title: Spojeni predmeti C-143/20 i C-213/20: Presuda Suda (treće vijeće) od 24. veljače 2022. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie – Poljska) – A/O (C-143/20), G. W., E. S./A. Towarzystwo Ubezpieczeń Życie S.A. (C-213/20) („Zahtjev za prethodnu odluku – Slobodno pružanje usluga – Izravno životno osiguranje – Ugovori o životnom osiguranju povezani s investicijskim fondovima nazvani „unit-linked” – Direktiva 2002/83/EZ – Članak 36. – Direktiva 2002/92/EZ – Članak 12. stavak 3. – Obveza priopćavanja informacija prije sklapanja ugovora – Informacije o prirodi temeljne imovine „unit-linked” ugovora o osiguranju – Područje primjene – Doseg – Direktiva 2005/29/EZ – Članak 7. – Nepoštena poslovna praksa – Zavaravajuće izostavljanje”)

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/2

      Presuda Suda (treće vijeće) od 24. veljače 2022. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie – Poljska) – A/O (C-143/20), G. W., E. S./A. Towarzystwo Ubezpieczeń Życie S.A. (C-213/20)
      (Spojeni predmeti C-143/20 i C-213/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Slobodno pružanje usluga - Izravno životno osiguranje - Ugovori o životnom osiguranju povezani s investicijskim fondovima nazvani „unit-linked” - Direktiva 2002/83/EZ - Članak 36. - Direktiva 2002/92/EZ - Članak 12. stavak 3. - Obveza priopćavanja informacija prije sklapanja ugovora - Informacije o prirodi temeljne imovine „unit-linked” ugovora o osiguranju - Područje primjene - Doseg - Direktiva 2005/29/EZ - Članak 7. - Nepoštena poslovna praksa - Zavaravajuće izostavljanje”)
      (2022/C 165/02)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: A (C-143/20), G. W., E. S. (C-213/20)

         Tuženici: O (C-143/20), A. Towarzystwo Ubezpieczeń Życie S.A. (C-213/20)

         Izreka

                  1.

                  Članak 36. stavak 1. Direktive 2002/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. studenoga 2002. o životnom osiguranju treba tumačiti na način da se informacije koje su u njemu navedene moraju priopćiti potrošaču koji, u svojstvu osiguranika, pristupa skupnom ugovoru o životnom osiguranju povezanom s investicijskim fondom, sklopljenom između društva za osiguranje i ugovaratelja osiguranja koji je poduzetnik. Na društvu za osiguranje je da priopći te informacije ugovaratelju osiguranja koji je poduzetnik, koji ih mora prenijeti tom potrošaču prije njegova pristupanja tom ugovoru, zajedno sa svim drugim pojašnjenjima koja se pokažu potrebnima s obzirom na njegove zahtjeve i potrebe, u skladu s tom odredbom, u vezi s člankom 12. stavkom 3. Direktive 2002/92/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 9. prosinca 2002. o posredovanju u osiguranju.

                  2.

                  Članak 36. stavak 1. Direktive 2002/83, u vezi s točkom (a)12 dijela A. Priloga III. toj direktivi, treba tumačiti na način da podaci o prirodi temeljne imovine koji se potrošaču moraju priopćiti prije njegova pristupanja skupnom unit-linked ugovoru povezanom s investicijskim fondom moraju uključivati podatke o bitnim svojstvima te temeljne imovine. Ti podaci:

                              —

                              moraju uključivati jasne, točne i razumljive informacije o gospodarskoj i pravnoj prirodi navedene temeljne imovine kao i o strukturnim rizicima koji su s njome povezani i

                              —

                              ne moraju nužno uključivati iscrpne informacije o prirodi i razmjeru svih investicijskih rizika povezanih s ulaganjem u tu temeljnu imovinu ni iste informacije kao što su one koje je izdavatelj financijskih instrumenata koji čine tu temeljnu imovinu priopćio društvu za osiguranje na temelju članka 19. stavka 3. Direktive 2004/39/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o tržištima financijskih instrumenata te o izmjeni direktiva Vijeća 85/611/EEZ i 93/6/EEZ i Direktive 2000/12/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 93/22/EEZ.

                  3.

                  Članak 36. stavak 1. Direktive 2002/83 treba tumačiti na način da se informacije iz točke (a)12 dijela A. Priloga III. toj direktivi ne moraju nužno priopćiti potrošaču koji, u svojstvu osiguranika, pristupa skupnom unit-linked ugovoru povezanom s investicijskim fondom u okviru zasebnog predugovornog postupka i da mu se ne protivi nacionalna odredba na temelju koje bi bilo dostatno da te informacije budu spomenute u tom ugovoru, pod uvjetom da se on pravodobno uruči tom potrošaču prije njegova pristupanja kako bi mu se omogućilo da donese upućenu odluku o izboru proizvoda osiguranja koji najbolje odgovara njegovim potrebama.

                  4.

                  Članak 36. stavak 1. Direktive 2002/83 treba tumačiti na način da se njime ne zahtijeva da se smatra da nepravilno ispunjenje obveze priopćavanja informacija iz točke (a)12 dijela A. Priloga III. toj direktivi dovodi do ništavosti ili nevaljanosti skupnog unit-linked ugovora povezanog s investicijskim fondom ili izjave o pristupanju tom ugovoru i tako potrošaču koji mu je pristupio dodjeljuje pravo na povrat uplaćenih premija osiguranja, pod uvjetom da postupovna pravila koja su nacionalnim pravom predviđena za ostvarivanje prava pozivanja na tu obvezu priopćavanja informacija ne dovode u pitanje djelotvornost tog prava tako što odvraćaju tog potrošača od njegova ostvarivanja.

                  5.

                  Članak 7. Direktive 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ, direktiva 97/7/EZ, 98/27/EZ i 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća („Direktiva o nepoštenoj poslovnoj praksi”) treba tumačiti na način da nepriopćavanje informacija iz članka 36. stavka 1. Direktive 2002/83, u vezi s točkom (a)12 dijela A. Priloga III. toj direktivi, potrošaču koji pristupa skupnom unit-linked ugovoru povezanom s investicijskim fondom može činiti zavaravajuće izostavljanje u smislu te odredbe.

         (1)  SL C 209, 22. 6. 2020.

         SL C 304,14. 9. 2020.


title: Predmet C-389/20: Presuda Suda (treće vijeće) od 24. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n° 2 de Vigo – Španjolska) – CJ/Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS) („Zahtjev za prethodnu odluku – Jednako postupanje prema muškarcima i ženama u pitanjima socijalne sigurnosti – Direktiva 79/7/EEZ – Članak 4. stavak 1. – Zabrana svake diskriminacije na temelju spola – Osobe koje pružaju usluge u kućanstvu – Zaštita u slučaju nezaposlenosti – Isključenje – Stavljanje radnica u posebno nepovoljan položaj – Legitimni ciljevi socijalne politike – Proporcionalnost”)

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/11

      Presuda Suda (treće vijeće) od 24. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Vigo – Španjolska) – CJ/Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)
      (Predmet C-389/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Jednako postupanje prema muškarcima i ženama u pitanjima socijalne sigurnosti - Direktiva 79/7/EEZ - Članak 4. stavak 1. - Zabrana svake diskriminacije na temelju spola - Osobe koje pružaju usluge u kućanstvu - Zaštita u slučaju nezaposlenosti - Isključenje - Stavljanje radnica u posebno nepovoljan položaj - Legitimni ciljevi socijalne politike - Proporcionalnost”)
      (2022/C 165/12)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Vigo

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: CJ

         Tuženik: Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

         Izreka

      Članak 4. stavak 1. Direktive Vijeća 79/7/EEZ od 19. prosinca 1978. o postupnoj provedbi načela jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima socijalne sigurnosti treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba koja isključuje naknadu u slučaju nezaposlenosti iz davanja iz sustava socijalne sigurnosti koja se osobama koje pružaju usluge u kućanstvu priznaju na temelju zakonskog sustava socijalne sigurnosti ako ta odredba posebno stavlja u nepovoljan položaj radnice u odnosu na radnike i nije opravdana objektivnim čimbenicima koji nisu povezani s diskriminacijom na temelju spola.

         (1)  SL C 423, 7. 12. 2020.


title: Predmet C-23/22: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. siječnja 2022. uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugal) – Caxamar – Comércio e Indústria de Bacalhau SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/27

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. siječnja 2022. uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugal) – Caxamar – Comércio e Indústria de Bacalhau SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Predmet C-23/22)
      (2022/C 165/35)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Caxamar – Comércio e Indústria de Bacalhau SA

         Tuženik: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Prethodna pitanja

      Dopušta li pravilno tumačenje Smjernica za regionalne potpore za 2014.–2020., u vezi s odredbama Uredbe Komisije (EU) br. 651/2014 (1) od 16. lipnja 2014., osobito s njezinim člankom 1. i člankom 2. točkom 11., te Uredbom (EU) br. 1379/2013 (2) Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2013., kao i Prilogom I. Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, zaključak da, u skladu s člankom 2. stavkom 2. i člankom 22. stavkom 1. Códiga Fiscal do Investimento (Porezni zakonik o ulaganjima), koji je donesen Decretom-Lei n. 162/2014 (Uredba sa zakonskom snagom br. 162/2014), od 31. listopada, te [s] člancima 1. i 2. Portarije n. 282/2014 (Ministarska uredba br. 282/2014) od 30. prosinca, djelatnost prerade proizvoda ribarstva i akvakulture, koja se odnosi na „usoljeni bakalar”, „smrznuti bakalar” i „odsoljeni bakalar” i koja je obuhvaćena šifrom djelatnosti CAE 10204Rev3, nije djelatnost prerade poljoprivrednih proizvoda za potrebe predviđenih poreznih potpora?

         (1)  Uredba Komisije (EU) br. 651/2014 оd 17. lipnja 2014. o ocjenjivanju određenih kategorija potpora spojivima s unutarnjim tržištem u primjeni članaka 107. i 108. Ugovora – SL 2014, L 187, str. 1

         (2)  Uredba (EU) br. 1379/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2013. o zajedničkom uređenju tržišta proizvodima ribarstva i akvakulture, izmjeni uredbi Vijeća (EZ) br. 1184/2006 i (EZ) br. 1224/2009 i stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 104/2000 – SL 2013, L 354, str. 1


title: Predmet C-160/20: Presuda Suda (veliko vijeće) od 22. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank Rotterdam – Nizozemska) – Stichting Rookpreventie Jeugd i dr./Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport („Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 2014/40/EU – Proizvodnja, predstavljanje i prodaja duhanskih proizvoda – Proizvodi koji ne poštuju maksimalne razine emisije – Zabrana stavljanja na tržište – Mjerna metoda – Cigarete s filtrom koji ima mikrootvore za ventilaciju – Mjerenje emisija na temelju ISO normi – Norme koje nisu objavljene u Službenom listu Europske unije – Usklađenost sa zahtjevima objavljivanja propisanima u članku 297. stavku 1. UFEU-a u vezi s načelom pravne sigurnosti – Usklađenost s načelom transparentnosti”)

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/3

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 22. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank Rotterdam – Nizozemska) – Stichting Rookpreventie Jeugd i dr./Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport
      (Predmet C-160/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2014/40/EU - Proizvodnja, predstavljanje i prodaja duhanskih proizvoda - Proizvodi koji ne poštuju maksimalne razine emisije - Zabrana stavljanja na tržište - Mjerna metoda - Cigarete s filtrom koji ima mikrootvore za ventilaciju - Mjerenje emisija na temelju ISO normi - Norme koje nisu objavljene u Službenom listu Europske unije - Usklađenost sa zahtjevima objavljivanja propisanima u članku 297. stavku 1. UFEU-a u vezi s načelom pravne sigurnosti - Usklađenost s načelom transparentnosti”)
      (2022/C 165/03)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Rotterdam

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Stichting Rookpreventie Jeugd, Stichting Inspire2live, Rode Kruis Ziekenhuis BV, Stichting ClaudicatioNet, Nederlandse Vereniging voor Kindergeneeskunde, Nederlandse Vereniging voor Verzekeringsgeneeskunde, Accare, Stichting Universitaire en Algemene Kinder- en Jeugdpsychiatrie Noord-Nederland, Vereniging Praktijkhoudende Huisartsen, Nederlandse Vereniging van Artsen voor Longziekten en Tuberculose, Nederlandse Federatie van Kankerpatiëntenorganisaties, Nederlandse Vereniging Arbeids- en Bedrijfsgeneeskunde, Nederlandse Vereniging voor Cardiologie, Koepel van Artsen Maatschappij en Gezondheid, Koninklijke Nederlandse Maatschappij tot bevordering der Tandheelkunde, College van Burgemeester en Wethouders van Amsterdam

         Tuženik: Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport

         uz sudjelovanje: Vereniging Nederlandse Sigaretten- en Kerftabakfabrikanten (VSK),

         Izreka

                  1.

                  Članak 4. stavak 1. Direktive 2014/40/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 3. travnja 2014. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica o proizvodnji, predstavljanju i prodaji duhanskih i srodnih proizvoda i o stavljanju izvan snage Direktive 2001/37/EZ treba tumačiti na način da se njime propisuje da se maksimalne razine emisije određene u članku 3. stavku 1. te direktive u pogledu katrana, nikotina i ugljikova monoksida iz cigareta namijenjenih stavljanju na tržište ili proizvedenih u državama članicama moraju mjeriti primjenom mjernih metoda koje proizlaze iz ISO normi 4387, 10315, 8454 i 8243, na koje se upućuje u navedenom članku 4. stavku 1.

                  2.

                  Prilikom razmatranja prvog pitanja nije utvrđen nijedan element koji utječe na valjanost članka 4. stavka 1. Direktive 2014/40 s obzirom na načelo transparentnosti, Uredbu Vijeća (EU) br. 216/2013 od 7. ožujka 2013. o elektroničkom izdanju Službenog lista Europske unije i članak 297. stavak 1. UFEU-a, u vezi s načelom pravne sigurnosti.

                  3.

                  Prilikom razmatranja trećeg pitanja točke (a) nije utvrđen nijedan element koji utječe na valjanost članka 4. stavka 1. Direktive 2014/40 s obzirom na članak 5. stavak 3. Okvirne konvencije Svjetske zdravstvene organizacije o nadzoru nad duhanom.

                  4.

                  Prilikom razmatranja trećeg pitanja točke (b) nije utvrđen nijedan element koji utječe na valjanost članka 4. stavka 1. Direktive 2014/40 s obzirom na članak 114. stavak 3. UFEU-a, Okvirnu konvenciju Svjetske zdravstvene organizacije o nadzoru nad duhanom te članke 24. i 35. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.

                  5.

                  U slučaju kada članak 4. stavak 1. Direktive 2014/40 nema učinak prema pojedincima, metoda korištena u svrhe primjene njezina članka 3. stavka 1. mora biti prikladna, s obzirom na znanstvene i tehničke napretke ili međunarodno dogovorene standarde, za mjerenje razina emisija koje se otpuštaju prilikom namjenske uporabe cigarete, i imati kao osnovu visoku razinu zaštite ljudskog zdravlja, pogotovo za mlade ljude, pri čemu točnost mjerenja ostvarenih tom metodom moraju provjeriti laboratoriji koje su odobrila i koje prate nadležna tijela država članica iz članka 4. stavka 2. navedene direktive.

         (1)  SL C 222, 6. 7. 2020.


title: Predmet C-451/20: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 24. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landesgericht Korneuburg – Austrija) – Airhelp Limited/Austrian Airlines AG („Zahtjev za prethodnu odluku – Zračni prijevoz – Uredba (EZ) br. 261/2004 – Članak 3. stavak 1. – Područje primjene – Izravno povezani let s polazištem i odredištem u trećoj zemlji – Jedinstvena rezervacija pri zračnom prijevozniku Zajednice – Presjedanje na državnom području države članice – Članak 5. stavak 1. točka (c) podtočka iii. i članak 7. – Zakašnjeli zamjenski let – Uzimanje u obzir stvarnog vremena dolaska u svrhu odštete”)

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/12

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 24. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landesgericht Korneuburg – Austrija) – Airhelp Limited/Austrian Airlines AG
      (Predmet C-451/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Zračni prijevoz - Uredba (EZ) br. 261/2004 - Članak 3. stavak 1. - Područje primjene - Izravno povezani let s polazištem i odredištem u trećoj zemlji - Jedinstvena rezervacija pri zračnom prijevozniku Zajednice - Presjedanje na državnom području države članice - Članak 5. stavak 1. točka (c) podtočka iii. i članak 7. - Zakašnjeli zamjenski let - Uzimanje u obzir stvarnog vremena dolaska u svrhu odštete”)
      (2022/C 165/13)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesgericht Korneuburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Airhelp Limited

         Tuženik: Austrian Airlines AG

         Izreka

      Članak 3. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 treba tumačiti na način da se ta uredba ne primjenjuje na izravno povezani let s jedinstvenom rezervacijom koji se sastoji od dvaju letova koje treba izvesti zračni prijevoznik Zajednice u slučaju kad se i polazišna zračna luka prvog leta i odredišna zračna luka drugog leta nalaze u trećoj zemlji, pri čemu je samo zračna luka u kojoj dolazi do presjedanja smještena na državnom području države članice.

         (1)  SL C 433, 14. 12. 2020.


title: Predmet C-97/22: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. veljače 2022. uputio Landgericht Essen (Njemačka) – DC/HJ

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/33

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. veljače 2022. uputio Landgericht Essen (Njemačka) – DC/HJ
      (Predmet C-97/22)
      (2022/C 165/42)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Essen

         Stranke glavnog postupka

         Tužiteljica: DC

         Tuženik: HJ

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 14. stavak 5. Direktive 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o pravima potrošača, izmjeni Direktive Vijeća 93/13/EEZ i Direktive 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 85/577/EEZ i Direktive 97/7/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (1) tumačiti na način da se tim člankom, u slučaju da naručitelj od svoje izjave o namjeri sklapanja ugovora o građenju sklopljenom izvan poslovnih prostorija odustane tek nakon što je trgovac svoje usluge već (u cijelosti) izvršio, isključuju sva prava na kompenzacijsku naknadu ili naknadu štete trgovca i ako uvjeti koji se tiču prava na kompenzacijsku naknadu prema propisima o pravnim posljedicama odustajanja doduše nisu ispunjeni, ali je naručitelj s osnove građevinskih radova trgovca povećao imovinu, odnosno obogatio se?

         (1)  SL 2011., L 304, str. 64. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 260.)


title: Spojeni predmeti C-562/21 PPU i C-563/21 PPU: Presuda Suda (veliko vijeće) od 22. veljače 2022. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Rechtbank Amsterdam – Nizozemska) – Izvršenje europskih uhidbenih naloga izdanih protiv X-a (C-562/21 PPU), Y-a (C-563/21 PPU) („Zahtjev za prethodnu odluku – Hitni prethodni postupak – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Europski uhidbeni nalog – Okvirna odluka 2002/584/PUP – Članak 1. stavak 3. – Postupci predaje između država članica – Pretpostavke izvršenja – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Članak 47. drugi stavak – Temeljno pravo na pošteno suđenje pred zakonom prethodno ustanovljenim neovisnim i nepristranim sudom – Sustavni ili opći nedostaci – Ispitivanje u dvije faze – Kriteriji primjene – Obveza pravosudnog tijela izvršenja da konkretno i precizno provjeri postoje li ozbiljni i utvrđeni razlozi za vjerovanje da će osoba protiv koje je izdan europski uhidbeni nalog u slučaju predaje biti izložena stvarnoj opasnosti od povrede svojeg temeljnog prava na pošteno suđenje pred zakonom prethodno ustanovljenim neovisnim i nepristranim sudom”)

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/21

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 22. veljače 2022. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Rechtbank Amsterdam – Nizozemska) – Izvršenje europskih uhidbenih naloga izdanih protiv X-a (C-562/21 PPU), Y-a (C-563/21 PPU)
      (Spojeni predmeti C-562/21 PPU i C-563/21 PPU) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Hitni prethodni postupak - Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima - Europski uhidbeni nalog - Okvirna odluka 2002/584/PUP - Članak 1. stavak 3. - Postupci predaje između država članica - Pretpostavke izvršenja - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članak 47. drugi stavak - Temeljno pravo na pošteno suđenje pred zakonom prethodno ustanovljenim neovisnim i nepristranim sudom - Sustavni ili opći nedostaci - Ispitivanje u dvije faze - Kriteriji primjene - Obveza pravosudnog tijela izvršenja da konkretno i precizno provjeri postoje li ozbiljni i utvrđeni razlozi za vjerovanje da će osoba protiv koje je izdan europski uhidbeni nalog u slučaju predaje biti izložena stvarnoj opasnosti od povrede svojeg temeljnog prava na pošteno suđenje pred zakonom prethodno ustanovljenim neovisnim i nepristranim sudom”)
      (2022/C 165/25)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Amsterdam

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: X (C-562/21 PPU) Y (C-563/21 PPU)

         Izreka

      Članak 1. stavke 2. i 3. Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009., treba tumačiti na način da u slučaju kada pravosudno tijelo izvršenja od kojeg se traži da odluči o predaji osobe protiv koje je izdan europski uhidbeni nalog raspolaže elementima koji upućuju na postojanje sustavnih ili općih nedostataka u pogledu neovisnosti sudbene vlasti države članice izdavateljice, a osobito u svezi s postupkom imenovanja članova te vlasti, ono može odbiti predaju te osobe

                  —

                  u okviru europskog uhidbenog naloga izdanog radi izvršenja kazne zatvora ili mjere osiguranja oduzimanjem slobode, samo ako navedeno tijelo utvrdi da u konkretnim okolnostima predmeta postoje ozbiljni i utvrđeni razlozi zbog kojih se vjeruje da je, uzimajući u obzir osobito elemente koje podnese navedena osoba i koji se odnose na sastav sudskog vijeća koje je odlučivalo o njezinu kaznenom predmetu ili na bilo koju drugu okolnost relevantnu za ocjenu neovisnosti i nepristranosti tog vijeća, povrijeđeno temeljno pravo te osobe na pošteno suđenje pred zakonom prethodno ustanovljenim neovisnim i nepristranim sudom, sadržano u članku 47. drugom stavku Povelje Europske unije o temeljnim pravima, i

                  —

                  u okviru europskog uhidbenog naloga izdanog u svrhu vođenja kaznenog progona, samo ako to isto tijelo utvrdi da u konkretnim okolnostima predmeta postoje ozbiljni i utvrđeni razlozi zbog kojih se vjeruje da će, uzimajući u obzir osobito elemente koje podnese dotična osoba i koji se odnose na njezinu osobnu situaciju, prirodu kaznenog djela za koje se ona progoni, činjenični kontekst na kojem se temelji taj europski uhidbeni nalog ili na bilo koju drugu okolnost koja je relevantna za ocjenu neovisnosti i nepristranosti sudskog vijeća za koje je vjerojatno da će biti pozvano odlučivati u postupku koji se odnosi na tu osobu, potonja u slučaju predaje biti izložena stvarnoj opasnosti od povrede tog temeljnog prava.

         (1)  SL C 2, 3. 1. 2022.


title: Predmet T-434/21: Rješenje Općeg suda od 10. veljače 2022. – TO/EEA („Javna služba – Izvršenje presude Općeg suda – Odluka koja nije osporena u rokovima – Pravomoćnost – Uvjetna obveza koju je tijelo nadležno za sklapanje ugovora o radu preuzelo u kontekstu mirnog rješenja spora izvan Općeg suda – Ponuda mirnog rješenja spora koju tužitelj nije prihvatio – Nepostojanje akta koji negativno utječe – Nedopuštenost”)

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/34

      Rješenje Općeg suda od 10. veljače 2022. – TO/EEA
      (Predmet T-434/21) (1)

      („Javna služba - Izvršenje presude Općeg suda - Odluka koja nije osporena u rokovima - Pravomoćnost - Uvjetna obveza koju je tijelo nadležno za sklapanje ugovora o radu preuzelo u kontekstu mirnog rješenja spora izvan Općeg suda - Ponuda mirnog rješenja spora koju tužitelj nije prihvatio - Nepostojanje akta koji negativno utječe - Nedopuštenost”)
      (2022/C 165/43)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: TO (zastupnik: É. Boigelot, odvjetnik)

         Tuženik: Europska agencija za okoliš (zastupnici: O. Cornu, agent, uz asistenciju B. Wägenbaura, odvjetnika)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a da se, kao prvo, poništi odluka od 21. rujna 2020. kojom je EEA, s jedne strane, odbila izvršiti presudu od 11. lipnja 2019. TO/EEA (T-462/17, neobjavljena, EU:T:2019:397) i, s druge strane, odbila tužiteljeve zahtjeve od 16. rujna 2020. i, kao drugo, naloži EEA-i da tužitelju isplati, prvo, iznose koje odgovaraju naknadi za otkaz ugovora i naknadi za nastanjenje uvećane za zatezne kamate koje teku od 22. rujna 2016., drugo, iznos od 20 000 eura na ime naknade navodne neimovinske štete zbog otkrivanja trećim osobama njegovih osobnih podataka i, treće, iznos od 20 000 eura na ime navodne neimovinske štete zbog odbijanja da mu se dostavi razmjena pismena s njegovim prijašnjim punomoćnikom, kako prije tako i nakon izricanja presude.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

                  2.

                  TO će snositi, osim vlastitih, i troškove Europske agencije za okoliš (EEA).

         (1)  SL C 349, 30. 8. 2021.


title: Predmet C-175/20: Presuda Suda (peto vijeće) od 24. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Administratīvā apgabaltiesa – Latvija) – „SS” SIA/Valsts ieņēmumu dienests (Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka – Uredba (EU) 2016/679 – Članak 2. – Područje primjene – Članak 4. – Pojam „obrada” – Članak 5. – Načela obrade – Ograničavanje svrhe – Smanjenje količine podataka – Članak 6. – Zakonitost obrade – Obrada nužna za izvršavanje zadaće od javnog interesa povjerene voditelju obrade – Obrada nužna za ispunjenje zakonske obveze voditelja obrade – Članak 23. – Ograničenja – Obrada podataka u porezne svrhe – Zahtjev za otkrivanje informacija u vezi s oglasima za prodaju vozila na internetskoj stranici – Proporcionalnost)

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/5

      Presuda Suda (peto vijeće) od 24. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Administratīvā apgabaltiesa – Latvija) – „SS” SIA/Valsts ieņēmumu dienests
      (Predmet C-175/20) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka - Uredba (EU) 2016/679 - Članak 2. - Područje primjene - Članak 4. - Pojam „obrada” - Članak 5. - Načela obrade - Ograničavanje svrhe - Smanjenje količine podataka - Članak 6. - Zakonitost obrade - Obrada nužna za izvršavanje zadaće od javnog interesa povjerene voditelju obrade - Obrada nužna za ispunjenje zakonske obveze voditelja obrade - Članak 23. - Ograničenja - Obrada podataka u porezne svrhe - Zahtjev za otkrivanje informacija u vezi s oglasima za prodaju vozila na internetskoj stranici - Proporcionalnost)
      (2022/C 165/04)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Administratīvā apgabaltiesa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj:„SS” SIA

         Tuženik: Valsts ieņēmumu dienests

         Izreka

                  1.

                  Odredbe Uredbe (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) treba tumačiti na način da prikupljanje informacija koje uključuju veliku količinu osobnih podataka od gospodarskog subjekta, koje provodi porezna uprava, podliježe zahtjevima te uredbe, osobito onima propisanima njezinim člankom 5. stavkom 1.

                  2.

                  Odredbe Uredbe 2016/679 treba tumačiti na način da porezna uprava države članice ne može odstupiti od odredaba članka 5. stavka 1. te uredbe ako joj takvo pravo nije dodijeljeno zakonskom mjerom u smislu njezina članka 23. stavka 1.

                  3.

                  Odredbe Uredbe 2016/679 treba tumačiti na način da im se ne protivi to da porezna uprava države članice nametne pružatelju usluga internetskog oglašavanja da joj otkrije informacije koje se odnose na porezne obveznike koji su objavili oglase u nekoj od rubrika njegova internetskog portala, pod uvjetom, među ostalim, da su ti podaci nužni s obzirom na posebne svrhe za koje se prikupljaju i da razdoblje na koje se odnosi prikupljanje navedenih podataka ne prelazi trajanje koje je krajnje nužno za postizanje željenog cilja u općem interesu

         (1)  SL C 222, 6. 7. 2020.


title: Predmet C-51/22: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. siječnja 2022. uputio Pesti Központi Kerületi Bíróság (Mađarska) — PannonHitel Pénzügyi Zrt./Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.)

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/28

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. siječnja 2022. uputio Pesti Központi Kerületi Bíróság (Mađarska) — PannonHitel Pénzügyi Zrt./Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.)
      (Predmet C-51/22)
      (2022/C 165/36)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Pesti Központi Kerületi Bíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: PannonHitel Pénzügyi Zrt

         Tuženik: Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.)

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 5. stavak 1. točku (a) te članak 8. stavak 1. točku (a) prvu alineju i članak 8. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta […] te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (1) tumačiti na način da putnik može izravno od zračnog prijevoznika ostvariti pravo na naknadu cjelokupnog iznosa vrijednosti karte po cijeni po kojoj je kupljena, čak i ako je kartu rezervirao uz pomoć treće strane koja djeluje kao posrednik i kojoj je putnik platio cijenu karte, pri čemu je posrednik taj koji je kupio kartu od zračnog prijevoznika te [mu] je platio cijenu karte, pri čemu nije utvrđeno da posrednik djeluje u svojstvu ovlaštenog agenta zračnog prijevoznika niti da je riječ o organizatoru turističkih putovanja?

         (1)  SL 2004., L 46, str. 1.


title: Predmet T-71/22: Tužba podnesena 27. siječnja 2022. – BNP Paribas/SRB

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/34

      Tužba podnesena 27. siječnja 2022. – BNP Paribas/SRB
      (Predmet T-71/22)
      (2022/C 165/44)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: BNP Paribas (Pariz, Francuska) (zastupnici: A. Champsaur i A. Delors, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  naloži SRB-u da napravi cjeloviti sanacijski plan potvrđen u skladu s odlukom o sanaciji (1);

                  —

                  utvrdi da se osporavane odredbe politike o MREL-u ne smiju primijeniti;

                  —

                  poništi odluku o sanaciji;

                  —

                  poništi odluku koja se odnosi na MREL (2) i

                  —

                  naloži SRB-u da plati tužiteljeve sudske troškove kao i druge troškove i izdatke koji se odnose na ovaj postupak.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe, tužitelj istuče pet tužbenih razloga protiv odluke o sanaciji i osam tužbenih razloga protiv odluke koja se odnosi na MREL.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se odnosi na odluku o sanaciji, kojim se tvrdi da je SRB počinio pogreške koje se tiču prava. Tužitelj smatra da se odlukom o sanaciji povrjeđuju odredbe Uredbe (EU) br. 806/2014 od 15. srpnja 2014. (3) i Delegirane uredbe Komisije (EU) 2016/1075 od 23. ožujka 2016. (4) kao i načelo proporcionalnosti.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se odnosi na odluku o sanaciji, kojim se tvrdi da je SRB počinio očite pogreške u ocjeni i povrijedio načelo dobre uprave.

                              —

                              U prilog ovom razlogu, tužitelj ističe da je SRB donio univerzalnu strategiju „sanacija samo vlastitim sredstvima” za sve globalne sistemski važne institucije (GSV institucije), bez uzimanja u obzir stvarnih slučajeva sanacije, te je propustio pažljivo i nepristrano ispitati sve utemeljene i obrazložene elemente koje je tužitelj iznio u svojem izboru strategije sanacije.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se odnosi na odluku o sanaciji, kojim se tvrdi da je SRB iznio stav koji odražava normativni odabir i time premašuje njegove ovlasti prema Uredbi (EU) br. 806/2014.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se odnosi na odluku o sanaciji, kojim se tvrdi da je ista donesena povredom tužiteljeva prava na saslušanje i SRB-ove obveze obrazlaganja, jer on nije opravdao svoj izbor strategije sanacije za tužitelja.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se odnosi na odluku o sanaciji, kojim se tvrdi da određene odredbe Uredbe (EU) br. 806/2014, koje je SRB primijenio pri donošenju te odluke, povrjeđuju temeljna prava i UFEU.

                  6.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se odnosi na odluku o MREL-u, kojim se tvrdi da se ta odluka temelji i da je suštinski povezana s odlukom o sanaciji te da stoga ne bi vrijedila ako bi se ta odluka poništila.

                  7.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se odnosi na odluku o MREL-u, kojim se tvrdi da je SRB počinio pogrešku koja se tiče prava tumačeći i primjenjujući odredbe Uredbe (EU) br. 806/2014.

                              —

                              U prilog ovom razlogu, tužitelj tvrdi da SRB nije uzeo u obzir u određivanju MREL-a bankarsku grupu nakon sanacije i kombinirani zaštitni sloj (CBR) nakon sanacije pri određivanju naknade za tržišno povjerenje, te nije proveo potpunu procjenu svih relevantnih elemenata izračuna MREL-a niti naveo razloge za svoj izračun MREL-a.

                  8.

                  Treći tužbeni razlog, koji se odnosi na odluku o MREL-u, kojim se tvrdi da je SRB počinio očite pogreške u ocjeni pri određivanju MREL-a te je povrijedio načelo dobre uprave u mjeri u kojoj nije izvršio pažljivu i neprostranu ocjenu grupe BNP Paribas nakon sanacije i osobito nije uzeo u obzir učinak sanacije na veličinu i poslovni model grupe BNP Paribas.

                  9.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se odnosi na odluku o MREL-u, kojim se tvrdi da je SRB povrijedio načelo legitimnih očekivanja time što nije primijenio nekoliko odredbi svoje vlastite politike MREL-a u pogledu prilagodbe MREL-a.

                  10.

                  Peti tužbeni razlog, koji se odnosi na odluku o MREL-u, kojim se tvrdi da je SRB povrijedio načelo proporcionalnosti, pravo na vlasništvo i slobodu poslovanja određivanjem iznosa MREL-a koji je nerazmjeran s obzirom na ciljeve sanacije.

                  11.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se odnosi na odluku o MREL-u, kojim se tvrdi da je SRB propustio obrazložiti odluku jer u nju nije uključio sve elemente potrebne kako bi tužitelj razumio na temelju čega i u skladu s kojoj metodologijom je MREL utvrđen i zašto je takva metodologija odstupila od opće metodologije postavljene u politici MREL-a.

                  12.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se odnosi na odluku o MREL-u, kojim se tvrdi da je SRB povrijedio tužiteljevo pravo na saslušanje odbivši iz principa uzeti u obzir određene komentare.

                  13.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se odnosi na odluku o MREL-u, kojim se tvrdi da politika MREL-a, na kojoj se temelji odluka o MREL-u, povrjeđuje Uredbu (EU) br. 806/2014 i predstavlja zlouporabu ovlasti od strane SRB-a, utoliko što odražava normativni izbor u području sanacije i zadire u ovlasti zakonodavca.

         (1)  Sanacijska odluka o kojoj je riječ: zajednička odluka o sanacijskom planu grupe i procjeni mogućnosti sanacije društva BNP Paribasa i njegovih podružnica, kako su dogovorili Jedinstveni sanacijski odbor, Magyar Nemzeti Bank, Finanstilsynet i Bankowy Fundusz Gwarancyjny 4. studenoga 2021., referentni br. RC/JD/2020/52.

         (2)  Odluka koja se odnosi na MREL o kojoj je riječ: zajednička odluka o određivanju minimalnog zahtjeva za regulatorni kapital i prihvatljive obveze za društvo BNP Paribas i neke od njegovih podružnica, sukladno dogovoru SRB-a, Magyar Nemzeti Bank, Finanstilsynet i Bankowy Fundusz Gwarancyjny 4. studenoga 2021., referentni br. RC/JD/2020/53.

         (3)  Uredba (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. srpnja 2014. o utvrđivanju jedinstvenih pravila i jedinstvenog postupka za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma i jedinstvenog fonda za sanaciju te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 (SL 2014., L 225, str. 1.).

         (4)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2016/1075 оd 23. ožujka 2016. o dopuni Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu regulatornih tehničkih standarda kojima se pobliže određuju sadržaj planova oporavka, planova sanacije i planova sanacije grupe, minimalni kriteriji koje nadležno tijelo treba procijeniti u pogledu planova oporavka i planova oporavka grupe, uvjeti za financijsku potporu grupe, zahtjevi za neovisne procjenitelje, ugovorno priznavanje ovlasti otpisa i konverzije, postupci i sadržaj zahtjeva u pogledu obavješćivanja i obavijesti o suspenziji te operativno funkcioniranje sanacijskih kolegija (SL 2016., L 184, str.1.).


title: Predmet C-62/22: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. veljače 2022. uputio Amtsgericht Frankfurt am Main (Njemačka) – IA/DER Touristik Deutschland GmbH

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/28

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. veljače 2022. uputio Amtsgericht Frankfurt am Main (Njemačka) – IA/DER Touristik Deutschland GmbH
      (Predmet C-62/22)
      (2022/C 165/37)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Frankfurt am Main

         Stranke glavnog postupka

         Tužiteljica: IA

         Tuženik: DER Touristik Deutschland GmbH

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 18. stavak 1. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (preinačena) (1) tumačiti na način da se ta odredba uz pravilo o međunarodnoj nadležnosti odnosi i na pravilo o mjesnoj nadležnosti nacionalnih sudova u stvarima koje se odnose na ugovor o putovanju koje treba poštovati sud koji odlučuje o predmetu ako i potrošač kao putnik i druga ugovorna stranka kao organizator putovanja imaju svoj domicil ili sjedište u istoj državi članici, ali se odredište putovanja ne nalazi u toj državi članici, nego u inozemstvu, što dovodi do toga da dopunjavanjem nacionalnih odredbi o nadležnosti potrošač može ostvariti ugovorna potraživanja od organizatora putovanja pred sudom nadležnim na temelju njegova domicila?

         (1)  SL 2012., L 351, str. 1. i ispravci SL 2014., L 160, str. 40. i SL 2016., L 202, str. 57.


title: Predmet C-226/20 P: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 24. veljače 2022. – Eurofer, Association Européenne de l'Acier, AISBL/Europska komisija, HBIS Group Serbia Iron & Steel LLC Belgrade („Žalba – Damping – Uvoz toplovaljanih plosnatih proizvoda od željeza, nelegiranog čelika ili drugog legiranog čelika podrijetlom iz Brazila, Irana, Rusije, Srbije i Ukrajine – Završetak postupka u vezi s uvozom iz Srbije – Utvrđivanje postojanja štete – Kumulativna procjena učinaka uvoza iz više trećih zemalja – Uredba (EU) 2016/1036 – Članak 3. stavak 4. – Završetak postupka bez uvođenja mjera – Članak 9. stavak 2. – „Zanemarivost” uvoza – Prag de minimis – Diskrecijska ovlast Europske komisije”)

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/6

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 24. veljače 2022. – Eurofer, Association Européenne de l'Acier, AISBL/Europska komisija, HBIS Group Serbia Iron & Steel LLC Belgrade
      (Predmet C-226/20 P) (1)

      („Žalba - Damping - Uvoz toplovaljanih plosnatih proizvoda od željeza, nelegiranog čelika ili drugog legiranog čelika podrijetlom iz Brazila, Irana, Rusije, Srbije i Ukrajine - Završetak postupka u vezi s uvozom iz Srbije - Utvrđivanje postojanja štete - Kumulativna procjena učinaka uvoza iz više trećih zemalja - Uredba (EU) 2016/1036 - Članak 3. stavak 4. - Završetak postupka bez uvođenja mjera - Članak 9. stavak 2. - „Zanemarivost” uvoza - Prag de minimis - Diskrecijska ovlast Europske komisije”)
      (2022/C 165/05)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Eurofer, Association Européenne de l'Acier, AISBL (zastupnici: J. Killick i G. Forwood, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: u početku T. Maxian Rusche i A. Demeneix, zatim T. Maxian Rusche i G. Luengo, agenti), HBIS Group Serbia Iron & Steel LLC Belgrade (zastupnik: R. Luff, odvjetnik)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Eurofer, Association européenne de l’Acier, AISBL snosit će, osim vlastitih troškova, i troškove Europske komisije te društva HBIS Group Serbia Iron & Steel LLC Belgrade.

         (1)  SL C 313 od 21. 09. 2020.


title: Predmet C-452/20: Presuda Suda (prvo vijeće) od 24. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – PJ/Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio dei monopoli per la Toscana, Ministero dell'Economia e delle Finanze („Zahtjev za prethodnu odluku – Usklađivanje zakonodavstava – Direktiva 2014/40/EU – Članak 23. stavak 3. – Okvirna konvencija Svjetske zdravstvene organizacije o nadzoru nad duhanom – Zabrana prodaje duhanskih proizvoda maloljetnicima – Sustav sankcija – Djelotvorne, proporcionalne i odvraćajuće sankcije – Obveza prodavatelja duhanskih proizvoda da provjere dob kupca prilikom prodaje tih proizvoda – Novčana kazna – Obavljanje djelatnosti kafića u kojem se prodaju i duhanski proizvodi – Privremeno oduzimanje odobrenja za obavljanje djelatnosti u trajanju od 15 dana – Načelo proporcionalnosti – Načelo opreznosti”)

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/13

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 24. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – PJ/Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio dei monopoli per la Toscana, Ministero dell'Economia e delle Finanze
      (Predmet C-452/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Usklađivanje zakonodavstava - Direktiva 2014/40/EU - Članak 23. stavak 3. - Okvirna konvencija Svjetske zdravstvene organizacije o nadzoru nad duhanom - Zabrana prodaje duhanskih proizvoda maloljetnicima - Sustav sankcija - Djelotvorne, proporcionalne i odvraćajuće sankcije - Obveza prodavatelja duhanskih proizvoda da provjere dob kupca prilikom prodaje tih proizvoda - Novčana kazna - Obavljanje djelatnosti kafića u kojem se prodaju i duhanski proizvodi - Privremeno oduzimanje odobrenja za obavljanje djelatnosti u trajanju od 15 dana - Načelo proporcionalnosti - Načelo opreznosti”)
      (2022/C 165/14)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: PJ

         Tuženici: Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio dei monopoli per la Toscana, Ministero dell'Economia e delle Finanze

         Izreka

      Načelo proporcionalnosti treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis kojim se u slučaju prve povrede zabrane prodaje duhanskih proizvoda maloljetnicima, uz izricanje upravne novčane kazne, propisuje i privremeno oduzimanje odobrenja za obavljanje djelatnosti gospodarskom subjektu koji je povrijedio tu zabranu prodaje takvih proizvoda u trajanju od 15 dana, pod uvjetom da takav propis ne prekoračuje granice onoga što je prikladno i nužno kako bi se ostvario cilj zaštite zdravlja ljudi i osobito kako bi se smanjio broj pušača među mladim osobama.

         (1)  SL C 423, 7. 12. 2020.


title: Predmet C-437/20: Rješenje Suda (deveto vijeće) od 10. siječnja 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale di Parma – Italija) – kazneni postupak protiv osoba ZI i TQ („Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda – Igre na sreću – Koncesije za djelatnost prikupljanja oklada – Produljenje već dodijeljenih koncesija – Ozakonjenje centara za prijenos podataka (CTD) koji obavljaju tu djelatnost bez koncesije i policijskog odobrenja – Ograničeni rok – Očita nedopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku”)

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/22

      Rješenje Suda (deveto vijeće) od 10. siječnja 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale di Parma – Italija) – kazneni postupak protiv osoba ZI i TQ
      (Predmet C-437/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda - Igre na sreću - Koncesije za djelatnost prikupljanja oklada - Produljenje već dodijeljenih koncesija - Ozakonjenje centara za prijenos podataka (CTD) koji obavljaju tu djelatnost bez koncesije i policijskog odobrenja - Ograničeni rok - Očita nedopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku”)
      (2022/C 165/26)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale di Parma

         Stranke glavnog postupka

      ZI, TQ

         Izreka

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je odlukom od 8. studenoga 2019. uputio Tribunale di Parma (Sud u Parmi, Italija) očito je nedopušten.

         (1)  Datum podnošenja: 17. 9. 2020.


title: Predmet T-86/22: Tužba podnesena 15. veljače 2022. – Associazione „Terra Mia Amici No Tap”/EIB

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/36

      Tužba podnesena 15. veljače 2022. – Associazione „Terra Mia Amici No Tap”/EIB
      (Predmet T-86/22)
      (2022/C 165/45)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Associazione „Terra Mia Amici No Tap” (Melendugno, Italija) (zastupnik: A. Calò, odvjetnik)

         Tuženik: Europska investicijska banka

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi i proglasi da je Europska investicijska banka pogriješila kada je proglasila nedopuštenim i nepravodobnim zahtjev za preispitivanje koji je uputila udruga tužitelj;

                  —

                  naloži Europskoj investicijskoj banci da donese odluku o povlačenju financiranja odobrenih TAP AG-u;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na navodnoj nedopuštenosti zahtjeva za preispitivanje.

                              —

                              U tom pogledu tužitelj se poziva na povredu Aarhuške konvencije te Uredbe (EZ) br. 1367/2006 (1) od 6. rujna 2006. i Uredbe (EU) br. 2021/1767 (2), točaka 1., 6. i 9. preambule EIB Statement of Environmental and Social Principles and Standards. Tvrdi da je u konkretnom slučaju EIB trebao povući odobrena financiranja, s obzirom na to da se zahtjev za preispitivanje odnosio na upravni akt u smislu prava okoliša.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na navodnoj zastari zahtjeva za preispitivanje zbog proteka rokova.

                              —

                              U tom pogledu tužitelj se poziva na povredu Aarhuške konvencije te Uredbe (EZ) br. 1367/2006 od 6. rujna 2006. i Uredbe (EU) br. 2021/1767, točaka 1., 6. i 9. preambule EIB Statement of Environmental and Social Principles and Standards. Tvrdi da je u konkretnom slučaju EIB propustio povući financiranje, pri čemu je povlačenje trebalo provesti novim, samostalnim i zasebnim aktom u odnosu na onaj kojim je prethodno bilo odobreno financiranje, te da u svakom slučaju rok od šest tjedana za podnošenje zahtjeva za preispitivanje treba računati od početka funkcioniranja djela, s obzirom na to da je ugovorom bilo određeno da se financirani subjekt do tog datuma mora uskladiti sa standardima EIB-a.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi točke 36. EIB Statement of Environmental and Social Principles and Standards iz 2009.

                              —

                              U tom pogledu tužitelj navodi da u konkretnom slučaju točka 36. predviđa da EIB zahtijeva da svi financirani projekti moraju poštovati barem:

                                          —

                                          mjerodavno nacionalno zakonodavstvo u području okoliša;

                                          —

                                          mjerodavno zakonodavstvo EU-a u području okoliša, posebno Direktive PUO EU-a i direktive o zaštiti prirode, te sektorske i „transverzalne” direktive;

                                          —

                                          načela i standarde relevantnih međunarodnih konvencija u području okoliša uključenih u pravo EU-a.
                                          U konkretnom slučaju nijedna od navedenih točaka nije bila poštovana.
                                          Naime, razvidno je da su dokazane sljedeće povrede:

                                          a.

                                             zakonodavstvo EU-a u području okoliša, konkretno:

                                                      a.I.

                                                      uvodna izjava 36. u vezi s člancima 4. i 14. Uredbe (EU) br. 347/2013 (nepostojanje analize troškova i koristi);

                                                      a.II.

                                                      uvodna izjava 31. Uredbe (EU) br. 347/2013 u vezi s člankom 5. stavkom 1. i Prilogom IV. bilješkom 1. Direktive 2011/92/EU (vanjski kumulativni učinci);

                                                      a.III.

                                                      uvodna izjava 31. Uredbe (EU) br. 347/2013 u vezi s člankom 5. stavkom 1. i Prilogom IV. bilješkom 1. Direktive 2011/92/EU (unutarnji kumulativni učinci) – Zabrana „Salami Slicing”;

                                                      a.IV.

                                                      članak 2. stavak 1. Direktive 2011/92/EU, članak 6. stavci 3. i 4. Direktive o staništima;

                                                      a.V.

                                                      članak 4. stavak 4. Direktive 2009/147, Direktiva o pticama;

                                                      a.VI.

                                                      uvodna izjava 30. u vezi s člankom 9. Uredbe (EZ) br. 1367/2006 i člankom 6. Direktive PUO (Transparentnost i sudjelovanje);

                                                      a.VII.

                                                      uvodna izjava 28. u vezi s člankom 7. Uredbe (EU) br. 347/2013 (propis o staništima);

                                                      a.VIII.

                                                      povreda članka 191. stavka 1. UFEU-a, zajedno s povredom Izjave Europske investicijske banke o socijalnim i okolišnim načelima i standardima, koju je Upravno vijeće potvrdilo 3. veljače 2009.

                                          b.

                                             Talijansko zakonodavstvo, konkretno:

                                                      b.I.

                                                      Zakonodavna uredba 42/2004 o prijenosu Konvencije o krajobrazima, članak 26.;

                                                      b.II.

                                                      Zakonodavna uredba 42/2004 o prijenosu Konvencije o krajobrazima, članak 146.;

                                                      b.III.

                                                      članak 14.ter Zakona br. 241 od 7. kolovoza 1990., Konferencija usluga;

                                                      b.IV.

                                                      odredba A57 Ministarske uredbe 223/14 o usklađivanju u području okoliša;

                                                      b.V.

                                                      Zakonodavna uredba 152/06, Nepostojanje sankcija;

                                                      b.VI.

                                                      članak 452.quater Kaznenog zakonika (ekološka katastrofa).

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi Uredbe (EU) br. 347/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. travnja 2013.

                              —

                              U tom pogledu tužitelj tvrdi da, naime, po svemu sudeći nikada nije bila provedena odgovarajuća analiza troškova i koristi.

         (1)  Uredba (EZ) br. 1367/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. rujna 2006. o primjeni odredaba Aarhuške konvencije o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša na institucije i tijela Zajednice (SL 2006., L 264, str. 13.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 20., str. 29.)

         (2)  Uredba (EU) 2021/1767 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. listopada 2021. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1367/2006 o primjeni odredaba Aarhuške konvencije o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša na institucije i tijela Zajednice (SL 2021., L 356, str. 1.)


title: Predmet C-70/22: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. veljače 2022. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Viagogo AG/ Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/29

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. veljače 2022. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Viagogo AG/ Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato
      (Predmet C-70/22)
      (2022/C 165/38)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Viagogo AG

         Druge stranke u postupku: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se Direktivi 2000/31/EZ (1) i, konkretno, člancima 3., 14 i 15. u vezi s člankom 56. UFEU-a, primjena zakonodavstva države članice o prodaji ulaznica za događanja na sekundarnom tržištu čiji je učinak takav da se upravitelju platforme za udomljavanje sadržaja („hosting”) koji djeluje u Uniji, kao što je to žalitelj u ovom postupku, onemogućuje da trećim korisnicima pruža usluge oglašavanja prodaje ulaznica za događanja na sekundarnom tržištu, pri čemu tu djelatnost mogu obavljati samo prodavatelji, organizatori događanja ili drugi subjekti koji imaju odobrenje javnih tijela za izdavanje ulaznica na primarnom tržištu uz pomoć certificiranih sustava?

                  2.

                  Usto, protivi li se članku 102. u vezi s člankom 106. UFEU-a primjena zakonodavstva države članice o prodaji ulaznica za događanja, na temelju kojeg sve usluge koje se odnose na sekundarno tržište ulaznica (i konkretno uslugu posredovanja) mogu obavljati samo prodavatelji, organizatori događanja ili drugi subjekti koji imaju odobrenje za izdavanje ulaznica na primarnom tržištu uz pomoć certificiranih sustava, pri čemu se iz obavljanja te djelatnosti isključuju davatelji usluga informacijskog društva koji namjeravaju poslovati kao pružatelji usluga udomljavanja sadržaja u skladu s člancima 14. i 15. Direktive 2000/31/EZ, osobito kada, kao u ovom slučaju, to isključenje dovodi do toga da se gospodarskom subjektu koji ima vladajući položaj na primarnom tržištu prodaje ulaznica omogućuje da svoj vladajući položaj proširi na usluge posredovanja na sekundarnom tržištu?

                  3.

                  Može li se pojam pasivnog pružatelja usluga udomljavanja sadržaja, u skladu s europskim zakonodavstvom i posebno Direktivom 2000/31/EZ, upotrijebiti samo u slučaju nepostojanja bilo kakve aktivnosti filtriranja, odabira, indeksiranja, organiziranja, katalogiziranja, prikupljanja, ocjene, uporabe, izmjene, izvlačenja ili promocije sadržaja koje su objavili korisnici, što su aktivnosti za koje treba smatrati da su navedene kao primjeri i u pogledu kojih nije potrebno da se one obavljaju zajedno kako bi se smatralo da same po sebi ukazuju na to da je riječ o poduzetničkom upravljanju uslugom i/ili primjeni određene tehnike procjene ponašanja korisnika u svrhu povećanja vjernosti kupaca, odnosno treba li nacionalni sud provesti ocjenu relevantnosti navedenih okolnosti na način da je, iako postoji jedna ili više njih, moguće utvrditi da prevladava neutralnost usluge koja dovodi do toga da se pružatelj usluga udomljavanja sadržaja kvalificira kao pasivni davatelj tih usluga?

         (1)  Direktiva 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine (Direktiva o elektroničkoj trgovini) (SL 2000., L 178, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 39., str. 58.)


title: Predmet T-87/22: Tužba podnesena 17. veljače 2022. – Hahn Rechtsanwälte/Komisija

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/38

      Tužba podnesena 17. veljače 2022. – Hahn Rechtsanwälte/Komisija
      (Predmet T-87/22)
      (2022/C 165/46)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Hahn Rechtsanwälte PartG mbB (Bremen, Njemačka) (zastupnik: odvjetnik K. Künstner)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Europske komisije C(202l) 9326 final od 7. prosinca 2021.;

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nepostojanju razloga za odbijanje na temelju članka 4. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 1049/2001 (1)

                              —

                              Komisija nije dokazala postojanje komercijalnih interesa stranaka, u smislu članka 4. stavka 2. Uredbe br. 1049/2001, vrijednih zaštite u postupku u vezi sa zabranjenim sporazumom AT.40178 – Emisije iz automobila, niti je provela ispitivanje konkretnog slučaja.

                              —

                              Komisija se ne može pozvati na zaštitu istražnih radnji jer je riječ o istrazi o zabranjenom sporazumu koja je već završena o kojoj je donesena pravomoćna odluka i u kojoj, osim toga, nije provela ispitivanje konkretnog slučaja.

                              —

                              Komisija se poziva na opću pretpostavku o neotkrivanju, iako uvjeti iz članka 4. stavka 2. prve i/ili treće alineje Uredbe (EZ) br. 1049/2001 nisu ispunjeni, što dovodi do nedopuštenog izokretanja odnosa između pravila i iznimke u pogledu prava na pristup.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na postojanju prevladavajućeg javnog interesa koji opravdava otkrivanje u smislu članka 4. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 1049/2001

                              —

                              Komisija pogrešno nije utvrdila postojanje prevladavajućeg javnog interesa u smislu članka 4. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 1049/2001.

                              —

                              u ovom slučaju je očita povreda općeg interesa jer se protutržišni zabranjeni sporazum odnosi i na poremećajne uređaje osobnih vozila i na prekomjerne emisije ugljikovog oksida koji imaju štetne učinke na zdravlje, okoliš i klimu.

                              —

                              prema Europskoj agenciji za okoliš (EEA) oko 12 800 ljudi umire svake godine samo u Njemačkoj od onečišćenja zraka uzrokovanog NO2.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na nepostojanju konkretnog ispitivanja djelomičnog pristupa u skladu s člankom 4. stavkom 2. Uredbe (EZ) br. 1049/2001

                              —

                              Komisija nije dovoljno konkretno ispitala treba li, alternativno, biti dopušten djelomični pristup dokumentima u skladu s člankom 4. stavkom 2. Uredbe (EZ) br. 1049/2001.

                              —

                              nije provedeno ispitivanje može li se primijeniti za podnositelja zahtjeva manje restriktivna mjera u pogledu prava na pristup.

         (1)  Uredba (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL 2001., L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.).


title: Predmet C-463/20: Presuda Suda (treće vijeće) od 24. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Belgija) – Namur-Est Environnement ASBL/Région wallonne („Zahtjev za prethodnu odluku – Okoliš – Direktiva 2011/92/EU – Procjena učinaka određenih projekata na okoliš – Direktiva 92/43/EEZ – Očuvanje prirodnih staništa – Odnos postupka procjene i odobrenja iz članka 2. Direktive 2011/92/EU i nacionalnog postupka odstupanja od mjera zaštite vrsta predviđenih Direktivom 92/43/EEZ – Pojam „odobrenje za provedbu projekta” – Složeni postupak donošenja odluka – Obveza procjene – Materijalni doseg – Faza postupka u kojoj se mora osigurati sudjelovanje javnosti u donošenju odluka”)

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/13

      Presuda Suda (treće vijeće) od 24. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Belgija) – Namur-Est Environnement ASBL/Région wallonne
      (Predmet C-463/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Okoliš - Direktiva 2011/92/EU - Procjena učinaka određenih projekata na okoliš - Direktiva 92/43/EEZ - Očuvanje prirodnih staništa - Odnos postupka procjene i odobrenja iz članka 2. Direktive 2011/92/EU i nacionalnog postupka odstupanja od mjera zaštite vrsta predviđenih Direktivom 92/43/EEZ - Pojam „odobrenje za provedbu projekta” - Složeni postupak donošenja odluka - Obveza procjene - Materijalni doseg - Faza postupka u kojoj se mora osigurati sudjelovanje javnosti u donošenju odluka”)
      (2022/C 165/15)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d'État

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Namur-Est Environnement ASBL

         Tuženik: Région wallonne

         Izreka

                  1.

                  Direktivu 2011/92/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o procjeni učinaka određenih javnih i privatnih projekata na okoliš treba tumačiti na način da je odluka donesena na temelju članka 16. stavka 1. Direktive Vijeća 92/43/EEZ od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore, kojom se nositelju projekta dopušta da odstupi od mjera koje se primjenjuju u području zaštite vrsta radi provedbe projekta u smislu članka 1. stavka 2. točke (a) Direktive 2011/92, obuhvaćena postupkom izdavanja odobrenja za provedbu tog projekta u smislu članka 1. stavka 2. točke (c) te direktive, u slučaju da, s jedne strane, do provedbe tog projekta ne može doći ako nositelj projekta nije ishodio tu odluku i, s druge strane, tijelo nadležno za odobravanje tog projekta zadržava mogućnost da njegove utjecaje na okoliš ocijeni strože nego što je to učinjeno u navedenoj odluci.

                  2.

                  Direktivu 2011/92, uzimajući u obzir njezine članke 6. i 8., treba tumačiti na način da nije nužno da donošenju prethodne odluke, kojom se nositelju projekta odobrava da odstupi od mjera koje se primjenjuju u području zaštite vrsta radi provedbe projekta u smislu članka 1. stavka 2. točke (a) te direktive, prethodi sudjelovanje javnosti, ako je to sudjelovanje učinkovito osigurano prije donošenja odluke koju mora donijeti tijelo nadležno za moguće odobrenje za provedbu tog projekta.

         (1)  SL C 9, 11. 1. 2021.


title: Predmet C-73/22 P: Žalba koju su 3. veljače 2022. podnijeli Grupa Azoty S.A., Azomureș SA, Lipasmata Kavalas LTD Ypokatastima Allodapis protiv rješenja Općeg suda (peto vijeće) od 29. studenoga 2021. u predmetu T-726/20, Grupa Azoty i dr./Komisija

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/29

      Žalba koju su 3. veljače 2022. podnijeli Grupa Azoty S.A., Azomureș SA, Lipasmata Kavalas LTD Ypokatastima Allodapis protiv rješenja Općeg suda (peto vijeće) od 29. studenoga 2021. u predmetu T-726/20, Grupa Azoty i dr./Komisija
      (Predmet C-73/22 P)
      (2022/C 165/39)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Grupa Azoty S.A., Azomureș SA, Lipasmata Kavalas LTD Ypokatastima Allodapis (zastupnici: D. Haverbeke, L. Ruessmann i P. Sellar, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

                  —

                  ukine pobijano rješenje; i

                  —

                  proglasi dopuštenom tužbu žalitelja na temelju članka 263. UFEU-a za djelomično poništenje Komisijine komunikacije od 25. rujna 2020. pod naslovom „Smjernice za određene mjere državne potpore povezane sa sustavom trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova nakon 2021.” (1); ili

                  —

                  podredno, ukine pobijano rješenje zbog toga što je Opći sud trebao odgoditi odluku o dopuštenosti do donošenja odluke o meritumu tužbe; i

                  —

                  vrati predmet pred Opći sud radi odlučivanja o meritumu; i

                  —

                  naloži snošenje troškova drugoj stranci u postupku; i

                  —

                  odgodi rješavanje pitanja troškova postupka pred Općim sudom do donošenja odluke o tužbi.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog žalbi, žalitelji se pozivaju na dva žalbena razloga.
      Prvi žalbeni razlog: neodgovarajuće obrazloženje.

                  —

                  Opći sud nije ispunio svoju obvezu da da prikladno obrazloženje. Prvo, u točkama 34. do 48. i 49. do 51. pobijanog rješenja, Opći sud nije razmotrio argumente koje su iznijeli žalitelji i nije utvrdio činjenice iz predmeta. Drugo, nije objasnio zašto se samo odluke koje je Komisija donijela u okviru određenog akta sekundarnog zakonodavstva mogu izravno odnositi na žalitelje. To se odnosi na točku 38. pobijanog rješenja.

            Drugi žalbeni razlog: Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava kada je naveo se akti ne odnose izravno na žalitelje.

                  —

                  Opći sud upućuje na ustaljenu sudsku praksu podsjećajući na test za izravan utjecaj u točkama 26. do 30. pobijanog rješenja. Kao dio tog testa za izravan utjecaj, Opći sud mora ocijeniti sadržaj, prirodu, cilj i bit tog akta koji se osporava, kao i činjenični i pravni kontekst kojega je dio. Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava u ocjeni zahtjeva „izravnog utjecaja” iz članka 263. UFEU-a time što to nije učinio. To se odnosi na točke 34. do 48. pobijanog rješenja. Opći sud je stvorio situaciju u kojoj žalitelji više ne raspolažu pravnim lijekom. Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava time što nije slijedio i pravilno primijenio test za ocjenu izravnog utjecaja.

            Podredno, Opći sud je trebao odgoditi odluku o dopuštenosti do donošenja meritorne odluke.

                  —

                  Stavci 7. i 8. članka 130. Poslovnika Općeg suda zahtijevaju da Opći sud odgodi svoju odluku o prigovoru nedopuštenosti do donošenja odluke o meritumu ako to opravdavaju posebne okolnosti, te da zatim odredi nove rokove za nastavak postupka. Prema ustaljenoj sudskoj praksi, te posebne okolnosti postoje kada je odgoda nužna za osiguranje dobrog sudovanja.

                  —

                  Opći sud je morao ocijeniti prirodu, sadržaj i kontekst osporenog akta kako bi odredio da li se izravno odnosio na žalitelje. Za to je nužno ispitati sadržaj akta i da li nameće samostalne pravne obveze državama članicama. Postoji preklapanje između te ocjene i prvog žalbenog razloga koji se odnosi na meritum u pogledu činjenice da Komisija nije bila nadležna donijeti Prilog I osporenog akta. Time što nije odgodio odluku o Komisijinom prigovoru nedopuštenosti dok se ne saslušaju argumenti o meritumu, Opći sud je povrijedio odredbe stavaka 7. i 8. članka 130. svojeg Poslovnika.

         (1)  SL 2020., C 317, str. 5.


title: Predmet T-101/22: Tužba podnesena 21. veljače 2022. – OG i dr./Komisija

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/39

      Tužba podnesena 21. veljače 2022. – OG i dr./Komisija
      (Predmet T-101/22)
      (2022/C 165/47)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelji: OG, OH, OI i OJ (zastupnik: D. Gómez Fernández, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi članak 1. Delegirane uredbe Komisije (EU) 2021/2288 (1) оd 21. prosinca 2021. o izmjeni Priloga Uredbi (EU) 2021/953 (2) Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu razdoblja prihvaćanja potvrda o cijepljenju izdanih u formatu EU digitalne COVID potvrde na kojima je navedeno da je dotična osoba potpuno cijepljena primarnom serijom cjepiva,

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu sedam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi pravila o nadležnosti i članka 290. stavka 1. UFEU-a.

                              —

                              U tom pogledu tužitelji se pozivaju na prekoračenje delegirane ovlasti koju je dodijelio Europski parlament u članku 12. i članku 5. stavku 2. Uredbe 2021/953, kao i tih samih članaka, jer pobijana uredba ne poštuje bitne elemente ovlašćujućeg akta i, u svakom slučaju, ne nalazi se u zakonodavnom okviru određenom temeljnim zakonodavnim aktom jer izmjene nisu potrebne zbog znanstvenog napretka u suzbijanju pandemije bolesti COVID-19.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi pravila o nadležnosti i članka 290. stavka 1. UFEU-a

                              —

                              U tom pogledu tužitelji se pozivaju na prekoračenje delegirane ovlasti koju je dodijelio Europski parlament u članku 12. i članku 5. stavku 4. Uredbe 2021/953, kao i tih samih članaka. Ističe se bitna povreda postupka jer se provodio navedeni hitni postupak iako nije postojao konkretan slučaj koji ga opravdava, odnosno nisu se pojavili novi znanstveni dokazi niti su to zahtijevali krajnje hitni razlozi.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi temeljnog prava na slobodno kretanje priznato člankom 21. UFEU-a, člankom 45. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i člankom 2. Protokola br. 4. uz Europsku konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, kao i povredi članka 27. Direktive 2004/38/EZ od 29. travnja te načela proporcionalnosti.

                              —

                              U tom pogledu, navodi se da uvedena ograničenja ne odgovaraju razlozima javnog zdravlja kao i da nisu dokazane ni njihova djelotvornost ni nužnost.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi temeljnih prava iz Povelje, jednakosti pred zakonom (članak 20.) i nediskriminacije (članak 21.), i odgovarajućih prava iz Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava (EKLJP) jer je bez znanstvene osnove uvedena razlika u postupanju između potpuno cijepljenih osoba i osoba koje su primile dodatnu dozu cjepiva.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi u vidu materijalne nenadležnosti

                              —

                              U tom pogledu poziva se na povredu načela dodjeljivanja te članaka 5. i 168. UFEU-a jer ni Komisija ni Unija nemaju nadležnosti donositi mjere koje cijepljenje čine obveznim, pa čak ni neizravno time što se prijeti automatskim gubitkom potvrde o cijepljenju po isteku 270 dana od potpunog cijepljenja.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi temeljnih prava priznatih Poveljom, na slobodu (članak 6.), na privatan i obiteljski život (članak 7.), na ljudsko dostojanstvo (članak 1.) i na tjelesni integritet osobe (članak 3.), i odgovarajućih prava iz EKLJP-a jer je neizravno nametnuto cijepljenje dodatnom dozom time što se prijeti gubitkom potvrde o cijepljenju.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na zlouporabi ovlasti.

                              —

                              U tom pogledu se poziva na povredu članka 18. EKLJP-a jer se delegiranom uredbom nastoji postići svrha koja je različita od predviđene. Naime, želi se postići nalaganje cijepljenja dodatnom dozom time što se prijeti automatskim gubitkom potvrde o cijepljenju.

         (1)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2021/2288 оd 21. prosinca 2021. o izmjeni Priloga Uredbi (EU) 2021/953 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu razdoblja prihvaćanja potvrda o cijepljenju izdanih u formatu EU digitalne COVID potvrde na kojima je navedeno da je dotična osoba potpuno cijepljena primarnom serijom cjepiva (SL 2021., L 458, str. 459.)

         (2)  Uredba (EU) 2021/953 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2021. o okviru za izdavanje, provjeru i prihvaćanje interoperabilnih potvrda o cijepljenju, testiranju i preboljenju bolesti COVID-19 (EU digitalna COVID potvrda) radi olakšavanja slobodnog kretanja tijekom pandemije bolesti COVID-19 (SL 2021., L 211, str. 1. i ispravak SL 2022., L 72, str. 7.)


title: Predmet C-550/21: Rješenje Suda (deseto vijeće) od 21. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Commissione tributaria provinciale di Roma – Italija) – Leonardo SpA/Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale del Lazio (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost – Nepostojanje dostatnih objašnjenja – Očita nedopuštenost)

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/23

      Rješenje Suda (deseto vijeće) od 21. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Commissione tributaria provinciale di Roma – Italija) – Leonardo SpA/Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale del Lazio
      (Predmet C-550/21) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost - Nepostojanje dostatnih objašnjenja - Očita nedopuštenost)
      (2022/C 165/27)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Commissione tributaria provinciale di Roma

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Leonardo SpA

         Tuženik: Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale del Lazio

         Izreka

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je Commissione tributaria provinciale di Roma (Općinski porezni sud u Rimu, Italija) podnio odlukom od 21. srpnja 2021. očito je nedopušten.

         (1)  Datum podnošenja: 6. 9. 2021.


title: Predmet T-102/22: Tužba podnesena 22. veljače 2022. – Transgourmet Ibérica/EUIPO – Aldi (Gourmet)

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/40

      Tužba podnesena 22. veljače 2022. – Transgourmet Ibérica/EUIPO – Aldi (Gourmet)
      (Predmet T-102/22)
      (2022/C 165/48)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Transgourmet Ibérica, SAU (Gerona, Španjolska) (zastupnici: C. Duch Fonoll i I. Osinaga Lozano, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije Gourmet – žig Europske unije br. 8 143 653

         Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 14. prosinca 2021. u predmetu R 862/2021-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku u cijelosti;

                  —

                  vrati predmet žalbenom vijeću kako bi donijelo konačnu odluku i

                  —

                  naloži EUIPO-u i intervenijentu snošenje vlastitih troškova, kao i tužiteljevih troškova u ovom postupku, u postupku pred žalbenim vijećem i u prvostupanjskom postupku.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 3. Direktive (EU) 2015/2436 Europskog parlamenta i Vijeća i povezane sudske prakse;

                  —

                  povreda članka 64. stavaka 2. i 3. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta Vijeća u vezi s člankom 10. stavkom 4. Delegirane uredbe Komisije (EU) 2018/625 i povezane sudske prakse;

                  —

                  povreda članka 64. stavaka 2. i 3. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta Vijeća u vezi s člankom 18. stavkom 1. točkom (a) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet C-257/20: Presuda Suda (peto vijeće) od 24. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Varhoven administrativen sad – Bugarska) – „Viva Telecom Bulgaria” EOOD/ Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika” – Sofija („Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje – Porez po odbitku na fiktivne kamate u vezi s beskamatnim zajmom koji je rezidentnom društvu kćeri odobrilo nerezidentno matično društvo – Direktiva 2003/49/EZ – Isplata kamata između povezanih trgovačkih društava različitih država članica – Članak 1. stavak 1. – Izuzeće od plaćanja poreza po odbitku – Članak 4. stavak 1. točka (d) – Izuzeća od određenih plaćanja – Direktiva 2011/96/EU – Porez na dohodak pravnih osoba – Članak 1. stavak 1. točka (b) – Raspodjela profita od strane rezidentnog društva kćeri njezinu nerezidentnom matičnom društvu – Članak 5. – Izuzeće od plaćanja poreza po odbitku – Direktiva 2008/7/EZ – Prikupljanje kapitala – Članak 3. – Priljev kapitala – Članak 5. stavak 1. točka (a) – Izuzeće od neizravnog poreza – Članci 63. i 65. UFEU a – Slobodno kretanje kapitala – Oporezivanje bruto iznosa fiktivnih kamata – Postupak povrata radi odbitka troškova povezanih s dodjelom zajma i mogućeg povrata – Različit tretman – Opravdanje – Uravnotežena raspodjela ovlasti oporezivanja među državama članicama – Učinkovitost naplate poreza – Borba protiv utaje poreza”)

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/6

      Presuda Suda (peto vijeće) od 24. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Varhoven administrativen sad – Bugarska) – „Viva Telecom Bulgaria” EOOD/ Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika” – Sofija
      (Predmet C-257/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Porez po odbitku na fiktivne kamate u vezi s beskamatnim zajmom koji je rezidentnom društvu kćeri odobrilo nerezidentno matično društvo - Direktiva 2003/49/EZ - Isplata kamata između povezanih trgovačkih društava različitih država članica - Članak 1. stavak 1. - Izuzeće od plaćanja poreza po odbitku - Članak 4. stavak 1. točka (d) - Izuzeća od određenih plaćanja - Direktiva 2011/96/EU - Porez na dohodak pravnih osoba - Članak 1. stavak 1. točka (b) - Raspodjela profita od strane rezidentnog društva kćeri njezinu nerezidentnom matičnom društvu - Članak 5. - Izuzeće od plaćanja poreza po odbitku - Direktiva 2008/7/EZ - Prikupljanje kapitala - Članak 3. - Priljev kapitala - Članak 5. stavak 1. točka (a) - Izuzeće od neizravnog poreza - Članci 63. i 65. UFEU a - Slobodno kretanje kapitala - Oporezivanje bruto iznosa fiktivnih kamata - Postupak povrata radi odbitka troškova povezanih s dodjelom zajma i mogućeg povrata - Različit tretman - Opravdanje - Uravnotežena raspodjela ovlasti oporezivanja među državama članicama - Učinkovitost naplate poreza - Borba protiv utaje poreza”)
      (2022/C 165/06)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Varhoven administrativen sad

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj u kasacijskom postupku:„Viva Telecom Bulgaria” EOOD

         Druga stranka u kasacijskom postupku: Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika” – Sofija

         uz sudjelovanje: Varhovna administrativna prokuratura na Republika Bulgarija

         Izreka

                  1.

                  Članak 1. stavak 1. Direktive Vijeća 2003/49/EZ od 3. lipnja 2003. o zajedničkom sustavu oporezivanja isplate kamata i [naknada za] licencije između povezanih trgovačkih društava različitih država članica, u vezi s člankom 4. stavkom 1. točkom (d) te direktive, članak 5. Direktive Vijeća 2011/96/EU od 30. studenoga 2011. o zajedničkom sustavu oporezivanja koji se primjenjuje na matična društva i društva kćeri iz različitih država članica, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća (EU) 2015/121 od 27. siječnja 2015., i članke 3. i 5. Direktive 2008/7/EZ Vijeća od 12. veljače 2008. o neizravnim porezima na prikupljanje kapitala treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni propis koji predviđa oporezivanje u obliku poreza po odbitku fiktivnih kamata koje bi rezidentno društvo kći kojem je njezino nerezidentno matično društvo odobrilo beskamatni zajam potonjem bilo dužno platiti u skladu s tržišnim uvjetima.

                  2.

                  Članak 63. UFEU a, u vezi s načelom proporcionalnosti, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis koji predviđa oporezivanje u obliku poreza po odbitku fiktivnih kamata koje bi rezidentno društvo kći kojemu je nerezidentno matično društvo dodijelilo beskamatni zajam potonjem bilo dužno platiti da je taj zajam bio sklopljen u skladu s tržišnim uvjetima, kada se taj porez po odbitku primjenjuje na bruto iznos tih kamata, a da pritom u toj fazi nije moguće odbiti troškove povezane s tim zajmom s obzirom na to da je za potrebe ponovnog izračuna poreza po odbitku i eventualnog povrata potrebno podnijeti naknadni zahtjev u tom smislu pod uvjetom da, s jedne strane, trajanje postupka koji je tim nacionalnim propisom predviđen u tu svrhu nije prekomjerno i, s druge strane, da se na dugovane iznose plaćaju kamate.

         (1)  SL C 279, 24. 8. 2020.


title: Predmet C-63/22: Rješenje predsjednika Suda od 23. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Wiesbaden – Njemačka) – TV/Land Hessen („Zaštita osobnih podataka – Obavještajna agencija (Ured za gospodarske informacije) – Ocjenjivanje kreditne sposobnosti (scoring) fizičkih osoba na temelju neprovjerenih informacija koje su dostavili vjerovnici – Zakonitost obrade podataka i zajednička odgovornost za tu obradu”)

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/23

      Rješenje predsjednika Suda od 23. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Wiesbaden – Njemačka) – TV/Land Hessen
      (Predmet C-63/22) (1)

      („Zaštita osobnih podataka - Obavještajna agencija (Ured za gospodarske informacije) - Ocjenjivanje kreditne sposobnosti (scoring) fizičkih osoba na temelju neprovjerenih informacija koje su dostavili vjerovnici - Zakonitost obrade podataka i zajednička odgovornost za tu obradu”)
      (2022/C 165/28)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: TV

         Tuženik: Land Hessen

         Druga stranka: SCHUFA Holding AG

         Izreka

      Predmet C-63/22 briše se iz upisnika Suda.

         (1)  Datum podnošenja: 1. 2. 2022.


title: Predmet C-262/20: Presuda Suda (drugo vijeće) od 24. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rayonen sad Lukovit – Bugarska) – VB/Glavna direkcija „Požarna bezopasnost i zaštita na naselenieto” („Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Organizacija radnog vremena – Direktiva 2003/88/EZ – Članak 8. – Članak 12. točka (а) – Članci 20. i 31. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Smanjenje uobičajenog trajanja noćnog rada u odnosu na dnevni rad – Radnici u javnom i privatnom sektoru – Jednako postupanje”)

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/7

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 24. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rayonen sad Lukovit – Bugarska) – VB/Glavna direkcija „Požarna bezopasnost i zaštita na naselenieto”
      (Predmet C-262/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Organizacija radnog vremena - Direktiva 2003/88/EZ - Članak 8. - Članak 12. točka (а) - Članci 20. i 31. Povelje Europske unije o temeljnim pravima - Smanjenje uobičajenog trajanja noćnog rada u odnosu na dnevni rad - Radnici u javnom i privatnom sektoru - Jednako postupanje”)
      (2022/C 165/07)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rayonen sad Lukovit

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: VB

         Tuženik: Glavna direkcija „Požarna bezopasnost i zaštita na naselenieto”

         Izreka

                  1.

                  Članak 8. i članak 12. točku (a) Direktive 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena treba tumačiti na način da se njima ne nalaže donošenje nacionalnog propisa kojim se predviđa da je uobičajeno trajanje noćnog rada za radnike u javnom sektoru, poput policajaca i vatrogasaca, kraće od uobičajenog trajanja dnevnog rada propisanog za te radnike. Takvi radnici u svakom slučaju moraju uživati druge zaštitne mjere koje se odnose na trajanje rada, plaću, naknadu ili slične pogodnosti, kojima se može nadoknaditi posebna težina noćnog rada koji obavljaju.

                  2.

                  Članke 20. i 31. Povelje Europske unije o temeljnim pravima treba tumačiti na način da im se ne protivi to da se uobičajeno trajanje noćnog rada utvrđeno na sedam sati u zakonodavstvu države članice za radnike u privatnom sektoru ne primjenjuje na radnike u javnom sektoru, uključujući policajce i vatrogasce, ako se takva razlika u postupanju temelji na objektivnom i razumnom kriteriju, odnosno kada je ona u vezi s pravno dopuštenim ciljem kojem teži navedeno zakonodavstvo i kada je proporcionalna tom cilju.

         (1)  SL C 279, 24. 8. 2020.


title: Predmet C-77/22 P: Žalba koju su 4. veljače 2022. podnijeli Advansa Manufacturing GmbH, Beaulieu International Group, Brilen, SA, Cordenka GmbH & Co. KG, Dolan GmbH, Enka International GmbH & Co. KG, Glanzstoff Longlaville, Infinited Fiber Company Oy, Kelheim Fibres GmbH, Nurel SA, PHP Fibers GmbH, Teijin Aramid BV, Thrace Nonwovens & Geosynthetics monoprosopi AVEE mi yfanton yfasmaton kai geosynthetikon proïonton, Trevira GmbH protiv rješenja Općeg suda (peto vijeće) od 29. studenoga 2021. u predmetu T-741/20, Advansa Manufacturing i dr./Komisija

text:
               19.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 165/31

      Žalba koju su 4. veljače 2022. podnijeli Advansa Manufacturing GmbH, Beaulieu International Group, Brilen, SA, Cordenka GmbH & Co. KG, Dolan GmbH, Enka International GmbH & Co. KG, Glanzstoff Longlaville, Infinited Fiber Company Oy, Kelheim Fibres GmbH, Nurel SA, PHP Fibers GmbH, Teijin Aramid BV, Thrace Nonwovens & Geosynthetics monoprosopi AVEE mi yfanton yfasmaton kai geosynthetikon proïonton, Trevira GmbH protiv rješenja Općeg suda (peto vijeće) od 29. studenoga 2021. u predmetu T-741/20, Advansa Manufacturing i dr./Komisija
      (Predmet C-77/22 P)
      (2022/C 165/40)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Advansa Manufacturing GmbH, Beaulieu International Group, Brilen, SA, Cordenka GmbH & Co. KG, Dolan GmbH, Enka International GmbH & Co. KG, Glanzstoff Longlaville, Infinited Fiber Company Oy, Kelheim Fibres GmbH, Nurel SA, PHP Fibers GmbH, Teijin Aramid BV, Thrace Nonwovens & Geosynthetics monoprosopi AVEE mi yfanton yfasmaton kai geosynthetikon proïonton, Trevira GmbH (zastupnici: D. Haverbeke, L. Ruessmann i P. Sellar, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Dralon GmbH, Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

                  —

                  ukine pobijano rješenje; i

                  —

                  proglasi dopuštenom tužbu žalitelja na temelju članka 263. UFEU-a za djelomično poništenje Komisijine komunikacije od 25. rujna 2020. pod naslovom „Smjernice za određene mjere državne potpore povezane sa sustavom trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova nakon 2021.” (1); ili

                  —

                  podredno, ukine pobijano rješenje zbog toga što je Opći sud trebao odgoditi odluku o dopuštenosti do donošenja odluke o meritumu tužbe; i

                  —

                  vrati predmet pred Opći sud radi odlučivanja o meritumu; i

                  —

                  naloži snošenje troškova drugim strankama u postupku; i

                  —

                  odgodi rješavanje pitanja troškova postupka pred Općim sudom do donošenja odluke o tužbi.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog žalbi, žalitelji se pozivaju na dva žalbena razloga.
      Prvi žalbeni razlog: neodovarajuće obrazloženje.

                  —

                  Opći sud nije ispunio svoju obvezu da da prikladno obrazloženje. Prvo, u točkama 34. do 48. i 49. do 51. pobijanog rješenja, Opći sud nije razmotrio argumente koje su iznijeli žalitelji i nije utvrdio činjenice iz predmeta. Drugo, nije objasnio zašto se samo odluke koje je Komisija donijela na temelju određenog akta iz sekundarnog zakonodavstva mogu izravno odnositi na žalitelje. To se odnosi na točku 38. pobijanog rješenja.

            Drugi žalbeni razlog: Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava kada je naveo se akti ne odnose izravno na žalitelje.

                  —

                  Opći sud upućuje na ustaljenu sudsku praksu podsjećajući na test za izravan utjecaj u točkama 26. do 30. pobijanog rješenja. Kao dio tog testa za izravan utjecaj, Opći sud mora ocijeniti sadržaj, prirodu, cilj i bit tog akta koji se osporava, kao i činjenični i pravni kontekst kojega je dio. Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava u ocjeni zahtjeva „izravnog utjecaja” iz članka 263. UFEU-a time što to nije učinio. To se odnosi na točke 34. do 48. pobijanog rješenja. Opći sud je stvorio situaciju u kojoj žalitelji više ne raspolažu pravnim lijekom. Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava time što nije slijedio i pravilno primijenio test za ocjenu izravnog utjecaja.

            Podredno, Opći sud je trebao odgoditi odluku o dopuštenosti do donošenja meritorne odluke.

                  —

                  Stavci 7. i 8. članka 130. Poslovnika Općeg suda zahtijevaju da Opći sud odgodi svoju odluku o prigovoru nedopuštenosti do donošenja odluke o meritumu ako to opravdavaju posebne okolnosti, te da zatim odredi nove rokove za nastavak postupka. Prema ustaljenoj sudskoj praksi, te posebne okolnosti postoje kada je odgoda nužna za osiguranje dobrog sudovanja.

                  —

                  Opći sud je morao ocijeniti prirodu, sadržaj i kontekst osporenog akta kako bi odredio da li se izravno odnosio na žalitelje. Za to je nužno ispitati sadržaj akta i da li nameće samostalne pravne obveze državama članicama. Postoji preklapanje između te ocjene i prvog žalbenog razloga koji se odnosi na meritum u pogledu činjenice da Komisija nije bila nadležna donijeti Prilog I. osporenog akta. Time što nije odgodio odluku o Komisijinom prigovoru nedopuštenosti dok se ne saslušaju argumenti o meritumu, Opći sud je povrijedio odredbe stavaka 7. i 8. članka 130. svojeg Poslovnika.

         (1)  SL 2020., C 317, str. 5.