title: Predmet T-494/21: Tužba podnesena 6. kolovoza 2021. – Ryanair i Malta Air/Komisija

text:
               27.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 391/25

      Tužba podnesena 6. kolovoza 2021. – Ryanair i Malta Air/Komisija
      (Predmet T-494/21)
      (2021/C 391/35)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Ryanair DAC (Swords, Irska) i Malta Air ltd. (Pietà, Malta) (zastupnici: F.-C. Laprévote, E. Vahida, V. Blanc, S. Rating i I.-G Metaxas-Maranghidis, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi tuženikovu odluku od 5. travnja 2021. o državnoj potpori SA.59913 (2021/N) – Francuska – COVID-19 – Dokapitalizacija društva Air France i holdinga Air France – KLM (1) i

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu sedam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je tuženik pogrešno isključio društvo KLM iz dosega pobijane odluke.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je tuženik pogrešno primijenio Privremeni okvir za mjere državne potpore u svrhu podrške gospodarstvu u aktualnoj pandemiji bolesti COVID-19.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je tuženik pogrešno primijenio članak 107. stavak 3. točku (b) UFEU-a.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se pobijanom odlukom povrjeđuju posebne odredbe UFEU-a i opća načela europskog prava na kojima se temeljila liberalizacija zračnog prometa Unije od kasnih 1980-ih (tj. nediskriminacija, slobodno pružanje usluga (2) i sloboda poslovnog nastana).

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da tuženik nije pokrenuo formalni istražni postupak unatoč ozbiljnim poteškoćama te da je povrijedio postupovna prava tužiteljâ.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je tuženik povrijedio svoju obvezu obrazlaganja.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da pobijana odluka ne ispunjava zahtjeve iz članka 342. UFEU-a kao ni iz Uredbe 1/58 u vezi s jezikom službenih akata institucija Unije. (3)

         (1)  SL 2021., C 240, str. 13.

         (2)  Uredba (EZ) br. 1008/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 24. rujna 2008. o zajedničkim pravilima za obavljanje zračnog prijevoza u Zajednici (preinaka) (Tekst značajan za EGP) (SL 2008., L 293, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 8., str. 164.)

         (3)  Uredba br. 1. o određivanju jezika koji se koriste u Europskoj ekonomskoj zajednici (SL 1958., 17, str. 385.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 3., str. 3.)


title: Predmet T-498/21: Tužba podnesena 16. kolovoza 2021. – Lotion/EUIPO (BLACK IRISH)

text:
               27.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 391/26

      Tužba podnesena 16. kolovoza 2021. – Lotion/EUIPO (BLACK IRISH)
      (Predmet T-498/21)
      (2021/C 391/36)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Lotion LLC (Woodland Hills, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države) (zastupnik: A. Deutsch, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije BLACK IRISH – prijava za registraciju br. 18 189 156

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 7. lipnja 2021. u predmetu R 199/2021-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  prihvati pobijanu prijavu za sporne proizvode i za proizvode koji su u prijavi trenutno navedeni;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje tužiteljevih troškova, uključujući troškova nastalih u postupku pred žalbenim vijećem

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 94. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda općih načela prava Europske unije, osobito načela jednakog postupanja i načela dobre uprave.


title: Predmet T-499/21: Tužba podnesena 14. kolovoza 2021. – Ryanair/Komisija

text:
               27.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 391/27

      Tužba podnesena 14. kolovoza 2021. – Ryanair/Komisija
      (Predmet T-499/21)
      (2021/C 391/37)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Ryanair DAC (Swords, Irska) (zastupnici: E. Vahida, F.-C. Laprévote, V. Blanc, S. Rating i I.-G. Metaxas-Maranghidis, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi tuženikovu odluku od 23. travnja 2021. o državnoj potpori SA.62304 (2021/N) – Portugal – COVID-19: Naknada štete društvu TAP Portugal; (1) i

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je tuženik pogrešno primijenio članak 107. stavak 2. točku (b) UFEU-a i počinio očitu pogrešku u ocjeni prilikom ispitivanja proporcionalnosti potpore u odnosu na štetu koju je uzrokovala kriza izazvana COVID-om 19.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je tuženik povrijedio posebne odredbe UFEU-a i opća načela europskog prava na kojima se temeljila liberalizacija zračnog prometa Unije od kasnih 1980-ih (tj. nediskriminacija, slobodno pružanje usluga – koje se na zračni promet primjenjuje Uredbom 1008/2008 (2) – i sloboda poslovnog nastana).

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da tuženik nije pokrenuo formalni istražni postupak unatoč ozbiljnim poteškoćama te da je povrijedio tužiteljeva postupovna prava.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je tuženik povrijedio svoju obvezu obrazlaganja.

         (1)  SL 2021., C 240, str. 33.

         (2)  Uredba (EZ) br. 1008/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 24. rujna 2008. o zajedničkim pravilima za obavljanje zračnog prijevoza u Zajednici (preinaka) (Tekst značajan za EGP) (SL 2008., L 293, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 8., str. 164.)


title: Predmet T-500/21: Tužba podnesena 16. kolovoza 2021. – Philip Morris Products/EUIPO (TOGETHER. FORWARD.)

text:
               27.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 391/28

      Tužba podnesena 16. kolovoza 2021. – Philip Morris Products/EUIPO (TOGETHER. FORWARD.)
      (Predmet T-500/21)
      (2021/C 391/38)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Philip Morris Products SA (Neuchâtel, Švicarska) (zastupnik: L. Alonso Domingo, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije TOGETHER. FORWARD. – prijava za registraciju br. 18 288 035

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 2. lipnja 2021. u predmetu R 417/2021-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje vlastitih i tužiteljevih troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća i posljedično stavka 2. navedenog članka 7. pogrešnom procjenom percepcije relevantnih potrošača;

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u odnosu na sporni žig.


title: Predmet T-501/21: Tužba podnesena 16. kolovoza 2021. – Philip Morris Products/EUIPO (Prikaz kombinacije crno-bijelih linija koje tvore kut kocke)

text:
               27.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 391/28

      Tužba podnesena 16. kolovoza 2021. – Philip Morris Products/EUIPO (Prikaz kombinacije crno-bijelih linija koje tvore kut kocke)
      (Predmet T-501/21)
      (2021/C 391/39)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Philip Morris Products SA (Neuchâtel, Švicarska) (zastupnik: L. Alonso Domingo, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije (Prikaz kombinacije crno-bijelih linija koje tvore kut kocke) – prijava za registraciju br. 18 252 130

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 3. lipnja 2021. u predmetu R 79/2021-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje vlastitih i tužiteljevih troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća pogrešnom procjenom percepcije relevantnih potrošača;

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u odnosu na sporni žig.


title: Predmet T-502/21: Tužba podnesena 16. kolovoza 2021. – Philip Morris Products/EUIPO (Prikaz kombinacije crno-bijelih linija koje tvore kvadrat)

text:
               27.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 391/29

      Tužba podnesena 16. kolovoza 2021. – Philip Morris Products/EUIPO (Prikaz kombinacije crno-bijelih linija koje tvore kvadrat)
      (Predmet T-502/21)
      (2021/C 391/40)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Philip Morris Products SA (Neuchâtel, Švicarska) (zastupnik: L. Alonso Domingo, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije (Prikaz kombinacije crno-bijelih linija koje tvore kvadrat) – prijava za registraciju br. 18 252 146

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 26. svibnja 2021. u predmetu R 78/2021-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje vlastitih i tužiteljevih troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća pogrešnom procjenom percepcije relevantnih potrošača;

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u odnosu na sporni žig.


title: Predmet C-760/18: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 11. veljače 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Monomeles Protodikeio Lasithiou – Grčka) – M.V. i dr./ Organismos Topikis Aftodioikisis (OTA) „Dimos Agiou Nikolaou” („Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Direktiva 1999/70/EZ – Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP – Članak 5. – Mjere za sprečavanje zlouporaba koje proizlaze iz uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme – Ugovori o radu na određeno vrijeme u javnom sektoru – Uzastopni ugovori ili prvi produljeni ugovor – Jednakovrijedna zakonska mjera – Apsolutna ustavna zabrana pretvorbe ugovora o radu na određeno vrijeme u ugovore na neodređeno vrijeme – Obveza usklađenog tumačenja”)

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/2

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 11. veljače 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Monomeles Protodikeio Lasithiou – Grčka) – M.V. i dr./ Organismos Topikis Aftodioikisis (OTA) „Dimos Agiou Nikolaou”
      (Predmet C-760/18) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Direktiva 1999/70/EZ - Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP - Članak 5. - Mjere za sprečavanje zlouporaba koje proizlaze iz uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme - Ugovori o radu na određeno vrijeme u javnom sektoru - Uzastopni ugovori ili prvi produljeni ugovor - Jednakovrijedna zakonska mjera - Apsolutna ustavna zabrana pretvorbe ugovora o radu na određeno vrijeme u ugovore na neodređeno vrijeme - Obveza usklađenog tumačenja”)
      (2021/C 128/02)
      Jezik postupka: grčki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Monomeles Protodikeio Lasithiou

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: M.V. i dr.

         Tuženik: Organismos Topikis Aftodioikisis (OTA) „Dimos Agiou Nikolaou”

         Izreka

                  1.

                  Članak 1. i članak 5. stavak 2. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., koji je priložen Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP, treba tumačiti na način da izraz „uzastopni ugovori o radu na određeno vrijeme” koji se u njima nalazi obuhvaća i ex lege produljenje ugovora o radu na određeno vrijeme radnika u sektoru čistoće teritorijalnih zajednica, provedeno u skladu s izričitim nacionalnim odredbama i neovisno o tome što se nije poštovao pisani oblik, koji je načelno predviđen za sklapanje uzastopnih ugovora.

                  2.

                  Članak 5. stavak 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme treba tumačiti na način da, kada dođe do zlouporabe uzastopnih ugovora o radu na određeno vrijeme, u smislu te odredbe, obveza suda koji je uputio zahtjev da u najvećoj mogućoj mjeri provede tumačenje i primjenu svih relevantnih odredaba nacionalnog prava kojima se može primjereno sankcionirati ta zlouporaba i ukloniti posljedice povrede prava Unije uključuje procjenu mogu li se odredbe ranijeg nacionalnog propisa koji je još na snazi i koji dopušta pretvorbu uzastopnih ugovora na određeno vrijeme u ugovor o radu na neodređeno vrijeme primijeniti, ovisno o slučaju, radi tog usklađenog tumačenja iako nacionalne odredbe ustavne prirode apsolutno zabranjuju takvu pretvorbu u javnom sektoru.

         (1)  SL C 103, 18. 3. 2019.


title: Predmet C-56/19 P: Presuda Suda (drugo vijeće) od 10. veljače 2021. – RFA International LP/Europska komisija („Žalba – Damping – Uvoz ferosilicija podrijetlom iz Rusije – Uredba (EZ) br. 1225/2009 – Članak 11. stavci 9. i 10. – Odbijanje zahtjevâ za povrat plaćenih antidampinških pristojbi – Izračunana izvozna cijena – Ocjena odražavanja antidampinških pristojbi na preprodajne cijene i naknadne prodajne cijene u Europskoj uniji – Obveza primjene iste metodologije koja je primijenjena u ispitnom postupku koji je doveo do uvođenja antidampinške pristojbe – Promjena okolnosti – Odbitak plaćenih antidampinških pristojbi – Uvjerljivi dokazi”)

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/3

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 10. veljače 2021. – RFA International LP/Europska komisija
      (Predmet C-56/19 P) (1)

      („Žalba - Damping - Uvoz ferosilicija podrijetlom iz Rusije - Uredba (EZ) br. 1225/2009 - Članak 11. stavci 9. i 10. - Odbijanje zahtjevâ za povrat plaćenih antidampinških pristojbi - Izračunana izvozna cijena - Ocjena odražavanja antidampinških pristojbi na preprodajne cijene i naknadne prodajne cijene u Europskoj uniji - Obveza primjene iste metodologije koja je primijenjena u ispitnom postupku koji je doveo do uvođenja antidampinške pristojbe - Promjena okolnosti - Odbitak plaćenih antidampinških pristojbi - Uvjerljivi dokazi”)
      (2021/C 128/03)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: RFA International LP (zastupnici: B. Evtimov, advokat, M. Krestiyanova i E. Borovikov, avocats, N. Tuominen, avocată i D. O’Keeffe, solicitor)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: J.-F. Brakeland, A. Demeneix i P. Němečková, a zatim J.-F. Brakeland i P. Němečková, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvu RFA International LP nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 155, 6. 5. 2019.


title: Spojeni predmeti C-407/19 i C-471/19: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 11. veljače 2021. (zahtjevi za prethodnu odluku koje su uputili Raad van State i Grondwettelijk Hof – Belgija) – Katoen Natie Bulk Terminals NV, General Services Antwerp NV (C-407/19), Middlegate Europe NV (C-471/19)/Belgische Staat (C-407/19), Ministerraad (C-471/19) („Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 45. UFEU a – Slobodno kretanje radnika – Članak 49. UFEU a – Sloboda poslovnog nastana – Članak 56. UFEU a – Slobodno pružanje usluga – Obavljanje lučkih djelatnosti – Lučki radnici – Pristup zanimanju i zapošljavanje – Pravila priznavanja lučkih radnika – Lučki radnici koji nisu dio kvote radnika propisane nacionalnim zakonodavstvom – Ograničenje trajanja ugovora o radu – Mobilnost lučkih radnika među lučkim područjima – Radnici koji obavljaju logističke poslove – Potvrda o sigurnosti – Važni razlozi u općem interesu – Sigurnost u lučkim područjima – Zaštita radnika – Proporcionalnost”)

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/3

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 11. veljače 2021. (zahtjevi za prethodnu odluku koje su uputili Raad van State i Grondwettelijk Hof – Belgija) – Katoen Natie Bulk Terminals NV, General Services Antwerp NV (C-407/19), Middlegate Europe NV (C-471/19)/Belgische Staat (C-407/19), Ministerraad (C-471/19)
      (Spojeni predmeti C-407/19 i C-471/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 45. UFEU a - Slobodno kretanje radnika - Članak 49. UFEU a - Sloboda poslovnog nastana - Članak 56. UFEU a - Slobodno pružanje usluga - Obavljanje lučkih djelatnosti - Lučki radnici - Pristup zanimanju i zapošljavanje - Pravila priznavanja lučkih radnika - Lučki radnici koji nisu dio kvote radnika propisane nacionalnim zakonodavstvom - Ograničenje trajanja ugovora o radu - Mobilnost lučkih radnika među lučkim područjima - Radnici koji obavljaju logističke poslove - Potvrda o sigurnosti - Važni razlozi u općem interesu - Sigurnost u lučkim područjima - Zaštita radnika - Proporcionalnost”)
      (2021/C 128/04)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Raad van State, Grondwettelijk Hof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Katoen Natie Bulk Terminals NV, General Services Antwerp NV (C-407/19), Middlegate Europe NV (C-471/19)

         Tuženici: Belgische Staat (C-407/19), Ministerraad (C-471/19)

         uz sudjelovanje: Katoen Natie Bulk Terminals NV, General Services Antwerp NV, Koninklijk Verbond der Beheerders van Goederenstromen (KVBG) CVBA, MVH Logistics en Stuwadoring BV

         Izreka

                  1.

                  Članke 49. i 56. UFEU-a treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni propis kojim se osobe ili poduzetnici koji žele obavljati lučke djelatnosti u lučkom području, uključujući djelatnosti koje nisu ukrcaj ili iskrcaj brodova u užem smislu, obvezuju da zapošljavaju samo lučke radnike koji su priznati kao takvi u skladu s uvjetima i pravilima određenima na temelju tog propisa, ako se navedeni uvjeti i pravila, s jedne strane, zasnivaju na objektivnim i nediskriminatornim kriterijima koji su unaprijed poznati i omogućavaju lučkim radnicima drugih država članica da dokažu da u svojoj državi podrijetla ispunjavaju jednake zahtjeve poput onih koji se primjenjuju na nacionalne lučke radnike i, s druge strane, ne uspostavljaju ograničenu kvotu radnika koji se mogu tako priznati.

                  2.

                  Članke 45., 49. i 56. UFEU-a treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis na temelju kojeg:

                              —

                              lučke radnike priznaje administrativna komisija, koju zajedno čine članovi koje imenuju organizacije poslodavaca i organizacije radnika;

                              —

                              ta komisija, ovisno o potrebama za radnom snagom, također odlučuje moraju li priznati radnici biti uključeni u kvotu lučkih radnika, pri čemu je za lučke radnike koji nisu preuzeti u tu kvotu trajanje njihova priznavanja ograničeno na trajanje njihova ugovora o radu, tako da se svaki put mora pokrenuti novi postupak priznavanja za svaki novi ugovor koji sklapaju, i

                              —

                              nije predviđen nikakav maksimalni rok u kojem navedena komisija mora odlučiti.

                  3.

                  Članke 45., 49. i 56. UFEU-a treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni propis na temelju kojeg, osim ako može dokazati da u drugoj državi članici ispunjava jednake uvjete, radnik mora, kako bi bio priznat kao lučki radnik:

                              —

                              biti proglašen zdravstveno sposobnim od strane vanjske službe za prevenciju i zaštitu zdravlja na radnom mjestu, kojoj pripada organizacija kojoj obvezno moraju pristupiti svi poslodavci koji su aktivni u dotičnom lučkom području;

                              —

                              uspješno proći psihološka testiranja koja je provelo tijelo koje je u tu svrhu imenovala ta organizacija poslodavaca;

                              —

                              tri tjedna pohađati pripremne tečajeve koji se odnose na sigurnost na radu i stjecanje stručne osposobljenosti te

                              —

                              uspješno položiti završni ispit o tom osposobljavanju,
                              pod uvjetom da zadaća povjerena organizaciji poslodavaca i, prema potrebi, sindikatima priznatih lučkih radnika prilikom imenovanja tijela zaduženih za provođenje takvih pretraga, testova ili ispitivanja ne može dovesti u pitanje njihovu transparentnost, objektivnost i nepristranost.

                  4.

                  Članke 45., 49. i 56. UFEU-a treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni propis na temelju kojeg lučki radnici, priznati kao takvi u skladu s pravnim uređenjem koje se na njih primjenjivalo prije stupanja na snagu tog propisa, zadržavaju, na temelju tog propisa, svojstvo priznatih lučkih radnika i uključuju se u kvotu lučkih radnika predviđenu navedenim propisom.

                  5.

                  Članke 45., 49. i 56. UFEU-a treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni propis kojim se predviđa da se na prijenos lučkog radnika u kvotu radnika lučkog područja različitog od onoga u kojem je on dobio svoje priznanje primjenjuju uvjeti i pravila određeni kolektivnim ugovorom o radu, pod uvjetom da se oni pokažu nužnima i proporcionalnima u pogledu cilja osiguranja sigurnosti u svakom lučkom području, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

                  6.

                  Članke 45., 49. i 56. UFEU-a treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni propis kojim se propisuje da logistički radnici moraju imati „potvrdu o sigurnosti” koja se izdaje uz predočenje njihove osobne iskaznice i njihova ugovora o radu i čiji su uvjeti izdavanja te postupak za njezino stjecanje određeni kolektivnim ugovorom o radu, ako su uvjeti izdavanja takve potvrde nužni i proporcionalni u odnosu na cilj jamčenja sigurnosti u lučkim područjima te se postupkom predviđenim za njezino stjecanje ne nalažu nerazumna i neproporcionalna administrativna opterećenja.

         (1)  SL C 288, 26. 8. 2019.

         SL C 348, 14. 10. 2019.


title: Predmet C-77/20: Presuda Suda (šesto vijeće) od 11. veljače 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Court of Appeal – Irska) – kazneni postupak protiv K. M. („Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednička ribarstvena politika – Uredba (EZ) br. 1224/2009 – Sustav kontrole za osiguranje sukladnosti s pravilima zajedničke ribarstvene politike – Uporaba na ribarskom plovilu uređaja koji omogućuje automatsko razvrstavanje ribe po veličini – Članak 89. – Mjere za osiguranje sukladnosti s pravilima – Članak 90. – Kaznene sankcije – Načelo proporcionalnosti”)

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/5

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 11. veljače 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Court of Appeal – Irska) – kazneni postupak protiv K. M.
      (Predmet C-77/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednička ribarstvena politika - Uredba (EZ) br. 1224/2009 - Sustav kontrole za osiguranje sukladnosti s pravilima zajedničke ribarstvene politike - Uporaba na ribarskom plovilu uređaja koji omogućuje automatsko razvrstavanje ribe po veličini - Članak 89. - Mjere za osiguranje sukladnosti s pravilima - Članak 90. - Kaznene sankcije - Načelo proporcionalnosti”)
      (2021/C 128/05)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Court of Appeal

         Stranke glavnog postupka

      K. M.

         uz sudjelovanje: The Director of Public Prosecutions

         Izreka

      Članke 89. i 90. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1224/2009 od 20. studenoga 2009. o uspostavi sustava kontrole Zajednice za osiguranje sukladnosti s pravilima zajedničke ribarstvene politike, o izmjeni uredbi (EZ) br. 847/96, (EZ) br. 2371/2002, (EZ) br. 811/2004, (EZ) br. 768/2005, (EZ) br. 2115/2005, (EZ) br. 2166/2005, (EZ) br. 388/2006, (EZ) br. 509/2007, (EZ) br. 676/2007, (EZ) br. 1098/2007, (EZ) br. 1300/2008, (EZ) br. 1342/2008 i stavljanju izvan snage uredbi (EEZ) br. 2847/93, (EZ) br. 1627/94 i (EZ) br. 1966/2006, u vezi s načelom proporcionalnosti propisanim člankom 49. stavkom 3. Povelje, treba tumačiti na način da se, podložno provjerama koje treba izvršiti sud koji je uputio zahtjev, njima ne protivi nacionalna odredba koja, kako bi sankcionirala povredu članka 32. Uredbe br. 850/98 od 30. ožujka 1998. o očuvanju ribolovnih resursa putem tehničkih mjera za zaštitu nedoraslih morskih organizama, kako je izmijenjena Uredbom (EU) br. 227/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. ožujka 2013., uz izricanje novčane kazne predviđa i obvezno oduzimanje ulova i zabranjenog ili neusklađenog ribolovnog alata koji se nalazio na plovilu o kojem je riječ.

         (1)  SL C 137, 27. 4. 2020.


title: Predmet C-356/20 P: Žalba koju je 31. srpnja 2020. podnio AL protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 10. lipnja 2020. u predmetu T-83/19, AL/Komisija

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/5

      Žalba koju je 31. srpnja 2020. podnio AL protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 10. lipnja 2020. u predmetu T-83/19, AL/Komisija
      (Predmet C-356/20 P)
      (2021/C 128/06)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: AL (zastupnici: S. Rodrigues, A. Blot, odvjetnici)

         Druga stranka u žalbenom postupku: Europska komisija
      Sud (šesto vijeće) je rješenjem od 10. prosinca 2020. odbio žalbu kao očito neosnovanu.


title: Predmet C-561/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. listopada 2020. uputio Nederlandstalige ondernemingsrechtbank Brussel (Belgija) – Q, R, S/United Airlines, Inc.

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. listopada 2020. uputio Nederlandstalige ondernemingsrechtbank Brussel (Belgija) – Q, R, S/United Airlines, Inc.
      (Predmet C-561/20)
      (2021/C 128/07)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Nederlandstalige ondernemingsrechtbank Brussel (Sud za trgovačka društva na nizozemskom jeziku u Bruxellesu, Belgija)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Q, R, S

         Tuženik: United Airlines, Inc.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 3. stavak 1. točku (a) i članak 7. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91, kako ih tumači Sud, tumačiti na način da putnik ima pravo na odštetu od zračnog prijevoznika koji nije zračni prijevoznik Zajednice, ako taj putnik zbog kašnjenja do kojeg je došlo na zadnjem letu čije se polazište i odredište nalaze na državnom području treće zemlje, bez zaustavljanja na državnom području države članice, na svoje konačno odredište stigne s više od tri sata zakašnjenja, a taj je let dio izravno povezanog leta čije je prvo polazište zračna luka koja se nalazi na državnom području države članice i koji u cijelosti izvodi zračni prijevoznik koji nije prijevoznik Zajednice te koji je putnik rezervirao na temelju jedinstvene rezervacije preko zračnog prijevoznika Zajednice koji ne izvodi nijedan dio tog leta?

                  2.

                  Ako je odgovor na prvo pitanje potvrdan: povređuje li se Uredbom br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91, ako se tumači u smislu prvog pitanja, međunarodno pravo, osobito načelo u skladu s kojim svaka država ima potpunu i isključivu suverenost nad svojim državnim područjem i zračnim prostorom s obzirom na to da, u skladu s tim tumačenjem, pravo Unije treba primijeniti na situaciju koja se dogodila na državnom području treće zemlje?

         (1)  SL 2004, L 46, str. 1.


title: Predmet C-579/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. studenoga 2020. uputio Rechtbank Den Haag Sitzungsort Haarlem (Nizozemska) – F, A, G, H, I/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. studenoga 2020. uputio Rechtbank Den Haag Sitzungsort Haarlem (Nizozemska) – F, A, G, H, I/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Predmet C-579/20)
      (2021/C 128/08)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Den Haag Sitzungsort Haarlem

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: F, A, G, H, I

         Tuženik: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Omogućava li se člankom 15. točkom (c) Direktive o kvalifikaciji (1) isključivo zaštita u izvanrednim situacijama u kojima stupanj općeg nasilja koji karakterizira međunarodni ili unutarnji oružani sukob doseže toliko visoku razinu da se opravdano vjeruje da bi civil u slučaju vraćanja u dotičnu zemlju ili, ako je primjenjivo, na dotično područje, bio izložen stvarnom riziku trpljenja prijetnje u smislu te odredbe samom činjenicom svoje prisutnosti na tom teritoriju? Osim toga, treba li takvu izvanrednu situaciju smatrati situacijom „most extreme case of general violence” u smislu presude N. A./Ujedinjena Kraljevina (2)?
                  U slučaju niječnog odgovora na prvi dio prvog pitanja:

                  2.

                  Treba li članak 15. točku (c) Direktive o kvalifikacijama tumačiti na način da i niži stupanj općeg nasilja od onog koji je relevantan u okviru prethodno navedene izvanredne situacije u vezi s osobnim i individualnim okolnostima podnositelja zahtjeva može dovesti do toga da se opravdano vjeruje da će podnositelj zahtjeva u slučaju vraćanja u dotičnu zemlju ili na dotično područje biti izložen riziku trpljenja prijetnje u smislu te odredbe?
                  U slučaju potvrdnog odgovora na drugo pitanje:

                  3.

                  Treba li u tom okviru primijeniti kliznu ljestvicu prema kojoj se razlikuju određeni stupnjevi općeg nasilja i pripadajući stupnjevi individualnih okolnosti? I koje su osobne i individualne okolnosti relevantne pri procjenjivanju nadležnog tijela za azil i nacionalnog suda?
                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje:

                  4.

                  Je li u skladu s člankom 15. Direktive o kvalifikaciji da se podnositelju zahtjeva koji se nalazi u situaciji u kojoj postoji niži stupanj općeg nasilja od onog koji je relevantan u okviru prethodno navedene izvanredne situacije, i koji može dokazati da je on posebno pogođen zbog (među ostalim) elemenata svojstvenih njegovoj osobnoj situaciji, odobri supsidijarna zaštita isključivo prema članku 15. točkama (a) ili (b) te direktive?

         (1)  Direktiva 2011/95/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni statusa izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite (SL 2011., L 337, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 13., str. 248.)

         (2)  ESLJP, 17. srpnja 2008., CE:ECHR:2008:07l7JUDO02590407.


title: Predmet C-624/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. studenoga 2020. uputio Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Amsterdam (Nizozemska) – E.K./Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. studenoga 2020. uputio Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Amsterdam (Nizozemska) – E.K./Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Predmet C-624/20)
      (2021/C 128/09)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Amsterdam

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: E. K.

         Tuženik: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Potpada li određivanje je li pravo boravka prema članku 20. UFEU-a kao takvo po svojoj naravi privremeno ili nije privremeno, u nadležnost država članica ili se to mora definirati pravom Unije?

                  2.

                  Ako se primjenjuje tumačenje u smislu prava Unije: treba li prilikom primjene Direktive 2003/109/EZ (1) razlikovati različita ovisna prava boravka koja državljani trećih zemalja imaju prema pravu Unije, među njima i ovisno pravo boravka koje se priznaje članu obitelji građanina Unije u skladu s Direktivom o boravku i pravo boravka u skladu s člankom 20. UFEU-a?

                  3.

                  Je li pravo boravka u skladu s člankom 20. UFEU-a, koje po svojoj naravi ovisi o postojanju odnosa ovisnosti između državljanina treće zemlje i građanina Unije te je stoga prolazno, privremene naravi?

                  4.

                  Ako je pravo boravka u skladu s člankom 20. UFEU-a privremene naravi: treba li članak 3. stavak 2. točku (e) Direktive [u tom slučaju] tumačiti na način da mu se protivi odredba nacionalnog prava prema kojoj su dozvole boravka predviđene samo nacionalnim pravom isključene od stjecanja statusa osobe s dugotrajnim boravkom u smislu Direktive?

         (1)  Direktiva Vijeća 2003/109/EZ od 25. studenoga 2003. o statusu državljana trećih zemalja s dugotrajnim boravištem (SL 2004., L 16, str. 44.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str. 41.)


title: Predmet C-626/20 P: Žalba koju je 23. studenoga 2020. podnio Arkadiusz Kaminski protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 23. rujna 2020. u predmetu T-677/19, Polfarmex/EUIPO – Kaminski

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/8

      Žalba koju je 23. studenoga 2020. podnio Arkadiusz Kaminski protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 23. rujna 2020. u predmetu T-677/19, Polfarmex/EUIPO – Kaminski
      (Predmet C-626/20 P)
      (2021/C 128/10)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Arkadiusz Kaminski (zastupnici: E. Pijewska, M. Mazurek, W. Trybowski, radcowie prawni)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo, Polfarmex S.A
      Rješenjem od 28. siječnja 2021., Sud (vijeće za dopuštanje žalbi) je utvrdio da žalba nije dopuštena i da Arkadiusz Kaminski snosi vlastite troškove.


title: Predmet C-665/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. prosinca 2020. uputio Rechtbank Amsterdam (Nizozemska) – Europäischer Haftbefehl/X; druga stranka u postupku: Openbaar Ministerie

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. prosinca 2020. uputio Rechtbank Amsterdam (Nizozemska) – Europäischer Haftbefehl/X; druga stranka u postupku: Openbaar Ministerie
      (Predmet C-665/20)
      (2021/C 128/11)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Amsterdam

         Stranke glavnog postupka

         Europski uhidbeni nalog protiv: X

         Druga stranka u postupku: Openbaar Ministerie

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 4. točku 5. Okvirne odluke 2002/584/PUP (1) tumačiti na način da pravosudno tijelo izvršenja, ako država članica odluči tu odredbu prenijeti u svoje nacionalno pravo, mora raspolagati određenim diskrecijskim pravom u pogledu pitanja treba li odbiti izvršenje europskog uhidbenog naloga?

                  2.

                  Treba li pojam „isto kazneno djelo” iz članka 4. točke 5. Okvirne odluke 2002/584/PUP tumačiti u istom smislu kao u članku 3. točki 2. te okvirne odluke, a ako ne, kako taj pojam treba tumačiti u prvo navedenoj odredbi?

                  3.

                  Treba li zahtjev u skladu s člankom 4. točkom 5. Okvirne odluke 2002/584/PUP da je „kazna izdržana […] ili ako presuda više ne može biti izvršena u skladu s pravom države u kojoj je presuda izrečena” tumačiti na način da je njime obuhvaćena situacija u kojoj je tražena osoba zbog istog kaznenog djela pravomoćno osuđena na kaznu zatvora koju je djelomice izdržala u državi u kojoj je presuda izrečena i od koje ju je, uostalom, pomilovalo tijelo te države koje nije pravosudno tijelo, u okviru opće mjere pomilovanja koja se primjenjuje i na osuđenike koji su, poput tražene osobe, počinili teška kaznena djela i koja ne počiva na racionalnim razmatranjima kazneno-političke naravi?

         (1)  Okvirna odluka Vijeća od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (SL 2002., L 190, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83.)


title: Predmet C-674/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. prosinca 2020. uputio Cour constitutionnelle (Belgija) – Airbnb Ireland UC/Région de Bruxelles-Capitale

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. prosinca 2020. uputio Cour constitutionnelle (Belgija) – Airbnb Ireland UC/Région de Bruxelles-Capitale
      (Predmet C-674/20)
      (2021/C 128/12)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour constitutionnelle

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Airbnb Ireland UC

         Tuženik: Région de Bruxelles-Capitale

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 1. stavak 5. točku (a) Direktive 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine (1), tumačiti na način da je nacionalni propis – koji obvezuje pružatelje usluge posredovanja, čiji je cilj posredstvom elektroničke platforme povezati uz naknadu potencijalne najmoprimce s najmodavcima koji su pravne ili fizičke osobe koje nude kratkotrajni smještaj, da na zahtjev porezne uprave i pod prijetnjom upravne novčane kazne proslijede „podatke o najmodavcima i turističkim smještajnim objektima, kao i broj noćenja i smještajnih jedinica danih u najam tijekom protekle godine” u svrhu utvrđivanja poreznih obveznika regionalnog poreza na turističke smještajne objekte i njihovih oporezivih prihoda – obuhvaćen „područjem oporezivanja” te treba li, slijedom toga, smatrati da je isključen iz područja primjene te direktive?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, treba li članke 1. do 3. Direktive 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem (2) tržištu tumačiti na način da se ta direktiva primjenjuje na nacionalno zakonodavstvo kao što je ono opisano u prvom prethodnom pitanju? Ovisno o slučaju, treba li članak 56. Ugovora o funkcioniranju Europske unije tumačiti na način da se primjenjuje na takvo zakonodavstvo?

                  3.

                  Treba li članak 15. stavak 2. Direktive 2000/31/EZ tumačiti na način da se primjenjuje na nacionalno zakonodavstvo kao što je ono opisano u prvom prethodnom pitanju te da se njime dopušta takvo zakonodavstvo?

         (1)  SL 2000., L 178, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 39., str. 58.)

         (2)  SL 2006., L 376, str. 36. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 47., str. 160.)


title: Predmet C-694/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. prosinca 2020. uputio Grondwettelijk Hof (Belgija) – Orde van Vlaamse Balies, IG, Belgian Association of Tax Lawyers, CD, JU/Vlaamse Regering

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. prosinca 2020. uputio Grondwettelijk Hof (Belgija) – Orde van Vlaamse Balies, IG, Belgian Association of Tax Lawyers, CD, JU/Vlaamse Regering
      (Predmet C-694/20)
      (2021/C 128/13)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Grondwettelijk Hof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Orde van Vlaamse Balies, IG, Belgian Association of Tax Lawyers, CD, JU

         Tuženik: Vlaamse Regering

         Prethodno pitanje

      Povređuju li se člankom 1. točkom 2. Direktive Vijeća (EU) 2018/822 (1) od 25. svibnja 2018. o izmjeni Direktive 2011/16/EU u pogledu obvezne automatske razmjene informacija u području oporezivanja u odnosu na prekogranične aranžmane o kojima se izvješćuje pravo na pošteno suđenje, kao što je zajamčeno člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, i pravo na poštovanje privatnog života, kao što je zajamčeno člankom 7. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, ako novi članak 8.ab stavak 5., dodan u Direktivu Vijeća 2011/16/EU (2) od 15. veljače 2011. o administrativnoj suradnji u području oporezivanja i stavljanju izvan snage Direktive 77/799/EEZ, predviđa da je, kada država članica poduzme mjere potrebne kako bi se posrednicima omogućilo izuzeće od obveze podnošenja informacija o prekograničnom aranžmanu o kojem se izvješćuje, ako bi se obvezom izvješćivanja prekršila obveza čuvanja profesionalne tajne na temelju nacionalnog prava te države članice, ta država članica dužna obvezati posrednike da bez odgode obavijeste sve druge posrednike, ili ako takvih posrednika nema, relevantnog poreznog obveznika o obvezama izvješćivanja kojima podliježu, ako ta obveza vodi tomu da je odvjetnik koji nastupa kao posrednik obvezan o informacijama za koje sazna u okviru obavljanja ključnih djelatnosti svoje profesije, odnosno obrane ili zastupanja stranke pred sudom i pravnog savjetovanja, kao i izvan sudskog postupka, izvijestiti drugog posrednika koji nije njegova stranka?

         (1)  SL 2018., L 139, str. 1.

         (2)  SL 2011., L 64, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 363.)


title: Predmet C-704/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. prosinca 2020. uputio Raad van State (Nizozemska) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/C, B

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. prosinca 2020. uputio Raad van State (Nizozemska) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/C, B
      (Predmet C-704/20)
      (2021/C 128/14)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Raad van State

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Tuženik: C, B

         Prethodna pitanja

      Nalaže li se pravom Unije, posebice člankom 15. stavkom 2. Direktive o vraćanju (2008/115/EZ) (1) i člankom 9. Direktive o prihvatu (2013/33/EU) (2) u vezi s člankom 6. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (SL 2007., C 303, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 104.), ispitivanje po službenoj dužnosti, u smislu da je sud dužan na vlastitu inicijativu (ex officio) ocijeniti jesu li ispunjeni svi uvjeti za zadržavanje, uključujući i one koje stranac nije osporio iako je mogao?

         (1)  Direktiva 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom (SL 2008., L 348, str. 98.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 8., str. 188.)

         (2)  Direktiva 2013/33/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju standarda za prihvat podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu (SL 2013., L 180, str. 96.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 137.)


title: Predmet C-712/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. prosinca 2020. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – GJ/Ryanair DAC

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/11

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. prosinca 2020. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – GJ/Ryanair DAC
      (Predmet C-712/20)
      (2021/C 128/15)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: GJ

         Tuženik: Ryanair DAC

         Prethodno pitanje

      Je li u slučaju štrajka vlastitih zaposlenika zračnog prijevoznika koji je rezultat poziva sindikata riječ o izvanrednoj okolnosti u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1)?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-713/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. prosinca 2020. uputio Centrale Raad van Beroep (Nizozemska) – Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank, Y/X, Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/11

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. prosinca 2020. uputio Centrale Raad van Beroep (Nizozemska) – Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank, Y/X, Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
      (Predmet C-713/20)
      (2021/C 128/16)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Centrale Raad van Beroep

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank, Y

         Druge stranke: X, Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 11. stavak 3. točku (a) [Uredbe (EZ) 883/2004 (1)] tumačiti na način da radnik koji ima boravište u jednoj državi članici, a radi na državnom području druge države članice na temelju ugovora o radu preko poduzeća za privremeno zapošljavanje, prema kojem radni odnos završava s prestankom ustupanja te se potom nastavlja, u međurazdobljima i dalje podliježe zakonodavstvu potonje države članice sve dok nije privremeno prestao s tim radom?

                  2.

                  Koji su faktori značajni da bi se u takvim slučajevima utvrdilo je li riječ o privremenom prestanku obavljanja djelatnosti?

                  3.

                  Nakon isteka kojeg razdoblja treba smatrati da je radnik, koji više nije u ugovornom radnom odnosu, privremeno prestao obavljati svoju djelatnost u državi zaposlenja, uz pridržaj konkretnih indicija koje upućuju na suprotno?

         (1)  Uredba (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (SL 2004., L 166, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 160.)


title: Predmet C-13/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. siječnja 2021. uputila Judecătoria Miercurea Ciuc (Rumunjska) – Pricoforest SRL/Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier (ISCTR)

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/13

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. siječnja 2021. uputila Judecătoria Miercurea Ciuc (Rumunjska) – Pricoforest SRL/Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier (ISCTR)
      (Predmet C-13/21)
      (2021/C 128/18)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Judecătoria Miercurea Ciuc

         Stranke

         Tužitelj: Pricoforest SRL

         Tuženik: Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier (ISCTR)

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li pojam „krug do 100 km” iz članka 13. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 561/2006 (1) tumačiti na način da ravna linija povučena na karti između sjedišta poduzeća i odredišta mora biti kraća od 100 km ili na način da udaljenost koju je vozilo stvarno prešlo mora biti manja od 100 km?

                  2.

                  Treba li odredbe članka 13. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 561/2006 tumačiti na način da obavljanje prijevoza na koje se odnosi ta odredba, uključujući pojedine prijevoze u krugu od 100 km od sjedišta poduzeća i druge koji prekoračuju taj krug, u razdoblju od mjesec dana, u kontekstu izuzeća situacije iz članka 13. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 561/2006 od primjene navedene uredbe na temelju nacionalne odredbe, podrazumijeva izuzeće od primjene navedene uredbe svih tih prijevoza, samo onih koji [ne prelaze] krug od 100 km ili pak nijednog od njih?

         (1)  Uredba (EZ) br. 561/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva koje se odnosi na cestovni promet i o izmjeni uredbi Vijeća (EEZ) br. 3821/85 i (EZ) br. 2135/98 te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3820/85 (SL 2006., L 102, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 6., str. 167. i ispravak SL 2016., L 195, str. 83.)


title: Predmet C-19/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. siječnja 2021. uputio Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem (Nizozemska) – I, S/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/14

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. siječnja 2021. uputio Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem (Nizozemska) – I, S/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Predmet C-19/21)
      (2021/C 128/20)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: I, S

         Tuženik: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 27. Dublinske uredbe (1), eventualno u vezi s člankom 47. Povelje, tumačiti na način da je zamoljena država članica dužna podnositelju zahtjeva koji boravi u državi članici moliteljici i traži transfer na temelju članka 8. (ili članaka 9. ili 10.) Dublinske uredbe ili članu njegove obitelji u smislu članaka 8., 9. ili 10. Dublinske uredbe pružiti pred sudom djelotvoran pravni lijek protiv odbijanja zahtjeva za prihvat?

                  2.

                  U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje i ako članak 27. Dublinske uredbe ne pruža osnovu za djelotvoran pravni lijek, treba li članak 47. Povelje u vezi s temeljnim pravom na jedinstvo obitelji i najbolje interese djeteta (kako je utvrđeno člancima 8. do 10. te uvodnom izjavom 19. Dublinske uredbe) tumačiti na način da je zamoljena država članica dužna podnositelju zahtjeva koji boravi u državi članici moliteljici i traži transfer na temelju članaka 8. do 10. Dublinske uredbe ili članu njegove obitelji u smislu članaka 8. do 10. Dublinske uredbe pružiti pred sudom djelotvoran pravni lijek protiv odbijanja zahtjeva za prihvat?

                  3.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo ili drugo (drugi dio) pitanje: na koji način i koja država članica treba obavijestiti podnositelja zahtjeva ili člana njegove obitelji o odluci zamoljene države članice o odbijanju i pravu na podnošenje pravnog lijeka protiv te odluke?

         (1)  Uredba (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva (SL 2013., L 180, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 108. i ispravak SL 2017., L 49, str. 50.)


title: Predmet C-23/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. siječnja 2021. uputio Gerichts Erster Instanz Eupen (Belgija) – IO/Valonska regija

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. siječnja 2021. uputio Gerichts Erster Instanz Eupen (Belgija) – IO/Valonska regija
      (Predmet C-23/21)
      (2021/C 128/21)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Gericht Erster Instanz Eupen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: IO

         Tuženik: Wallonische Region

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li nacionalni propis, na način na koji ga primjenjuje Valonska regija, kojim se uporaba bez obvezne ponovne registracije stranog službenog vozila, koje je na raspolaganje direktoru (ili osobi koja se bavi slobodnim zanimanje) s prebivalištem u Belgiji stavilo poduzeće (s pravnom osobnosti ili bez nje) sa sjedištem u državi članici Unije različitoj od Belgije, uvjetuje time da taj direktor (ili osoba koja se bavi slobodnim zanimanje) u vozilu ima potvrdu poduzeća (s pravnom osobnosti ili bez nje) ili putni nalog (odnosno potvrdu u smislu članka 3. stavka 2. točke 2. Kraljevske uredbe od 20. srpnja 2001.), protivan relevantnim europskim pravnim pravilima a osobito članku 49. (sloboda poslovnog nastana) i članku 56. (sloboda pružanja usluga) Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU)?

                  2.

                  Je li uvjet kojem podliježe uporaba službenog vozila registriranog u inozemstvu stavljenog na raspolaganje članu društva i direktoru koji živi u Belgiji, prema kojem potonji mora plaću ili dohodak primati od poduzeća, u skladu s relevantnim europskim pravnim pravilima a osobito člankom 49. (sloboda poslovnog nastana) i člankom 56. (sloboda pružanja usluga) UFEU-a?

                  3.

                  Je li nacionalni propis, kako ga je Valonska regija prethodno opisala i provodi, opravdan zahtjevima javne sigurnosti ili drugim zaštitnim mjerama te je li nužno, kako bi se ostvario cilj koji se nastoji postići, da se tim propisom, koji se tumači na način da se njime predviđa da se u vozilu obvezno sa sobom mora imati dokaz o narudžbi uz potvrdu da je vozilo stavljeno na raspolaganje, ili se cilj mogao postići drugim manje strogim i manje formalističkim sredstvima?


title: Predmet C-36/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. siječnja 2021. uputio College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nizozemska) – Sense Visuele Communicatie en Handel vof (koji djeluje i pod nazivom De Scharrelderij)/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. siječnja 2021. uputio College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nizozemska) – Sense Visuele Communicatie en Handel vof (koji djeluje i pod nazivom De Scharrelderij)/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
      (Predmet C-36/21)
      (2021/C 128/22)
      Jezik postupka: nizoozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      College van Beroep voor het bedrijfsleven (Žalbeni sud za upravne sporove u gospodarstvu)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Sense Visuele Communicatie en Handel vof (koji djeluje i pod nazivom De Scharrelderij)

         Tuženici: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (Ministar za poljoprivredu, okoliš i kvalitetu hrane)

         Prethodno pitanje

      Protivi li se pravu Unije ocjena na temelju načela zaštite legitimnih interesa važećeg u nacionalnom pravu o tome je li nacionalno upravno tijelo suprotno odredbi prava Unije stvorilo legitimna očekivanja i time prema nacionalnom pravu nezakonito postupalo zato što dotičnoj osobi nije nadoknadilo štetu koja joj je zbog toga nastala ako se ta osoba zbog postojanja jasne odredbe prava Unije ne može s uspjehom pozivati na načelo prava Unije o zaštiti legitimnih očekivanja?


title: Predmet C-38/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. siječnja 2021. uputio Landgerichts Ravensburg (Njemačka) – VK/BMW Bank GmbH

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. siječnja 2021. uputio Landgerichts Ravensburg (Njemačka) – VK/BMW Bank GmbH
      (Predmet C-38/21)
      (2021/C 128/23)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Ravensburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: VK

         Tuženik: BMW Bank GmbH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  U pogledu pretpostavke zakonitosti u skladu s člankom 247. stavkom 6. podstavkom 2. trećom rečenicom i člankom 247. stavkom 12. podstavkom 1. trećom rečenicom EGBGB-a (Zakon o uvođenju Građanskog zakonika)

                              (a)

                              Jesu li članak 247. stavak 6. podstavak 2. treća rečenica i članak 247. stavak 12. podstavak 1. treća rečenica EGBGB-a, ako se u njima ugovorne odredbe koje su protivne zahtjevima članka 10. stavka 2. točke (p) Direktive 2008/48/EZ (1) proglašavaju odredbama koje ispunjavaju zahtjeve članka 247. stavka 6. podstavka 2. prve i druge rečenice EGBGB-a te zahtjeve članka 247. stavka 12. podstavka 1. druge rečenice točke (2) podtočke (b) EGBGB-a, protivni članku 10. stavku 2. točki (p) i članku 14. stavku 1. Direktive 2008/48/EZ?
                              Ako je odgovor potvrdan:

                              (b)

                              Proizlazi li iz prava Unije, osobito iz članka 10. stavka 2. točke (p) i članka 14. stavka 1. Direktive 2008/48/EZ da članak 247. stavak 6. podstavak 2. treća rečenica i članak 247. stavak 12. podstavak 1. treća rečenica EGBGB-a nisu primjenjivi ako se u njima ugovorne odredbe koje su protivne zahtjevima članka 10. stavka 2. točke (p) Direktive 2008/48/EZ proglašavaju odredbama koje ispunjavaju zahtjeve članka 247. stavka 6. podstavka 2. prve i druge rečenice EGBGB-a te zahtjeve članka 247. stavka 12. podstavka 1. druge rečenice točke (2) podtočke (b) EGBGB-a?
                              Ako je odgovor na pitanje 1.(b) niječan:

                  2.

                  U pogledu obveznih informacija u skladu s člankom 10. stavkom 2. Direktive 2008/48

                              (a)

                              Treba li članak 10. stavak 2. točku (p) Direktive 2008/48/EZ tumačiti na način da iznos kamata koji se plaća dnevno i koji treba navesti u ugovoru o kreditu mora biti izračunat na temelju ugovorne kamatne stope koja se navodi u ugovoru?

                              (b)

                              Treba li članak 10. stavak 2. točku (l) Direktive 2008/48/EZ tumačiti na način da se prilikom sklapanja ugovora o kreditu važeća kamatna stopa koja se primjenjuje u slučaju zakašnjelih uplata mora priopćiti kao apsolutna vrijednost, a barem se kao apsolutna vrijednost mora navesti važeća referentna kamatna stopa (u ovom slučaju osnovna kamatna stopa u skladu s člankom 247. BGB-a (Građanski zakonik)) na temelju koje se važeća kamatna stopa koja se primjenjuje u slučaju zakašnjelih uplata izvodi primjenom dodatka na osnovnu kamatu (u ovom slučaju od pet postotnih bodova u skladu s člankom 288. stavkom 1. drugom rečenicom BGB-a) i treba li potrošača obavijestiti o referentnoj kamatnoj stopi (osnovna kamatna stopa) i o njezinoj promjenjivosti?

                              (c)

                              Treba li članak 10. stavak 2. točku (t) Direktive 2008/48/EZ tumačiti na način da u tekstu ugovora o kreditu treba navesti bitne formalne uvjete za pristup izvansudskoj pritužbi i mehanizmu obeštećenja?
                              Ako je odgovor na barem jedno od prethodnih pitanja 2.(a) do 2.(c) potvrdan:

                              (d)

                              Treba li članak 14. stavak 1. drugu rečenicu točku (b) Direktive 2008/48/EZ tumačiti na način da rok za povlačenje iz ugovora počinje teći tek kada se informacije u skladu s člankom 10. stavkom 2. Direktive 2008/48/EZ navedu potpuno i točno?
                              Ako je odgovor niječan:

                              (e)

                              Koji su relevantni kriteriji za to da rok za povlačenje počinje teći unatoč nepotpunim ili netočnim informacijama?
                              Ako je odgovor na navedena pitanja 1.(a) i/ili na neko od pitanja 2.(a) do 2.(c) potvrdan:

                  3.

                  Kada je riječ o gubitku prava na povlačenje iz ugovora u skladu s člankom 14. stavkom 1. prvom rečenicom Direktive 2008/48/EZ:

                              (a)

                              Može li se izgubiti pravo na povlačenje iz ugovora koje proizlazi iz članka 14. stavka 1. prve rečenice Direktive 2008/48/EZ?
                              Ako je odgovor potvrdan:

                              (b)

                              Je li u pogledu gubitka prava riječ o vremenskom ograničenju prava na povlačenje iz ugovora, koje treba biti uređeno parlamentarnim zakonom?
                              Ako je odgovor niječan:

                              (c)

                              Znači li gubitak prava u subjektivnom pogledu da je potrošač znao da njegovo pravo na povlačenje iz ugovora i dalje postoji ili mu se to neznanje barem može pripisati kao teška nepažnja?
                              Ako je odgovor niječan:

                              (d)

                              Protivi li se mogućnosti vjerovnika da dužniku naknadno pruži informacije u skladu s člankom 14. stavkom 1. drugom rečenicom točkom (b) Direktive 2008/48/EZ i time pokrene rok za povlačenje iz ugovora primjena pravila o gubitku prava u skladu s načelom dobre vjere?
                              Ako je odgovor niječan:

                              (e)

                              Je li to u skladu s utvrđenim načelima međunarodnog prava koja na temelju Grundgesetza (Temeljni zakon) obvezuju njemačke sudove?
                              Ako je odgovor potvrdan:

                              (f)

                              Kako njemački subjekt koji primjenjuje pravo treba riješiti sukob između obvezujućih zahtjeva međunarodnog prava i zahtjeva Suda?

                  4.

                  Kada je riječ o pretpostavci zlouporabe prava na povlačenje iz ugovora potrošača koje proizlazi iz članka 14. stavka 1. prve rečenice Direktive 2008/48/EZ:

                              (a)

                              Može li ostvarenje prava na povlačenje iz ugovora u skladu s člankom 14. stavkom 1. prvom rečenicom Direktive 2008/48/EZ predstavljati zlouporabu prava?
                              Ako je odgovor potvrdan:

                              (b)

                              Je li u pogledu pretpostavke zlouporabe prava na povlačenje iz ugovora riječ o ograničenju prava na povlačenje iz ugovora, koje treba biti uređeno parlamentarnim zakonom?
                              Ako je odgovor niječan:

                              (c)

                              Znači li pretpostavka zlouporabe prava na povlačenje iz ugovora u subjektivnom pogledu da je potrošač znao da njegovo pravo na povlačenje iz ugovora i dalje postoji ili mu se to neznanje barem može pripisati kao teška nepažnja?
                              Ako je odgovor niječan:

                              (d)

                              Protivi li se mogućnosti vjerovnika da dužniku naknadno pruži informacije u skladu s člankom 14. stavkom 1. drugom rečenicom točkom (b) Direktive 2008/48/EZ i time pokrene rok za povlačenje iz ugovora pretpostavka zlouporabe prava na povlačenje iz ugovora u skladu s načelom dobre vjere?
                              Ako je odgovor niječan:

                              (e)

                              Je li to u skladu s utvrđenim načelima međunarodnog prava koja na temelju Temeljnog zakona obvezuju njemačke sudove?
                              Ako je odgovor potvrdan:

                              (f)

                              Kako njemački subjekt koji primjenjuje pravo treba riješiti sukob između obvezujućih zahtjeva međunarodnog prava i zahtjeva Suda?

         (1)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ (SL 2008., L 133, str. 66.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 13., str. 58.)


title: Predmet C-39/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. siječnja 2021. uputio Rechtbank Den Haag, zittingsplaats ’s-Hertogenbosch (Nizozemska) – X/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/18

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. siječnja 2021. uputio Rechtbank Den Haag, zittingsplaats ’s-Hertogenbosch (Nizozemska) – X/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Predmet C-39/21)
      (2021/C 128/24)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Den Haag, zittingsplaats ’s-Hertogenbosch

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: X

         Tuženik: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li državama članicama, uzimajući u obzir članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima u vezi s člancima 6. i 53. Povelje i s obzirom na članak 15. stavak 2. točku (b) Direktive o vraćanju (1), članak 9. stavak 3. Direktive o prihvatu (2) kao i članak 28. stavak 4. Uredbe Dublin (3), dopušteno da sudski postupak, u kojem se može pobijati zadržavanje u svrhu udaljavanja koje su naložila tijela, urede na način da je sudu zabranjeno po službenoj dužnosti razmotriti i ocijeniti sve aspekte zakonitosti zadržavanja te da se, u slučaju utvrđenja po službenoj dužnosti da je zadržavanje nezakonito, to nezakonito zadržavanje mora odmah prekinuti i naložiti trenutačno puštanje stranca? Ako Sud Europske unije smatra da takvo nacionalno pravilo nije u skladu s pravom Unije, znači li to onda i da je, ako stranac od suda zatraži da ga se pusti, taj sud uvijek obvezan po službenoj dužnosti aktivno i temeljito razmotriti i ocijeniti sve relevantne činjenice i elemente zakonitosti zadržavanja?

                  2.

                  Treba li na prvo pitanje, uzimajući u obzir članak 24. stavak 2. Povelje u vezi s člankom 3. točkom 9. Direktive o vraćanju, člankom 21. Direktive o prihvatu i člankom 6. Uredbe Dublin, odgovoriti drukčije ako je stranac kojeg su tijela zadržala maloljetan?

                  3.

                  Proizlazi li iz prava na djelotvoran pravni lijek, kao što je zajamčeno člankom 47. Povelje, u vezi s člancima 6. i 53. Povelje kao i s obzirom na članak 15. stavak 2. točku (b) Direktive o vraćanju, članak 9. stavak 3. Direktive o prihvatu i članak 28. stavak 4. Uredbe Dublin, da sud u svakom stupnju, ako stranac pred tim sudom zatraži da se ukine zadržavanje u svrhu udaljavanja i da ga se pusti, svaku odluku o tom zahtjevu mora u dovoljnoj mjeri materijalno obrazložiti, ako je pravni lijek podnesen na način predviđen u toj državi članici? Ako Sud smatra da nacionalna pravna praksa, prema kojoj se sud u drugom i time zadnjem stupnju odlučivanja može ograničiti na to da odluku o tome donese bez ikakva materijalnog obrazloženja, s obzirom na način kako je taj pravni lijek u toj državi članici inače uređen, nije u skladu s pravom Unije, znači li to onda da se, s obzirom na osjetljivu situaciju stranca, veliko značenje u postupcima s područja prava stranaca i utvrđenje da ti postupci, koji u pogledu pravne zaštite odstupaju od svih drugih upravnih postupaka, predviđaju ista minorna postupovna jamstva za stranca kao i postupak zadržavanja, treba smatrati da takva ovlast suda koji u drugom i time zadnjem stupnju odlučuje u predmetima azila i redovnim predmetima koji se odnose na strance isto tako nije u skladu s pravom Unije? Treba li na ta pitanja s obzirom na članak 24. stavak 2. Povelje odgovoriti drukčije ako je stranac koji pobija odluku tijela s područja prava stranaca maloljetan?

         (1)  Direktiva 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom (SL 2008., L 348, str. 98.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 8., str. 188.)

         (2)  Direktiva 2013/33/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju standarda za prihvat podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu (SL 2013., L 180, str. 96.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 137.)

         (3)  Uredba (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva (SL 2013., L 180, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 108.)


title: Predmet C-45/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. siječnja 2021. uputilo Ustavno sodišče Republike Slovenije (Slovenija) – Banka Slovenije/Državni zbor Republike Slovenije

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. siječnja 2021. uputilo Ustavno sodišče Republike Slovenije (Slovenija) – Banka Slovenije/Državni zbor Republike Slovenije
      (Predmet C-45/21)
      (2021/C 128/25)
      Jezik postupka: slovenski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Ustavno sodišče Republike Slovenije

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Banka Slovenije

         Druga stranka u postupku: Državni zbor Republike Slovenije

         Prethodna pitanja

                  a)

                  Treba li članak 123. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i članak 21. Protokola br. 4 tumačiti na način da se njima zabranjuje da nacionalna središnja banka koja je članica Europskog sustava središnjih banaka bude odgovorna za naknadu štete, koju treba isplatiti iz vlastitih sredstava, bivšim vlasnicima izbrisanih financijskih instrumenata koje je ta banka odlučila izbrisati prilikom izvršavanja svoje zakonom povjerene nadležnosti za donošenje izvanrednih mjera u javnom interesu kako bi se spriječilo ugrožavanje financijskog sustava, u slučaju kad se u okviru naknadnih sudskih postupaka pokaže da u kontekstu tog brisanja financijskih instrumenata nije poštovano načelo prema kojem izvanredna mjera ne smije nijednog vlasnika financijskog instrumenta dovesti u položaj koji je nepovoljniji od onog u kojem bi se nalazio da ta mjera nije donesena, kad je u tom pogledu nacionalna središnja banka odgovorna: 1. za štetu koja se mogla predvidjeti na temelju činjenica i okolnosti koje su postojale u trenutku kada je središnja banka donijela odluku i za koje je ta banka znala ili je trebala znati i 2. za štetu koja je posljedica postupanja osoba koje su djelovale u izvršavanju tih nadležnosti središnje banke po njezinu nalogu, ali koje u tom kontekstu, s obzirom na činjenice i okolnosti za koje su te osobe znale ili za koje su trebale znati u skladu s dobivenim ovlastima, nisu postupale s pažnjom stručne i oprezne osobe?

                  b)

                  Treba li članak 123. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i članak 21. Protokola br. 4 tumačiti na način da se njima zabranjuje da nacionalna središnja banka koja je članica Europskog sustava središnjih banaka, iz vlastitih sredstava isplaćuje posebne novčane naknade dijelu bivših vlasnika izbrisanih financijskih instrumenata (u skladu s kriterijem imovinskog stanja) zbog brisanja instrumenata, o čemu je navedena banka donijela odluku u okviru izvršavanja svoje zakonom povjerene nadležnosti za donošenje izvanrednih mjera u javnom interesu kako bi se spriječilo ugrožavanje stabilnosti financijskog sustava, u slučaju kad je za pravo na dobivanje naknade u tom kontekstu dovoljno da je financijski instrument izbrisan, a da pritom nije relevantno pitanje je li povrijeđeno načelo prema kojem izvanredna mjera ne smije nijednog vlasnika financijskog instrumenta dovesti u položaj koji je nepovoljniji od onog u kojem bi se nalazio da ta mjera nije donesena?

                  c)

                  Treba li članak 130. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i članak 7. Protokola br. 4 o Statutu Europskog sustava središnjih banaka i Europske središnje banke tumačiti na način da im se protivi to da se nacionalnoj središnjoj banci nalaže isplata naknade štete koja je nastala kao posljedica izvršavanja njezinih zakonskih nadležnosti, u iznosu koji bi mogao negativno utjecati na sposobnost navedene banke da učinkovito obavlja svoje zadaće? Jesu li u tom pogledu relevantni, kako bi se moglo zaključiti da je povrijeđeno načelo financijske neovisnosti nacionalne središnje banke, zakonski uvjeti pod kojima se preuzima navedena odgovornost?

                  d)

                  Treba li članke 53. do 62. Direktive 2013/36/EU (1) odnosno članke 44. do 52. Direktive 2006/48/EZ (2), kojima se štiti povjerljivost povjerljivih informacija koje su primljene ili koje su nastale u okviru bonitetnog nadzora nad bankama, tumačiti na način da se tim dvjema direktivama štiti i povjerljivost informacija koje su primljene ili koje su nastale u okviru provedbe mjera čiji je cilj bilo spašavanje banaka radi osiguravanja stabilnosti financijskog sustava u trenutku u kojem se rizici za solventnost i likvidnost banaka nisu mogli otkloniti uobičajenim mjerama bonitetnog nadzora, a te su se mjere ipak smatrale mjerama restrukturiranja u smislu Direktive 2001/24/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. travnja 2001. o restrukturiranju i likvidaciji kreditnih institucija […] (3)?

                  e)

                  U slučaju potvrdnog odgovora na pitanje navedeno u točki d), treba li članke 53. do 62. Direktive 2013/36/EU odnosno članke 44. do 52. Direktive 2006/48/EZ o zaštiti povjerljivih informacija koje su primljene ili koje su nastale u okviru bonitetnog nadzora, tumačiti na način da je u svrhu zaštite koju one pružaju relevantna Direktiva 2013/36/EU, koja je donesena kasnije, čak i kad je riječ o povjerljivim informacijama koje su primljene ili koje su nastale za vrijeme primjene Direktive 2006/48/EZ, ako je te informacije trebalo otkriti za vrijeme primjene Direktive 2013/36/EU?

                  f)

                  U slučaju potvrdnog odgovora na pitanje navedeno u točki d), treba li članak 53. stavak 1. prvi podstavak Direktive 2013/36/EU (i članak 44. stavak 1. prvi podstavak Direktive 2006/48/EZ, ovisno o odgovoru na prethodno navedeno pitanje) tumačiti na način da se povjerljivim informacijama na koje se primjenjuje obveza čuvanja poslovne tajne, više ne smatraju informacije kojima nacionalna središnja banka raspolaže kao nadzorno tijelo, a koje su postale javne u određenom trenutku nakon što su nastale, odnosno informacije koje bi mogle predstavljati poslovnu tajnu, ali koje su stare pet ili više godina pa se za njih stoga u načelu smatra da su zbog proteka vremena zastarjele te da iz tog razloga više nisu povjerljive? Ovisi li zadržavanje statusa povjerljivosti, u slučaju zastarjelih informacija koje su stare pet ili više godina, o pitanju može li se povjerljivost opravdati razlozima koji nisu vezani uz gospodarski položaj banaka nad kojima se provodi nadzor ili drugih poduzetnika?

                  g)

                  U slučaju potvrdnog odgovora na pitanje navedeno u točki d), treba li članak 53. stavak 1. treći podstavak Direktive 2013/36/EU [i članak 44. stavak 1. treći podstavak Direktive 2006/48/EZ, ovisno o odgovoru na pitanje navedeno u točki e)], tumačiti na način da se njime dopušta da se povjerljivi dokumenti, koji se ne odnose na treće osobe koje su pokušale spasiti određenu kreditnu instituciju i pravno su relevantni da bi sud donio odluku u okviru građanskog postupka za naknadu štete pokrenutog protiv tijela nadležnog za bonitetni nadzor, otkrivaju automatski i prije početka sudskog postupka svim potencijalnim tužiteljima i njihovim zastupnicima, a da se pritom ne pokreće poseban postupak radi odlučivanja o zakonitosti otkrivanja svakog pojedinačnog dokumenta svakom pojedinačnom nositelju prava i da se ne procjenjuju predmetni interesi u svakom konkretnom slučaju, čak ni u slučaju kad je riječ o informacijama o kreditnim institucijama koje nisu u stečaju ili prisilnoj likvidaciji, nego im je, štoviše, država dodijelila potporu u postupku u kojem su izbrisani financijski instrumenti dioničara i podređenih vjerovnika kreditnih institucija?

                  h)

                  U slučaju potvrdnog odgovora na pitanje navedeno u točki d), treba li članak 53. stavak 1. drugi podstavak Direktive 2013/36/EU [i članak 44. stavak 1. drugi podstavak Direktive 2006/48/EZ, ovisno o odgovoru na pitanje navedeno u točki e)], tumačiti na način da se njime dopušta da se na internetu na način dostupan svima objavljuju povjerljivi dokumenti odnosno sažeci tih dokumenata, koji se ne odnose na treće osobe koje su pokušale spasiti određenu kreditnu instituciju, a pravno su relevantni da bi sud donio odluku u okviru građanskog postupka za naknadu štete pokrenutog protiv tijela nadležnog za bonitetni nadzor, u slučaju kad je riječ o informacijama o kreditnim institucijama koje nisu u stečaju ili prisilnoj likvidaciji, nego im je, štoviše, država dodijelila potporu u postupku u kojem su izbrisani financijski instrumenti dioničara i podređenih vjerovnika kreditnih institucija, pri čemu se, međutim, propisuje da se u okviru predmetnog objavljivanja na internetu izostave sve povjerljive informacije?

         (1)  Direktiva 2013/36/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o pristupanju djelatnosti kreditnih institucija i bonitetnom nadzoru nad kreditnim institucijama i investicijskim društvima, izmjeni Direktive 2002/87/EZ te stavljanju izvan snage direktiva 2006/48/EZ i 2006/49/EZ (SL 2013., L 176, str. 338.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 14., str. 105. i ispravak SL 2017., L 20, str. 1.)

         (2)  Direktiva 2006/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2006. o osnivanju i obavljanju djelatnosti kreditnih institucija (SL 2006., L 177, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 8., str. 58.)

         (3)  (SL 2001., L 125, str. 15.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 8., str. 14.)


title: Predmet C-51/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. siječnja 2021. uputio Tallinna Halduskohus (Estonija) – Aktsiaselts M.V.WOOL/Põllumajandus- ja Toiduamet

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. siječnja 2021. uputio Tallinna Halduskohus (Estonija) – Aktsiaselts M.V.WOOL/Põllumajandus- ja Toiduamet
      (Predmet C-51/21)
      (2021/C 128/26)
      Jezik postupka: estonski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tallinna Halduskohus

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Aktsiaselts M.V.WOOL

         Tuženik: Põllumajandus- ja Toiduamet (ranije Veterinaar- ja Toiduamet)

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li drugi mikrobiološki kriterij „odsutnost u 25 g” iz članka 3. stavka 1. i točke 1.2. tablice iz poglavlja 1. Priloga I. Uredbi Komisije (EZ) br. 2073/2005 (1), uzimajući u obzir tu uredbu i zaštitu javnog zdravlja, kao i ciljeve koji se žele postići Uredbama br. 178/2002 (2) i 882/2004 (3), tumačiti na način da se, ako subjekt u poslovanju s hranom nije u dovoljnoj mjeri mogao dokazati nadležnom tijelu da se u gotovoj hrani koja pogoduje rastu bakterije L. monocytogenes, osim hrane za dojenčad i za posebne medicinske potrebe, neće premašiti granica od 100 cfu/g tijekom roka trajanja, u svakom slučaju i u pogledu proizvoda stavljenih na tržište tijekom njihova roka trajanja primjenjuje mikrobiološki kriterij „odsutnost u 25 g”?

                  2.

                  Ako odgovor na prvo prethodno pitanje bude niječan: treba li drugi mikrobiološki kriterij „odsutnost u 25 g” iz članka 3. stavka 1. i poglavlja 1. točke 1.2. tablice iz Priloga I. Uredbi Komisije (EZ) br. 2073/2005, uzimajući u obzir tu uredbu i zaštitu javnog zdravlja, kao i ciljeve koji se žele postići Uredbama br. 178/2002 i 882/2004, tumačiti na način da se, neovisno o tome je li subjekt u poslovanju s hranom mogao u dovoljnoj mjeri dokazati nadležnom tijelu da hrana neće prijeći granicu od 100 cfu/g tijekom roka trajanja, u tom slučaju u pogledu te hrane primjenjuju dva alternativna mikrobiološka kriterija, i to 1. mikrobiološki kriterij „odsutnost u 25 g” sve dok je hrana pod kontrolom subjekta u poslovanju s hranom i 2. kriterij „100 cfu/g” nakon što je hrana napustila kontrolu subjekta u poslovanju s hranom?

         (1)  Uredba Komisije (EZ) br. 2073/2005 od 15. studenoga 2005. o mikrobiološkim kriterijima za hranu (SL 2005., L 388, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 34., str. 28.)

         (2)  Uredba (EZ) br. 178/2002 Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2002. o utvrđivanju općih načela i uvjeta zakona o hrani, osnivanju Europske agencije za sigurnost hrane te utvrđivanju postupaka u područjima sigurnosti hrane (SL 2002., L 31, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str. 91.)

         (3)  Uredba (EZ) br. 882/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o službenim kontrolama koje se provode radi provjeravanja poštivanja propisa o hrani i hrani za životinje te propisa o zdravlju i dobrobiti životinja (SL 2004., L 165, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 51., str. 5.)


title: Predmet C-53/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio cour d'appel de Liège (Belgija) 28. siječnja 2021. – Pharma Santé – Réseau Solidaris SCRL/État belge – SPF Finances

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio cour d'appel de Liège (Belgija) 28. siječnja 2021. – Pharma Santé – Réseau Solidaris SCRL/État belge – SPF Finances
      (Predmet C-53/21)
      (2021/C 128/28)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour d'appel de Liège

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Pharma Santé – Réseau Solidaris SCRL

         Druga strana u žalbenom postupku: État belge – SPF Finances

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 56. Ugovora o funkcioniranju Europske unije tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis ili nacionalna praksa na temelju kojih su trgovačka društva s poslovnim nastanom u prvoj državi članici koja se koriste uslugama društava s poslovnim nastanom u drugoj državi članici obvezna, u svrhu izbjegavanja obračuna poreza na dobit u visini od 100 % ili 50 % iznosa koje su fakturirala potonja društva, sastaviti i poreznoj upravi dostaviti obrasce i rekapitulacijska izvješća vezano za te troškove iako, kad se koriste uslugama rezidentnih društava, ne podliježu takvoj obvezi u svrhu izbjegavanja obračuna tog poreza?


title: Predmet C-55/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. siječnja 2021. uputio Vrhoven administrativen sad (Bugarska) – Direktor na Agencia „Mitnici”/IMPERIAL TOBACCO BULGARIA EOOD

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. siječnja 2021. uputio Vrhoven administrativen sad (Bugarska) – Direktor na Agencia „Mitnici”/IMPERIAL TOBACCO BULGARIA EOOD
      (Predmet C-55/21)
      (2021/C 128/29)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Vrhoven administrativen sad

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj u kasacijskom postupku: Direktor na Agencia „Mitnici”

         Druga stranka u kasacijskom postupku: IMPERIAL TOBACCO BULGARIA EOOD

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 11. Direktive Vijeća 2008/118/EZ (1) od 16. travnja 2008. i članak 17. stavak 1. točku (b) Direktive Vijeća 2011/64/EU (2) od 21. lipnja 2011. tumačiti na način da se njima državama članicama nameće obveza donošenja pravila o povratu trošarine, uključujući duhanske proizvode puštene u slobodni promet i uništene pod carinskim nadzorom?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, mogu li se dotične osobe pozvati na izravan učinak odredbi direktiva i načela prava Unije kada država članica nije ispunila svoju obvezu donošenja takvih pravila?

                  3.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prva dva pitanja, nastaje li izravnim učinkom navedenih odredbi na temelju činjenica utvrđenih u predmetnom slučaju pravo na povrat plaćene trošarine isključivo na temelju zahtjeva i bez dodatnih formalnosti?

         (1)  Direktiva Vijeća 2008/118/EZ od 16. prosinca 2008. o općim aranžmanima za trošarine i o stavljanju izvan snage Direktive 92/12/EEZ (SL 2009., L 9, str. 12.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 174.)

         (2)  Direktiva Vijeća 2011/64/EU od 21. lipnja 2011. o strukturi i stopama trošarine koje se primjenjuju na prerađeni duhan (SL 2011., L 176, str. 24.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 63., str. 313.)


title: Predmet C-56/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. siječnja 2021. uputio Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės (Litva) – „ARVI” ir ko UAB/Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. siječnja 2021. uputio Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės (Litva) – „ARVI” ir ko UAB/Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
      (Predmet C-56/21)
      (2021/C 128/30)
      Jezik postupka: litavski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj:„ARVI” ir ko UAB

         Tuženik: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li nacionalno zakonodavstvo prema kojem obveznik PDV-a pravo izbora da u odnosu na isporuku nepokretne imovine koja je izuzeta od PDV-a obračuna PDV ima samo ako tu imovinu prenosi poreznom obvezniku koji je u trenutku zaključenja transakcije registriran kao obveznik PDV-a sukladno tumačenju članaka 135. i 137. Direktive o PDV-u (1) i načelima porezne neutralnosti i djelotvornosti?

                  2.

                  Ako je odgovor na prvo pitanje potvrdan, je li tumačenje odredbi nacionalnog prava prema kojem isporučitelj nepokretne imovine, koji je izabrao da na njezinu isporuku obračuna PDV, a to u skladu sa zahtjevima nacionalnog prava nije mogao učiniti zbog neispunjavanja jednog uvjeta, to jest zbog činjenice da kupac nije imao status registriranog obveznika PDV-a, mora ispraviti odbitak PDV-a koji je platio prilikom nabave te imovine, sukladan odredbama Direktive o PDV-u koje se odnose na isporučiteljevo pravo na odbitak PDV-a i ispravak odbitka te s načelima neutralnosti PDV-a i djelotvornosti?

                  3.

                  Je li upravna praksa prema kojoj, u okolnostima poput onih u predmetnom slučaju, isporučitelj nepokretne imovine mora ispraviti odbitak ulaznog PDV-a koji je platio prilikom nabave/proizvodnje te imovine, iz razloga što se njezina prodaja smatra izuzetom od PDV-a zato što pravo izabrati da obračuna PDV-a nije postojalo (s obzirom na to da kupac nije imao identifikacijski broj za PDV u vrijeme izvršenja te prodaje, iako je u vrijeme zaključenja transakcije podnio zahtjev da ga se registrira kao obveznika PDV-a te je kao takav registriran mjesec dana nakon izvršenja prodaje), u skladu s odredbama Direktive o PDV-u koje se odnose na isporučiteljevo pravo na odbitak PDV-a i ispravak odbitka te s načelom neutralnosti PDV-a? Je li u takvom slučaju važno utvrditi je li kupac nepokretne imovine koji je nakon prodaje registriran kao obveznik PDV-a doista koristio stečenu imovinu u djelatnostima koje podliježu PDV-u te da nema dokaza o prijevari ili zlouporabi?

         (1)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: Predmet C-61/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. veljače 2021. uputio cour administrative d'appel de Versailles (Francuska) – JP/Ministre de la Transition écologique, Premier ministre

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. veljače 2021. uputio cour administrative d'appel de Versailles (Francuska) – JP/Ministre de la Transition écologique, Premier ministre
      (Predmet C-61/21)
      (2021/C 128/31)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour administrative d'appel de Versailles

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: JP

         Tuženik: Ministre de la Transition écologique, Premier ministre

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li primjenjiva pravila prava Europske unije koja proizlaze iz odredbi članka 13. stavka 1. i članka 23. stavka 1. Direktive 2008/50/EZ [Europskog parlamenta i Vijeća] od 21. svibnja 2008. o kvaliteti zraka i čišćem zraku za Europu (1) tumačiti na način da pojedinci, u slučaju da država članica Europske unije počini dovoljno ozbiljnu povredu obveza koje proizlaze iz te direktive, od dotične države članice imaju pravo dobiti naknadu štete zbog narušenog zdravlja, koja je izravno i sigurno uzročno povezana s pogoršanjem kvalitete zraka?

                  2.

                  Ako se na temelju prethodno navedenih odredbi doista može dodijeliti takvo pravo na naknadu štete zbog narušenog zdravlja, kojim uvjetima podliježe ostvarivanje tog prava, osobito u pogledu datuma na koji treba ocijeniti postojanje povrede koja se može pripisati dotičnoj državi članici?

         (1)  (SL 2008., L 152, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 29., str. 169.)


title: Predmet C-68/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. veljače 2021. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Iveco Orecchia SpA/APAM Esercizio SpA

text:
               12.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 128/26

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. veljače 2021. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Iveco Orecchia SpA/APAM Esercizio SpA
      (Predmet C-68/21)
      (2021/C 128/33)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Iveco Orecchia SpA

         Druga stranka u žalbenom postupku: APAM Esercizio SpA

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li u skladu s pravom Unije i, konkretno, s odredbama Direktive 2007/46/EZ (1) (članaka 10., 19. i 28. navedene Direktive Zajednice), kao i s načelima jednakog postupanja i nepristranosti, slobodnog tržišnog natjecanja i dobre uprave, da se, uz posebno upućivanje na javnu nabavu zamjenskih sastavnih dijelova za autobuse koji su namijenjeni obavljanju javne usluge javnom naručitelju dopušta da prihvati zamjenske sastavne dijelove namijenjene određenom vozilu, koje je proizveo proizvođač različit od konstruktora vozila i koji stoga nisu homologirani zajedno s vozilom, koji su obuhvaćeni jednom od vrsta sastavnih dijelova navedenih u tehničkim propisima iz Priloga IV. navedenoj Direktivi (popis zahtjeva za EZ homologaciju vozila) i koji su ponuđeni u postupku javne nabave a da nije priložen certifikat o homologaciji i da ne postoji nikakva obavijest o stvarnoj homologaciji, nego su ponuđeni, štoviše, na temelju pretpostavke da homologacija nije potrebna i da je dovoljna samo izjava o jednakovrijednosti s originalnim homologiranim dijelom koju je dao ponuditelj?

                  2.

                  Je li u skladu s pravom Unije i, konkretno, s člankom 3. točkom 27. Direktive 2007/46/EZ da se, s obzirom na javnu nabavu zamjenskih sastavnih dijelova za autobuse koji su namijenjeni obavljanju javne usluge, pojedinačnom ponuditelju dopušta da se sam kvalificira kao „proizvođač” određenog zamjenskog sastavnog dijela koji nije originalan i koji je namijenjen određenom vozilu, konkretno, kad je taj dio obuhvaćen jednom od vrsta sastavnih dijelova navedenih u tehničkim propisima iz Priloga IV. Direktivi 2007/46/EZ (popis zahtjeva za EZ homologaciju vozila), ili treba li navedeni ponuditelj ipak dokazati, za svaki od zamjenskih sastavnih dijelova koji su ponuđeni na takav način i kako bi potvrdio njihovu jednakovrijednost s tehničkim specifikacijama iz postupka javne nabave, da je subjekt koji je odgovoran tijelu nadležnom za homologaciju u svim vidovima homologacijskog postupka te da je odgovoran za osiguravanje sukladnosti proizvodnje i odgovarajuće razine kvalitete i da izravno provodi barem neke faze konstrukcije sastavnog dijela koji je predmet homologacije, pri čemu također, u slučaju potvrdnog odgovora, valja pojasniti kojim sredstvima treba pružiti navedeni dokaz?

         (1)  Direktiva 2007/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. rujna 2007. o uspostavi okvira za homologaciju motornih vozila i njihovih prikolica te sustava, sastavnih dijelova i zasebnih tehničkih jedinica namijenjenih za takva vozila (SL 2007., L 263, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 35., str. 103.)