title: predmet C-712/17: Presuda Suda (prvo vijeće) od 8. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Commissione Tributaria Regionale di Lombardia — Italija) — EN.SA. Srl protiv Agenzia delle Entrate — Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso (Zahtjev za prethodnu odluku — Porez na dodanu vrijednost (PDV) — Fiktivne transakcije — Nemogućnost odbitka poreza — Obveza izdavatelja računa da plati PDV koji je tamo naveden — Novčana kazna koja je jednaka iznosu neopravdano odbijenog PDV-a — Usklađenost s načelima neutralnosti PDV-a i proporcionalnosti)

text:
               8.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 230/10

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 8. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Commissione Tributaria Regionale di Lombardia — Italija) — EN.SA. Srl protiv Agenzia delle Entrate — Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso
      (predmet C-712/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Fiktivne transakcije - Nemogućnost odbitka poreza - Obveza izdavatelja računa da plati PDV koji je tamo naveden - Novčana kazna koja je jednaka iznosu neopravdano odbijenog PDV-a - Usklađenost s načelima neutralnosti PDV-a i proporcionalnosti)
      (2019/C 230/11)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Commissione Tributaria Regionale di Lombardia

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: EN.SA. Srl

         Tuženik: Agenzia delle Entrate — Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso

         Izreka

                  1.

                  U situaciji poput one u glavnom postupku, u kojoj fiktivnim prodajama električne energije koje se obavljaju kružno između istih operatera i za iste iznose nisu nastali gubici poreznih prihoda, Direktivu Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost u vezi s načelima neutralnosti i proporcionalnosti treba tumačiti na način da joj se ne protivi nacionalni propis kojim se isključuje odbitak poreza na dodanu vrijednost (PDV) za fiktivne transakcije, pri čemu se osobe koje iskazuju PDV na računu obvezuje da plate taj porez, uključujući onaj za fiktivnu transakciju, pod uvjetom da se nacionalnim pravom dopušta ispravljanje tog poreznog duga koji proizlazi iz te obveze ako je izdavatelj navedenog računa, koji nije bio u dobroj vjeri, na vrijeme u cijelosti uklonio rizik gubitka poreznih prihoda, a što je na nacionalnom sudu da provjeri.

                  2.

                  Načela proporcionalnosti i neutralnosti poreza na dodanu vrijednost (PDV) treba tumačiti na način da im se u situaciji poput one u glavnom postupku protivi nacionalno pravno pravilo na temelju kojeg se nezakoniti odbitak PDV-a kažnjava novčanom kaznom koja je jednaka iznosu izvršenog odbitka.

         (1)  SL C 112, 26. 3. 2018.


title: predmet C-170/18 P: Presuda Suda (prvo vijeće) od 15. svibnja 2019. — CJ protiv Europskog centra za sprečavanje i kontrolu bolesti (ECDC) (Žalba — Javna služba — Član ugovornog osoblja — Europski centar za sprečavanje i kontrolu bolesti — Ugovor na određeno vrijeme — Otkaz ugovora — Izvršenje presude Službeničkog suda Europske unije — Pravomoćnost poništavajuće presude — Granice)

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/11

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 15. svibnja 2019. — CJ protiv Europskog centra za sprečavanje i kontrolu bolesti (ECDC)
      (predmet C-170/18 P) (1)

      (Žalba - Javna služba - Član ugovornog osoblja - Europski centar za sprečavanje i kontrolu bolesti - Ugovor na određeno vrijeme - Otkaz ugovora - Izvršenje presude Službeničkog suda Europske unije - Pravomoćnost poništavajuće presude - Granice)
      (2019/C 255/14)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: CJ (zastupnik: V. Kolias, dikogoros)

         Druga stranka u postupku: Europski centar za sprečavanje i kontrolu bolesti (ECDC) (zastupnici: J. Mannheim i A. Daume, agenti, uz sudjelovanje D. Waelbroeckea i A. Durona, odvjetnici)

         Izreka

                  1)

                  Žalba se odbija.

                  2)

                  CJ-u nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 301, 27. 8. 2018.


title: predmet C-226/18: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 22. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Hamburg — Njemačka) — Krohn & Schröder GmbH protiv Hauptzollamt Hamburg-Hafen (Zahtjev za prethodnu odluku — Carinska unija — Uredba (EEZ) br. 2913/92 — Članak 212.a — Postupci uvoza — Carinski dug — Izuzeće — Damping — Subvencije — Uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine — Provedbene uredbe (EU) br. 1238/2013 i br. 1239/2013 o uvođenju antidampinške pristojbe i kompenzacijske pristojbe — Izuzeća)

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/13

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 22. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Hamburg — Njemačka) — Krohn & Schröder GmbH protiv Hauptzollamt Hamburg-Hafen
      (predmet C-226/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Carinska unija - Uredba (EEZ) br. 2913/92 - Članak 212.a - Postupci uvoza - Carinski dug - Izuzeće - Damping - Subvencije - Uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine - Provedbene uredbe (EU) br. 1238/2013 i br. 1239/2013 o uvođenju antidampinške pristojbe i kompenzacijske pristojbe - Izuzeća)
      (2019/C 255/16)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Finanzgericht Hamburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Krohn & Schröder GmbH

         Tuženik: Hauptzollamt Hamburg-Hafen

         Izreka

                  1.

                  Članak 212.a Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice, kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 648/2005 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. travnja 2005., treba tumačiti na način da se primjenjuje na izuzeća od antidampinških i kompenzacijskih pristojbi navedena u članku 3. stavku 1. Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 1238/2013 od 2. prosinca 2013. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine odnosno članku 2. stavku 1. Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 1239/2013 od 2. prosinca 2013. o uvođenju konačne kompenzacijske pristojbe na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine.

                  2.

                  Članak 212.a Uredbe br. 2913/92, kako je izmijenjena Uredbom br. 648/2005, treba tumačiti na način da — kada se primjenjuje na nastanak carinskog duga sukladno članku 204. stavku 1. Uredbe 2913/92, kako je izmijenjena, zbog prekoračenja roka iz njezinog članka 49. stavka 1. — nije ispunjena pretpostavka navedena u članku 3. stavku 1. točki (a) Provedbene uredbe br. 1238/2013 i članku 2. stavku 1. točki (a) Provedbene uredbe br. 1239/2013 ako trgovačko društvo koje je povezano s trgovačkim društvom navedenim u Prilogu Provedbenoj odluci Komisije 2013/707/EU od 4. prosinca 2013. o potvrdi prihvaćanja preuzete obveze u vezi s antidampinškim i antisubvencijskim mjerama koje se odnose na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine za vrijeme primjene konačnih mjera, koje je proizvelo predmetnu robu, poslalo je i za nju izdalo račun, nije djelovalo kao uvoznik predmetne robe i nije osiguralo njezino puštanje u slobodan promet, čak i ako je imalo namjeru to učiniti i stvarno je primilo spomenutu robu.

         (1)  SL C 268, 30. 7. 2018.


title: predmet C-235/18: Presuda Suda (osmo vijeće) od 15. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Naczelny Sąd Administracyjny — Poljska) — Vega International Car Transport and Logistic — Trading GmbH protiv Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie (Zahtjev za prethodnu odluku — Oporezivanje — Porez na dodanu vrijednost (PDV) — Direktiva 2006/112/EZ — Članak 135. stavak 1. točka (b) — Isporuka robe — Izuzeća ostalih aktivnosti — Odobravanje i ugovaranje kredita — Kartice za gorivo)

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/14

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 15. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Naczelny Sąd Administracyjny — Poljska) — Vega International Car Transport and Logistic — Trading GmbH protiv Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie
      (predmet C-235/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 135. stavak 1. točka (b) - Isporuka robe - Izuzeća ostalih aktivnosti - Odobravanje i ugovaranje kredita - Kartice za gorivo)
      (2019/C 255/17)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Vega International Car Transport and Logistic — Trading GmbH

         Tuženik: Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie

         Izreka

      Članak 135. stavak 1. točku (b) Direktive 2006/112 od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da se, u okolnostima poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, stavljanje na raspolaganje kartica za gorivo društva majke svojim društvima kćerima, što omogućuje potonjima opskrbu gorivom vozila čiji prijevoz obavljaju, može smatrati uslugom odobravanja kredita koje je izuzeta od poreza na dodanu vrijednost u smislu te odredbe.

         (1)  SL C 231, 2. 7. 2018.


title: predmet C-306/18: Presuda Suda (osmo vijeće) od 15. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Krajský soud v Ostravě — pobočka v Olomouci — Češka Republika) — KORADO, a.s. protiv Generální ředitelství cel (Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednička carinska tarifa — Razvrstavanje u carinsku tarifu — Kombinirana nomenklatura — Zavareni čelični dijelovi — Radijatori za centralno grijanje, neelektrično grijani — Tarifni brojevi 7307 i 7322 — Pojmovi „dijelovi” radijatora i „pribor za cijevi” — Provedbena uredba (EU) 2015/23 — Valjanost)

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/14

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 15. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Krajský soud v Ostravě — pobočka v Olomouci — Češka Republika) — KORADO, a.s. protiv Generální ředitelství cel
      (predmet C-306/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednička carinska tarifa - Razvrstavanje u carinsku tarifu - Kombinirana nomenklatura - Zavareni čelični dijelovi - Radijatori za centralno grijanje, neelektrično grijani - Tarifni brojevi 7307 i 7322 - Pojmovi „dijelovi” radijatora i „pribor za cijevi” - Provedbena uredba (EU) 2015/23 - Valjanost)
      (2019/C 255/18)
      Jezik postupka: češki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Krajský soud v Ostravě — pobočka v Olouomci

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: KORADO, a.s.

         Tuženik: Generální ředitelství cel

         Izreka

      Kombiniranu nomenklaturu iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, kako je izmijenjena Provedbenom uredbom (EU) br. 1101/2014 od 16. listopada 2014., treba tumačiti na način da se zavareni čelični dijelovi poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku trebaju, ovisno o tome kako sud koji je uputio zahtjev ocijeni sve činjenice kojima raspolaže, razvrstati u tarifni broj 7307 Kombinirane nomenklature kao „pribor za cijevi”.

         (1)  SL C 240, 9. 7. 2018.


title: predmet C-805/18 P: Žalba koju je 18. prosinca 2018. podnio Saga Furs Oyj protiv rješenja Općeg suda (treće vijeće) od 12. listopada 2018. u predmetu T-313/18, Saga Furs protiv EUIPO-a — Support Design

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/15

      Žalba koju je 18. prosinca 2018. podnio Saga Furs Oyj protiv rješenja Općeg suda (treće vijeće) od 12. listopada 2018. u predmetu T-313/18, Saga Furs protiv EUIPO-a — Support Design
      (predmet C-805/18 P)
      (2019/C 255/20)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Saga Furs Oyj (zastupnik: J. Kaulo, luvan saanut oikeudenkäyntiavustaja)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), Support Design AB
      Žalba je rješenjem Suda (osmo vijeće) od 12. lipnja 2019. proglašena nedopuštenom.


title: predmet C-816/18 P: Žalba koju je 21. prosinca 2018. podnio OY protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 16. listopada 2018. u predmetu T-605/16, OY protiv Komisije

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/16

      Žalba koju je 21. prosinca 2018. podnio OY protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 16. listopada 2018. u predmetu T-605/16, OY protiv Komisije
      (predmet C-816/18 P)
      (2019/C 255/21)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: OY (zastupnici: S. Rodrigues i N. Flandin, avocats)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija
      Žalba je rješenjem Suda (osmo vijeće) od 12. lipnja 2019. proglašena nedopuštenom.


title: predmet C-820/18 P: Žalba koju je 27. prosinca 2018. podnio Linak A/S protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 18. listopada 2018. u predmetu T-368/17, Linak protiv EUIPO-a — ChangZhou Kaidi Electrical

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/16

      Žalba koju je 27. prosinca 2018. podnio Linak A/S protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 18. listopada 2018. u predmetu T-368/17, Linak protiv EUIPO-a — ChangZhou Kaidi Electrical
      (predmet C-820/18 P)
      (2019/C 255/22)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Linak A/S (zastupnici: V. von Bomhard, Rechtsanwältin, i J. Fuhrmann, Rechtsanwalt)

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      Žalba je rješenjem Suda (deseto vijeće) od 19. lipnja 2019. proglašena nedopuštenom.


title: predmet C-822/18 P: Žalba koju je 27. prosinca 2018. podnio Aldo Supermarkets protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 25. listopada 2018. u predmetu T-359/17, Aldo Supermarkets protiv EUIPO-a — Aldi Einkauf

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/17

      Žalba koju je 27. prosinca 2018. podnio Aldo Supermarkets protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 25. listopada 2018. u predmetu T-359/17, Aldo Supermarkets protiv EUIPO-a — Aldi Einkauf
      (predmet C-822/18 P)
      (2019/C 255/24)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Aldo Supermarkets (zastupnik: M. Thewes, avocat)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo, Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG
      Žalba je rješenjem Suda (šesto vijeće) od 4. lipnja 2019. proglašena nedopuštenom.


title: predmet C-310/19 P: Žalba koju je 15. travnja 2019. podnio Boudewijn Schokker protiv rješenja Općeg suda (osmo vijeće) od 8. veljače 2019. u predmetu T-817/17, Schokker protiv EASA-e

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/17

      Žalba koju je 15. travnja 2019. podnio Boudewijn Schokker protiv rješenja Općeg suda (osmo vijeće) od 8. veljače 2019. u predmetu T-817/17, Schokker protiv EASA-e
      (predmet C-310/19 P)
      (2019/C 255/25)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Boudewijn Schokker (zastupnici: T. Martin, S. Orlandi, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Agencija Europske unije za sigurnost zračnog prometa (EASA)

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine rješenje od 8. veljače 2019. u predmetu T-817/17, Schokker/EASA;

                  —

                  vrati predmet na ponovno suđenje Općem sudu;

                  —

                  naknadno odluči o troškovima.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prema mišljenju žalitelja Opći sud je, kao prvo, počinio pogrešku koja se tiče prava odbivši tužbu zbog razloga koji je istaknuo po službenoj dužnosti i pogrešno kvalificirao kao „očitog”. Opći sud je tako povrijedio članak 126. svojeg Poslovnika i žaliteljeva prava obrane.
      Kao drugo, žalitelj tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava zaključivši da nije potrebno provjeravati razloge povlačenja sporne ponude za posao jer se u svakom slučaju ponuda za posao može povući u bilo kojem trenutku i bez poštovanja ikakvog uvjeta.


title: predmet C-331/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. travnja 2019. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) — Staatssecretaris van Financiën protiv X

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. travnja 2019. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) — Staatssecretaris van Financiën protiv X
      (predmet C-331/19)
      (2019/C 255/27)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Hoge Raad der Nederlanden

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Staatssecretaris van Financiën

         Tuženik: X

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li pojam „hrana za ljudsku potrošnju” iz Priloga III. točke 1. Direktive o PDV-u 2006. (1) tumačiti na način da se njime u skladu s člankom 2. Uredbe (EZ) br. 178/2002 (2) Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2002. o utvrđivanju općih načela i uvjeta zakona o hrani, osnivanju Europske agencije za sigurnost hrane te utvrđivanju postupaka u područjima sigurnosti hrane obuhvaća svaka tvar ili proizvod, prerađen, djelomično prerađen ili neprerađen, a namijenjen je prehrani ljudi ili se može očekivati da će ga ljudi konzumirati?
                  U slučaju niječnog odgovora: kako treba pobliže odrediti pojam u tom slučaju?

                  2.

                  Ako se jela i pića ne mogu smatrati hranom za ljudsku potrošnju: na temelju kojih kriterija u tom slučaju valja ispitati trebaju li se takvi proizvodi smatrati proizvodima koji se obično koriste kao dodatak hrani ili kao zamjena za hranu?

         (1)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)

         (2)  Uredba (EZ) br. 178/2002 Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2002. o utvrđivanju općih načela i uvjeta zakona o hrani, osnivanju Europske agencije za sigurnost hrane te utvrđivanju postupaka u područjima sigurnosti hrane (SL 2002., L 31, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str. 91.)


title: predmet C-339/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. travnja 2019. uputio Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumunjska) — SC Romenergo SA, Aris Capital SA protiv Autoritatea de Supraveghere Financiară

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. travnja 2019. uputio Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumunjska) — SC Romenergo SA, Aris Capital SA protiv Autoritatea de Supraveghere Financiară
      (predmet C-339/19)
      (2019/C 255/28)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Înalta Curte de Casație și Justiție

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: SC Romenergo SA, Aris Capital SA

         Druga stranka u postupku: Autoritatea de Supraveghere Financiară

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 63. i sljedeće članke UFEU-a, u vezi s člankom 2. stavkom 2. Direktive 2004/25/EZ (1) i člankom 87. Direktive 2001/34/EZ (2), tumačiti na način da im se protivi nacionalna odredba (u konkretnom slučaju članak 2. stavak 3. podstavak (j) Uredbe CNVM br. 1/2006) kojom se utvrđuje pravna presumpcija usklađenog djelovanja kad je riječ o udjelima u društvima čije su dionice uvrštene za trgovanje na uređenom tržištu te se smatraju alternativnim investicijskim fondovima (tzv. društva za financijska ulaganja — S.I.F.) u odnosu na:

                  1.

                  osobe koje su izvršile ili zajedno izvršavaju gospodarske transakcije u vezi s tržištem kapitala ili neovisno o istome, i

                  2.

                  osobe koje u okviru gospodarskih transakcija koriste financijske resurse koji imaju isti izvor ili proizlaze od različitih uključenih subjekata.

         (1)  Direktiva 2004/25/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o ponudama za preuzimanje (SL 2004., L 142, str. 12) (SL, Posebno izdanje na hrvatskom jeziku: poglavlje 17., svezak 1., str. 141.)

         (2)  Direktiva 2001/34/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 28. svibnja 2001. o uvrštenju vrijednosnih papira u službenu kotaciju burze te o informacijama koje treba objaviti o tim vrijednosnim papirima (SL 2001., L 184, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku poglavlje 6., svezak 3. str. 8.)


title: predmet C-341/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. travnja 2019. uputio Bundesarbeitsgericht (Njemačka) — MH Müller Handels GmbH protiv MJ

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. travnja 2019. uputio Bundesarbeitsgericht (Njemačka) — MH Müller Handels GmbH protiv MJ
      (predmet C-341/19)
      (2019/C 255/29)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesarbeitsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Revident: MH Müller Handels GmbH

         Protivnik revidenta: MJ

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Može li se utvrđeno neizravno različito postupanje na temelju vjere u smislu članka 2. stavka 2. točke (b) Direktive 2000/78/EZ (1) na temelju internog pravila privatnog poduzetnika smatrati primjerenim samo ako je na temelju tog pravila zabranjeno nošenje svih vidljivih simbola vjerskih, političkih i drugih uvjerenja, a ne samo nošenje upadljivih i velikih simbola?

                  2.

                  U slučaju da je odgovor na prvo pitanje negativan:

                              a)

                              Treba li članak 2. stavak 2. točku (b) Direktive 2000/78/EZ tumačiti na način da se prava iz članka 10. Povelje i članka 9. EKLJP-a mogu uzeti u obzir prilikom provjere je li utvrđeno neizravno različito postupanje na temelju vjere primjereno na temelju internog pravila privatnog poduzetnika kojim se zabranjuje nošenje upadljivih i velikih simbola vjerskih, političkih i drugih uvjerenja?

                              b)

                              Treba li članak 2. stavak 2. točku (b) Direktive 2000/78/EZ tumačiti na način da se nacionalne odredbe ustavnog ranga kojima se štiti sloboda vjeroispovijedi, kao povoljnije odredbe u smislu članka 8. stavka 1. Direktive 2000/78/EZ, mogu uzeti u obzir prilikom provjere je li utvrđeno neizravno različito postupanje na temelju vjere primjereno na temelju internog pravila privatnog poduzetnika kojim se zabranjuje nošenje upadljivih i velikih simbola vjerskih, političkih i drugih uvjerenja?

                  3.

                  U slučaju da su odgovori na pitanja 2.a i 2.b negativni:

                              Treba li zbog primarnog prava Unije prilikom provjere upute koja se temelji na internom pravilu privatnog poduzetnika, kojim se zabranjuje nošenje upadljivih i velikih simbola vjerskih, političkih i drugih uvjerenja, odbiti primijeniti nacionalne odredbe ustavnog ranga kojima se štiti sloboda vjeroispovijedi, čak i ako se primarnim pravom Unije, kao na primjer člankom 16. Povelje, priznaje nacionalno zakonodavstvo i praksa?

         (1)  Direktiva Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (SL 2000., L 303, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69.)


title: predmet C-345/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. travnja 2019. uputio Amtsgericht Düsseldorf (Njemačka) — EUflight.de GmbH protiv Eurowings GmbH

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. travnja 2019. uputio Amtsgericht Düsseldorf (Njemačka) — EUflight.de GmbH protiv Eurowings GmbH
      (predmet C-345/19)
      (2019/C 255/30)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: EUflight.de GmbH

         Tuženik: Eurowings GmbH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li odredbe iz članaka 4., 5., 6. i 7. Uredbe 261/2004 (1) tumačiti na način da putnici, koji se rezerviranim letom do konačnog odredišta prevezu više od jednog sata prije planiranog polijetanja, odgovarajućom primjenom članka 7. te uredbe primaju odštetu?

                  2.

                  Može li se odšteta smanjiti u skladu s člankom 7. stavkom 2. te uredbe ovisno o udaljenosti leta ako je vrijeme dolaska prije tamo navedenih kašnjenja dolaska, čak i prije dolaska predviđenog redom letenja?

                  3.

                  Je li mogućnost smanjenja isključena ako je vrijeme polijetanja toliko prije vremena polijetanja predviđenog redom letenja koliko je predviđeno graničnim vrijednostima za kašnjenja u članku 7. stavku 2. (to jest više od dva, tri ili četiri sata)?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)


title: predmet C-353/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. svibnja 2019. uputio Verwaltungsgericht Köln (Njemačka) — Interseroh Dienstleistungs GmbH protiv Land Nordrhein-Westfalen

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. svibnja 2019. uputio Verwaltungsgericht Köln (Njemačka) — Interseroh Dienstleistungs GmbH protiv Land Nordrhein-Westfalen
      (predmet C-353/19)
      (2019/C 255/31)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Interseroh Dienstleistungs GmbH

         Tuženik: Land Nordrhein-Westfalen

         Prethodna pitanja

                  1.

                              a)

                              Treba li Uredbu (EZ) br. 1013/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2006. o pošiljkama otpada (1), osobito Prilog III. u vezi s kategorijom B 3020 Priloga IX. Baselskoj konvenciji (2), tumačiti na način da alineje sadržane u toj kategoriji odgovaraju različitim pojedinim kategorijama u smislu Uredbe br. 1013/2006?

                              b)

                              U slučaju negativnog odgovora na pitanje 1. a):

                                          Obuhvaća li kategorija B 3020 miješani papirnati i kartonski otpad koji — poput otpada u pitanju u glavnom postupku — osim lagane ambalaže od papira, kartona i ljepenke — također sadržava kartonska pakiranja za tekućine od zalijepljenog/slojevitog kartona?

                  2.

                  U slučaju pozitivnog odgovora na pitanje 1. b):

                              a)

                              Treba li kategoriju B 3020 odnosno njezinu četvrtu alineju tumačiti na način da se njome zahtijeva da otpad ne sadržava nikakav strani materijal u smislu da je razvrstavanje otpada u tu kategoriju isključeno kada otpad — neovisno o svojem volumenu i mogućoj opasnosti — sadržava materijale koji nisu papirnati ili kartonski otpad i otpadci (strani materijali)?

                              b)

                              U slučaju negativnog odgovora na pitanje 2. a):

                                          Može li se na temelju udjela stranog materijala u otpadu, osobito s obzirom na njegov volumen, također isključiti razvrstavanje otpada u kategoriju B 3020 odnosno njezinu četvrtu alineju ako uvjeti takozvanog uvodnog dijela teksta Priloga III. Uredbi br. 1013/2006 nisu ispunjeni, odnosno da je taj otpad onečišćen drugim materijalima u mjeri da se rizici vezani uz taj otpad, kad se uzmu u obzir opasna svojstva navedena u Prilogu III. Direktivi 2008/98/EZ (3), ne povećavaju toliko da ga je primjereno podvrgnuti postupku prethodne pismene obavijesti i odobrenja, i da to ne onemogućava oporabu tog otpada na način prihvatljiv za okoliš?

                  3.

                  U slučaju negativnog odgovora na pitanje 1. b):

                              a)

                              Treba li točku 3. podtočku (g) Priloga IIIA Uredbe br. 1013/2006 tumačiti na način da se njome zahtijeva da otpad ne sadržava nikakav strani materijal u smislu da je razvrstavanje mješavine otpada u tu kategoriju isključeno kada mješavina — neovisno o svojem volumenu i mogućoj opasnosti — sadržava otpad različit od otpada navedenog u prve tri alineje kategorije B 3020 (strani materijali)?

                              b)

                              U slučaju negativnog odgovora na pitanje 3. a):

                                          Mogu li strani materijali koji ne isključuju u svakom slučaju razvrstavanje u točku 3. podtočku (g) Priloga IIIA Uredbi br. 1013/2006 također podrazumijevati otpad koji bi promatran zasebno bio razvrstan u četvrtu alineju kategorije B 3020?

         (1)  SL 2006., L 190, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 16., str. 86.)

         (2)  Baselska konvencija o nadzoru prekograničnog prometa opasnog otpada i njegovu odlaganju od 22. ožujka 1989.

         (3)  Direktiva 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu i stavljanju izvan snage određenih direktiva (SL. 2008., L 312, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 34., str. 99.)


title: predmet C-366/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. svibnja 2019. uputio Sofijski rajonen sad (Bugarska) — „BOSOLAR” EOOD protiv „CHEZ ELEKTRO BULGARIA” AD

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. svibnja 2019. uputio Sofijski rajonen sad (Bugarska) — „BOSOLAR” EOOD protiv „CHEZ ELEKTRO BULGARIA” AD
      (predmet C-366/19)
      (2019/C 255/32)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sofijski rajonen sad

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj:„BOSOLAR” EOOD

         Tuženik:„CHEZ ELEKTRO BULGARIA” AD

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 16. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, kojim se uređuje pravo na slobodu poduzetništva u pravnom poretku Unije, tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis kao što je članak 18. Prehodni i zaklyuchitelni razporedbi na Zakona za izmenenie i dopalnenie na zakona za energetikata (Prijelazne i završne odredbe Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o energiji, u daljnjem tekstu: PZO ZIDZE), prema kojem se, unatoč sklopljenom ugovoru i postojećem pravnom odnosu koji su uređeni posebnim primjenjivim pravnim pravilima, mijenja jedan od bitnih ugovornih elemenata (cijena) u korist jedne ugovorne stranke?

                  2.

                  Treba li načelo pravne sigurnosti tumačiti na način da mu se protivi novo uređenje pravnih odnosa između države i privatnih osoba koji su već nastali na temelju posebnih pravila ako to novo uređenje negativno utječe na legitimna očekivanja privatnih osoba i na prava koja su one već stekle?

                  3.

                  Treba li načelo zaštite legitimnih očekivanja, kao temeljno načelo prava Unije, uzimajući u obzir presudu Suda od 10. rujna 2009., Plantanol (C-201/08, EU:C:2009:539), tumačiti na način da mu se protivi to da država članica izmijeni postojeće pravno uređenje proizvodnje električne energije iz obnovljivih izvora bez dostatnog osiguranja predvidljivosti prijevremenim ukidanjem zakonom propisanih mjera za promicanje proizvodnje električne energije iz obnovljivih izvora koje se odnose na dugoročne ugovore o kupnji električne energije, suprotno uvjetima pod kojima privatni subjekti ulažu u proizvodnju električne energije iz obnovljivih izvora i pod kojima su sklopili dugoročne ugovore o kupnji električne energije s državnim poduzećima za opskrbu električnom energijom?

                  4.

                  Treba li članke 3. i 4. Direktive 2009/28/EZ (1) o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora, uzimajući u obzir uvodne izjave 8. i 14. Direktive, tumačiti na način da se njima države članice obvezuju da nacionalnim mjerama za prenošenje Direktive osiguraju pravnu sigurnost za ulagače u sektoru proizvodnje električne energije iz obnovljivih izvora, uključujući solarnu energiju?
                  Ako odgovor na to pitanje bude potvrdan, je li u skladu s člancima 3. i 4. u vezi s uvodnim izjavama 8. i 14. Direktive 2009/28 dopušten nacionalni propis kao što je članak 18. PZO ZIDZE-a, kojim se bitno mijenjaju povlašteni uvjeti za kupnju električne energije iz obnovljivih izvora i u pogledu dugoročnih ugovora o kupnji električne energije iz takvih izvora koji su već sklopljeni u skladu s prvobitno donesenim nacionalnim mjerama za prenošenje direktive?

                  5.

                  Kako u svrhu primjene prava Unije na nacionalnoj razini treba tumačiti pojam „država članica”? Uzimajući u obzir presudu Suda od 12. srpnja 1990., Foster i dr. (C-188/89, EU:C:1990:313) i kasnije presude Suda u tom smjeru sudske prakse, odnosi li se taj pojam i na pružatelja usluge od općeg gospodarskog interesa (opskrba električnom energijom), poput tuženika u sudskom postupku u tijeku, kojem je pod zakonskim uvjetima povjereno pružanje te usluge na temelju akta državnog tijela i pod njegovim nadzorom?

         (1)  Direktiva 2009/28/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora te o izmjeni i kasnijem stavljanju izvan snage direktiva 2001/77/EZ i 2003/30/EZ (SL 2009., L 140, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 11., str. 39.)


title: predmet C-385/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. svibnja 2019. uputio International Protection Appeals Tribunal (Irska) — R.A.T., D.S. protiv Minister for Justice and Equality

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. svibnja 2019. uputio International Protection Appeals Tribunal (Irska) — R.A.T., D.S. protiv Minister for Justice and Equality
      (predmet C-385/19)
      (2019/C 255/33)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      International Protection Appeals Tribunal

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: R.A.T. i D.S.

         Druga stranka u postupku: Minister for Justice and Equality

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Predviđa li članak 15. Direktive 2013/33/EU (1) različite kategorije „podnositelja zahtjeva”?

                  2.

                  Kakvo se ponašanje smatra kašnjenjem za koje je kriv podnositelj zahtjeva u smislu članka 15. stavka 1. Direktive 2013/33/EU?

         (1)  Direktiva 2013/33/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju standarda za prihvat podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu (preinaka) (SL 2013., L 180, str. 96.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 137.)


title: predmet C-400/19: Tužba podnesena 23. svibnja 2019. — Europska komisija protiv Mađarske

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/25

      Tužba podnesena 23. svibnja 2019. — Europska komisija protiv Mađarske
      (predmet C-400/19)
      (2019/C 255/34)
      Jezik postupka: mađarski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: A. Sipos, A. Lewis i E. Manhaeve, agenti)

         Tuženik: Mađarska

         Tužbeni zahtjev

      Komisija od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je Mađarska povrijedila svoje obveze na temelju članka 34. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i Uredbe (EU) br. 1308/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o uspostavljanju zajedničke organizacije tržišta poljoprivrednih proizvoda (1) jer je ograničila utvrđivanje prodajnih cijena poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda, osobito uzimajući u obzir članak 3. stavak 2. točku (u) a mezőgazdasági és élelmiszeripari termékek vonatkozásában a beszállítókkal szemben alkalmazott tisztességtelen forgalmazói magatartás tilalmáról szóló, 2009. évi XCV. törvény (Zakon XCV. iz 2009. o zabrani nepoštenih trgovačkih praksi dobavljača u vezi s poljoprivrednim i prehrambenim proizvodima);

                  —

                  naloži Mađarskoj snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Zakonom XCV. iz 2009. o zabrani nepoštenih trgovačkih praksi dobavljača u vezi s poljoprivrednim i prehrambenim proizvodima (u daljnjem tekstu: Zakon XCV.) donesene su posebne sektorske odredbe u vezi s utvrđivanjem maloprodajnih cijena predmetnih proizvoda.
      Komisija smatra da se članak 3. stavak 2. točka (u) Zakona XCV. ne odnosi na obilježja poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda, nego samo na načine njihove prodaje, zbog čega valja smatrati da se takva odredba odnosi na načine prodaje u smislu presude Keck i Mithouard (vidjeti presudu od 24. studenoga 1993., Keck i Mithouard, spojeni predmeti C-267/91 i C-268/91, EU:C:1993:905). Razmotrivši učinke te mjere, valja utvrditi da je ona usporediva s količinskim ograničenjem trgovine između država članica u smislu članka 34. UFEU-a.
      Komisija smatra da članak 3. stavak 2. točka (u) Zakona XCV. zapravo ne utječe jednako na prodaju domaćih i uvezenih proizvoda te da nije riječ o prikladnoj i proporcionalnoj mjeri s obzirom na bilo koji legitiman cilj koji je s njom povezan.

         (1)  Uredba (EU) br. 1308/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o uspostavljanju zajedničke organizacije tržišta poljoprivrednih proizvoda i stavljanju izvan snage uredbi Vijeća (EEZ) br. 922/72, (EEZ) br. 234/79, (EZ) br. 1037/2001 i (EZ) br. 1234/2007 (SL 2013., L 347, str. 671. te ispravci SL 2014., L 189, str. 261. i SL 2015., L 114, str. 25.)


title: predmet C-402/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. svibnja 2019. uputio cour du travail de Liège (Belgija) — LM protiv Centre public d'action sociale de Seraing

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/26

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. svibnja 2019. uputio cour du travail de Liège (Belgija) — LM protiv Centre public d'action sociale de Seraing
      (predmet C-402/19)
      (2019/C 255/35)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour du travail de Liège

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: LM

         Tuženik: Centre public d'action sociale de Seraing

         Prethodna pitanja

      Je li članak 57. stavak 2. podstavak 1. belgijskog Organskog zakona od 8. srpnja 1976. o centrima za socijalnu skrb protivan člancima 5. i 13. Direktive 2008/115/EZ (1), u vezi s člankom 19. stavkom 2. i člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima kao i člankom 14. stavkom 1. točkom (b) te direktive te člancima 7. i 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima kako ih je Sud protumačio u presudi Abdida od 18. prosinca 2014. (C-562/13):

                  —

                  kao prvo, jer dovodi do toga da se strancu državljaninu treće države koji nezakonito boravi na državnom području države članice uskrati da preuzme brigu o svojim osnovnim potrebama, koliko god je to moguće, dok je u tijeku tužba za poništenje i suspenziju koju je, u svoje ime i u svojstvu zastupnika svojeg djeteta koje je tada još bilo maloljetno, podnio protiv odluke kojom im se nalaže da napuste državno područje države članice,

                  —

                  iako, kao drugo, s jedne strane, navedeno dijete koje je danas punoljetno boluje od teške bolesti i izvršenje te odluke moglo bi ga izložiti ozbiljnoj opasnosti od naglog i nepovratnog pogoršanja njegova zdravstvenog stanja i iako, s druge strane, prisutnost tog roditelja uz njegovo punoljetno dijete medicinski stručnjaci smatraju neophodnim zbog njegove ranjivosti koja proizlazi iz njegova zdravstvenog stanja (anemija srpastih stanica s recidivnim krizama i potreba za kirurškim zahvatom kako bi se izbjegla paraliza)?

         (1)  Direktiva 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom (SL 2008, L 348, str. 98.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 8., str. 188.).


title: predmet C-410/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. svibnja 2019. uputio Supreme Court of the United Kingdom (Ujedinjeno Kraljevstvo) — The Software Incubator Ltd protiv Computer Associates (UK) Ltd

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/27

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. svibnja 2019. uputio Supreme Court of the United Kingdom (Ujedinjeno Kraljevstvo) — The Software Incubator Ltd protiv Computer Associates (UK) Ltd
      (predmet C-410/19)
      (2019/C 255/36)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Supreme Court of the United Kingdom

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: The Software Incubator Ltd

         Tuženik: Computer Associates (UK) Ltd

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Čini li primjerak računalnog programa koji se nalogodavčevim klijentima dostavlja elektroničkim putem, a ne na materijalnom nosaču podataka, „robu” u skladu sa značenjem tog pojma iz definicije trgovačkog zastupnika sadržane u članku 1. stavku 2. Direktive Vijeća 86/653/EEZ od 18. prosinca 1986. o usklađivanju prava država članica u vezi samozaposlenih trgovačkih zastupnika (1)?

                  2.

                  Kada se računalni program nalogodavčevim klijentima dostavlja tako da im se dodijeli trajna licencija za korištenje njegovih primjeraka, je li riječ o „prodaji robe” u skladu sa značenjem tog pojma iz definicije trgovačkog zastupnika sadržane u članku 1. stavku 2. Direktive 86/653?

         (1)  SL 1986., L 382, str. 17. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 10., str. 45.)


title: predmet C-440/19 P: Žalba koju je 6. lipnja 2019. podnio Pometon SpA protiv presude Općeg suda (treće prošireno vijeće) od 28. ožujka 2019. u predmetu T-433/16, Pometon protiv Komisije

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/28

      Žalba koju je 6. lipnja 2019. podnio Pometon SpA protiv presude Općeg suda (treće prošireno vijeće) od 28. ožujka 2019. u predmetu T-433/16, Pometon protiv Komisije
      (predmet C-440/19 P)
      (2019/C 255/37)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Žalitelj: Pometon SpA (zastupnici: E. Fabrizi, V. Veneziano, A. Molinaro, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:
      primarno, ukine pobijanu presudu u dijelu u kojem su njome odbijeni tužbeni razlozi za ukidanje pobijane odluke u cijelosti i posljedično ukine pobijanu odluku;
      podredno:

                  —

                  ukine pobijanu presudu u dijelu u kojem je Opći sud pogrešno isključio prekid navodnog sudjelovanja Pometona u spornom sporazumu u razdoblju od 18. studenoga 2005. do 20. ožujka 2007. i, posljedično, smanji, u okviru svoje neograničene nadležnosti, novčanu kaznu izrečenu Pometonu;

                  —

                  smanji u svakom slučaju, u okviru svoje neograničene nadležnosti, novčanu kaznu izrečenu Pometonu zbog toga što je Opći sud povrijedio načelo jednakog postupanja;

            u svakom slučaju, naloži Komisiji snošenje troškova postupka i svih drugih troškova i pristojbi koje je tužitelj imao u vezi s ovim postupkom i u postupku pred Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U potporu žalbi, žalitelj navodi 4 razloga.

                  1.

                     Prvi razlog: Opći sud je pogrešno primijenio temeljna načela na kojima počiva poredak Europske unije, odnosno načelo pretpostavke nedužnosti i načelo nepristranosti postupka, propustivši sankcionirati Komisijinu povredu tih temeljnih načela.

                  2.

                     Drugi razlog: Opći sud je povrijedio načela o teretu dokaza i propustio primijeniti načelo pretpostavke nedužnosti kada je potvrdio zaključke Komisije prema kojima je Pometon sudjelovao u navodnom sporazumu; osim toga je pružio proturječno i nedostatno obrazloženje u tom smislu.
                  Opći sud donosi zaključak o krivnji tužitelja na temelju pretpostavki i „vjerojatnosti”, navodeći, osim toga, na apsolutno općenit način dokumente na kojima bi se temeljile takve pretpostavke.

                  3.

                     Treći razlog: Opći sud je pogrešno primijenio načela o teretu dokazivanja i propustio primijeniti načelo pretpostavke nedužnosti kada je utvrdio da je Komisija u pravno dovoljnoj mjeri dokazala da Pometon nije prekinuo svoje sudjelovanje u povredi u razdoblju od otprilike šesnaest mjeseci, od 18. studenoga 2005. do 20. ožujka 2007., iako za to razdoblje nije raspolagao dokazima o tajnim kontaktima; usto je pružio proturječno i nedostatno obrazloženje.

                  4.

                     Četvrti razlog: Opći sud je povrijedio načelo jednakog postupanja prilikom određivanja iznosa kazne izrečene Pometonu i pružio proturječno i nedostatno obrazloženje o tome. Nadalje, Opći sud je ponovno odredio iznos sankcije izrečene žalitelju time što je utvrdio postotak smanjenja osnovnog iznosa sankcije koji nije u skladu s postocima smanjenja koje je Komisija odobrila strankama u postupku i nije pružio objektivno obrazloženje za takvo postupanje.


title: predmet T-433/15: Presuda Općeg suda od 5. lipnja 2019. — Bank Saderat protiv Vijeća (Izvanugovorna odgovornost — Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja protiv Irana — Zamrzavanje financijskih sredstava — Ograničenje u pogledu ulaska na državna područja država članica — Naknada štete koju je tužitelj navodno pretrpio slijedom uvrštenja i zadržavanja njegova imena na popisu osoba i subjekata na koje se primjenjuju mjere ograničavanja o kojima je riječ — Dovoljno bitna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima)

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/30

      Presuda Općeg suda od 5. lipnja 2019. — Bank Saderat protiv Vijeća
      (predmet T-433/15) (1)

      (Izvanugovorna odgovornost - Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja protiv Irana - Zamrzavanje financijskih sredstava - Ograničenje u pogledu ulaska na državna područja država članica - Naknada štete koju je tužitelj navodno pretrpio slijedom uvrštenja i zadržavanja njegova imena na popisu osoba i subjekata na koje se primjenjuju mjere ograničavanja o kojima je riječ - Dovoljno bitna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima)
      (2019/C 255/38)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Bank Saderat plc (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: S. Jeffrey, S. Ashley, A. Irvine, solicitors, M. Demetriou, QC, i R. Blakeley, barrister)

         Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: u početku M. Bishop i N. Rouam, zatim M. Bishop i H. Marcos Fraile, agenti)

         Intervenijent u potporu tuženiku: Europska komisija (zastupnici: u početku M. Konstantinidis i D. Gauci, zatim M. Konstantinidis, A. Tizzano i C. Zadra, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a, kojim se traži naknada štete koju je tužitelj navodno pretrpio zbog uvrštenja njegova imena na popis uvrštenih osoba i subjekata koji je naveden u Uredbi Vijeća (EZ) br. 423/2007 od 19. travnja 2007. o mjerama ograničavanja protiv Irana (SL 2007., L 103, str. 1.), Uredbi Vijeća (EU) br. 961/2010 od 25. listopada 2010. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 423/2007 (SL 2010., L 281, str. 1.) i Uredbi Vijeća (EU) br. 267/2012 od 23. ožujka 2012. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 961/2010 (SL 2012., L 88, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 4., str. 194.).

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvo Bank Saderat plc snosit će vlastite troškove, kao i troškove Vijeća Europske unije.

                  3.

                     Europska komisija snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 320, 28. 9. 2015.


title: predmet T-399/17: Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — Dalli protiv Komisije („Izvanugovorna odgovornost — OLAF-ova istraga — Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima — Neimovinska šteta — Uzročna veza”)

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/31

      Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — Dalli protiv Komisije
      (predmet T-399/17) (1)

      („Izvanugovorna odgovornost - OLAF-ova istraga - Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima - Neimovinska šteta - Uzročna veza”)
      (2019/C 255/39)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: John Dalli (St. Julians, Malta) (zastupnici: L. Levi i S. Rodrigues, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J.-P. Keppenne i J. Baquero Cruz, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a kojim se traži naknada štete koju je tužitelj navodno pretrpio zbog navodno nezakonitog postupanja Komisije i Europskog ureda za borbu protiv prijevara (OLAF) u vezi s istekom njegova mandata kao člana Komisije 16. listopada 2012.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     John Dalli snosit će vlastite troškove kao i troškove Europske komisije.

         (1)  SL C 277, 21. 8. 2017.


title: predmet T-539/17: Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — EIB protiv Sirije (Arbitražna klauzula — Ugovor o zajmu „Al Thawra” br. 16405 — Neispunjenje ugovora — Povrat predujmljenih iznosa — Zatezne kamate — Postupak zbog ogluhe)

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/31

      Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — EIB protiv Sirije
      (predmet T-539/17) (1)

      (Arbitražna klauzula - Ugovor o zajmu „Al Thawra” br. 16405 - Neispunjenje ugovora - Povrat predujmljenih iznosa - Zatezne kamate - Postupak zbog ogluhe)
      (2019/C 255/40)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Europska investicijska banka (zastupnici: na početku P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones i J. Shirran, zatim F. Oxangoiti Briones, J. Klein i J. Shirran, agenti, uz asistenciju D. Artsa, odvjetnika, i T. Cuswortha, solicitor)

         Tuženik: Sirijska Arapska Republika

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 272. UFEU-a kojim se traži da se Sirijskoj Arapskoj Republici naloži povrat iznosa koje duguje u okviru ugovora o zajmu „Al Thawra” br. 16405, uvećanih za zatezne kamate.

         Izreka

                  1.

                     Sirijskoj Arapskoj Republici nalaže se povrat Europskoj uniji, koju predstavlja Europska investicijska banka (EIB), iznosa od 404 792,06 eura, 954 331,07 britanskih funti (GBP), 29 130 433,00 japanskih jena (JPY) i 1 498 184,58 američkih dolara (USD).

                  2.

                     Na navedene iznose obračunavaju se zatezne kamate po godišnjoj stopi od 4,52% na iznose glavnice i ugovorne kamate, od 9. kolovoza 2017. do isplate.

                  3.

                     U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  4.

                     Sirijskoj Arapskoj Republici nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 369, 30. 10. 2017.


title: predmet T-540/17: Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — EIB protiv Sirije („Arbitražna klauzula — Ugovor o zajmu ‚Electricity Distribution Project’ br. 20948 — Neispunjenje ugovora — Povrat predujmljenih iznosa — Zatezne kamate — Postupak zbog ogluhe”)

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/32

      Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — EIB protiv Sirije
      (predmet T-540/17) (1)

      („Arbitražna klauzula - Ugovor o zajmu ‚Electricity Distribution Project’ br. 20948 - Neispunjenje ugovora - Povrat predujmljenih iznosa - Zatezne kamate - Postupak zbog ogluhe”)
      (2019/C 255/41)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Europska investicijska banka (zastupnici: na početku P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones i J. Shirran, zatim F. Oxangoiti Briones, J. Klein i J. Shirran, agenti, uz asistenciju D. Artsa, odvjetnika, i T. Cuswortha, solicitor)

         Tuženik: Sirijska Arapska Republika

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 272. UFEU-a kojim se traži da se Sirijskoj Arapskoj Republici naloži povrat iznosa koje duguje u okviru ugovora o zajmu „Electricity Distribution Project” br. 20948, uvećanih za zatezne kamate.

         Izreka

                  1.

                     Sirijskoj Arapskoj Republici se nalaže povrat Europskoj Uniji, koju zastupa Europska investicijska banka (EIB), iznosa od 52 657 141,77 eura.

                  2.

                     Navedeni iznos nosi zatezne kamate na iznose glavnice i na ugovorne kamate, koje se računaju u skladu s metodom predviđenom člankom 3. stavkom 2. ugovora o zajmu „Electricity Distribution Project” br. 20948, sklopljenog između EIB-a i Sirijske Arapske Republike 5. veljače 2001. i izmijenjenog dopisima od 3. listopada 2003., 28. veljače 2006., 9. svibnja i 8. listopada 2017., počevši od 9. kolovoza 2017. do isplate.

                  3.

                     U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  4.

                     Sirijskoj Arapskoj Republici nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 369, 30. 10. 2017.


title: predmet T-541/17: Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — EIB protiv Sirije („Arbitražna klauzula — Ugovor o zajmu ‚Electricity Transmission Project’ br. 20868 — Neispunjenje ugovora — Povrat unaprijed isplaćenih iznosa — Zatezne kamate — Postupak zbog ogluhe”)

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/33

      Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — EIB protiv Sirije
      (predmet T-541/17) (1)

      („Arbitražna klauzula - Ugovor o zajmu ‚Electricity Transmission Project’ br. 20868 - Neispunjenje ugovora - Povrat unaprijed isplaćenih iznosa - Zatezne kamate - Postupak zbog ogluhe”)
      (2019/C 255/42)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Europska investicijska banka (zastupnici: u početku P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones i J. Shirran, zatim F. Oxangoiti Briones, J. Klein i J. Shirran, agenti, uz asistenciju D. Artsa, odvjetnika, i T. Cuswortha, solicitora)

         Tuženik: Sirijska Arapska Republika

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 272. UFEU-a kojim se traži da se Sirijskoj Arapskoj Republici naloži povrat dugovanih iznosa u okviru ugovora o zajmu „Electricity Transmission Project” br. 20868, uvećano za zatezne kamate.

         Izreka

                  1.

                     Sirijskoj Arapskoj Republici nalaže se povrat iznosa od 38 934 400,51 eura i 3 383 971,66 švicarskih franaka (CHF) Europskoj uniji koju zastupa Europska investicijska banka (EIB)

                  2.

                     Navedeni iznosi uključuju zatezne kamate izračunane na temelju metode predviđene u članku 3. stavku 2. ugovora o zajmu „Electricity Transmission Project” br. 20868 sklopljenog između EIB-a i Sirijske Arapske Republike 14. prosinca 2000. i izmijenjenog 20. prosinca 2004., o glavnici i ugovornim kamatama, od 9. kolovoza 2017. do datuma plaćanja.

                  3.

                     U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  4.

                     Sirijskoj Arapskoj Republici nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 369, 30. 10. 2017.


title: predmet T-614/17: Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — Bonnafous protiv EACEA-e („Javna služba — Ugovorno osoblje — Otkaz nakon isteka razdoblja probnog rada — Uobičajeni uvjeti za obavljanje probnog rada — Uznemiravanje — Načelo dobre uprave — Dužnost brižnog postupanja — Prava obrane — Pravo na saslušanje — Očita pogreška u ocjeni — Zlouporaba ovlasti — Odgovornost”)

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/34

      Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — Bonnafous protiv EACEA-e
      (predmet T-614/17) (1)

      („Javna služba - Ugovorno osoblje - Otkaz nakon isteka razdoblja probnog rada - Uobičajeni uvjeti za obavljanje probnog rada - Uznemiravanje - Načelo dobre uprave - Dužnost brižnog postupanja - Prava obrane - Pravo na saslušanje - Očita pogreška u ocjeni - Zlouporaba ovlasti - Odgovornost”)
      (2019/C 255/43)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužiteljica: Laurence Bonnafous (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: S. Rodrigues i A. Blot, odvjetnici)

         Tuženik: Izvršna agencija za obrazovanje, audiovizualnu politiku i kulturu (zastupnici: H. Monet i V. Kasparian, agenti, uz asistenciju D. Waelbroecka i A. Durona, odvjetnika)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a kojim se traži, s jedne strane, poništenje odluke o otkazu od 14. studenoga 2016. te odluke o odbijanju prigovora tužiteljice od 2. lipnja 2017. koje je EACEA donijela i, s druge strane, naknada štete koju je tužiteljica navodno pretrpjela zbog tih odluka.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Laurence Bonnafous nalaže se snošenje troškova postupka.

         (1)  SL C 374, 6. 11. 2017.


title: predmet T-616/17 RENV: Presuda Općeg suda od 5. lipnja 2019. — Siragusa protiv Vijeća („Javna služba — Dužnosnici — Prestanak službe — Zahtjev za umirovljenje — Izmjena odredbi Pravilnika nakon podnošenja zahtjeva — Povlačenje ranije odluke — Odgovornost”)

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/34

      Presuda Općeg suda od 5. lipnja 2019. — Siragusa protiv Vijeća
      (predmet T-616/17 RENV) (1)

      („Javna služba - Dužnosnici - Prestanak službe - Zahtjev za umirovljenje - Izmjena odredbi Pravilnika nakon podnošenja zahtjeva - Povlačenje ranije odluke - Odgovornost”)
      (2019/C 255/44)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Sergio Siragusa (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: T. Bontinck i A. Guillerme, odvjetnici)

         Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Bauer i M. Veiga, a zatim M. Bauer i R. Meyer, agenti

         Intervenijent u potporu tuženiku: Europski parlament (zastupnici: M. Rantala i Í. Ní Riagáin Düro, a zatim I. Lázaro Betancor i C. González Argüelles, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a za, s jedne strane, poništenje odluke Vijeća od 12. studenoga 2014. o povlačenju ranije odluke Vijeća kojom se odobrava tužiteljev zahtjev za prijevremeno umirovljenje od 11. srpnja 2013. i, s druge strane, za naknadu financijske i neimovinske štete koju je tužitelj navodno pretrpio zbog te odluke.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se Odluka Vijeća Europske unije od 12. studenoga 2014. o povlačenju ranije odluke Vijeća kojom se odobrava zahtjev Sergija Siraguse za prijevremeno umirovljenje od 11. srpnja 2013.

                  2.

                     Nalaže se Vijeću nadoknaditi S. Siragusi iznos od 5 000 eura, uvećan za zatezne kamate od donošenja ove presude do potpune isplate, po stopi koju utvrđuje Europska središnja banka (ESB) za svoje glavne operacije refinanciranja, uvećanoj za dva postotna boda.

                  3.

                     U preostalom dijelu zahtjev za naknadu štete se odbija.

                  4.

                     Nalaže se Vijeću snošenje vlastitih troškova te troškova S. Siraguse, uključujući one u vezi s predmetima F-124/15 i T-678/16 P.

                  5.

                     Europski parlament snosit će svoje troškove, uključujući one u vezi s predmetima F-124/15 i T-678/16 P.

         (1)  SL C 414 od 14. 12. 2015. (predmet prvotno upisan kod Službeničkog suda Europske unije pod brojem F-124/15 i proslijeđen Općem sudu Europske unije 1.9.2016.).


title: predmet T-43/18: Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — Rietze protiv EUIPO-a — Volkswagen (Vozilo VW Bus T 5) („Dizajn Zajednice — Postupak za proglašavanje dizajna ništavim — Registrirani dizajn Zajednice koji predstavlja vozilo VW Bus T 5 — Raniji dizajn Zajednice — Razlog ništavosti — Individualni karakter — Upućeni korisnik — Različiti ukupni dojam — Članak 6. i članak 25. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 6/2002”)

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/35

      Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — Rietze protiv EUIPO-a — Volkswagen (Vozilo VW Bus T 5)
      (predmet T-43/18) (1)

      („Dizajn Zajednice - Postupak za proglašavanje dizajna ništavim - Registrirani dizajn Zajednice koji predstavlja vozilo VW Bus T 5 - Raniji dizajn Zajednice - Razlog ništavosti - Individualni karakter - Upućeni korisnik - Različiti ukupni dojam - Članak 6. i članak 25. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 6/2002”)
      (2019/C 255/45)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Rietze GmbH & Co. KG (Altdorf, Njemačka) (zastupnik: M. Krogmann, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: S. Hanne, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Volkswagen AG (Wolfsburg, Njemačka) (zastupnik: C. Klawitter, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba protiv odluke trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 21. studenoga 2017. (predmet R 1204/2016-3) koja se odnosi na postupak za proglašavanje dizajna ništavim između društava Rietze i Volkswagen.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu Rietze GmbH & Co. KG nalaže se snošenje troškova postupka.

         (1)  SL C 104, 19. 3. 2018.


title: predmet T-191/18: Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — Rietze protiv EUIPO-a — Volkswagen (Vozilo VW Caddy Maxi) („Dizajn Zajednice — Postupak za proglašavanje dizajna ništavim — Registrirani dizajn Zajednice koji predstavlja vozilo VW Caddy Maxi — Raniji dizajn Zajednice — Razlog ništavosti — Individualni karakter — Upućeni korisnik — Različiti ukupni dojam — Članak 6. i članak 25. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 6/2002 — Teret dokazivanja koji je na podnositelju zahtjeva za proglašavanje dizajna ništavim — Zahtjevi povezani s reprodukcijom ranijeg dizajna”)

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/36

      Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — Rietze protiv EUIPO-a — Volkswagen (Vozilo VW Caddy Maxi)
      (predmet T-191/18) (1)

      („Dizajn Zajednice - Postupak za proglašavanje dizajna ništavim - Registrirani dizajn Zajednice koji predstavlja vozilo VW Caddy Maxi - Raniji dizajn Zajednice - Razlog ništavosti - Individualni karakter - Upućeni korisnik - Različiti ukupni dojam - Članak 6. i članak 25. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 6/2002 - Teret dokazivanja koji je na podnositelju zahtjeva za proglašavanje dizajna ništavim - Zahtjevi povezani s reprodukcijom ranijeg dizajna”)
      (2019/C 255/46)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Rietze GmbH & Co. KG (Altdorf, Njemačka) (zastupnik: M. Krogmann, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: S. Hanne, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Volkswagen AG (Wolfsburg, Njemačka) (zastupnik: C. Klawitter, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba protiv odluke trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 11. siječnja 2018. (predmet R 1203/2016-3), koja se odnosi na postupak za proglašavanje dizajna ništavim između društava Rietze i Volkswagen.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu Rietze GmbH & Co. KG nalaže se snošenje troškova postupka.

         (1)  SL C 161, 7. 5. 2018.


title: predmet T-192/18: Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — Rietze protiv EUIPO-a — Volkswagen (Véhicule VW Caddy) („Dizajn zajednice — Postupak za proglašavanje dizajna ništavim — Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija — Registrirani dizajn zajednice koji prikazuje vozilo VW Caddy — Raniji dizajn Zajednice — Razlog ništavosti — Individualni karakter — Upućeni korisnik — Drukčiji ukupan dojam — Članak 6. i članak 25. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 6/2002 — Teret dokazivanja koji je na podnositelju zahtjeva za proglašavanje dizajna ništavim — Zahtjevi povezani s reprodukcijom ranijeg dizajna”)

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/37

      Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — Rietze protiv EUIPO-a — Volkswagen (Véhicule VW Caddy)
      (predmet T-192/18) (1)

      („Dizajn zajednice - Postupak za proglašavanje dizajna ništavim - Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija - Registrirani dizajn zajednice koji prikazuje vozilo VW Caddy - Raniji dizajn Zajednice - Razlog ništavosti - Individualni karakter - Upućeni korisnik - Drukčiji ukupan dojam - Članak 6. i članak 25. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 6/2002 - Teret dokazivanja koji je na podnositelju zahtjeva za proglašavanje dizajna ništavim - Zahtjevi povezani s reprodukcijom ranijeg dizajna”)
      (2019/C 255/47)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Rietze GmbH & Co. KG (Altdorf, Njemačka) (zastupnik: M. Krogmann, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: S. Hanne, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Volkswagen AG (Wolfsburg, Njemačka) (zastupnik: C. Klawitter, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba protiv odluke trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 11. siječnja 2018. (predmet R 1244/2016-3) koja se odnosi na postupak za proglašavanje dizajna ništavim između društava Rietze i Volkswagen.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu Rietze GmbH & Co. KG nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 161, 7. 5. 2018.


title: predmet T-209/18: Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — Porsche protiv EUIPO-a — Autec (Motorna vozila) („Dizajn Zajednice — Postupak proglašavanja dizajna ništavim — Registrirani dizajn Zajednice koji predstavlja motorno vozilo — Raniji dizajn zajednice — Razlog ništavosti — Nedostatak individualnog karaktera — Članak 6. i članak 25. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 6/2002”)

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/37

      Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — Porsche protiv EUIPO-a — Autec (Motorna vozila)
      (predmet T-209/18) (1)

      („Dizajn Zajednice - Postupak proglašavanja dizajna ništavim - Registrirani dizajn Zajednice koji predstavlja motorno vozilo - Raniji dizajn zajednice - Razlog ništavosti - Nedostatak individualnog karaktera - Članak 6. i članak 25. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 6/2002”)
      (2019/C 255/48)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG (Stuttgart, Njemačka) (zastupnik: C. Klawitter, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: S. Hanne, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Autec AG (Nuremberg, Njemačka) (zastupnik: M. Krogmann, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 19. siječnja 2019. (predmet R 945/2016-3), koja se odnosi na postupak proglašavanja dizajna ništavim između društava Autec AG i Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 166, 14. 5. 2018.


title: predmet T-210/18: Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — Porsche protiv EUIPO-a — Autec (osobna motorna vozila) („Dizajn Zajednice — Postupak za proglašavanje dizajna ništavim — Registrirani dizajn Zajednice koji predstavlja osobno motorno vozilo — Raniji dizajn Zajednice — Razlog ništavosti — Nedostatak individualnog karaktera — Članak 6. i članak 25. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 6/2002”)

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/38

      Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — Porsche protiv EUIPO-a — Autec (osobna motorna vozila)
      (predmet T-210/18) (1)

      („Dizajn Zajednice - Postupak za proglašavanje dizajna ništavim - Registrirani dizajn Zajednice koji predstavlja osobno motorno vozilo - Raniji dizajn Zajednice - Razlog ništavosti - Nedostatak individualnog karaktera - Članak 6. i članak 25. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 6/2002”)
      (2019/C 255/49)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG (Stuttgart, Njemačka) (zastupnik: C. Klawitter, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: S. Hanne, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Autec AG (Nuremberg, Njemačka) (zastupnik: M. Krogmann, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba protiv odluke trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 19. siječnja 2018. (predmet R 941/2016-3), koja se odnosi na postupak za proglašavanje dizajna ništavim između društava Autec AG i Dr.Ing. h.c. F. Porsche AG.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 166, 14. 5. 2018.


title: predmet T-220/18: Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. Torrefazione Caffè Michele Battista protiv EUIPO-a — Battista Nino Caffè (Battistino) („Žig Europske unije — Postupak za proglašavanje žiga ništavim — Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija — Figurativni žig Battistino — Raniji verbalni žig Europske unije BATTISTA — Proglašenje djelomične ništavosti — Dokaz stvarne uporabe ranijeg žiga — Članak 57. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (postao članak 64. stavak 2. Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/39

      Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. Torrefazione Caffè Michele Battista protiv EUIPO-a — Battista Nino Caffè (Battistino)
      (predmet T-220/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak za proglašavanje žiga ništavim - Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija - Figurativni žig Battistino - Raniji verbalni žig Europske unije BATTISTA - Proglašenje djelomične ništavosti - Dokaz stvarne uporabe ranijeg žiga - Članak 57. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (postao članak 64. stavak 2. Uredbe (EU) 2017/1001)”)
      (2019/C 255/50)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Torrefazione Caffè Michele Battista Srl (Triggiano, Italija) (zastupnici: V. Franchini, F. Paesan i R. Bia, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: L. Rampini, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Battista Nino Caffè Srl (Triggiano, Italija) (zastupnik: D. Russo, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 22. siječnja 2018. (predmet R 400/2017-5), koja se odnosi na postupak za proglašavanje žiga ništavim između društava Battista Nino Caffè i Torrefazione Caffè Michele Battista.

         Izreka

                  1.

                     Odluka petog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 22. siječnja 2018. (predmet R 400/2017-5) poništava se.

                  2.

                     U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                     EUIPO-u i društvu Battista Nino Caffè Srl nalaže se snošenje troškova postupka pred Općim sudom.

         (1)  SL C 190, 4. 6. 2018.


title: predmet T-221/18: Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — Torrefazione Caffè Michele Battista protiv EUIPO-a — Battista Nino Caffè (BATTISTINO) („Žig Europske unije — Postupak za proglašavanje žiga ništavim — Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija — Verbalni žig BATTISTINO — Raniji verbalni žig Europske unije BATTISTA — Proglašenje žiga ništavim — Dokaz stvarne uporabe ranijeg žiga — Članak 57. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (postao članak 64. stavak 2. Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/40

      Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — Torrefazione Caffè Michele Battista protiv EUIPO-a — Battista Nino Caffè (BATTISTINO)
      (predmet T-221/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak za proglašavanje žiga ništavim - Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija - Verbalni žig BATTISTINO - Raniji verbalni žig Europske unije BATTISTA - Proglašenje žiga ništavim - Dokaz stvarne uporabe ranijeg žiga - Članak 57. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (postao članak 64. stavak 2. Uredbe (EU) 2017/1001)”)
      (2019/C 255/51)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Torrefazione Caffè Michele Battista Srl (Triggiano, Italija) (zastupnici: V. Franchini, F. Paesan i R. Bia, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: L. Rampini, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Battista Nino Caffè Srl (Triggiano, Italija) (zastupnik: D. Russo, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 22. siječnja 2018. (predmet R 402/2017-5), koja se odnosi na postupak za proglašavanje žiga ništavim između društava Battista Nino Caffè i Torrefazione Caffè Michele Battista.

         Izreka

                  1.

                     Odluka petog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 22. siječnja 2018. (predmet R 402/2017-5) poništava se.

                  2.

                     U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                     EUIPO-u i društvu Battista Nino Caffè Srl nalaže se snošenje troškova postupka pred Općim sudom.

         (1)  SL C 190, 4. 6. 2018.


title: predmet T-229/18: Presuda Općeg suda od 5. lipnja 2019. — Biolatte protiv EUIPO-a (Biolatte) (Žig Europske unije — Prijava verbalnog žiga Europske unije Biolatte — Apsolutni razlog za odbijanje — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/41

      Presuda Općeg suda od 5. lipnja 2019. — Biolatte protiv EUIPO-a (Biolatte)
      (predmet T-229/18) (1)

      (Žig Europske unije - Prijava verbalnog žiga Europske unije Biolatte - Apsolutni razlog za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)
      (2019/C 255/52)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Biolatte Oy (Turku, Finska) (zastupnik: J. Ikonen, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: J. Crespo Carrillo i H. O’Neill, agenti)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 6. veljače 2018. (predmet R 351/2017-1), koja se odnosi na prijavu registracije verbalnog znaka Biolatte kao žiga Europske unije.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu Biolatte Oy nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 190, 4. 6. 2018.


title: predmet T-338/19: Tužba podnesena 6. lipnja 2019. — UE protiv Komisije

text:
               5.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 263/50

      Tužba podnesena 6. lipnja 2019. — UE protiv Komisije
      (predmet T-338/19)
      (2019/C 263/58)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: UE (zastupnici: S. Rodrigues i A. Champetier, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Komisije od 1. kolovoza 2018. o odbijanju tužiteljevog zahtjeva za priznavanje profesionalne bolesti;

                  —

                  prema potrebi, poništi Odluku Komisije od 5. ožujka 2019. o odbijanju tužiteljeve pritužbe od 5. studenoga 2018.;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova koji su nastali tužitelju.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogrešci u tumačenju razumnosti roka u kojem je podnesen zahtjev u odnosu na profesionalnu bolest.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na zloporabi ovlasti.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava obrane i obveze obrazlaganja.


title: predmet T-345/19: Tužba podnesena 10. lipnja 2019. — Santini protiv Parlamenta

text:
               5.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 263/51

      Tužba podnesena 10. lipnja 2019. — Santini protiv Parlamenta
      (predmet T-345/19)
      (2019/C 263/59)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Giacomo Santini (Trento, Italija) (zastupnik: M. Paniz, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi priopćenje Glavne uprave za financije Europskog parlamenta, kojime se implementira Odluka br. 14/2018 od 12. srpnja 2018. Ufficio di Presidenza della Camera dei Deputati (Ured predsjedništva Zastupničkog doma Talijanske Republike) i/ili Odluka br. 6/2018 Consiglio di Presidenza del Senato della Repubblica italiana (Vijeće predsjedništva Senata Talijanske Republike) i, u svakom slučaju,

                  —

                  poništi ponovno određivanje i ponovno izračunavanje doživotne rente koje je odobrio Europski parlament;

                  —

                  posljedično tomu, utvrdi i proglasi pravo tužitelja na zadržavanje predmetne doživotne rente u stečenim iznosima dospjelim na temelju propisa koji je prethodio Odluci br. 14/2018 Ureda predsjedništva Zastupničkog doma Talijanske Republike i Odluci br. 6/2018 Vijeća predsjedništva Senata Talijanske Republike i naloži Europskom parlamentu da tužitelju isplati sve neosnovano zadržane iznose uvećane za monetarnu revalorizaciju i zakonske kamate od dana zadržavanja iznosa do isplate, kao i

                  —

                  naloži Europskom parlamentu da postupi po presudi i trenutačno i potpuno uspostavi prvotni iznos doživotne rente, kao i naknadu svih šteta, ako i u mjeri u kojoj se pokaže da ih duguje tužitelju.

                  —

                  u svakom slučaju, naloži Parlamentu plaćanje troškova, odvjetničkih naknada uvećanih za PDV, davanja, poreze i paušalne troškove.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U potporu tužbi, tužitelj ističe osam razloga:

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog odnosi se na povredu iznimne nadležnosti Ureda predsjednika Europskog parlamenta.
                  Tužitelj ističe nezakonitost ponovnog izračuna europske doživotne rente koja je provedena jednostrano i na retroaktivan i stalan način na temelju utvrđene (nepostojeće) automatske primjene Odluke br. 14/2018 Zastupničkog doma Talijanske Republike, bez prethodnog odgovarajućeg vijećanja Ureda predsjednika Europskog parlamenta, kojem inače pripada potpuna nadležnost u tom području (članak 25. Unutarnjeg pravilnika Europskog parlamenta).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog odnosi se na povredu unutarnjih propisa Europskog parlamenta.
                  Tužitelj ističe nezakonitost ponovnog izračuna europske doživotne rente koji se protivi članku 1. aneksa III. Pravilnika o troškovima i naknadama Europskog parlamenta koji je bio na snazi do 2009. Kada je zastupnik u Europskom parlamentu završio svoj mandat, njegovo socijalno osiguranje se konačno određuje prema uvjetima koji su tada propisani za talijanske nacionalne zastupnike. Eventualne promjene tih uvjeta, koje se dogode tijekom godina, ne mogu retroaktivno utjecati na situaciju koju je Europski parlament već definirao i okončao uvjetima koje su bili na snazi u trenutku stjecanja prava, s obzirom na to da Zastupnički dom Talijanske Republike od tog trenutka više nema nikakve ovlasti u tom pogledu.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog odnosi se na povredu članka 28. Statuta zastupnika.
                  Tužitelj ističe nezakonitost ponovnog izračuna europske doživotne rente koji se protivi članku 28. Statuta europskih zastupnika i člancima 75. i 76. njegovih provedbenih mjera, kojima se utvrđuje da prava stečena prije stupanja na snagu novog Statuta ostaju konačno stečena i poštovana po uvjetima koji su tada predviđeni. Prema tužitelju, od tih se zaštitnih klauzula ne može odstupiti, a pogotovo ne pukom odlukom Ureda predsjedništva Zastupničkog doma Talijanske Republike koja ima retroaktivnu i trajnu prirodu, osim da ih se povrijedi, kao i legitimna očekivanja ovih subjekata da im se doživotna renta ne promijeni na gore, čak retroaktivno i s učinkom primjene različitog sustava izračuna arbitrarno uvedenog retroaktivno.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog odnosi se na sankcionirajuću prirodu ograničavajuće mjere i povredu načela zakonitosti, neretroaktivnosti i nediskriminacije.
                  Tužitelj navodi nezakonitost ponovnog izračuna doživotnih renti s obzirom na to da isti ima sankcionirajuću i diskriminatornu prirodu prema samo jednoj kategoriji subjekata (bivšim talijanskim zastupnicima) i predstavlja čisto simboličku intervenciju s političkom vrijednošću nepovezanu s objektivnim ciljevima štednje; budući da ponovni izračun doživotnih renti izvršen retroaktivno s različitim modalitetima i trajnim učincima određuje neopravdano nejednako postupanje u odnosu na bivše zastupnike u Europskom parlamentu iz drugih država članica, kao i zastupnike u Europskom parlamentu izabrane nakon 2009. te općenito sve druge građane koji se ne podvrgavaju nikakvom ograničavajućem postupanju.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog odnosi se na povredu članka 1. Protokola br. 1. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava.
                  Prema tužitelju, doživotna renta je ekonomska isplata koja je postala dio osobne imovine zastupnika koji ju primaju ili su stekli uvjete za primanje u budućnosti. Njezino iznenadno smanjenje, tim više ako je posljedica ponovnog izračuna rente učinjenog retroaktivno s različitim kriterijima izvršenja koje je Zastupnički dom Talijanske Republike odredio jednostrano i arbitrarno — ekvivalentno je činjenici oporezivanja osobne imovine zastupnika koje, stoga, ne može biti propisano zakonom i koje, ipak, mora biti opravdano posebnim javnim interesom, koji u ovom slučaju nije naveden ni, u svakom slučaju, postojeći, s obzirom na to da ovo ponovno određivanje doživotnih renti neće proizvesti nikakvu konkretnu uštedu.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog odnosi se na povredu načela legitimnih očekivanja, pravne sigurnosti i zaštite stečenih prava.
                  Tužitelj ističe nezakonitost zbog očite povrede načela sigurnosti propisa i odnosa, kao i legitimnog očekivanja zaštite stečenih prava. Prema njegovu mišljenju, ponovni izračun rente djeluje retroaktivno, namećući unazad različite načine za određivanje rente, koji dovode do smanjenja (u predmetnom slučaju 50 % manje), definitivno i trajno, nakon što je korisnik stekao pravo dugo prije donošenja spomenute odluke. Na taj način radikalno se izdaje prirodno i legitimno povjerenje primatelja u učinkovitost i stabilnost doživotne rente, bez ikakvog primjerenog razloga koji bi mogao opravdati tako radikalan i trajan učinak na situacije koje su ostvarene i zaključene već dulje vrijeme.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog odnosi se na povredu načela razumnosti, jednakog postupanja, nediskriminacije i solidarnosti.
                  Tužitelj navodi nezakonitost intervencije koja je usvojena bez obrazloženja svojih razloga i ciljeva, prelazeći granice iznimnosti i pristanka, što dovodi to očite protivnosti načelu društvene jednakosti i razumnosti.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog odnosi se na daljnje razloge kršenja načela razumnosti, proporcionalnosti, jednakosti postupanja, nediskriminacije i solidarnosti.
                  Stranka ističe nezakonitost predmetne intervencije s obzirom na to da je suprotna načelima razumnosti, proporcionalnosti, solidarnosti, jednakog postupanja jer: 1. retroaktivno nameće sustav doprinosa subjektima kojima je renta bila isplaćivana dugo vremena prije Odluke br. 14/2018. Zastupničkog doma Talijanske Republike, ako čak ne i prije stupanja na snagu sustava doprinosa s tzv. Reformom Dini (1996.); 2. mijenja pravni status doprinosa koji se isplaćuju bivšim zastupnicima bez, osim toga, određivanja merituma direktnih nameta koje je Dom zadržao kao zamjenu za namete; 3. nameće retroaktivnu primjenu sustava doprinosa koji nema ništa s doprinosima ni u načinu ni u svrsi, 4. radi iracionalnu i pogrešnu primjenu koeficijenata za promjenu i vjerojatnih kriterija za izračun, pozivajući se na već poznatu prošlost, a ne na budućnost, 5. izdaje jasnu namjeru izjednačavanja doživotnih renti sa socijalnim osiguranjem javnih radnika, dok je u stvarnosti riječ o primanjima različite prirode.


title: predmet C-387/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. svibnja 2019. uputio Raad van State (Belgija) — RTS infra BVBA, Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel protiv Vlaams Gewest

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. svibnja 2019. uputio Raad van State (Belgija) — RTS infra BVBA, Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel protiv Vlaams Gewest
      (predmet C-387/19)
      (2019/C 270/21)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Raad van State

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: RTS infra BVBA, Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel

         Tuženik: Vlaams Gewest

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 57. stavak 4. točke (c) i (g) u vezi s člankom 57. stavcima 6. i 7. Direktive 2014/24/EU (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ tumačiti na način da mu se protivi primjena prilikom koje je sam gospodarski subjekt obvezan dostaviti dokaz o mjerama koje je poduzeo kako bi dokazao svoju pouzdanost?

                  2.

                  Ako je odgovor potvrdan: ako se tumači na taj način, ima li članak 57. stavak 4. točke (c) i (g) u vezi s člankom 57. stavcima 6. i 7. Direktive 2014/24/EU izravan učinak?

         (1)  SL 2014., L 94., str. 65. i ispravci SL 2015., L 275 str. 68. i SL 2016., L 311 str. 26.


title: predmet C-388/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. svibnja 2019. uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugal) — MK protiv Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. svibnja 2019. uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugal) — MK protiv Autoridade Tributária e Aduaneira
      (predmet C-388/19)
      (2019/C 270/22)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: MK

         Tuženik: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Prethodna pitanja

      Treba li odredbe članaka 12., 56., 57. i 58. Ugovora o osnivanju Europske zajednice (koji su postali članci 18., 63., 64. i 65. Ugovora o funkcioniranju Europske unije) tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis poput onoga o kojem je riječ u ovom predmetu (članak 43. stavak 2. Zakonika o IRPF-u, potvrđen Uredbom sa zakonskom snagom br. 442-A/88 od 30. studenoga, u verziji iz Zakona br. 109-B/2001 od 27. prosinca), uzimajući u obzir izmjene uvedene Zakonom br. 67-A/2007 od 31. prosinca uključivanjem stavaka 7. i 8. (koji su postali stavci 9. i 10.) u članak 72. Zakonika o IRPF-u, čiji je cilj omogućiti da kapitalni dobici koje prodajom imovine smještene u jednoj državi članici (Portugalu) ostvaruje rezident neke druge države članice Europske unije (Francuska) ne podliježu, na fakultativnoj osnovi, poreznom opterećenju većem od onog koji se za istu vrstu transakcije primjenjuje na kapitalne dohotke koje ostvaruje rezident države članice u kojoj se nalazi imovina?


title: predmet C-392/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. svibnja 2019. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) — VG Bild-Kunst protiv Stiftung Preußischer Kulturbesitz

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. svibnja 2019. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) — VG Bild-Kunst protiv Stiftung Preußischer Kulturbesitz
      (predmet C-392/19)
      (2019/C 270/23)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj revizije: VG Bild-Kunst

         Druga stranka u revizijskom postupku: Stiftung Preußischer Kulturbesitz

         Prethodno pitanje

      Predstavlja li uključivanje framingom autorskog djela, koje je uz pristanak nositelja prava dostupno na internetskoj stranici kojoj se slobodno može pristupiti, na internetsku stranicu treće osobe priopćavanje autorskog djela javnosti u smislu članka 3. stavka 1. Direktive 2001/29/EZ (1) ako do tog uključivanja dolazi uslijed zaobilaženja zaštitnih mjera protiv framinga koje je poduzeo ili naložio nositelj prava?

         (1)  Direktiva 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu, SL 2001., L 167, str. 10. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 119.)


title: predmet C-403/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. svibnja 2019. uputio Conseil d'État (Francuska) — Société Générale SA protiv Ministre de l'Action et des Comptes publics

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. svibnja 2019. uputio Conseil d'État (Francuska) — Société Générale SA protiv Ministre de l'Action et des Comptes publics
      (predmet C-403/19)
      (2019/C 270/25)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d'État

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Société Générale SA

         Druga stranka u postupku: Ministre de l'Action et des Comptes publics

         Prethodno pitanje

      S obzirom na članak 56. Ugovora o osnivanju Europske zajednice, koji je postao članak 63. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, podrazumijeva li činjenica da se na temelju primjene [poreznih] pravila, u svrhu nadoknade dvostrukog oporezivanja dividendi koje je društvu koje plaća porez na dobit u državi članici čiji je rezident isplatilo društvo koje je rezident druge države i koje, zbog toga što ta država izvršava svoju poreznu nadležnost, podliježe porezu po odbitku, može dopustiti postojanje nepogodnosti na štetu transakcija koje se odnose na vrijednosne papire inozemnih društava koje su izvršila društva koja plaćaju porez na dobit u prvoj državi, da ta država, kada je odlučeno da se nadoknadi dvostruko oporezivanje, ide dalje od samog odricanja od primanja poreznih prihoda koje bi ostvarila naplaćivanjem poreza na dobit na predmetne dividende?


title: predmet C-441/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. lipnja 2019. uputio Rechtbank Den Haag, Sitzungsort ’s-Hertogenbosch (Nizozemska) — TQ protiv Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. lipnja 2019. uputio Rechtbank Den Haag, Sitzungsort ’s-Hertogenbosch (Nizozemska) — TQ protiv Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (predmet C-441/19)
      (2019/C 270/27)
      Jezik postupka:nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Den Haag, Sitzungsort ’s-Hertogenbosch

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: TQ

         Tuženik: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 10. Direktive 2008/115/EZ (1) (u daljnjem tekstu: Direktiva o vraćanju) u vezi s člancima 4. i 24. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), uvodnom izjavom 22. i člankom 5. točkom (a) Direktive o vraćanju kao i člankom 15. Direktive 2011/95/EU (2) (u daljnjem tekstu: Direktiva o kvalifikaciji) tumačiti na način da se država članica prije nego što maloljetniku bez pratnje odredi obvezu vraćanja mora uvjeriti te provesti istragu o tome postoji li u zemlji podrijetla odgovarajuća prihvatna ustanova i je li dostupna?

                  2.

                  Treba li članak 6. stavak 1. Direktive o vraćanju u vezi s člankom 21. Povelje tumačiti na način da država članica nije ovlaštena pri odobravanju zakonitog boravka na svojem državnom području razlikovati na temelju dobi ako se utvrdi da maloljetnik bez pratnje nema pravo na status izbjeglice niti na supsidijarnu zaštitu?

                  3.

                  Treba li članak 6. stavak 4. Direktive o vraćanju tumačiti na način da obvezu vraćanja treba suspendirati te stoga priznati zakoniti boravak ako maloljetnik bez pratnje ne ispuni svoju obvezu vraćanja i država članica ne poduzme i neće poduzeti nikakve konkretne radnje kako bi provela udaljavanje? Treba li članak 8. stavak 1. Direktive o vraćanju tumačiti na način da treba smatrati da je riječ o povredi načela lojalne suradnje i načela lojalnosti u Zajednici ako se protiv maloljetnika bez pratnje donese odluka o vraćanju, a da se nakon toga ne poduzimaju radnje udaljavanja sve dok maloljetnik bez pratnje ne navrši 18 godina?

         (1)  Direktiva 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom (SL 2008., L 348, str. 98.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 8., str. 188.)

         (2)  Direktiva 2011/95/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni statusa izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite (SL 2011., L 337, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 13., str. 248.)