Uredbe (EU) br. 650/2012 treba tumačiti na način da je za zahtjev za europsku potvrdu o nasljeđivanju u smislu članka 65. stavka 2. Uredbe br. 650/2012 korištenje obrascem IV. iz Priloga 4. Provedbenoj uredbi br. 1329/2014 fakultativno.

         (1)  SL C 142, 23. 4. 2018.


title: Predmet C-8/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. siječnja 2019. uputio Spetsializiran nakazatelen sad (Bugarska) – kazneni postupak protiv RH

text:
               11.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 93/35

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. siječnja 2019. uputio Spetsializiran nakazatelen sad (Bugarska) – kazneni postupak protiv RH
      (Predmet C-8/19)
      (2019/C 93/46)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Spetsializiran nakazatelen sad

         Stranka glavnog postupka

      RH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li u skladu s člankom 267. UFEU-a i člankom 47. stavkom 2. Povelje o temeljnim pravima da se nacionalna odredba poput članka 487. stavka 2. Nakazatelno-protsesualen kodeksa (bugarski Zakonik o kaznenom postupku) tumači na način da sud koji je uputio zahtjev, iako je uputio zahtjev za prethodnu odluku o zakonitosti istražnog zatvora u kaznenom postupku, mora izravno odlučiti o toj zakonitosti umjesto da čeka odgovor Suda?

            U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje:

                  2.1.

                  Mora li nacionalni sud svoje nacionalno pravo na temelju posljednje rečenice uvodne izjave 16. Direktive 2016/343 (1) tumačiti na način da bi on prije nego što odredi produljenje istražnog zatvora „prvo [morao] provjeriti postoje li dostatni elementi inkriminirajućih dokaza […] kojima bi se opravdala dotična odluka”?

                  2.2.

                  Ako obrana obrazloženo i ozbiljno osporava da „postoje […]dostatni elementi inkriminirajućih dokaza”, mora li nacionalni sud to razmotriti zbog zahtjeva jamstva djelotvornog pravnog lijeka propisanog člankom 47. Povelje u okviru sudskog nadzora produljenja istražnog zatvora?

                  2.3.

                  Povređuje li se članak 4. u vezi s člankom 3. Direktive u skladu s tumačenjem iz presude Milev (C-310/18) ako nacionalni sud produljenje istražnog zatvora obrazloži u skladu sa sudskom praksom ESLJP-a, kao prvo, o članku 5. stavku 1. točki (c) EKLJP-a, na način da utvrdi postojanje dokaza koji podupiru optužbu i koji prema svojoj prirodi „neutralnog i objektivnog promatrača mogu uvjeriti da je dotična osoba vjerojatno počinila predmetno kazneno djelo” i, kao drugo, o članku 5. stavku 4. EKLJP-a, na način da se djelotvorno i stvarno izjasni o prigovorima obrane u vezi sa zakonitošću istražnog zatvora?

         (1)  Direktiva (EU) 2016/343 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti i prava sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku (SL 2016., L 65, str. 1.)


title: Predmet C-560/18 P: Žalba koju je 3. rujna 2018. podnio Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 10. srpnja 2018. u predmetu T-514/15: Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych protiv Komisije

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/10

      Žalba koju je 3. rujna 2018. podnio Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 10. srpnja 2018. u predmetu T-514/15: Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych protiv Komisije
      (Predmet C-560/18 P)
      (2019/C 112/15)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych (zastupnik: P. Hoffman, adwokat)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Kraljevina Švedska, Republika Poljska

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine rješenje Općeg suda Europske unije od 10. srpnja 2018. u predmetu T-514/15 Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych protiv Komisije;

                  —

                  poništi Odluku Europske komisije od 12. lipnja 2015., GESTDEM 2015/1291, kojom je žalitelju odbijen pristup detaljnom mišljenju Europske komisije izrađenom u okviru postupka obavješćivanja 2014/537/PL i Odluku Europske komisije od 17. srpnja 2015., GESTDEM 2015/1291, kojom je žalitelju odbijen pristup detaljnom mišljenju koje je Republika Malta izradila u okviru postupka obavješćivanja 2014/537/PL te da Europskoj komisiji naloži snošenje vlastitih i žaliteljevih troškova; ili

                  —

                  podredno, ako Sud smatra da stanje postupka ne dopušta donošenje konačne odluke, vrati predmet Općem sudu Europske unije i o troškovima odluči naknadno.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalba se temelji na sljedećim žalbenim razlozima:

                  —

                  Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava (i) time što je u točkama 30. i 32. rješenja koje se pobija žalbom smatrao da postoji mala vjerojatnost da će se u budućnosti ponoviti nezakonitost na koju se žalitelj pozivao u tužbi i time što je smatrao da žalitelju nije u interesu nastaviti s tužbom te (ii) time što je u tim istim točkama smatrao da je relevantno pitanje u ovom kontekstu postoji li mogućnost da se u budućnosti dogodi situacija u kojoj će se Komisiju obavijestiti o nacrtu zakona kojim se odgovara na njezinu zabrinutost u pogledu postojećeg zakonodavstva države članice koja je uputila obavijest i protiv koje se vodi postupak zbog povrede obveze koji je u tijeku i u kojoj će Komisija odbiti pristup detaljnom mišljenju izrađenom na temelju Direktive 98/34 (1) koje se odnosi na taj nacrt zakona, opravdavajući to odbijanje općom presumpcijom o neobjavljivanju koja proizlazi iz nužnosti za zaštitu svrhe navedenog postupka zbog povrede obveze, iako u pravnom pogledu pitanje koje se postavlja nije postoji li mogućnost da se dogodi takva specifična situacija nego je li moguće da Komisija u budućnosti primijeni tumačenja Uredbe 1049/2001 (2) ili Direktive 98/34 na koje se Komisija poziva i koje žalitelj pobija u tužbi.

                  —

                  Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je u točki 33. rješenja koje se pobija žalbom smatrao da nužnost za donošenje odluke u predmetu koji se odnosi na odbijanje Komisije da objavi dokumente zbog navodne „neodvojive veze” između tih dokumenata i postupka zbog povrede obveze koji je u tijeku i u kojemu je usmeni postupak okončan ne može proizlaziti iz potrebe za pružanje djelotvorne sudske zaštite žalitelju niti iz činjenice da bi nedonošenje presude Komisiji omogućilo da izbjegne sudsko preispitivanje svoje odluke, jer bi u protivnom slučaju svaki tužitelj kojemu je prvotno odbijen zahtjev za pristup dokumentima mogao tražiti donošenje presude protiv Komisije unatoč činjenici da je njegov zahtjev prihvaćen nakon podnošenja tužbe Općem sudu.

                  —

                  Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je u točki 34. rješenja koje se pobija žalbom smatrao da žalitelju i njegovim članovima ne bi pričinjavalo neopravdani teret okončanje postupka i zahtjev da ponovno, ovaj put u okviru tužbe za naknadu štete protiv Komisije, dokazuju nezakonitost pobijanih odluka, iako je postupak koji je žalitelj pokrenuo protiv pobijanih odluka trajao gotovo tri godine te je uključivao brojne podneske kao i raspravu.

                  —

                  Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je u točki 34. pobijanog rješenja smatrao da nije nužno donijeti odluku o zahtjevima za naknadu štete žalitelja ili njegovih članova koja je uzrokovana pobijanim odlukama, samo zbog činjenice da (i) žalitelj nije naveo namjeravaju li on ili njegovi članovi „stvarno” podnijeti takve zahtjeve, (ii) nije se pozvao na precizne, konkretne i provjerljive dokaze u pogledu učinaka pobijanih odluka i da (iii) nije iznio nikakvo pojašnjenje u pogledu osuda koje proizlaze iz odbijanja pristupa dokumentima unatoč tomu što mu je (iv) Opći sud istodobno naložio da snosi vlastite troškove, koji stoga čine konkretnu i izvjesnu štetu koja je žalitelju nanesena pobijanim odlukama.

                  —

                  Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je u točki 34. rješenja koje se pobija žalbom smatrao da žalitelju nije u interesu nastaviti s tužbom, iako je poništenje pobijanih odluka nužno kako bi se naknadila neimovinska šteta nanesena žalitelju kao strukovnoj organizaciji te iako ne postoji drugi način da se takva šteta naknadi.

         (1)  Direktiva 98/34/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. lipnja 1998. o utvrđivanju postupka osiguravanja informacija u području tehničkih normi i propisa (SL 1998., L 204, str. 37.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 42., str. 58.)

         (2)  Uredba (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL 2001., L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.)


title: Predmet C-789/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. prosinca 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) – AQ i dr. protiv Corte dei Conti i dr.

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. prosinca 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) – AQ i dr. protiv Corte dei Conti i dr.
      (Predmet C-789/18)
      (2019/C 112/30)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: AQ i dr.

         Tuženici: Corte dei Conti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Inps-Gestione

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 3. stavcima 2. i 3. UEU-a, člancima 9., 45., 126., 145., 146., 147. i članku 151. stavku 1. UFEU-a, članku 15. stavku 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i člancima 3. i 5. Europske socijalne povelje nacionalna odredba, poput članka 1. stavka 489. Zakona br. 147/2013, ako se njome potiče talijanska upravna tijela da prilikom zapošljavanja ili dodjele ugovora, daju prednost samo radnicima koji su već primatelji mirovine koju isplaćuje talijanski zavod za socijalno osiguranje?

                  2.

                  Protivi li se člancima 106. stavku 1. i članku 107. UFEU-a nacionalna odredba, poput članka 1. stavka 489. Zakona br. 147/2013, koja talijanskim upravnim tijelima koja obavljaju gospodarsku aktivnost, u skladu s člankom 101. i pratećim člancima UFEU-a, omogućuje korištenje radom osoba koje su se pristale odreći, u cijelosti ili dijelu, odgovarajuće plaće, time ostvarujući uštedu troškova pomoću koje se ta tijela mogu naći u prednosti prilikom tržišnog natjecanja s drugim gospodarskim subjektima?

                  3.

                  Protivi li se člancima 2., 3. i 6. UEU-a, članku 126. i članku 151. stavku 1. UFEU-a, članku 15. stavku 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima te članku 3. i članku 7. točki (a) Europske socijalne povelje odredba nacionalnog prava, poput članka 1. stavka 489. Zakona br. 147/2013, koja, pod u njoj naznačenim uvjetima, radniku omogućuje valjano odricanje, u cijelosti ili dijelu, od plaće, čak i ako je takvo odricanje izvršeno isključivo kako bi se izbjegao gubitak posla?

                  4.

                  Protivi li se člancima 2., 3. i 6. UEU-a, članku 14., članku 15. stavku 1., članku 126. te članku 151. stavku 1. UFEU-a, članku 31. stavku 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i člancima 5., 6. i 10. Europske socijalne povelje nacionalna odredba, poput članka 1. stavka 489. Zakona br. 147/2013, koja, pod u njoj naznačenim uvjetima, omogućava radniku da radi za talijansko upravno tijelo odričući se pritom, u cijelosti ili dijelu, odgovarajuće plaće, čak i ako uz takvo odricanje nije predviđena nikakva promjena u radnom odnosu, bilo u pogledu radnog vremena ili po pitanju zahtijevane količine i kvalitete posla i pripadajućih odgovornosti, dakle iako djelomično odricanje od plaće povlači za sobom znatnu promjenu dvostrano obvezujućeg radnog odnosa, kako sa stajališta proporcionalnosti između plaće i kvalitete i količine pruženog posla, tako i jer je radnik na taj način prisiljen izvršavati svoju aktivnost u neoptimalnim uvjetima, koji stvaraju preduvjete za niži stupanj poslovne angažiranosti i manju učinkovitost upravnog tijela?

                  5.

                  Protive li se člancima 2., 3. i 6. UEU-a, članku 126. UFEU-a i članku 151. stavku 1. UFEU-a, članku 15. stavku 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i članku 6. Europske socijalne povelje odredbe članka 1. stavka 489. Zakona br. 147/2013, u vezi s člankom 23ter stavkom 1. Uredbe sa zakonodavnom snagom br. 201/2011, pretvorene u Zakon br. 214/2011, u mjeri u kojoj te odredbe omogućuju/zahtijevaju od talijanskih upravnih tijela, uključujući tijekom trajanja radnog ili suradničkog odnosa, sniženje plaće koju duguju radniku na temelju fluktuacija maksimalnog iznosa plaće na koju upućuje članak 23ter stavak 1. Uredbe sa zakonodavnom snagom br. 210/2001, pretvorene u Zakon br. 214/2011, i stoga kao rezultat nepredvidivog događaja i u svakom slučaju primjenom mehanizma koji nije odmah razumljiv i bez obzira na informacije pružene radniku na početku radnog odnosa?

                  6.

                  Protivi se člancima 2., 3. i 6. UEU-a, člancima 8. i 126. UFEU-a, člancima 20. i 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i člancima 10. i 15. Europske socijalne povelje odredba nacionalnog prava, poput članka 1. stavka 489. Zakona br. 147/2013, koja, u skladu s njome predviđenim uvjetima, zahtijeva od talijanskih upravnih tijela sniženje plaće koju duguju svojim zaposlenicima i suradnicima koji su primatelji mirovine koju isplaćuje talijanski zavod za socijalno osiguranje, penalizirajući takve radnike iz razloga povezanih s dostupnošću drugih izvora prihoda, time destimulirajući produljenje radnog vijeka, privatnu poslovnu inicijativu te stvaranje i akumulaciju privatne imovine koji su bogatstvo i izvor vrijednosti za čitavu državu?


title: Predmet C-577/17: Rješenje predsjednika Suda od 11. siječnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgerichtshof – Austrija) – Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl, uz sudjelovanje: Clinton Osas Alake poznat i pod imenom Klenti Solim i dr.

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/39

      Rješenje predsjednika Suda od 11. siječnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgerichtshof – Austrija) – Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl, uz sudjelovanje: Clinton Osas Alake poznat i pod imenom Klenti Solim i dr.
      (Predmet C-577/17) (1)

      (2019/C 112/45)
      Jezik postupka: njemački
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 22, 22. 1. 2018.


title: Predmet T-67/19: Tužba podnesena 5. veljače 2019. – Sixsigma Networks Mexico protiv EUIPO-a – Dokkio (DOKKIO)

text:
               25.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/46

      Tužba podnesena 5. veljače 2019. – Sixsigma Networks Mexico protiv EUIPO-a – Dokkio (DOKKIO)
      (Predmet T-67/19)
      (2019/C 112/56)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Sixsigma Networks Mexico, SA de CV (Ciudad de México, Meksiko) (zastupnik: C. Casas Feu, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Dokkio, Inc. (San Mateo, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: Međunarodna registracija verbalnog žiga DOKKIO u kojoj je naznačena Europska unija – Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija br. 1 308 971

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 21. studenoga 2018. u predmetu R 1187/2018-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem je njome odbijen prigovor B 2800087;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova koji su nastali društvu Sixsigma Networks Mexico, SA de CV;

                  —

                  naloži društvu Dokkio, Inc. snošenje troškova nastalih društvu Sixsigma Networks Mexico, SA de CV.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: predmet C-349/17: Presuda Suda (veliko vijeće) od 5. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tallinna Ringkonnakohus — Estonija) — Eesti Pagar AS protiv Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium (Zahtjev za prethodnu odluku — Državne potpore — Uredba (EZ) br. 800/2008 (Uredba o općem skupnom izuzeću) — Članak 8. stavak 2. — Potpore koje imaju poticajni učinak — Pojam „početak rada na projektu” — Nadležnosti nacionalnih tijela — Nezakonita potpora — Nepostojanje odluke Europske komisije ili nacionalnog suda — Obveza nacionalnih tijela da na vlastitu inicijativu provedu povrat nezakonite potpore — Pravna osnova — Članak 108. stavak 3. UFEU-a — Opće načelo prava Unije o zaštiti legitimnih očekivanja — Odluka nadležnog nacionalnog tijela o dodjeli potpore na temelju Uredbe br. 800/2008 — Upoznatost s okolnostima koje isključuju prihvatljivost zahtjeva za dodjelu potpore — Stvaranje legitimnih očekivanja — Nepostojanje — Zastara — Potpore sufinancirane iz strukturnog fonda — Mjerodavni propis — Uredba (EZ, Euratom) br. 2988/95 — Nacionalni propis — Kamate — Obveza potraživanja kamata — Pravna osnova — Članak 108. stavak 3. UFEU-a — Mjerodavni propis — Nacionalni propis — Načelo djelotvornosti)

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/3

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 5. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tallinna Ringkonnakohus — Estonija) — Eesti Pagar AS protiv Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium
      (predmet C-349/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Državne potpore - Uredba (EZ) br. 800/2008 (Uredba o općem skupnom izuzeću) - Članak 8. stavak 2. - Potpore koje imaju poticajni učinak - Pojam „početak rada na projektu” - Nadležnosti nacionalnih tijela - Nezakonita potpora - Nepostojanje odluke Europske komisije ili nacionalnog suda - Obveza nacionalnih tijela da na vlastitu inicijativu provedu povrat nezakonite potpore - Pravna osnova - Članak 108. stavak 3. UFEU-a - Opće načelo prava Unije o zaštiti legitimnih očekivanja - Odluka nadležnog nacionalnog tijela o dodjeli potpore na temelju Uredbe br. 800/2008 - Upoznatost s okolnostima koje isključuju prihvatljivost zahtjeva za dodjelu potpore - Stvaranje legitimnih očekivanja - Nepostojanje - Zastara - Potpore sufinancirane iz strukturnog fonda - Mjerodavni propis - Uredba (EZ, Euratom) br. 2988/95 - Nacionalni propis - Kamate - Obveza potraživanja kamata - Pravna osnova - Članak 108. stavak 3. UFEU-a - Mjerodavni propis - Nacionalni propis - Načelo djelotvornosti)
      (2019/C 148/03)
      Jezik postupka: estonski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tallinna Ringkonnakohus

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Eesti Pagar AS

         Tuženici: Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium

         Izreka

                  1.

                  Članak 8. stavak 2. Uredbe Komisije (EZ) br. 800/2008 od 6. kolovoza 2008. o ocjenjivanju određenih kategorija potpora sukladnima sa zajedničkim tržištem u primjeni članaka [107. i 108. UFEU-a] (Uredba o općem skupnom izuzeću) treba tumačiti na način da je „rad na projektu ili djelatnosti” u smislu te odredbe započeo kad je izvršena prva narudžba opreme namijenjene za taj projekt ili za tu djelatnost prihvaćanjem bezuvjetne i pravno obvezujuće obveze prije podnošenja zahtjeva za dodjelu potpore, bez obzira na eventualne troškove povlačenja iz te obveze.

                  2.

                  Članak 108. stavak 3. UFEU-a treba tumačiti na način da ta odredba zahtijeva od nacionalnog tijela da na vlastitu inicijativu provede povrat potpore koju je ono dodijelilo na temelju Uredbe br. 800/2008 ako nakon toga utvrdi da uvjeti predviđeni tom uredbom nisu bili ispunjeni.

                  3.

                  Pravo Unije treba tumačiti na način da u slučaju kad dodjeljuje potporu pogrešno primjenjujući Uredbu br. 800/2008 nacionalno tijelo ne može kod njezina korisnika stvoriti legitimna očekivanja u pogledu zakonitosti te potpore.

                  4.

                  Pravo Unije treba tumačiti na način da, u slučaju kad je nacionalno tijelo dodijelilo potporu na ime strukturnog fonda pogrešno primjenjujući Uredbu br. 800/2008, rok zastare koji se primjenjuje na povrat nezakonite potpore iznosi, ako su ispunjeni uvjeti za primjenu Uredbe Vijeća (EZ, Euroatom) br. 2988/95 od 18. prosinca 1995. o zaštiti financijskih interesa Europskih zajednica, četiri godine sukladno članku 3. stavku 1. te uredbe ili se, u protivnom, primjenjuje rok predviđen mjerodavnim nacionalnim pravom.

                  5.

                  Pravo Unije treba tumačiti na način da u slučaju kad nacionalno tijelo na vlastitu inicijativu provodi povrat potpore koju je pogrešno dodijelilo na temelju Uredbe br. 800/2008, ono mora od korisnika te potpore potraživati kamate sukladno pravilima mjerodavnog nacionalnog prava. U tom pogledu, članak 108. stavak 3. UFEU-a zahtijeva da ta pravila moraju omogućavati cjelovit povrat nezakonite potpore i da se stoga korisniku potpore mora posebice naložiti plaćanje kamata za cijelo razdoblje tijekom kojega je tu potporu koristio i po stopi koja je jednaka onoj koja bi se primjenjivala da je iznos dotične potpore morao pozajmiti na tržištu u tom razdoblju.

         (1)  SL C 269, 14. 8. 2017.


title: predmet C-620/16: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. ožujka 2019. — Europska komisija protiv Savezne Republike Njemačke (Povreda obveze države članice — Članak 258. UFEU-a — Odluka 2014/699/EU — Načelo lojalne suradnje — Članak 4. stavak 3. UEU-a — Dopuštenost — Učinci postupanja koje čini navodnu povredu na dan isteka roka utvrđenog u obrazloženom mišljenju — Trajni učinci na jedinstvenost i dosljednost međunarodnog djelovanja Europske unije — Dostatnost mjera koje je država članica o kojoj je riječ poduzela kako bi svoje postupanje uskladila s obrazloženim mišljenjem — Glasanje Savezne Republike Njemačke na 25. sjednici Odbora za reviziju Međuvladine organizacije za međunarodni željeznički prijevoz (OTIF) protiv stajališta Unije utvrđenog u Odluci 2014/699/EU te neslaganje te države članice s tim stajalištem i načinima izvršavanja glasačkog prava utvrđenima u toj odluci)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/3

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. ožujka 2019. — Europska komisija protiv Savezne Republike Njemačke
      (predmet C-620/16) (1)

      (Povreda obveze države članice - Članak 258. UFEU-a - Odluka 2014/699/EU - Načelo lojalne suradnje - Članak 4. stavak 3. UEU-a - Dopuštenost - Učinci postupanja koje čini navodnu povredu na dan isteka roka utvrđenog u obrazloženom mišljenju - Trajni učinci na jedinstvenost i dosljednost međunarodnog djelovanja Europske unije - Dostatnost mjera koje je država članica o kojoj je riječ poduzela kako bi svoje postupanje uskladila s obrazloženim mišljenjem - Glasanje Savezne Republike Njemačke na 25. sjednici Odbora za reviziju Međuvladine organizacije za međunarodni željeznički prijevoz (OTIF) protiv stajališta Unije utvrđenog u Odluci 2014/699/EU te neslaganje te države članice s tim stajalištem i načinima izvršavanja glasačkog prava utvrđenima u toj odluci)
      (2019/C 187/04)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: W. Mölls, L. Havas, J. Hottiaux i J. Norris-Usher, agenti)

         Tuženik: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: T. Henze i J. Möller, agenti)

         Intervenijent u potporu tužitelju: Vijeće Europske unije (zastupnici: R. Liudvinaviciute-Cordeiro i J.-P. Hix, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Savezna Republika Njemačka je, time što je na 25. sjednici Odbora za reviziju Međuvladine organizacije za međunarodni željeznički prijevoz (OTIF) glasala protiv stajališta iz Odluke Vijeća 2014/699/EU od 24. lipnja 2014. o utvrđivanju stajališta koje treba usvojiti u ime Europske unije na 25. sjednici Odbora za reviziju OTIF-a u pogledu određenih izmjena Konvencije o međunarodnom željezničkom prijevozu (COTIF) i njezinih dodataka i time što je javno iskazala svoje neslaganje kako s tim stajalištem tako i s njime predviđenim načinom izvršavanja glasačkih prava, povrijedila svoje obveze iz te odluke i članka 4. stavka 3. UEU-a.

                  2.

                  Saveznoj Republici Njemačkoj nalaže se snošenje troškova.

                  3.

                  Vijeće Europske unije snosi vlastite troškove.

         (1)  SL C 22, 22. 1. 2018.


title: predmet C-621/16 P: Presuda Suda (veliko vijeće) od 26. ožujka 2019. — Europska komisija protiv Talijanske Republike, Republike Litve („Žalba — Jezično uređenje — Otvoreni natječaji za zapošljavanje administratora — Obavijest o natječaju — Administratori (AD 5) — Administratori (AD 6) u području zaštite podataka — Poznavanje jezikâ — Ograničenje izbora jezika 2 natječajâ na engleski, francuski i njemački — Jezik komunikacije s Europskim uredom za odabir osoblja (EPSO) — Uredba br. 1 — Pravilnik o osoblju — Diskriminacija na temelju jezika — Opravdanje — Interes službe — Sudski nadzor”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/4

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 26. ožujka 2019. — Europska komisija protiv Talijanske Republike, Republike Litve
      (predmet C-621/16 P) (1)

      („Žalba - Jezično uređenje - Otvoreni natječaji za zapošljavanje administratora - Obavijest o natječaju - Administratori (AD 5) - Administratori (AD 6) u području zaštite podataka - Poznavanje jezikâ - Ograničenje izbora jezika 2 natječajâ na engleski, francuski i njemački - Jezik komunikacije s Europskim uredom za odabir osoblja (EPSO) - Uredba br. 1 - Pravilnik o osoblju - Diskriminacija na temelju jezika - Opravdanje - Interes službe - Sudski nadzor”)
      (2019/C 187/05)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: L. Pignataro-Nolin i G. Gattinara, agenti)

         Druga stranka u postupku: Talijanska Republika (zastupnici: G. Palmieri, agent, uz asistenciju P. Gentilija, avvocato dello Stato), Republika Litva

         Intervenijent u potporu drugoj stranci u žalbenom postupku: Kraljevina Španjolska (zastupnik: M. J. García-Valdecasas Dorrego, agent)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Europska komisija snosit će, osim vlastitih, i troškove Talijanske Republike.

                  3.

                  Kraljevina Španjolska snosi vlastite troškove.

         (1)  SL C 46, 13. 2. 2017.


title: predmet C-680/16 P: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. ožujka 2019. — Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel, Remedia d.o.o. protiv Europske komisije (Žalba — Lijekovi za humanu primjenu — Direktiva 2001/83/EZ — Članak 30. stavak 1. — Odbor za lijekove za humanu primjenu — Pokretanje postupka pred odborom podložno uvjetu da nacionalna odluka prethodno nije donesena — Aktivna tvar estradiol — Odluka Europske komisije kojom se državama članicama nalaže ukidanje i izmjena nacionalnih odobrenja za stavljanje u promet lijekova namijenjenih lokalnoj primjeni koji sadržavaju 0,01 % masenog udjela estradiola)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/5

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. ožujka 2019. — Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel, Remedia d.o.o. protiv Europske komisije
      (predmet C-680/16 P) (1)

      (Žalba - Lijekovi za humanu primjenu - Direktiva 2001/83/EZ - Članak 30. stavak 1. - Odbor za lijekove za humanu primjenu - Pokretanje postupka pred odborom podložno uvjetu da nacionalna odluka prethodno nije donesena - Aktivna tvar estradiol - Odluka Europske komisije kojom se državama članicama nalaže ukidanje i izmjena nacionalnih odobrenja za stavljanje u promet lijekova namijenjenih lokalnoj primjeni koji sadržavaju 0,01 % masenog udjela estradiola)
      (2019/C 187/06)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelji: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel, Remedia d.o.o. (zastupnici: P. Klappich i C. Schmidt, Rechtsanwälte)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: B.-R. Killmann, A. Sipos i M. Šimerdová, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 20. listopada 2016., August Wolff i Remedia/Komisija (T-672/14, neobjavljena, EU:T:2016:623).

                  2.

                  Poništava se Provedbena odluka Komisije C(2014) 6030 final od 19. kolovoza 2014. o odobrenjima za stavljanje u promet lijekova za humanu primjenu namijenjenih lokalnoj primjeni s povišenom koncentracijom estradiola u skladu s člankom 31. Direktive 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća u mjeri u kojoj se državama članicama nameće poštovanje obveza koje su njome predviđene za lijekove namijenjene lokalnoj primjeni koji sadržavaju 0,01 % masenog udjela estradiola neovisno o tome jesu li navedeni u njezinu Prilogu I. čiji su nositelji Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel i Remedia d.o.o., uz iznimku ograničenja na temelju kojeg se lijekovi namijenjeni lokalnoj primjeni koji sadržavaju 0,01 % masenog udjela estradiola i koji su navedeni u istom prilogu smiju primjenjivati samo intravaginalno.

                  3.

                  Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova u vezi s prvostupanjskim i žalbenim postupkom, uz iznimku onih koji se odnose na postupak privremene pravne zaštite koje će snositi Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel i Remedia d.o.o.

         (1)  SL C 78, 13. 3. 2017.


title: spojeni predmeti C-70/17 i C-179/17: Presuda Suda (Veliko vijeće) od 26. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo, Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona — Španjolska) — Abanca Corporación Bancaria SA protiv Alberta Garcíje Salamance Santosa (C-70/17), Bankia SA protiv Alfonsa Antonia Laua Mendoze i Verónice Yuliane Rodríguez Ramírez (C-179/17) („Zahtjev za prethodnu odluku — Zaštita potrošača — Direktiva 93/13/EEZ — Članci 6. i 7. — Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima — Odredba o prijevremenom dospijeću ugovora o hipotekarnom zajmu — Utvrđivanje djelomične nepoštenosti odredbe — Ovlasti nacionalnog suda u slučaju kada postoji ‚nepoštena’ odredba — Zamjena nepoštene odredbe odredbom nacionalnog prava”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/6

      Presuda Suda (Veliko vijeće) od 26. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo, Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona — Španjolska) — Abanca Corporación Bancaria SA protiv Alberta Garcíje Salamance Santosa (C-70/17), Bankia SA protiv Alfonsa Antonia Laua Mendoze i Verónice Yuliane Rodríguez Ramírez (C-179/17)
      (spojeni predmeti C-70/17 i C-179/17) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita potrošača - Direktiva 93/13/EEZ - Članci 6. i 7. - Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima - Odredba o prijevremenom dospijeću ugovora o hipotekarnom zajmu - Utvrđivanje djelomične nepoštenosti odredbe - Ovlasti nacionalnog suda u slučaju kada postoji ‚nepoštena’ odredba - Zamjena nepoštene odredbe odredbom nacionalnog prava”)
      (2019/C 187/07)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Supremo, Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Abanca Corporación Bancaria SA (C-70/17), Bankia SA (C-179/17)

         Tuženici: Alberto García Salamanca Santos (C-70/17), Alfonso Antonio Lau Mendoza, Verónica Yuliana Rodríguez Ramírez (C-179/17)

         Izreka

      Članke 6. i 7. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima, treba tumačiti na način da im se, kao prvo, protivi to da se odredbu o prijevremenom dospijeću ugovora o hipotekarnom zajmu za koju se utvrdi da je nepoštena djelomično održi na snazi, uklanjanjem elemenata koji je čine nepoštenom, kada bi takvo uklanjanje dovelo do preispitivanja sadržaja takve odredbe utječući na njezinu bit, i da se tim člancima, s druge strane, ne protivi to da nacionalni sud otkloni ništetnost takve nepoštene odredbe zamjenjujući je novim tekstom zakonske odredbe koji je inspirirao tu odredbu, primjenjivim u slučaju sporazuma ugovornih stranaka, kada se predmetni ugovor o hipotekarnom zajmu ne može održati u slučaju uklanjanja te nepoštene odredbe, i kada utvrđivanje ništetnosti cijelog ugovora potrošača izlaže osobito štetnim posljedicama.

         (1)  SL C 121, 18. 4. 2017.

         SL C 231, 17. 7. 2017.


title: predmet C-163/17: Presuda Suda (veliko vijeće) od 19. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg — Njemačka) — Abubacarr Jawo protiv Savezne Republike Njemačke (Zahtjev za prethodnu odluku — Područje slobode, sigurnosti i pravde — Dublinski sustav — Uredba (EU) br. 604/2013 — Transfer podnositelja zahtjeva za azil u državu članicu odgovornu za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu — Pojam „bijeg” — Modaliteti produljenja roka za transfer — Članak 4. Povelje Europske unije o temeljnim pravima — Ozbiljna opasnost od nečovječnog ili ponižavajućeg postupanja nakon okončanja postupka azila — Životni uvjeti korisnika međunarodne zaštite u toj državi članici)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/7

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 19. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg — Njemačka) — Abubacarr Jawo protiv Savezne Republike Njemačke
      (predmet C-163/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Područje slobode, sigurnosti i pravde - Dublinski sustav - Uredba (EU) br. 604/2013 - Transfer podnositelja zahtjeva za azil u državu članicu odgovornu za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu - Pojam „bijeg” - Modaliteti produljenja roka za transfer - Članak 4. Povelje Europske unije o temeljnim pravima - Ozbiljna opasnost od nečovječnog ili ponižavajućeg postupanja nakon okončanja postupka azila - Životni uvjeti korisnika međunarodne zaštite u toj državi članici)
      (2019/C 187/09)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

         Stranke glavnog postupka Tužitelj

      Abubacarr Jawo Tuženik

      Savezna Republika Njemačka

         Izreka

                  1.

                  Članak 29. stavak 2. drugu rečenicu Uredbe (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva treba tumačiti na način da je podnositelj zahtjeva „pobjeg[ao]”, u smislu te odredbe, kad namjerno izbjegava nacionalna tijela nadležna za provedbu njegova transfera kako bi taj transfer omeo. Može se pretpostaviti da je to slučaj kad se taj transfer ne može provesti zbog toga što je podnositelj zahtjeva napustio dodijeljeno mu mjesto boravišta a da o tome nije obavijestio nadležna nacionalna tijela, ako je bio upoznat sa svojim obvezama u tom pogledu, što je na nacionalnom sudu da utvrdi. Taj podnositelj zahtjeva zadržava mogućnost dokazivanja da postoje valjani razlozi zbog kojih nije obavijestio ta tijela o svojoj odsutnosti te da nije imao namjeru izbjegavanja tih tijela.
                  Članak 27. stavak 1. Uredbe br. 604/2013 treba tumačiti na način da se osoba o kojoj je riječ, u okviru postupka pokrenutog protiv odluke o transferu, može pozivati na članak 29. stavak 2. te uredbe i isticati da je šestomjesečni rok za transfer istekao s obzirom na to da nije pobjegla.

                  2.

                  Članak 29. stavak 2. drugu rečenicu Uredbe br. 604/2013 treba tumačiti na način da je, kako bi se rok za transfer produljio do maksimalnih osamnaest mjeseci, dovoljno da država članica moliteljica, prije isteka šestomjesečnog roka za transfer, obavijesti odgovornu državu članicu o tome da je osoba o kojoj je riječ pobjegla te istodobno navede novi rok za transfer.

                  3.

                  Pravo Unije treba tumačiti na način da u njegovo područje primjene ulazi pitanje protivi li se članku 4. Povelje Europske unije o temeljnim pravima transfer podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu na temelju članka 29. Uredbe br. 604/2013 u državu članicu koja je, u skladu s tom uredbom, uobičajeno odgovorna za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu ako, u slučaju priznanja takve zaštite u toj državi članici, postoji ozbiljna opasnost da će taj podnositelj ondje biti izložen nečovječnom ili ponižavajućem postupanju, u smislu tog članka 4., zbog očekivanih životnih uvjeta koje će imati kao korisnik međunarodne zaštite u toj državi članici.
                  Članak 4. Povelje Europske unije o temeljnim pravima treba tumačiti na način da mu se ne protivi takav transfer podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu, osim ako sud pred kojim je pokrenut postupak protiv odluke o transferu, na temelju objektivnih, vjerodostojnih, preciznih i ažuriranih elemenata te s obzirom na standard zaštite temeljnih prava zajamčenih pravom Unije, ne utvrdi da za podnositelja doista postoji ta opasnost zbog toga što bi se on, u slučaju transfera, neovisno o svojoj volji i osobnom izboru, našao u situaciji izuzetne materijalne oskudice.

         (1)  SL C 318, 25. 9. 2017.


title: predmet C-237/17 P: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. ožujka 2019. — Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc. protiv Vijeća Europske unije, Europske komisije („Žalba — Subvencije — Uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Kine — Konačna kompenzacijska pristojba — Uredba (EZ) br. 597/20090148”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/9

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. ožujka 2019. — Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc. protiv Vijeća Europske unije, Europske komisije
      (predmet C-237/17 P) (1)

      („Žalba - Subvencije - Uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Kine - Konačna kompenzacijska pristojba - Uredba (EZ) br. 597/20090148”)
      (2019/C 187/11)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power Group Co. Ltd, prethodno Csi Solar Power (China) Inc. (zastupnici: J. Bourgeois, A. Willems, avocats, S. De Knop i M. Meulenbelt, advocaten)

         Druge stranke u postupku: Vijeće Europske unije (zastupnici: H. Marcos Fraile, agent, uz asistenciju N. Tuominen, avocată), Europska komisija (zastupnici: T. Maxian Rusche, J.-F. Brakeland i N. Kuplewatzky, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalbe se odbijaju.

                  2.

                  Društvima Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu) Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang) Inc., Csi Cells Co. Ltd i Csi Solar Power Group Co. Ltd nalaže se snošenje troškova u vezi sa žalbom.

                  3.

                  Europska komisija snosi vlastite troškove u vezi sa žalbom.

                  4.

                  Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova u vezi s protužalbom.

                  5.

                  Vijeće Europske unije snosi vlastite troškove u vezi s protužalbom.

         (1)  SL C 239, 24. 7. 2017.


title: spojeni predmeti C-266/17 i C-267/17: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 21. ožujka 2019. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Oberlandesgericht Düsseldorf — Njemačka) — Rhein-Sieg-Kreis (C-266/17), Rhenus Veniro GmbH & Co. KG (C-267/17) protiv Verkehrsbetrieb Hüttebräucker GmbH, BVR Busverkehr Rheinland GmbH (C-266/17), Kreis Heinsberg (C-267/17) (Zahtjev za prethodnu odluku — Promet — Javne usluge željezničkog i cestovnog prijevoza putnika — Uredba (EZ) br. 1370/2007 — Članak 5. stavci 1. i 2. — Izravno sklapanje — Ugovori o javnim uslugama prijevoza putnika autobusom i tramvajem — Pretpostavke — Direktiva 2004/17/EZ — Direktiva 2004/18/EZ)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/10

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 21. ožujka 2019. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Oberlandesgericht Düsseldorf — Njemačka) — Rhein-Sieg-Kreis (C-266/17), Rhenus Veniro GmbH & Co. KG (C-267/17) protiv Verkehrsbetrieb Hüttebräucker GmbH, BVR Busverkehr Rheinland GmbH (C-266/17), Kreis Heinsberg (C-267/17)
      (spojeni predmeti C-266/17 i C-267/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Promet - Javne usluge željezničkog i cestovnog prijevoza putnika - Uredba (EZ) br. 1370/2007 - Članak 5. stavci 1. i 2. - Izravno sklapanje - Ugovori o javnim uslugama prijevoza putnika autobusom i tramvajem - Pretpostavke - Direktiva 2004/17/EZ - Direktiva 2004/18/EZ)
      (2019/C 187/12)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         (Predmet C-266/17)

         Tužitelj: Rhein-Sieg-Kreis

         Tuženici: Verkehrsbetrieb Hüttebräucker GmbH, BVR Busverkehr Rheinland GmbH

         uz sudjelovanje: Regionalverkehr Köln GmbH (C-266/17),

         (Predmet C-267/17)

         Tužitelj: Rhenus Veniro GmbH & Co. KG

         Tuženik: Kreis Heinsberg

         uz sudjelovanje: WestVerkehr GmbH (C-267/17)

         Izreka

      Članak 5. stavak 2. Uredbe br. 1370/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2007. o uslugama javnog željezničkog i cestovnog prijevoza putnika ne primjenjuje se na izravno sklapanje ugovora o javnim uslugama prijevoza autobusom koji nemaju oblik ugovora o koncesijama za usluge u smislu Direktive 2004/17/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga i Direktive 2004/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama.

         (1)  SL C 283, 28. 8. 2017.

         SL C 269, 14. 8. 2017.


title: spojeni predmeti C-350/17 i C-351/17: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 21. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato — Italija) — Mobit Soc.cons.arl (C-350/17), Autolinee Toscane SpA (C-351/17) protiv Regione Toscana („Zahtjev za prethodnu odluku — Uredba (EZ) br. 1370/2007 — Javne usluge željezničkog i cestovnog prijevoza putnika — Članak 5. — Sklapanje ugovora o javnim uslugama — Članak 5. stavak 2. — Izravno sklapanje — Pojam ‚unutarnji operater’ — Tijelo koje izvršava analogni nadzor — Članak 8. stavak 2. — Prijelazno uređenje — Istek roka za izravno sklapanje”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/13

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 21. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato — Italija) — Mobit Soc.cons.arl (C-350/17), Autolinee Toscane SpA (C-351/17) protiv Regione Toscana
      (spojeni predmeti C-350/17 i C-351/17) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Uredba (EZ) br. 1370/2007 - Javne usluge željezničkog i cestovnog prijevoza putnika - Članak 5. - Sklapanje ugovora o javnim uslugama - Članak 5. stavak 2. - Izravno sklapanje - Pojam ‚unutarnji operater’ - Tijelo koje izvršava analogni nadzor - Članak 8. stavak 2. - Prijelazno uređenje - Istek roka za izravno sklapanje”)
      (2019/C 187/14)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

      (Predmet C-350/17)

         Tužitelj: Mobit Soc. cons. arl

         Tuženik: Regione Toscana

         uz sudjelovanje: Autolinee Toscane SpA, Régie Autonome des Transports Parisiens (RATP) (C-350/17)
      (Predmet C-351/17)

         Tužitelj: Autolinee Toscane SpA

         Tuženik: Mobit Soc. cons. arl,

         uz sudjelovanje: Regione Toscana, Régie Autonome des Transports Parisiens (RATP) (C-351/17)

         Izreka

      Članak 5. i članak 8. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 1370/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2007. o uslugama javnog željezničkog i cestovnog prijevoza putnika i stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 1191/69 i (EEZ) br. 1107/70 treba tumačiti na način da članak 5. te uredbe nije primjenjiv na postupak sklapanja ugovora koji se odvio prije 3. prosinca 2019., tako da nadležno tijelo koje sklapa, odlukom o sklapanju ugovora kojom se okončava postupak nadmetanja, prije tog datuma ugovor o koncesiji za javne usluge lokalnog prijevoza putnika cestom nije obvezno uskladiti se s navedenim člankom 5.

         (1)  SL C 330, 2. 10. 2017.


title: predmet C-427/17: Presuda Suda (deseto vijeće) od 28. ožujka 2019. — Europska komisija protiv Irske (Povreda obveze države članice — Direktiva 91/271/EEZ — Prikupljanje i pročišćavanje komunalnih otpadnih voda — Iznimne okolnosti — Najbolje tehničke spoznaje, bez uzrokovanja prekomjernih troškova — Načelo proporcionalnosti troškova — Teret dokazivanja — Dokazna sredstva)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/14

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 28. ožujka 2019. — Europska komisija protiv Irske
      (predmet C-427/17) (1)

      (Povreda obveze države članice - Direktiva 91/271/EEZ - Prikupljanje i pročišćavanje komunalnih otpadnih voda - Iznimne okolnosti - Najbolje tehničke spoznaje, bez uzrokovanja prekomjernih troškova - Načelo proporcionalnosti troškova - Teret dokazivanja - Dokazna sredstva)
      (2019/C 187/15)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: K. Mifsud-Bonnici i E. Manhaeve, agenti)

         Tuženik: Irska (zastupnici: J. Quaney, M. Browne i M. A. Joyce, agenti, uz sudjelovanje S. Kingston, BL, de C. Toland, SC, i de B. Murray, SC)

         Izreka

                  1.

                  Irska nije ispunila svoje obveze:

                              —

                              temeljem članka 3. stavaka 1. i 2. Direktive Vijeća 91/271/EE od 21. svibnja 1991. o pročišćavanju komunalnih otpadnih voda, kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 1137/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. i Priloga I. A i bilješke 1. te direktive, kako je izmijenjena, time što nije osigurala da se vode sakupljene u kombiniranom sustavu koji prikuplja komunalne otpadne vode i kišnica zadržavaju i odvode radi pročišćavanja u skladu sa zahtjevima navedene direktive, kako je izmijenjena, u aglomeracijama Athlone, Cork City, Enniscorthy, uz iznimku okruga Killagoley, Fermoy, Mallow, Midleton, Ringaskiddy i Roscommon Town;

                              —

                              temeljem članka 4. stavaka 1. i/ili 3. Direktive 91/271, kako je izmijenjena Uredbom br. 1137/2008, u vezi s člankom 10. i Prilogom I. B te direktive, kako je izmijenjena, time što nije uspostavila sekundarno pročišćavanje ili ekvivalentno pročišćavanje u aglomeracijama Arklow, Athlone, Ballybofey/Stranorlar, Cobh, Cork City, Enfield, Enniscorthy, Fermoy, Killybegs, Mallow, Midleton, Passage/Monkstown, Rathcormac, Ringaskiddy, Ringsend, Roscommon Town, Shannon Town, Tubbercurry i Youghal;

                              —

                              na temelju članka 5. stavaka 2. i 3. Direktive 91/271, kako je izmijenjena Uredbom br. 1137/2008, u vezi s člankom 10. i Prilogom I. B te direktive, kako je izmijenjena, time što nije osigurala da se otpadne komunalne vode koje prodiru u sabirne sustave u aglomeracijama Athlone, Cork City, Dundalk, Enniscorthy, uz iznimku okruga Killagoley, Fermoy, Killarney, Killybegs, Longford, Mallow, Midleton, Navan, Nenagh, Portarlington, Ringsend, Roscrea i Tralee, budu podvrgnute, prije nego što su ispuštene u osjetljiva područja, strožem pročišćavanju od onog opisanog u članku 4. navedene direktive, kako je izmijenjena, u skladu s uvjetima Priloga I. B iste direktive, kako je izmijenjena, i

                              —

                              na temelju članka 12. Direktive 91/271, kako je izmijenjena Uredbom 1137/2008, time što nije osigurala da ispuštanje otpadnih voda iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda aglomeracija Arklow i Castlebridge podliježe prethodnim propisima i/ili posebnom ovlaštenju.

                  2.

                  U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                  Irskoj se nalaže snošenje troškova postupka.

         (1)  SL C 293, 4. 9. 2017.


title: predmet C-443/17: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 21. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court of Justice (Chancery Division) — Ujedinjena Kraljevina) — Abraxis Bioscience LLC protiv Comptroller General of Patents („Zahtjev za prethodnu odluku — Lijek za humanu primjenu — Svjedodžba o dodatnoj zaštiti za lijekove — Uredba (EZ) br. 469/2009 — Članak 3. točka (d) — Uvjeti za dodjelu — Izdavanje prvog odobrenja za stavljanje proizvoda u promet kao lijeka — Odobrenje koje se odnosi na proizvod kao lijek koji čini novu formulu već poznatog aktivnog sastojka”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/15

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 21. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court of Justice (Chancery Division) — Ujedinjena Kraljevina) — Abraxis Bioscience LLC protiv Comptroller General of Patents
      (predmet C-443/17) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Lijek za humanu primjenu - Svjedodžba o dodatnoj zaštiti za lijekove - Uredba (EZ) br. 469/2009 - Članak 3. točka (d) - Uvjeti za dodjelu - Izdavanje prvog odobrenja za stavljanje proizvoda u promet kao lijeka - Odobrenje koje se odnosi na proizvod kao lijek koji čini novu formulu već poznatog aktivnog sastojka”)
      (2019/C 187/16)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      High Court of Justice (Chancery Division)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Abraxis Bioscience LLC

         Tuženik: Comptroller General of Patents

         Izreka

      Članak 3. točku (d) Uredbe (EZ) br. 469/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. svibnja 2009. o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove, u vezi s člankom 1. točkom (b) te uredbe, treba tumačiti na način da se odobrenje za stavljanje u promet iz članka 3. točke (b) navedene uredbe, na koje se poziva u prilog zahtjevu za izdavanje svjedodžbe o dodatnoj zaštiti u pogledu nove formule starog aktivnog sastojka, ne može smatrati prvim odobrenjem za stavljanje u promet predmetnog proizvoda kao lijeka kad je taj aktivni sastojak kao takav već bio predmet takvog odobrenja.

         (1)  SL C 309, 18. 9. 2017.


title: predmet C-444/17: Presuda Suda (veliko vijeće) od 19. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation — Francuska) — Préfet des Pyrénées-Orientales protiv Abdelaziza Ariba, Procureur de la République près le tribunal de grande instance de Montpellier, Procureur général près la cour d'appel de Montpellier (Zahtjev za prethodnu odluku — Područje slobode, sigurnosti i pravde — Granični nadzor, azil i imigracija — Uredba (EU) 2016/399 — Članak 32. — Privremeno ponovno uvođenje nadzora na unutarnjim granicama države članice — Nezakonit ulazak državljanina treće zemlje — Izjednačavanje unutarnjih s vanjskim granicama — Direktiva 2008/115/EZ — Područje primjene — Članak 2. stavak 2. točka (a))

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/15

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 19. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation — Francuska) — Préfet des Pyrénées-Orientales protiv Abdelaziza Ariba, Procureur de la République près le tribunal de grande instance de Montpellier, Procureur général près la cour d'appel de Montpellier
      (predmet C-444/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Područje slobode, sigurnosti i pravde - Granični nadzor, azil i imigracija - Uredba (EU) 2016/399 - Članak 32. - Privremeno ponovno uvođenje nadzora na unutarnjim granicama države članice - Nezakonit ulazak državljanina treće zemlje - Izjednačavanje unutarnjih s vanjskim granicama - Direktiva 2008/115/EZ - Područje primjene - Članak 2. stavak 2. točka (a))
      (2019/C 187/17)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour de cassation

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Préfet des Pyrénées-Orientales

         Tuženici: Abdelaziz Arib, Procureur de la République près le tribunal de grande instance de Montpellier, Procureur général près la cour d'appel de Montpellier

         Izreka

      Članak 2. stavak 2. točku (a) Direktive 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom, u vezi s člankom 32. Uredbe (EU) 2016/399 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o Zakoniku Unije o pravilima kojima se uređuje kretanje osoba preko granica (Zakonik o schengenskim granicama), treba tumačiti na način da se ne primjenjuje na situaciju državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom na državnom području države članice koji je uhićen u neposrednoj blizini njezine unutarnje granice, čak i ako je ta država članica ponovno uvela, na temelju članka 25. te uredbe, nadzor na toj granici zbog ozbiljne prijetnje javnom poretku ili unutarnjoj sigurnosti navedene države članice.

         (1)  SL C 330, 2. 10. 2017.


title: predmet C-498/17: Presuda Suda (peto vijeće) od 21. ožujka 2019. — Europska komisija protiv Talijanske Republike („Povreda obveze države članice — Direktiva 1999/31/EZ — Članak 14. točke (b) i (c) — Odlaganje otpada na odlagalištima — Postojeća odlagališta — Povreda”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/18

      Presuda Suda (peto vijeće) od 21. ožujka 2019. — Europska komisija protiv Talijanske Republike
      (predmet C-498/17) (1)

      („Povreda obveze države članice - Direktiva 1999/31/EZ - Članak 14. točke (b) i (c) - Odlaganje otpada na odlagalištima - Postojeća odlagališta - Povreda”)
      (2019/C 187/20)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: G. Gattinara, F. Thiran i E. Sanfrutos Cano, agenti)

         Tuženik: Talijanska Republika (zastupnici: G. Palmieri, agent, i G. Palatiello, avvocato dello Stato)

         Izreka

                  1.

                  Talijanska Republika nije ispunila obveze koje ima na temelju članka 14. točaka (b) i (c) Direktive Vijeća 1999/31/EZ o odlagalištima otpada od 26. travnja 1999. time što u pogledu odlagališta Avigliano (lokalitet Serre Le Brecce), Ferrandina (lokalitet Venita), Genzano di Lucania (lokalitet Matinella), Latronico (lokalitet Torre), Lauria (lokalitet Carpineto), Maratea (lokalitet Montescuro), Moliterno (lokalitet Tempa La Guarella), dvaju odlagališta Potenza (lokalitet Montegrosso-Pallareta), odlagališta Rapolla (lokalitet Albero in Piano), Roccanova (lokalitet Serre), Sant'Angelo Le Fratte (lokalitet Farisi), Campotosto (lokalitet Reperduso), Capistrello (lokalitet Trasolero), Francavilla (Valle Anzuca), L'Aquila (lokalitet Ponte delle Grotte), Andria (D’Oria G. & C. Snc), Canosa (CO.BE.MA), Bisceglie (CO.GE.SER), Andria (F.lli Acquaviva), Trani (BAT-Igea Srl), Torviscosa (društvo Caffaro), Atella (lokalitet Cafaro), Corleto Perticara (lokalitet Tempa Masone), Marsico Nuovo (lokalitet Galaino), Matera (lokalitet La Martella), Pescopagano (lokalitet Domacchia), Rionero in Volture (lokalitet Ventaruolo), Salandra (lokalitet Piano del Governo), San Mauro Forte (lokalitet Priati), Senise (lokalitet Palomabara), Tito (lokalitet Aia dei Monaci), Tito (lokalitet Valle del Forno), Capestrano (lokalitet Tirassegno), Castellalto (lokalitet Colle Coccu), Castelvecchio Calvisio (lokalitet Termine), Corfinio (lokalitet Cannucce), Corfinio (lokalitet Case querceto), Mosciano S. Angelo (lokalitet Santa Assunta), S. Omero (lokalitet Ficcadenti), Montecorvino Pugliano (lokalitet Parapoti), San Bartolomeo in Galdo (lokalitet Serra Pastore), Trivigano (prije Cava Zof) i Torviscosa (lokalitet La Valletta) nije poduzela sve potrebne mjere radi hitnog konačnog zatvaranja, u skladu s člankom 7. točkom (g) i člankom 13. Direktive 1999/31, odlagališta koja, u skladu s člankom 8. te direktive, nisu imala odobrenje za nastavak rada ili time što nije usvojila potrebne mjere kako bi navedena odlagališta koja su dobila odobrenje da nastave s radom ispunila zahtjeve navedene direktive, i to ne dovodeći u pitanje uvjete utvrđene u Prilogu I. točki 1. Direktive 1999/31.

                  2.

                  Talijanskoj Republici nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 338, 9. 10. 2017.


title: predmet C-545/17: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Najwyższy — Poljska) — Mariusz Pawlak protiv Prezes Kasy Rolniczego Ubezpieczenia Społecznego („Zahtjev za prethodnu odluku — Unutarnje tržište poštanskih usluga — Direktive 97/67/EZ i 2008/6/EZ — Članak 7. stavak 1. — Pojam ‚ekskluzivna ili posebna prava za uspostavljanje i pružanje poštanskih usluga’ — Članak 8. — Pravo država članica da organiziraju uslugu preporučene dostave tijekom sudskih postupaka — Rok za podnošenje postupovnog akta sudu — Tumačenje nacionalnog prava u skladu s pravom Unije — Granice — Izravni učinak na koji se poziva pojavni oblik države u okviru postupka protiv pojedinca”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/19

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Najwyższy — Poljska) — Mariusz Pawlak protiv Prezes Kasy Rolniczego Ubezpieczenia Społecznego
      (predmet C-545/17) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Unutarnje tržište poštanskih usluga - Direktive 97/67/EZ i 2008/6/EZ - Članak 7. stavak 1. - Pojam ‚ekskluzivna ili posebna prava za uspostavljanje i pružanje poštanskih usluga’ - Članak 8. - Pravo država članica da organiziraju uslugu preporučene dostave tijekom sudskih postupaka - Rok za podnošenje postupovnog akta sudu - Tumačenje nacionalnog prava u skladu s pravom Unije - Granice - Izravni učinak na koji se poziva pojavni oblik države u okviru postupka protiv pojedinca”)
      (2019/C 187/21)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Najwyższy

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Mariusz Pawlak

         Tuženik: Prezes Kasy Rolniczego Ubezpieczenia Społecznego

         Izreka

                  1.

                  Prvu rečenicu članka 7. stavka 1. Direktive 97/67/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. prosinca 1997. o zajedničkim pravilima za razvoj unutarnjeg tržišta poštanskih usluga u Zajednici i poboljšanje kvalitete usluga, kako je izmijenjena Direktivom 2008/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. veljače 2008., u vezi s njezinim člankom 8. treba tumačiti na način da joj se protivi nacionalno pravno pravilo prema kojem se samo predaja postupovnog akta u poštanskom uredu jedinog imenovanog pružatelja univerzalnih poštanskih usluga smatra podnošenjem takvog akta dotičnom sudu, i to bez objektivnog opravdanja koje se temelji na javnom redu ili javnoj sigurnosti.

                  2.

                  Javno tijelo koje se smatra pojavnim oblikom države članice kao takvo se ne može pozvati na Direktivu 97/67, kako je izmijenjena Direktivom 2008/6, protiv pojedinca.

         (1)  SL C 13, 15. 1. 2018.


title: predmet C-578/17: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Korkein hallinto-oikeus — Finska) — u postupku koji je pokrenuo Oy Hartwall Ab („Zahtjev za prethodnu odluku — Usklađivanje zakonodavstava — Žigovi — Direktiva 2008/95/EZ — Članak 2. i članak 3. stavak 1. točka (b) — Odbijanje registracije ili ništavost — In concreto ocjena razlikovnog karaktera — Kvalifikacija žiga — Utjecaj — Žig koji čini boja ili figurativni žig — Grafički prikaz žiga u figurativnom obliku — Uvjeti za registraciju — Nedovoljno jasan i precizan grafički prikaz”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/20

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Korkein hallinto-oikeus — Finska) — u postupku koji je pokrenuo Oy Hartwall Ab
      (predmet C-578/17) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Usklađivanje zakonodavstava - Žigovi - Direktiva 2008/95/EZ - Članak 2. i članak 3. stavak 1. točka (b) - Odbijanje registracije ili ništavost - In concreto ocjena razlikovnog karaktera - Kvalifikacija žiga - Utjecaj - Žig koji čini boja ili figurativni žig - Grafički prikaz žiga u figurativnom obliku - Uvjeti za registraciju - Nedovoljno jasan i precizan grafički prikaz”)
      (2019/C 187/22)
      Jezik postupka: finski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Korkein hallinto-oikeus

         Stranke glavnog postupka

      Oy Hartwall Ab

         uz sudjelovanje: Patentti- ja rekisterihallitus

         Izreka

                  1.

                  Članak 2. i članak 3. stavak 1. točku (b) Direktive 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima treba tumačiti na način da kvalifikacija znaka kao „žiga koji čini boja” ili „figurativnog žiga” koju podnositelj prijave daje prilikom registracije predstavlja jedan od relevantnih elementa za utvrđivanje može li taj znak biti žig u smislu članka 2. te direktive, i ima li, ovisno o slučaju, taj žig razlikovni karakter u smislu članka 3. stavka 1. točke (b) navedene direktive, ali ne oslobađa tijelo nadležno u području žigova obveze provođenja analize in concreto i opće analize razlikovnog karaktera predmetnog žiga, što podrazumijeva da to tijelo ne može odbiti registraciju znaka kao žiga samo zato što taj znak nije stekao razlikovni karakter uporabom u vezi s proizvodima ili uslugama za koje se traži zaštita.

                  2.

                  Članak 2. Direktive 2008/95 treba tumačiti na način da mu se protivi, u okolnostima poput onih u glavnom postupku, registracija znaka kao žiga zbog činjenice postojanja proturječnosti u prijavi za registraciju, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

         (1)  SL C 412, 4. 12. 2017.