Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. studenog 1984. # Claudio Fioravanti protiv Amministrazione delle finanze dello Stato. # Zahtjev za prethodnu odluku: Corte d'appello di Brescia - Italija. # Predmet 99/83.


title: Presuda Suda (deveto vijeće) od 7. rujna 2017.#Hüttenwerke Krupp Mannesmann GmbH protiv Hauptzollamt Duisburg.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Düsseldorf.#Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje – Oporezivanje energenata i električne energije – Direktiva 2003/96/EZ – Područje primjene – Članak 2. stavak 4. točka (b) – Električna energija koja se prvenstveno koristi u svrhu kemijske redukcije – Pojam.#Predmet C-465/15.

text:
PRESUDA SUDA (deveto vijeće)
7. rujna 2017.(*)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje – Oporezivanje energenata i električne energije – Direktiva 2003/96/EZ – Područje primjene – Članak 2. stavak 4. točka (b) – Električna energija koja se prvenstveno koristi u svrhu kemijske redukcije – Pojam”
U predmetu C‑465/15,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Finanzgericht Düsseldorf (Financijski sud u Düsseldorfu, Njemačka), odlukom od 19. kolovoza 2015., koju je Sud zaprimio 3. rujna 2015., u postupku

Hüttenwerke Krupp Mannesmann GmbH

protiv

Hauptzollamt Duisburg,

SUD (deveto vijeće),
u sastavu: E. Juhász, predsjednik vijeća, C. Vajda (izvjestitelj) i K. Jürimäe, suci,
nezavisni odvjetnik: M. Bobek,
tajnik: X. Lopez Bancalari, administratorica,
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 17. studenoga 2016.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–        za Hüttenwerke Krupp Mannesmann GmbH, K. Möhlenkamp, Rechtsanwältin, i C. Palme,
–        za Hauptzollamt Duisburg, H. Tulowitzki i P. Germelmann, u svojstvu agenata,
–        za vladu Ujedinjene Kraljevine, M. Holt i D. Robertson, u svojstvu agenata, uz asistenciju M. Gray, barrrister,
–        za Europsku komisiju, F. Tomat i M. Wasmeier, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 19. siječnja 2017.,
donosi sljedeću

Presudu

1        Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 2. stavka 4. točke (b) treće alineje Direktive Vijeća 2003/96/EZ od 27. listopada 2003. o restrukturiranju sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije (SL 2003., L 283, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 75.).

2        Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Hüttenwerke Krupp Mannesmann GmbH (u daljnjem tekstu: Hüttenwerke Krupp) i Hauptzollamta Duisburg (Glavni carinski ured u Duisburgu, Njemačka, u daljnjem tekstu: glavni carinski ured), povodom odbijanja porezne olakšice koju je zatražio Hüttenwerke Krupp na temelju električne energije korištene u njegovu pogonu u studenome 2012. za rad turbopuhalice.
 Pravni okvir

 Pravo Unije

3        U skladu s uvodnim izjavama 2. do 7., 11., 12. i 22. Direktive 2003/96:
„(2)      Nedostatak propisa Zajednice kojima se utvrđuju najniže stope oporezivanja električne energije i energenata, osim mineralnih ulja, mogao bi negativno djelovati na pravilno funkcioniranje unutarnjega tržišta.
(3)      Pravilno funkcioniranje unutarnjega tržišta i ostvarivanje ciljeva ostalih politika Zajednice zahtijeva da se na razini Zajednice utvrde najniže razine oporezivanja većine energenata, uključujući električnu energiju, prirodni plin i ugljen.
(4)      Značajne razlike u oporezivanju energije, koje države članice primjenjuju na nacionalnoj razini, mogle bi se pokazati štetnima za pravilno funkcioniranje unutarnjega tržišta.
(5)      Utvrđivanjem odgovarajućih najnižih stopa oporezivanja na razini Zajednice omogućit će se smanjenje postojećih razlika među nacionalnim stopama oporezivanja.
(6)      U skladu s člankom 6. Ugovora [o EZ‑u], u definiciju i provedbu ostalih politika Zajednice moraju se uključiti kriteriji zaštite okoliša.
(7)      Kao potpisnik Okvirne konvencije Ujedinjenih naroda o klimatskim promjenama, Zajednica je ratificirala Protokol iz Kyota. Oporezivanje energenata i, prema potrebi, električne energije jedan je od instrumenata na raspolaganju za postizanje ciljeva Protokola iz Kyota.
[…]
(11)      O poreznim mjerama koje se poduzimaju u vezi s provedbom općeg sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije odlučuje svaka pojedina država članica. S tim u vezi države članice mogu odlučiti ne povećavati sveukupno porezno opterećenje ako smatraju da bi primjena takvog načela porezne neutralnosti mogla doprinijeti restrukturiranju i modernizaciji njihovih poreznih sustava poticanjem ponašanja kojim bi se postizala bolja zaštita okoliša i povećano korištenje radne snage.
(12)      Cijene energije ključni su elementi politike Zajednice na području energije, prometa i okoliša.
[…]
(22)      Energenti bi trebali u osnovi biti podložni općem sustavu Zajednice kad se koriste kao gorivo za grijanje ili pogonsko gorivo. U tom smislu, u prirodi je i logici poreznog sustava da se iz područja primjene općega sustava izuzmu energenti koji imaju dvostruku upotrebu, oni koji se ne koriste kao pogonsko gorivo, kao i oni u mineraloškim procesima. Električna energija koja se koristi na slične načine trebala bi se tretirati na isti način.”

4        Članak 1. Direktive 2003/96 obvezuje države članice da uvedu poreze na energente i električnu energiju u skladu s tom direktivom.

5        Članak 2. stavak 1. navedene direktive utvrđuje „energente” navodeći popis proizvoda koji su obuhvaćeni oznakama kombinirane nomenklature iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL 1987., L 256, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3.). Člankom 2. stavkom 2. navedene direktive potvrđuje se da se ona također primjenjuje na električnu energiju obuhvaćenu oznakom 2716 navedene nomenklature.

6        Članak 2. stavak 4. iste direktive glasi:
„Ova se Direktiva ne primjenjuje na:
[…]
(b)      sljedeće uporabe energenata ili električne energije:
–        energenti koji se koriste za druge potrebe, osim kao pogonska goriva ili gorivo za ogrjev,
–        dvojno korištenje energenata.
Energent ima dvojno korištenje ako se upotrebljava kao loživo ulje i za druge namjene, osim kao pogonsko gorivo ili loživo ulje. Uporaba energenata za kemijske redukcije i u elektrolitskim i metalurgijskim procesima smatra se kao dvojno korištenje,
–        električna energija, koja se prvenstveno koristi u svrhu kemijske redukcije i u elektrolitičkim i metalurgijskim procesima,
[…]”
 Njemačko pravo

7        Na temelju članka 9.a stavka 1. Stromsteuergesetza (Zakon o porezu na električnu energiju) u verziji primjenjivoj na činjenice iz glavnog postupka:
„Sniženje, povrat ili naknada poreza na električnu energiju daje se na zahtjev ako se potvrdi da je električna energija bila oporezovana i da ju je koristio poduzetnik koji radi u proizvodnji
[…]
4. za kemijske reakcije redukcije
[…]”
 Glavni postupak i prethodno pitanje

8        Hüttenwerke Krupp upravlja čeličanom. U pogonu čeličane s visokom peći proizvodi se sirovo željezo postupkom kemijske redukcije od željezne rudače i koksa.

9        Pogon sadržava turbopuhalice, koje pokreću električni motori, putem kojih se okolni zrak komprimira kako bi ga se dovelo do cowpersa. Komprimirani, a zatim zagrijani zrak potom se injektira drugim puhalicama u visoku peć, gdje se događa kemijska redukcija tijekom koje se željezna rudača postupno pretvara u željezo dodavanjem na visokoj temperaturi ugljikova monoksida. Injektiranje vrućeg komprimiranog zraka potrebno je kako bi se pokrenula i održala kemijska redukcija u visokoj peći.

10      Hüttenwerke Krupp podnio je 26. travnja 2013. glavnom poreznom uredu zahtjev za poreznu olakšicu na temelju stavka 9.a Zakona o porezu na električnu energiju za 20 585,2 MWh električne energije korištene u studenome 2012. za rad turbopuhalice. Glavni carinski ured odlukom od 4. lipnja 2013. odbio je taj zahtjev. Također je odbio žalbu koju je Hüttenwerke Krupp podnio protiv te odluke o odbijanju.

11      Hüttenwerke Krupp protiv te odluke podnio je tužbu pred sudom koji je uputio zahtjev.

12      Navodi da pojam „električna energija, koja se prvenstveno koristi u svrhu kemijske redukcije” iz članka 2. stavka 4. točke (b) treće alineje Direktive 2003/96 pokriva sve namete na električnu energiju koja služi za postupak kemijske redukcije, kao što to pokazuje pojam „u svrhu” upotrijebljen u tekstu te odredbe. Prema njemu, taj pojam uključuje cijeli postupak ostvarenja kemijske redukcije a da se ne čini razlika između njegovih različitih etapa. Stoga bi dio postupka kemijske redukcije bio i prijenos komprimiranog zraka, bez kojeg taj postupak ne bi bio moguć.

13      Naprotiv, glavni carinski ured navodi da električna energija treba biti korištena za postupak kemijske redukcije, a ne u sporednim ili pomoćnim pogonima u drugom stadiju postupka, čak i ako su ti pogoni neophodni za proizvodnju sirovog željeza. Električna energija korištena u turbopuhalici koja funkcionira prije pravog postupka kemijske redukcije ne može se smatrati izravno korištenom u svrhu tog postupka.

14      Sud koji je uputio zahtjev navodi da rješenje postupka koji se pred njim vodi ovisi o tumačenju koje treba dati pojmovima iz članka 9.a stavka 1. Zakona o porezu na električnu energiju, u verziji primjenjivoj na činjenice iz glavnog postupka, kojim se provodi članak 2. stavak 4. točka (b) treća alineja Direktive 2003/96.

15      Navedeni sud pak smatra da je korištenje okolnog zraka koji je komprimiran i zagrijan u visokoj peći neophodna sastavnica postupka visoke peći, a stoga i postupka kemijske redukcije, koji, dakle, ne bi trebalo kvalificirati „ranijim, već završenim postupkom”. Dodaje da se vrući komprimirani zrak proizvodi samo radi opskrbe visoke peći elementom koji je apsolutno potreban za kemijsku redukciju.

16      U tim je okolnostima Finanzgericht Düsseldorf (Financijski sud u Düsseldorfu, Njemačka) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 2. stavak 4. točku (b) treću alineju Direktive Vijeća 2003/96 […] u vezi s procesom proizvodnje sirovog željeza u visokim pećima tumačiti na način da i električnu energiju za pogon puhalica treba smatrati električnom energijom koja se prvenstveno koristi u svrhu kemijske redukcije?”
 O prethodnom pitanju

17      Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 2. stavak 4. točku (b) treću alineju Direktive 2003/96 tumačiti na način da je električna energija korištena za pogon puhalica namijenjenih komprimiranju zraka, zatim korištenog u visokoj peći u postupku proizvodnje sirovog željeza kemijskom redukcijom željezne rudače, „električna energija koja se prvenstveno koristi u svrhu kemijske redukcije” u smislu te odredbe.

18      To pitanje zapravo dovodi do pitanja stupnja povezanosti koji mora postojati između električne energije i kemijske redukcije kako bi se moglo smatrati da se električna energija koristi „prvenstveno u svrhu kemijske redukcije” u smislu članka 2. stavka 4. točke (b) treće alineje Direktive 2003/96.

19      U tom smislu valja podsjetiti da se člankom 2. stavkom 4. točkom (b) Direktive 2003/96 iz njezina područja primjene izuzima niz energenata i električna energija korištena u svrhe koje su ondje navedene. Stoga energenti i električna energija koji su obuhvaćeni tom odredbom nisu podvrgnuti oporezivanju u skladu s tom direktivom.

20      Tako je iz područja primjene Direktive 2003/96 izuzeta „električna energija koja se prvenstveno koristi u svrhu kemijske redukcije” iz članka 2. stavka 4. točke (b) treće alineje te direktive.

21      Uobičajen smisao pojmova „električna energija koja se […] koristi u svrhu kemijske redukcije” u različitim jezičnim verzijama navedenog članka 2. stavka 4. točke (b) treće alineje navodi na to da udaljen odnos između korištenja električne energije i kemijske redukcije nije dovoljan da bi se takvo korištenje podvrgnulo području primjene te odredbe, kao što u tu svrhu nije dovoljno korištenje električne energije koja nije potrebna za izvršenje kemijske redukcije.

22      Međutim, tekst Direktive 2003/96 ne omogućava sam po sebi određivanje postoji li dovoljno uska veza između električne energije korištene u svrhu poput one iz glavnog postupka i kemijske redukcije u smislu navedene odredbe.

23      Stoga valja imati na umu ne samo pojmove iz članka 2. stavka 4. točke (b) treće alineje Direktive 2003/96 nego i njezin kontekst i ciljeve iz propisa kojih je dio (vidjeti osobito presudu od 10. rujna 2014., Holger Forstmann Transporte, C‑152/13, EU:C:2014:2184, t. 26.).

24      U tom smislu valja istaknuti da se na temelju članka 2. stavka 4. točke (b) druge alineje navedene direktive ona ne primjenjuje na energente koji imaju dvojno korištenje. Stoga valja dodati da se definicija energenata koji imaju dvojno korištenje nalazi u toj odredbi, iz koje proizlazi da energent ima dvojno korištenje ako se upotrebljava kao loživo ulje i za druge namjene, osim kao pogonsko gorivo ili loživo ulje. Uporaba energenata za kemijske redukcije smatra se kao dvojno korištenje.

25      Članak 2. stavak 4. točka (b) Direktive 2003/96 treba se tumačiti s obzirom na uvodnu izjavu 22., koja iznosi da bi energenti trebali u osnovi biti podložni općem sustavu Zajednice kad se koriste kao gorivo za ogrjev ili pogonsko gorivo. Iz te uvodne izjave ujedno proizlazi da je u prirodi i logici poreznog sustava da se iz područja primjene općeg sustava izuzmu energenti koji imaju dvostruku uporabu i da bi se električna energija koja se koristi na slične načine trebala tretirati na isti način.

26      Kao što je to Komisija iznijela u svojim očitovanjima, zbog te međusobne zamjenjivosti energenata i električne energije zakonodavac Unije odabrao je rezervirati isti tretman za te proizvode, u svrhu ograničenja područja primjene Direktive 2003/96 i stoga u svrhu njihova oporezivanja sukladno toj direktivi. Određivanje njezina materijalnog područja primjene dopušta, naime, općenito utvrđenje minimalne razine oporezivanja na razini Europske unije kako za energente tako i za električnu energiju i u konačnici postizanje cilja iz navedene direktive, kako je iznesen u njezinim uvodnim izjavama 2. do 6., 7., 11. i 12., odnosno, s jedne strane, osiguranje pravilnog funkcioniranja unutarnjeg tržišta u energetskom sektoru i, s druge strane, poticanje ciljeva politike zaštite okoliša.

27      S obzirom na razmatranja iznesena u točkama 25. i 26. ove presude, važno je istaknuti da bi tumačenje pojma „električna energija koja se prvenstveno koristi u svrhu kemijske redukcije”, navedenog u trećoj alineji članka 2. stavka 4. točke (b) Direktive 2003/96, koje bi bilo šire od onoga koje je rezervirano za pojam „uporaba energenata za kemijske redukcije” u smislu druge alineje te odredbe imalo za učinak prekinuti jednak tretman koji je želio zakonodavac Unije između energetskih proizvoda i električne energije korištene na isti način u svrhu ograničenja područja primjena navedene direktive.

28      Takvo bi tumačenje, naime, imalo za posljedicu izuzimanje električne energije iz oporezivanja utvrđenog Direktivom 2003/96 na štetu energenta korištenog na isti način, koji bi pak bio podvrgnut porezu sukladno toj direktivi. S obzirom na međusobnu zamjenjivost energenata i električne energije, to tumačenje imalo bi za učinak favoriziranje korištenja električne energije na štetu energenata, što bi u konačnici bilo protivno dvostrukom cilju iz Direktive 2003/96, navedenom u točki 26. ove presude.

29      U ovom slučaju također valja precizirati da iz odluke o upućivanju zahtjeva ne proizlazi da se u pogonu koji je predmet glavnog postupka električna energija korištena za pogon puhalica koristi na različit način od one za pogon električnih motora potrebnih za komprimiranje okolnog zraka. Očitovanja Hüttenwerkea Krupp temelje se također na premisi prema kojoj je električna energija iz glavnog postupka korištena za pogon turbopuhalica kao pogonske snage. Hüttenwerke Krupp je, nadalje, kao odgovor na pitanje Suda na raspravi potvrdio da je komprimirani zrak, nakon što je izišao iz turbopuhalica, zagrijan u cowpersu, prije nego što je injektiran u visoku peć.

30      No, da je turbopuhalica funkcionirala zahvaljujući energentu kao što je dizelsko gorivo, a ne zahvaljujući električnoj energiji, on ne bi bio obuhvaćen pojmom energenta za „dvojno korištenje” u smislu prve rečenice članka 2. stavka 4. točke (b) druge alineje Direktive 2003/96, što bi mu omogućilo da ima korist od isključenja iz područja primjene te direktive jer bi uporaba predmetnog energenta služila samo proizvodnji pogonske snage, što bi, dakle, odgovaralo korištenju kao pogonskog goriva.

31      Stoga se, zbog razloga navedenih u točkama 26. do 28. ove presude, treća alineja ne može tumačiti na način da isključuje iz područja primjene navedene direktive električnu energiju koja se koristi u istu svrhu kao energent, bez ukidanja istog tretmana energenata i električne energije koji je želio zakonodavac Unije u svrhu utvrđenja područja primjene Direktive 2003/96.

32      S obzirom na prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti da članak 2. stavak 4. točku (b) treću alineju Direktive 2003/96 treba tumačiti na način da električna energija korištena za pogon puhalica namijenjenih komprimiranju zraka, zatim korištenog u visokoj peći u postupku proizvodnje sirovog željeza kemijskom redukcijom željezne rudače, nije „električna energija koja se prvenstveno koristi u svrhu kemijske redukcije” u smislu te odredbe.
 Troškovi

33      Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenoga, Sud (deveto vijeće) odlučuje:

Članak 2. stavak 4. točku (b) treću alineju Direktive Vijeća 2003/96/EZ od 27. listopada 2003. o restrukturiranju sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije treba tumačiti na način da električna energija korištena za pogon puhalica namijenjenih komprimiranju zraka, zatim korištenog u visokoj peći u postupku proizvodnje sirovog željeza kemijskom redukcijom željezne rudače, nije „električna energija koja se prvenstveno koristi u svrhu kemijske redukcije” u smislu te odredbe.

Potpisi

*      Jezik postupka: njemački


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 12. svibnja 2016.#Atlas sp. z o.o. protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Prijava figurativnog žiga Europske unije EFEKT PERLENIA – Apsolutni razlog za odbijanje – Opisni karakter – Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-298/15.


Presuda Suda (peto vijeće) od 28. siječnja 2016.#Quimitécnica.com - Comércio e Indústria Química, SA i José de Mello - Sociedade Gestora de Participações Sociais, SA protiv Europske komisije.#Žalba – Zabranjeni sporazumi – Europsko tržište fosfata za prehranu životinja – Novčana kazna određena tužiteljima u nagodbenom postupku – Obročno plaćanje novčane kazne – Obveza davanja financijskog jamstva banke s dugoročnom ocjenom ‚AA’ – Obveza obrazlaganja.#Predmet C-415/14 P.


Presuda Suda (treće vijeće) od 18. srpnja 2007.#Komisija Europskih zajednica protiv Helenske Republike.#Povreda obveze države članice - Direktiva 93/38/EEZ.#Predmet C-399/05.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 28. srpnja 2016.#Johannes Tomana i dr. protiv Vijeća Europske unije i Europske komisije.#Žalba – Mjere ograničavanja protiv određenih osoba i subjekata iz vlade Zimbabvea ili osoba povezanih s njom – Popis osoba, skupina i subjekata na koje se odnosi zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora – Uvrštavanje imena žaliteljâ.#Predmet C-330/15 P.


Presuda Općeg suda (šesto prošireno vijeće) od 16. lipnja 2011.#Bavaria NV protiv Europske komisije.#Tržišno natjecanje - Novčane kazne.#Predmet T-235/07.


title: Presuda Suda (peto vijeće) od 25. siječnja 2017.#Openbaar Ministerie protiv Gerrit van Vemde.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank Amsterdam.#Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Uzajamno priznavanje presuda – Okvirna odluka 2008/909/PUP – Područje primjene – Članak 28. – Prijelazna odredba – Pojam ‚izricanja pravomoćne presude’.#Predmet C-582/15.

text:
         PRESUDA SUDA (peto vijeće)
      25. siječnja 2017. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima — Uzajamno priznavanje presuda — Okvirna odluka 2008/909/PUP — Područje primjene — Članak 28. — Prijelazna odredba — Pojam ‚izricanja pravomoćne presude’“
      U predmetu C‑582/15,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a koji je uputio Rechtbank Amsterdam (Sud u Amsterdamu, Nizozemska) odlukom od 30. listopada 2015., koju je Sud zaprimio 11. studenoga 2015., u kaznenom postupku protiv

         Gerrita van Vemdea

      uz sudjelovanje:

         Openbaar Ministerie,

      SUD (peto vijeće),
      u sastavu: J. L. da Cruz Vilaça, predsjednik vijeća, A. Tizzano, potpredsjednik Suda, u svojstvu suca petog vijeća, M. Berger (izvjestiteljica), A. Borg Barthet i F. Biltgen, suci,
      nezavisni odvjetnik: Y. Bot,
      tajnik: M. Ferreira, glavna administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 14. rujna 2016.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za G. van Vemdea, P. Souren, advocaat,

               —

               za Openbaar Ministerie, K. van der Schaft i U. Weitzel,

               —

               za nizozemsku vladu, K. Bulterman, B. Koopman i J. Langer, u svojstvu agenata,

               —

               za austrijsku vladu, G. Eberhard, u svojstvu agenta,

               —

               za poljsku vladu, B. Majczyna, u svojstvu agenta,

               —

               za Europsku komisiju, R. Troosters i S. Grünheid, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 12. listopada 2016.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 28. stavka 2. Okvirne odluke Vijeća 2008/909/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršavanja u Europskoj uniji (SL 2008., L 327, str. 27.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 111.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru postupka izvršenja u Nizozemskoj kazne oduzimanja slobode u trajanju od tri godine koju je hof van beroep Antwerpen (Žalbeni sud u Antwerpenu, Belgija) izrekao protiv Gerrita van Vemdea.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Članak 1. Okvirne odluke 2008/909, naslovljen „Definicije”, određuje:
               „Za potrebe ove Okvirne odluke:

                        (a)

                        ‚presuda’ znači pravomoćna odluka ili nalog suda države izdavateljice naloga kojom se izriče kazna za fizičku osobu;

                        (b)

                        ‚kazna’ znači svaka kazna zatvora ili druga mjera koja uključuje oduzimanje slobode koja je izrečena na određeno ili neodređeno razdoblje zbog počinjenja kaznenog djela utvrđenog u kaznenom postupku;

                        (c)

                        ‚država izdavateljica naloga’ znači država članica u kojoj je presuda izrečena;

                        (d)

                        ‚država izvršiteljica naloga’ znači država članica kojoj je presuda proslijeđena radi njezina priznavanja i izvršenja.”

               4

               Članak 3. te okvirne odluke, naslovljen „Svrha i područje primjene”, predviđa:
               „1.   Svrha ove Okvirne odluke je utvrđivanje pravila na temelju kojih država članica, kako bi poboljšala društvenu rehabilitaciju osuđene osobe, priznaje presudu te izvršava kaznu.
               […]
               3.   Ova se Okvirna odluka primjenjuje samo na priznavanje presuda i izvršenje kazni u smislu ove Okvirne odluke. […]
               […]”

               5

               U skladu s člankom 28. te okvirne odluke, naslovljenim „Prijelazna odredba”:
               „1.   Zamolbe zaprimljene prije 5. prosinca 2011. i dalje se uređuju sukladno postojećim pravnim instrumentima o transferu osuđene osobe. Zamolbe zaprimljene nakon toga datuma uređuju se pravilima koja države članice donesu sukladno ovoj Okvirnoj odluci.
               2.   Međutim, svaka država članica može, [u trenutku] donošenja ove Okvirne odluke, dati izjavu u kojoj navodi da će, u predmetima u kojima je pravomoćna presuda izrečena prije datuma koji ona odredi, kao država članica koja izdaje odnosno izvršava nalog i dalje primjenjivati postojeće pravne instrumente o transferu osuđene osobe važeće prije 5. prosinca 2011. Ako država članica da takvu izjavu, ti se instrumenti primjenjuju u tim predmetima u vezi sa svim drugim državama članicama bez obzira da li su i one dale istu izjavu. Taj datum ne smije biti kasniji od 5. prosinca 2011. Navedena se izjava objavljuje u Službenom listu Europske unije. Takva se izjava može povući bilo kada.”

               6

               Na temelju članka 28. stavka 2. Okvirne odluke 2008/909, Kraljevina Nizozemska dala je sljedeću izjavu (SL 2009., L 265, str. 41.):
               „U skladu s člankom 28. stavkom 2. Nizozemska izjavljuje da će u slučajevima u kojima je pravomoćna presuda izrečena manje od tri godine nakon datuma stupanja na snagu Okvirne odluke u svojstvu države koja izdaje odnosno izvršava nalog i dalje primjenjivati pravne instrumente o transferu osuđene osobe koji su važili prije stupanja na snagu Okvirne odluke.”

         Nizozemsko pravo

               7

               Članak 2:11 Wet wederzijdse erkenning en tenuitvoerlegging vrijheidsbenemende en voorwaardelijke sancties (Zakon o uzajamnom priznavanju i izvršenju bezuvjetnih zatvorskih kazni i zatvorskih kazni izrečenih uz uvjet; u daljnjem tekstu: WETS), kojim se provodi Okvirna odluka 2008/909, predviđa:
               „1.   Ministar [sigurnosti i pravde] dostavlja sudsku odluku […] nezavisnom odvjetniku državnog odvjetništva pri žalbenom sudu.
               2.   Nezavisni odvjetnik sudsku odluku odmah podnosi […] posebnom vijeću žalbenog suda Arnhem‑Leeuwardena [(Nizozemska)] […]”

               8

               Na temelju članka 2:12 WETS‑a ministar sigurnosti i pravde odlučuje o priznavanju sudske odluke druge države članice uzimajući u obzir ocjenu posebnog vijeća žalbenog suda Arnhem‑Leeuwardena.

               9

               Članak 5:2 WETS‑a propisuje:
               „1.   [WETS] zamjenjuje Wet overdracht tenuitvoerlegging strafvonnissen [(Zakon o prenošenju izvršenja presuda u kaznenim stvarima)] u odnosima s državama članicama Europske unije.
               […]
               3.   [WETS] se ne primjenjuje na sudske odluke […] koje su postale pravomoćne prije 5. prosinca 2011.
               […]”

               10

               Članak 2. Zakona o prenošenju izvršenja presuda u kaznenim stvarima propisuje da je „[i]zvršenje stranih sudskih odluka u Nizozemskoj moguće samo na temelju sporazuma”.

               11

               Članak 31. stavak 1. tog zakona predviđa da „[k]ada ocijeni dopuštenim izvršenje strane sudske odluke u Nizozemskoj, [Rechtbank Amsterdam (sud u Amsterdamu, Nizozemska)] daje svoje odobrenje i, uz poštovanje onog što mjerodavni sporazum određuje u tom pogledu, izriče kaznu ili mjeru koja je za odgovarajuće kazneno djelo propisana u nizozemskom pravu”.

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               12

               Osoba o kojoj je riječ u glavnom postupku, G. van Wemde, uhićen je u Nizozemskoj 27. listopada 2009. na temelju europskog uhidbenog naloga koji je u svrhu kaznenog progona u Belgiji izdalo belgijsko pravosudno tijelo. Nakon njegova izručenja tom tijelu pritvoren je, a potom je pušten na slobodu uz jamčevinu u okviru kaznenog postupka pokrenutog u toj državi. Međutim, prije donošenja presude samostalno se vratio u Nizozemsku.

               13

               Presudom od 28. veljače 2011. Hof van beroep Antwerpen (Žalbeni sud u Antwerpenu) osudio je G. van Wemdea na zatvorsku kaznu u trajanju od tri godine. Ta je presuda postala pravomoćna 6. prosinca 2011. nakon odluke Hofa van Cassatie (Kasacijski sud, Belgija) s istim datumom kojom je on odbio žalbu u kasacijskom postupku podnesenu protiv te presude.

               14

               Dana 23. srpnja 2013. belgijska tijela zatražila su od Kraljevine Nizozemske da nastavi provedbu izvršenja zatvorske kazne koju je izrekao Hof van beroep Antwerpen (Žalbeni sud u Antwerpenu). Zahtjevom od 10. listopada 2013. procureur du Roi (kraljev tužitelj, Belgija) zatražio je od suda koji je uputio zahtjev da odobri izvršenje te kazne.

               15

               Postupajući po tom zahtjevu, taj se sud pita primjenjuju li se u glavnom postupku nacionalne odredbe kojima se provodi Okvirna odluka 2008/909, tj. WETS.

               16

               S jedne strane, sud koji je uputio zahtjev smatra da bi na prvi pogled na to pitanje trebalo odgovoriti potvrdno jer iz članka 5:2 stavka 3. WETS‑a proizlazi da se on primjenjuje na sudske odluke koje su postale pravomoćne od 5. prosinca 2011., a u ovom slučaju presuda Hofa van beroep Antwerpen (Žalbeni sud u Antwerpenu) postala je pravomoćna nakon tog datuma, tj. 6. prosinca 2011.

               17

               Međutim, s druge strane, sud koji je uputio zahtjev iznosi dvojbe u pogledu tumačenja tog zakona, imajući u vidu članak 28. Okvirne odluke 2008/909.

               18

               Sud koji je uputio zahtjev u tom smislu podsjeća na to da, iako se na temelju članka 28. stavka 1. Okvirne odluke 2008/909 zamolbe za priznanje presude i izvršenje kazne zaprimljene prije 5. prosinca 2011. uređuju pravilima koje su države članice donijele radi provedbe te okvirne odluke, članak 28. stavak 2. te okvirne odluke u biti predviđa da svaka država članica može dati izjavu prema kojoj će, u pogledu pravomoćnih presuda „izrečenih” prije datuma koji odredi ta država, ona i dalje primjenjivati pravne instrumente primjenjive prije tog datuma. Kraljevina Nizozemska dala je takvu izjavu.

               19

               Prema navodima suda koji je uputio zahtjev, u slučaju u kojem članak 28. stavak 2. Okvirne odluke 2008/909 treba tumačiti na način da obuhvaća presude izrečene prije datuma koji je odredila država članica, neovisno o trenutku u kojem su postale pravomoćne, prijelaznu odredbu iz članka 5:2 stavka 3. WETS‑a treba tumačiti, u skladu s načelom dosljednog tumačenja, na način da isključuje primjenu WETS‑a na sudske odluke izrečene prije 5. prosinca 2011. Iz toga proizlazi, u odnosu na glavni postupak, da se WETS ne primjenjuje u glavnom postupku jer je presuda Hofa van beroep Antwerpen (Žalbeni sud u Antwerpenu) izrečena 28. veljače 2011. i da je, prema tome, sud koji je uputio zahtjev nadležan za odlučivanje o zamolbi koju su podnijela belgijska tijela.

               20

               Ako bi, naprotiv, članak 28. stavak 2. te okvirne odluke trebalo tumačiti na način da obuhvaća presude koje su postale pravomoćne prije datuma koji su odredile države članice, sud koji je uputio zahtjev primjećuje da na temelju odredaba WETS‑a on ne bi bio nadležan za odlučivanje o toj zamolbi.

               21

               U tim je okolnostima Rechtbank Amsterdam (sud u Amsterdamu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće pitanje:
               „Treba li članak 28. stavak 2. prvu rečenicu Okvirne odluke 2008/909 tumačiti na način da se ondje navedena izjava smije odnositi samo na presude koje su donesene prije 5. prosinca 2011., neovisno o tome kada su postale pravomoćne, ili pak tu odredbu valja razumjeti na način da se ta izjava smije odnositi samo na presude koje su postale pravomoćne prije 5. prosinca 2011.?”

         O prethodnom pitanju

               22

               Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 28. stavak 2. prvu rečenicu Okvirne odluke 2008/909 tumačiti na način da se odnosi na presude izrečene prije datuma koji su odredile države članice o kojima je riječ, pri čemu taj datum ne može biti kasniji od 5. prosinca 2011., ili ga pak treba tumačiti na način da se odnosi samo na presude koje su postale pravomoćne prije tog datuma.

               23

               Kako bi se odgovorilo na to pitanje, najprije valja podsjetiti na to da članak 1. točka (a) Okvirne odluke 2008/909 definira „presudu” kao pravomoćnu odluku ili nalog suda države izdavateljice naloga kojom se izriče kazna za fizičku osobu. U skladu s njezinim člankom 3. stavkom 1., svrha te okvirne odluke jest utvrđivanje pravila na temelju kojih država članica, kako bi poboljšala društvenu rehabilitaciju osuđene osobe, priznaje presudu te izvršava kaznu. U skladu s člankom 3. stavkom 3. te okvirne odluke, ona se primjenjuje samo na priznavanje presuda i izvršenje kazni u smislu te okvirne odluke.

               24

               Posljedično, materijalno područje primjene Okvirne odluke 2008/909 ograničeno je samo na odluke koje su postale pravomoćne, u svrhu njihova priznavanja i izvršenja u državi izvršiteljici naloga, uz isključenje odluka koje su predmet žalbi, poput, u pogledu glavnog postupka, presude hofa van beroep Antwerpen (Žalbeni sud u Antwerpenu) od 28. veljače 2011., protiv koje je bila podnesena žalba u kasacijskom postupku pred Hofom van Cassatie (Kasacijski sud) i koja je postala pravomoćna tek nakon što je potonji sud odbio tu žalbu 6. prosinca 2011.

               25

               Nadalje, valja primijetiti da, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, iz zahtjeva kako ujednačene primjene prava Unije tako i načela jednakosti proizlazi da tekst odredbe prava Unije koja ne sadržava izričito upućivanje na pravo država članica radi određivanja svojeg smisla i dosega mora u cijeloj Europskoj uniji imati samostalno i jedinstveno tumačenje (presuda od 28. srpnja 2016., JZ, C‑294/16 PPU, EU:C:2016:610, t. 35. i navedena sudska praksa).

               26

               Članak 1. točka (a) Okvirne odluke 2008/909, koji pojam „presude” definira kao pravomoćnu odluku, ne sadržava upućivanje na pravo država članica, tako da valja smatrati da je taj pojam samostalan pojam prava Unije i da ga treba ujednačeno tumačiti na njezinu području. U tu svrhu valja istodobno uzeti u obzir tekst te odredbe, njezin kontekst i ciljeve propisa kojega je ona dio (vidjeti u tom smislu presudu od 28. srpnja 2016., JZ, C‑294/16 PPU, EU:C:2016:610, t. 37.).

               27

               U tom smislu, iako tekst članka 28. stavka 2. Okvirne odluke 2008/909 nije jednoznačan, upućivanje u toj odredbi na „pravomoćnu presudu” više govori u prilog tumačenju prema kojem se ta odredba odnosi na posljednju odluku u okviru kaznenog postupka, koja je osudu protiv osuđene osobe učinila konačnom. To tumačenje potvrđeno je definicijom „presude” iz članka 1. točke (a) te okvirne odluke. U tom smislu okolnost da i taj članak i navedeni članak 28. stavak 2. upućuju na „pravomoćnost” presude o kojoj je riječ ističe posebnu važnost koja je za potrebe primjene potonje odredbe pridana značajki presude da se ona ne može pobijati i, posljedično, datumu na koji je ta značajka nastala.

               28

               Nadalje, pojmovi „presude” i „izricanja” te presude, iz članka 28. stavka 2. Okvirne odluke 2008/909, koji se moraju tumačiti samostalno i ujednačeno na području Unije, doseg tih pojmova i, prema tome, te odredbe ne može ovisiti ni o nacionalnom kaznenom postupku u državi izdavateljici naloga ni o onome u državi izvršiteljici naloga.

               29

               Posljedično, treba isključiti tumačenje članka 28. stavka 2. Okvirne odluke 2008/909 prema kojem bi njegova primjena ovisila o datumu na koji se presuda smatra „izrečenom” u smislu predmetnog nacionalnog prava, neovisno o datumu na koji postaje pravomoćna.

               30

               Naposljetku, što se tiče konteksta i ciljeva koji se žele postići propisom kojega je odredba o kojoj je riječ u glavnom postupku dio, valja podsjetiti na to, kao što je to u biti istaknuo nezavisni odvjetnik u točkama 45. do 48. svojeg mišljenja, da je članak 28. stavak 2. Okvirne odluke 2008/909 iznimka od općeg uređenja propisanog člankom 28. stavkom 1. te okvirne odluke, koje predviđa da se zamolbe za priznavanje presude i izvršenje kazne, zaprimljene nakon 5. prosinca 2011., uređuju pravilima koja države članice donesu sukladno toj okvirnoj odluci. Kao iznimka od tog općeg uređenja, prva od tih odredaba mora se tumačiti usko.

               31

               Ograničavajući broj slučajeva koji nastavljaju biti obuhvaćeni pravnim instrumentima koji su postojali prije stupanja na snagu Okvirne odluke 2008/909 i, posljedično, povećavajući broj slučajeva koji mogu biti obuhvaćeni pravilima koje države članice donesu u skladu s tom okvirnom odlukom, usko tumačenje članka 28. stavka 2. te okvirne odluke, na način da se ta odredba odnosi samo na presude koje su postale pravomoćne najkasnije 5. prosinca 2011., najbolje može zajamčiti cilj kojemu ta okvirna odluka teži. Taj je cilj, kao što to proizlazi iz njezina članka 3. stavka 1., omogućiti državama članicama priznavanje presuda i izvršavanje u njima sadržanih kazni kako bi se olakšala društvena rehabilitacija osuđenih osoba.

               32

               Nadalje, austrijska vlada i Europska komisija iznijele su pitanje valjanosti izjave koju je Kraljevina Nizozemska dala na temelju članka 28. stavka 2. Okvirne odluke 2008/909, s obzirom na trenutak u kojem je ona dana. Uzimajući u obzir tumačenje usvojeno u prethodnoj točki ove presude, to je pitanje ipak samo hipotetske naravi jer su nacionalne odredbe Nizozemske kojima se provodi ta okvirna odluka u svakom slučaju primjenjive u glavnom postupku. U tim okolnostima nije potrebno zauzeti stajalište o tom pitanju.

               33

               Iz prethodno navedenog proizlazi da na prethodno pitanje valja odgovoriti tako da članak 28. stavak 2. prvu rečenicu Okvirne odluke 2008/909 treba tumačiti na način da se on odnosi samo na presude koje su postale pravomoćne prije datuma koji je odredila država članica o kojoj je riječ.

         Troškovi

               34

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (peto vijeće) odlučuje:

                     Članak 28. stavak 2. prvu rečenicu Okvirne odluke Vijeća 2008/909/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršenja u Europskoj uniji treba tumačiti na način da se on odnosi samo na presude koje su postale pravomoćne prije datuma koji je odredila država članica o kojoj je riječ.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: nizozemski


title: Presuda Suda (prvo vijeće) od 14. studenoga 2013.#SFIR – Società fondiaria industriale romagnola SpA i dr. protiv Ministero delle Politiche Agricole, Alimentari e Forestali i Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA).#Zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Consiglio di Stato.#Zahtjev za prethodnu odluku – Uredba Vijeća (EZ) br. 320/2006 – Uredba Komisije (EZ) br. 968/2006 – Poljoprivreda – Privremeni sustav za restrukturiranje industrije šećera – Uvjeti za dodjelu pomoći za restrukturiranje – Pojmovi ‚proizvodna postrojenja’ i ‚potpuno rastavljanje’.#Spojeni predmeti C-187/12 do C-189/12.

text:
         PRESUDA SUDA (prvo vijeće)
      14. studenoga 2013. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Uredba Vijeća (EZ) br. 320/2006 — Uredba Komisije (EZ) br. 968/2006 — Poljoprivreda — Privremeni sustav za restrukturiranje industrije šećera — Uvjeti za dodjelu pomoći za restrukturiranje — Pojmovi ‚proizvodna postrojenja’ i ‚potpuno rastavljanje’“
      U spojenim predmetima C‑187/12 do C‑189/12,
      povodom zahtjevâ za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koje je uputio Consiglio di Stato (Italija), odlukama od 23. ožujka 2012., koje je Sud zaprimio 23. travnja 2012., u postupcima

         SFIR – Società Fondiaria Industriale Romagnola SpA

      protiv

         AGEA – Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura,

         Ministero delle Politiche agricole, alimentari e forestali (C‑187/12),

         Italia Zuccheri SpA,

         Co.Pro.B. – Cooperativa Produttori Bieticoli Soc. coop. agricola

      protiv

         AGEA – Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura,

         Ministero delle Politiche agricole, alimentari e forestali,

      uz sudjelovanje:

         Finbieticola Bondeno srl,

         Finbieticola Casei Gerola srl,

         Terrae SpA (C‑188/12),
      i

         Eridania Sadam SpA

      protiv

         AGEA - Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura,

         Ministero delle Politiche agricole, alimentari e forestali,

      uz sudjelovanje:

         Federazione Lavoratori Agro‑Industria (CGIL),

         Federazione Agricola Alimentare Ambientale Industriale (CISL),

         Unione Italiana Lavoratori Agroalimentari (UIL) (C‑189/12),
      SUD (prvo vijeće),
      u sastavu: A. Tizzano, predsjednik vijeća, K. Lenaerts, potpredsjednik Suda u svojstvu suca prvog vijeća, A. Borg Barthet, G. Arestis i M. Berger (izvjestiteljica), suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Wathelet,
      tajnik: A. Impellizzeri, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 13. ožujka 2013.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za SFIR – Società Fondiaria Industriale Romagnola SpA, V. Cerulli Irelli, avvocato,

               —

               za Italia Zuccheri SpA i Co.Pro.B. – Cooperativa Produttori Bieticoli Soc. coop. agricola, A. Mozzati, G. Fontana, M. De Vita, S. M. Specchio i P. Galli, avvocati,

               —

               za Eridania Sadam SpA, G. M. Roberti, I. Vigliotti, A. Mozzati, I. Perego i M. Serpone, avvocati,

               —

               za Federazione Lavoratori Agro‑Industria (CGIL), Federazione Agricola Alimentare Ambiente Industriale (CISL) i Unione Italiana Lavoratori Agroalimentari (UIL), F. Cardarelli i F. Lattanzi, avvocati,

               —

               za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju F. Bucala, avvocato dello Stato,

               —

               za francusku vladu, G. de Bergues i C. Candat, u svojstvu agenata,

               —

               za mađarsku vladu, M. Z. Fehér, kao i K. Szíjjártó i A. Szilágyi, u svojstvu agenata,

               —

               za slovensku vladu, T. Mihelič Žitko i V. Klemenc, u svojstvu agenata,

               —

               za Vijeće Europske unije, E. Sitbon, kao i S. Barbagallo i P. Mahnič Bruni, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, D. Triantafyllou i P. Rossi, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez njegovog mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjevi za prethodnu odluku odnose se na tumačenje i ocjenu valjanosti članaka 3. i 4. Uredbe Vijeća (EZ) br. 320/2006 od 20. veljače 2006. o utvrđivanju privremenog sustava za restrukturiranje industrije šećera u Zajednici i o izmjeni Uredbe Vijeća (EZ) br. 1290/2005 o financiranju zajedničke poljoprivredne politike (SL L 58, str. 42., u daljnjem tekstu: temeljna uredba) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, svezak 68., poglavlje 3., str. 54.), kao i članka 4. Uredbe Komisije (EZ) br. 968/2006 od 27. lipnja 2006. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe br. 320/2006 (SL L 176, str. 32., u daljnjem tekstu: provedbena uredba).

               2

               Ovi zahtjevi izneseni su u okviru sporova između SFIR – Società Fondiaria Industriale Romagnola SpA (u daljnjem tekstu: SFIR), Italia Zuccheri SpA i Co.Pro.B. – Cooperativa Produttori Bieticoli Soc. coop. agricola (u daljnjem tekstu: Italia Zuccheri/Co.Pro.B.) i Eridania Sadam SpA (u daljnjem tekstu: Eridania Sadam), s jedne strane, i Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) i Ministero delle Politiche agricole, alimentari e forestali (Ministarstvo poljoprivrede, prehrane i šumarstva, u daljnjem tekstu: Ministero), na drugoj strani, u vezi s dodjelom pomoći za restrukturiranje na temelju članka 3. temeljne uredbe.

         Pravni okvir

         Temeljna uredba

               3

               U uvodnoj izjavi 5. temeljne uredbe navedeno je:
               „Potrebno je uvesti važan gospodarski poticaj šećeranama s najnižom produktivnošću, u obliku prikladne pomoći za restrukturiranje, da se odreknu prava na svoje proizvodne kvote. U tom smislu, potrebno je uspostaviti pomoć za restrukturiranje koja stvara poticaj za napuštanje proizvodnih kvota za šećer i odricanje od predmetnih kvota, dopuštajući istodobno da se vodi računa o poštivanju društvenih i okolišnih obveza koje se odnose na napuštanje proizvodnje. Pomoć bi trebala biti na raspolaganju tijekom četiri tržišne godine s ciljem smanjenja proizvodnje, u mjeri potrebnoj za postizanje ravnoteže na tržištu u Zajednici.”

               4

               Članak 3. te uredbe naslovljen „Pomoć za restrukturiranje” predviđa:
               „1.   Bilo koje poduzeće koje proizvodi šećer, izoglukozu ili inulinski sirup kojem je dodijeljena kvota do 1. srpnja 2006. ima pravo na pomoć za restrukturiranje po toni kvote koje se odreklo, pod uvjetom da se tijekom jedne od tržišnih godina 2006./2007., 2007./2008., 2008./2009. i 2009./2010.:

                        (a)

                        odrekne kvote koju dodjeljuje jednoj ili više svojih tvornica i potpuno rastavi proizvodna postrojenja predmetnih tvornica;
                        ili

                        (b)

                        odrekne kvote koju dodjeljuje jednoj ili više svojih tvornica, djelomično rastavi proizvodna postrojenja predmetnih tvornica i ne koristi preostala proizvodna postrojenja predmetnih tvornica za proizvodnju proizvoda [koji] proizlaze iz zajedničke organizacije tržišta šećera,

                  [...]
               3.   Potpuno rastavljanje proizvodnih postrojenja zahtijeva:

                        (a)

                        konačni i potpuni prestanak proizvodnje šećera, izoglukoze i inulinskog sirupa koje proizvodi predmetno proizvodno postrojenje;

                        (b)

                        zatvaranje tvornice ili tvornica i rastavljanje njihovih proizvodnih postrojenja [...]

                  [...]
               4.   Djelomično rastavljanje proizvodnih postrojenja zahtijeva:

                        (a)

                        konačni i potpuni prestanak proizvodnje šećera, izoglukoze i inulinskog sirupa koje proizvodi predmetno proizvodno postrojenje;

                        (b)

                        rastavljanje proizvodnih postrojenja koja se neće koristiti za novu proizvodnju, a koja su bila namijenjena i korištena za proizvodnju proizvoda navedenih pod točkom (a) [...]

                  [...]
               5.   Iznos pomoći za restrukturiranje po toni kvote koje su se odrekli jednak je:

                        (a)

                        u slučaju navedenom u točki (a) stavka 1.:

                                 —

                                 730,00 EUR za tržišnu godinu 2006./2007.,

                           [...]

                        (b)

                        u slučaju navedenom u točki (b) stavka 1.:

                                 —

                                 547,50 EUR za tržišnu godinu 2006./2007.,

                           [...]”

               5

               Članak 4. navedene uredbe naslovljen „Zahtjev za pomoć za restrukturiranje” u stavku 2. navodi:
               „Zahtjevi za pomoć za restrukturiranje uključuju:

                        (a)

                        plan restrukturiranja;

                  [...]

                        (c)

                        jamstvo odricanja od relevantne kvote u predmetnoj tržišnoj godini;

                        (d)

                        u slučaju navedenom u članku 3. stavku 1. točki (a), jamstvo djelomičnog rastavljanja proizvodnih postrojenja unutar razdoblja koje određuje predmetna država članica;

                        (e)

                        u slučaju navedenom u članku 3. stavku 1. točki (b), jamstvo djelomičnog rastavljanja proizvodnih postrojenja unutar razdoblja koje određuje predmetna država članica te nekorištenja proizvodne lokacije i preostalih proizvodnih postrojenja za proizvodnju proizvoda koje pokriva zajednička organizacija tržišta šećera;

                  [...]”

         Provedbena uredba

               6

               U uvodnoj izjavi 4. provedbene uredbe navedeno je:
               „U vezi s odricanjem od kvota, članak 3. Uredbe (EZ) br. 320/2006 navodi mogućnosti potpunog ili djelomičnog rastavljanja proizvodnih postrojenja koje dovode do različitih iznosa pomoći za restrukturiranje. Iako uvjeti koji važe za te dvije mogućnosti trebaju uzeti u obzir da se veći iznos pomoći za restrukturiranje dodjeljuje potpunom rastavljanju zbog viših uključenih troškova, potrebno je omogućiti zadržavanje dijelova tvornice koji nisu dio proizvodne linije, ako se oni mogu koristiti u druge svrhe predviđene u planu restrukturiranja, posebno kada se takvim korištenjem ostvaruje zapošljavanje. S druge strane, instalacije koje nisu izravno povezane s proizvodnjom šećera trebaju se rastaviti ako za njih ne postoji alternativna uporaba unutar razumnog roka, a njihovo bi održavanje bilo štetno po okolinu.”

               7

               Članak 4. te uredbe naslovljen „Rastavljanje proizvodnih postrojenja” predviđa:
               „1.   U slučaju potpunog rastavljanja navedenog u članku 3. stavku 1. točki (a) Uredbe (EZ) br. 320/2006, zahtjev za rastavljanjem proizvodnih postrojenja odnosi se na:

                        (a)

                        sva postrojenja koja su potrebna u proizvodnji šećera, izoglukoze ili inulinskog sirupa, kao što su, na primjer: postrojenja za skladištenje, analizu, pranje i rezanje šećerne repe, žitarica ili cikorije; sva postrojenja koja su potrebna za vađenje i obrađivanje ili koncentriranje šećera iz šećerne repe ili trske, škrobi iz žitarica, glukoze iz škroba ili inulina iz cikorije;

                        (b)

                        dio postrojenja, osim onih navedenih u točki (a), koja su izravno povezana s proizvodnjom šećera, izoglukoze ili inulinskog sirupa i potrebna za proizvodnju unutar napuštene kvote, čak i ako bi se taj dio mogao koristiti za proizvodnju ostalih proizvoda, kao što su: postrojenja za grijanje ili preradu vode, ili za proizvodnju energije; postrojenja u vezi s pulpom šećerne repe ili melase, postrojenja za unutarnji prijevoz;

                        c)

                        sva druga postrojenja, kao što su postrojenja za pakiranje koja su ostala neiskorištena i koja će se rastaviti i ukloniti iz ekoloških razloga.

                  2.   U slučaju djelomičnog rastavljanja navedenog u članku 3. stavku 1. točki (b) Uredbe (EZ) br. 320/2006, zahtjev za rastavljanjem proizvodnih postrojenja odnosi se na postrojenja, navedena u stavku 1. ovog članka koja nisu namijenjena za drugu proizvodnju ili drugo korištenje lokacije tvornice u skladu s planom restrukturiranja.”

         Glavni postupci i prethodna pitanja

         Predmet C‑187/12

               8

               SFIR je poduzeće za proizvodnju šećera. Tijekom 2006. pristupilo je privremenom sustavu za restrukturiranje industrije šećera koji je utvrđen temeljnom uredbom (u daljnjem tekstu: sustav za restrukturiranje) podnijevši Ministeru zahtjev za puni iznos pomoći, popraćen nacrtom za restrukturiranje iz članka 4. stavka 2. točke (a) navedene uredbe (u daljnjem tekstu: plan za restrukturiranje). Taj plan predviđao je rastavljanje proizvodnih postrojenja kao i očuvanje, među ostalim, nekoliko silosa. Najprije je Ministero odobrilo zahtjev za pomoć i nije se protivilo planu za restrukturiranje čiju je kopiju proslijedilo Europskoj komisiji.

               9

               Međutim, Ministero je u obavijesti br. 2095. od 15. ožujka 2011. (u daljnjem tekstu: obavijest iz 2011.) obavijestilo SFIR da je Komisija, nakon provjera provedenih 2010. kojima je utvrdila postojanje silosa u blizini određenih napuštenih objekata, izrazila stajalište da očuvanje tih silosa nije bilo u skladu s uvjetima predviđenim temeljnom i provedbenom uredbom a koji moraju biti ispunjeni za dodjelu punog iznosa pomoći za restrukturiranje. Prema mišljenju Komisije, predmetni silosi trebaju se smatrati „izravno povezanim s proizvodnjom šećera” u smislu članka 4. stavka 1. točke (b) provedbene uredbe.

               10

               Nakon toga AGEA je pozvala SFIR da do 31. ožujka 2012. sruši silose i time potpuno rastavi postrojenja. AGEA je također obavijestila SFIR da se jamstvo koje joj je potonja dala za ispunjenje obveza koje proizlaze iz njezinog sudjelovanja u sustavu restrukturiranja ne može vratiti. SFIR je tu odluku i više drugih s njom povezanih akata pobijala pred Tribunale amministrativo regionale per il Lazio.

               11

               Presudom br. 9481 od 1. prosinca 2011. SFIR‑ova tužba prihvaćena je samo u dijelu koji se odnosi na vraćanje jamstva za dio koji odgovara pomoći za restrukturiranje dodijeljenoj za djelomično rastavljanje. Preostali dijelovi zahtjeva su odbijeni. Sud nije prihvatio tužbene razloge u kojima SFIR tvrdi da „potpuno rastavljanje” proizvodnih postrojenja za koje se dodjeljuje pomoć koja je za 25 % veća od pomoći za „djelomično rastavljanje” ne uključuje rastavljanje predmetnih silosa. Tribunale amministrativo regionale per il Lazio smatrao je da proizvodna postrojenja, među ostalim, uključuju i ona koja su bila korištena u fazama skladištenja i pakiranja koje su neposredno slijedile proizvodnju. Prema tome, očuvanje navedenih postrojenja nije bilo dopušteno osim ako su ona bila namijenjena proizvodnji drugih proizvoda ili drugoj proizvodnoj svrsi u okviru industrijskog pogona.

               12

               SFIR je protiv te presude uložilo žalbu pred Consiglio di Stato, koji je odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „Treba li potpuno rastavljanje postrojenja za proizvodnju šećera, izoglukoze i inulinskog sirupa u skladu s člankom 3. [temeljne] uredbe, čiju provedbu uređuje [provedbena] uredba, razumjeti na način da je potrebno ukloniti samo ona postrojenja koja su nužna za proizvodnju, kao što to izričito propisuje navedeni članak 3. [temeljne] uredbe, u skladu s kojime treba tumačiti [provedbenu] uredbu kako bi bila valjana? Ubrajaju li se stoga, u skladu s člankom 3. [temeljne] uredbe i člankom 4. [provedbene] uredbe, u postrojenja koja je potrebno rastaviti samo ona koja su namijenjena proizvodnji šećera, izoglukoze i inulinskog sirupa, kao i druga postrojenja predviđena člankom 4. točkom (c) [provedbene] uredbe, a osobito postrojenja za pakiranje koja se ne upotrebljavaju ili koja se moraju rastaviti zbog zaštite okoliša, drugim riječima postrojenja koja nisu povezana s proizvodnjom šećera, izoglukoze ili inulinskog sirupa, koja se upotrebljavaju, ali za druge djelatnosti, poput u ovom slučaju pakiranja, te za koja ne postoji obveza rastavljanja zbog zaštite okoliša, i mogu li se ona sačuvati s obzirom na to da ne potpadaju pod obvezu rastavljanja predviđenu ranije navedenim uredbama Zajednice?”

         Predmet C‑188/12

               13

               Italia Zuccheri/Co.Pro.B. također je poduzeće za proizvodnju šećera koje je tijekom 2006. pristupilo sustavu za restrukturiranje podnijevši Ministeru zahtjev za puni iznos pomoći. Plan restrukturiranja koji je Ministero prihvatilo predviđao je, među ostalim, očuvanje određenih silosa za dugotrajno skladištenje i postrojenja za pakiranje i prodaju.

               14

               Obaviješću iz 2011. Italia Zuccheri/Co.Pro.B. upoznato je istodobno kad i SFIR sa stajalištima Komisije u vezi s održavanjem silosa za skladištenje. Nakon toga je AGEA pozvala Italia Zuccheri/Co.Pro.B. da do 31. ožujka 2012. sruši silose i obavijestila ga da se jamstvo koje joj je dalo ne može vratiti.

               15

               Italia Zuccheri/Co.Pro.B. podnijelo je tužbu protiv te odluke i više drugih s njom povezanih akata pred Tribunale amministrativo regionale per il Lazio, koji je presudom od 1. prosinca 2011. prihvatio tužbu samo u dijelu koji se odnosi na vraćanje jamstva za dio koji odgovara pomoći za restrukturiranje dodijeljenoj za djelomično rastavljanje. Preostali dijelovi zahtjeva su odbijeni.

               16

               Italia Zuccheri/Co.Pro.B. je protiv te presude uložilo žalbu pred Consiglio di Stato, koji je odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1)

                        Treba li članke 3. i 4. [temeljne] uredbe i članak 4. [provedbene] uredbe tumačiti u smislu da pojam ‘proizvodna postrojenja’ ne obuhvaća postrojenja koja poduzeća za proizvodnju šećera koriste za skladištenje, pakiranje ili ambalažiranje šećera u svrhu prodaje i da je stoga u slučaju postrojenja poput silosa nužno analizirati od slučaja do slučaja kako bi se provjerilo jesu li navedena postrojenja povezana s ‘proizvodnom linijom’ ili s djelatnostima koje nisu proizvodnja?

                        2)

                        Treba li, osobito, članak 4. [provedbene] uredbe tumačiti u smislu da postrojenja poput silosa koje poduzeća za proizvodnju šećera koriste za skladištenje, pakiranje ili ambalažiranje šećera isključivo u svrhu njegove prodaje, neovisno o proizvodnom ciklusu, potpadaju pod kategoriju postrojenja iz točke (c) navedenog članka, a ne točke (a) ili (b), u skladu s tekstom i ciljevima [temeljne] i [provedbene] uredbe, navedenim posebice u [...] uvodnoj izjavi [4] potonje uredbe?

                        3)

                        Podredno, u pogledu članaka 3. i 4. [temeljne] uredbe [kao i] nadređenih pravnih pravila i načela primarnog zakonodavstva, je li članak 4. [provedbene] uredbe nevažeći ako se tumači na način da među postrojenja navedena u stavku 1. u točkama (a) i (b) uključuje i ona poduzeća za proizvodnju šećera koja se koriste za skladištenje, pakiranje ili ambalažiranje šećera u svrhu prodaje, ako se podrazumijeva da je cilj [temeljne] uredbe smanjiti proizvodni kapacitet poduzeća za proizvodnju šećera, a ne spriječiti njihovu aktivnost u sektoru prodaje proizvoda uz korištenje šećera koji dolazi iz proizvodnih kvota drugih postrojenja ili poduzeća?

                        4)

                        Podrednije tome, jesu li članci 3. i 4. [temeljne] uredbe i članak 4. [provedbene] uredbe valjani u pogledu nadređenih pravnih pravila i načela primarnog zakonodavstva ako se tumače na način da pojam ‘proizvodna postrojenja’ ili ‘postrojenja izravno povezana s proizvodnjom’ podrazumijevaju ona postrojenja koja poduzeća za proizvodnju šećera koriste za skladištenje, pakiranje ili ambalažiranje šećera u svrhe njegove prodaje?”

         Predmet C‑189/12

               17

               Eridania Sadam također je poduzeće za proizvodnju šećera. Tijekom 2006. pristupilo je sustavu za restrukturiranje podnijevši Ministeru zahtjev za puni iznos pomoći. Nacrt restrukturiranja koji je Ministero prihvatio predviđao je, među ostalim, očuvanje određenih silosa za dugotrajno skladištenje i postrojenja za pakiranje.

               18

               Obaviješću iz 2011. Eridania Sadam bilo je istodobno kad i SFIR i Italia Zuccheri/Co.Pro.B. upoznato sa stajalištem Komisije u vezi s održavanjem silosa za skladištenje. Nakon toga je AGEA pozvala Eridania Sadam da do 31. ožujka 2012. sruši silose i obavijestila ga da se jamstvo koje joj je dalo ne može vratiti.

               19

               Eridania Sadam podnijelo je tužbu protiv te odluke i više drugih s njom povezanih akata pred Tribunale amministrativo regionale per il Lazio koji je presudom od 1. prosinca 2011. prihvatio tužbu samo u dijelu koji se odnosi na vraćanje jamstva za dio koji odgovara pomoći za restrukturiranje dodijeljenoj za djelomično rastavljanje. Preostali dijelovi zahtjeva su odbijeni.

               20

               Eridania Sadam je protiv te presude uložilo žalbu pred Consiglio di Stato, koji je odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1)

                        Treba li članke 3. i 4. [temeljne] uredbe i članak 4. [provedbene] uredbe tumačiti u smislu da pojam ‘proizvodna postrojenja’ ne obuhvaća postrojenja koja poduzeća za proizvodnju šećera koriste za pakiranje šećera u svrhu prodaje i je li stoga nužno u slučaju postrojenja poput silosa analizirati od slučaja do slučaja kako bi se provjerilo jesu li navedena postrojenja povezana s ‘proizvodnom linijom’ ili s djelatnostima koje nisu proizvodnja kao što je pakiranje?

                        2)

                        Podredno, u pogledu članaka 3. i 4. [temeljne] uredbe i nadređenih pravnih pravila i načela primarnog zakonodavstva, je li članak 4. [provedbene] uredbe nevažeći ako se tumači na način da uključuje među postrojenja navedena u stavku 1. u točkama (a) i (b) i ona poduzeća za proizvodnju šećera koja se koriste za pakiranje šećera u svrhu prodaje ako se podrazumijeva da je cilj [temeljne] uredbe smanjiti proizvodni kapacitet poduzeća za proizvodnju šećera, a ne spriječiti njihovu aktivnost u sektoru prodaje proizvoda uz korištenje šećera koji dolazi iz proizvodnih kvota drugih postrojenja ili poduzeća?

                        3)

                        Podrednije tome, jesu li članci 3. i 4. [temeljne] uredbe i članak 4. [provedbene] uredbe valjani u pogledu nadređenih pravnih pravila i načela primarnog zakonodavstva ako se tumače na način da pojam ‘proizvodna postrojenja’ ili ‘postrojenja izravno povezana s proizvodnjom’ podrazumijevaju ona postrojenja koja poduzeća za proizvodnju šećera koriste za pakiranje ili ambalažiranje šećera za prodaju?”

               21

               Rješenjem predsjednika Suda od 11. svibnja 2012. predmeti C‑187/12 do C‑189/12 spojeni su za pisani i usmeni dio postupka kao i za donošenje presude.

         O prethodnim pitanjima

         Jedino pitanje u predmetu C‑187/12, prvo i drugo pitanje u predmetu C‑188/12 i prvo pitanje u predmetu C‑189/12

               22

               Ovim pitanjima, koja treba razmotriti zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članke 3. i 4. temeljne uredbe i članak 4. provedbene uredbe tumačiti u smislu da pojam ‘proizvodna postrojenja’ obuhvaća postrojenja poput silosa koji se koriste za skladištenje, pakiranje ili ambalažiranje šećera za prodaju i, ako je tomu tako, analizirati od slučaja do slučaja kako bi se provjerilo jesu li navedena postrojenja povezana s proizvodnom linijom ili s djelatnostima koje nisu proizvodnja.

               23

               U tom pogledu, najprije je potrebno utvrditi da ni temeljna uredba ni provedbena uredba ne sadrže definiciju tog pojma.

               24

               Nadalje, potrebno je podsjetiti da u slučaju nepostojanja takve definicije opseg navedenog pojma, koji se nalazi u članku 3. temeljne uredbe i koji uključuje, u skladu s člankom 4. stavkom 1. točkama (a) i (b) provedbene uredbe, kako „postrojenja potrebna u proizvodnji šećera” tako i „postrojenja [...] izravno povezana s proizvodnjom šećera”, treba utvrditi u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, uzimajući u obzir opći kontekst u kojem se koristi i u skladu s njegovim uobičajenim značenjem u svakodnevnom jeziku (u tom smislu vidjeti presude od 4. svibnja 2006., Massachusetts Institute of Technology, C‑431/04, Zb., str. I‑4089., točku 17. i navedenu sudsku praksu, kao i presudu od 13. prosinca 2012., BLV Wohn- und Gewerbebau, C‑395/11, točku 25.). Konačno, za tumačenje odredbe prava Zajednice potrebno je imati na umu ciljeve koje se njome htjelo postići (u tom smislu vidjeti presudu od 29. siječnja 2009., Petrosian, C‑19/08, Zb., str. I‑495., točku 34. i navedenu sudsku praksu).

               25

               U glavnim postupcima potrebno je najprije utvrditi da je više zainteresiranih stranaka iznijelo očitovanja kojima zagovaraju tumačenje da silosi načelno ne spadaju u proizvodna postrojenja s obzirom na činjenicu da su namijenjeni skladištenju konačnog proizvoda, a ne proizvodnji u užem smislu, pri čemu zagovaraju vrlo usku definiciju pojma „proizvodnja” kao kemijskog ili fizikalnog postupka, koji u ovim predmetima odgovara ekstrakciji šećera iz sirovine.

               26

               Međutim, pojam „proizvodnja” može također obuhvatiti druge faze izrade proizvoda koje prethode ili slijede kemijski ili fizikalni postupak prerade. Skladištenje šećera koji se ne pakira odmah nakon ekstrakcije iz sirovine može se smatrati dijelom postupka proizvodnje, kao što je to na primjer skladištenje šećerne repe prije obrade tijekom koje se iz nje izvlači šećer, što se u članku 4. stavku 1. točki (a) provedbene uredbe izričito smatra nužnim za proizvodnju. U tom smislu može se smatrati da je skladištenje „izravno povezano s proizvodnjom šećera” u smislu članka 4. stavka 1. točke (b) te uredbe.

               27

               Kao drugo, u pogledu općeg konteksta i ciljeva predmetne uredbe u glavnom postupku, potrebno je podsjetiti da je, u skladu s uvodnom izjavom 5. temeljne uredbe, cilj sustava za restrukturiranje „smanjenje proizvodnje, u mjeri potrebnoj za postizanje ravnoteže na tržištu u Zajednici”. U tom pogledu bi se svako postrojenje čija je upotreba takve prirode da može utjecati na količinu šećera koju je moguće proizvesti trebalo smatrati proizvodnim postrojenjem za koje postoji obveza rastavljanja.

               28

               U tom pogledu, s jedne strane, postavljanje silosa unutar lokacije tvornice šećera utječe na postupak proizvodnje jer je on uvjetovan raspoloživošću i blizinom skladišnih kapaciteta. S druge strane, silos proizvođaču, u slučajevima kada njegovi skladišni kapaciteti sami za sebe ili zajedno s drugim silosima tog proizvođača premašuju količinu šećera koju on proizvede u prosječnoj tržišnoj godini, omogućava preradu cijelog uroda i onda kada ona premašuje planiranu prodaju u određenoj tržišnoj godini. Osim toga, ta zaliha omogućava proizvođaču da u budućim razdobljima plasira na unutarnje tržište dodatne količine šećera iz vlastite proizvodnje.

               29

               Na takav način silosi mogu direktno utjecati na količine šećera koje se mogu proizvesti i na postupak proizvodnje koji ovisi o blizini skladišnih kapaciteta. Oni napose omogućavaju, u cijelosti ili djelomično, prodaju proizvoda iz jedne tržišne godine u drugoj i na taj način utječu na „stanje na tržištu [...] u Zajednici“ u smislu uvodne izjave 5. temeljne uredbe.

               30

               Kao treće, u skladu s člankom 3. stavkom 3. točkama (a) i (b) temeljne uredbe, dodjela punog iznosa pomoći pretpostavlja, osim konačnog i potpunog prestanka proizvodnje šećera u predmetnim proizvodnim postrojenjima i njihovog rastavljanja, i „zatvaranje tvornice”. Stoga je očito da je temeljna zamisao propisa iz glavnog postupka da je za dodjelu punog iznosa pomoći za restrukturiranje potrebno predmetni industrijski kompleks u cijelosti isključiti iz uporabe. Mogućnost nerastavljanja ili čak nastavak korištenja postrojenja koja nisu namijenjena za proizvodnju, istovremeno zadržavajući pravo na puni iznos pomoći, više je iznimka od tog pravila koju treba usko tumačiti.

               31

               U pogledu svih navedenih elemenata jasno je da silos primatelja pomoći koji je namijenjen skladištenju šećera treba kvalificirati kao proizvodno postrojenje, neovisno o činjenici da se koristi i u druge svrhe, kao što se čini da je slučaj u glavnom postupku.

               32

               S druge strane, moguće je da obveza rastavljanja ne vrijedi za silos za koji se dokaže da ga je, primjerice zbog tehničkih ili razloga prodaje, nemoguće koristiti za skladištenje šećera koji je proizveo korisnik pomoći i da se zapravo koristi jedino za skladištenje šećera proizvedenog unutar kvote drugih proizvođača ili šećera proizvedenog unutar kvote koji je otkupljen od tih proizvođača.

               33

               Iz članka 4. stavka 1. točke (c) provedbene uredbe proizlazi da djelatnost pakiranja, uključujući i ambalažiranje, nije povezana s proizvodnjom šećera u užem smislu, a jednako vrijedi i u slučaju kada proizvođač dokaže da je njegov silos namijenjen isključivo pakiranju ili ambalažiranju šećera proizvedenog ispod iznosa kvote na nekom drugom mjestu.

               34

               Prema tome, nacionalni sud treba u svakom pojedinom slučaju ocijeniti je li silos proizvodno postrojenje ili ne u pogledu njegovih tehničkih karakteristika ili stvarne uporabe.

               35

               S obzirom na sva prethodna razmatranja, na jedino postavljeno pitanje u predmetu C‑187/12, na prvo i drugo pitanje u predmetu C‑188/12 i na prvo pitanje u predmetu C‑189/12 valja odgovoriti tako da članke 3. i 4. temeljne uredbe i članak 4. provedbene uredbe treba tumačiti u smislu da za potrebe ovih članaka pojam „proizvodna postrojenja” podrazumijeva silose namijenjene skladištenju šećera korisnika pomoći i to neovisno o činjenici koriste li se oni i za druge namjene. Taj pojam ne odnosi se na silose koji se koriste jedino za skladištenje šećera proizvedenog unutar kvote drugih proizvođača ili kupljenog od drugih proizvođača ni na one silose koji se koriste isključivo za pakiranje ili ambalažiranje šećera u svrhu njegove prodaje. Nacionalni sud treba u svakom pojedinom slučaju dati takvu ocjenu u pogledu tehničkih karakteristika ili stvarne uporabe predmetnih silosa.

         Treće i četvrto pitanje u predmetu C‑188/12 kao i drugo i treće pitanje u predmetu C‑189/12

               36

               Ovim pitanjima koja valja ispitati zajedno nacionalni sudovi u biti žele saznati jesu li članci 3. i 4. temeljne uredbe i članak 4. provedbene uredbe tumačeni u smislu da pojam „proizvodna postrojenja” podrazumijeva postrojenja koja poduzeća za proizvodnju šećera koriste za skladištenje, pakiranje ili ambalažiranje šećera za prodaju valjani s obzirom na nadređena pravna pravila i načela primarnog zakonodavstva.

               37

               U tom pogledu potrebno je najprije podsjetiti da postrojenja za pakiranje, kao što to jasno proizlazi iz članka 4. stavka 1. točke (c) provedbene uredbe, sama po sebi nisu proizvodna postrojenja u smislu predmetne uredbe u glavnom postupku. Zbog toga se u vezi s tim postrojenjima, među koja također spadaju i ona za ambalažiranje koje spominje sud koji je uputio zahtjev, ne postavlja pitanje valjanosti članaka 3. i 4. temeljne uredbe i članka 4. provedbene uredbe.

               38

               Nadalje, u pogledu postrojenja za skladištenje koja mogu obuhvaćati i ona koja se koriste za pakiranje, iz odgovora na jedino pitanje u predmetu C‑187/12 u točki 35. ove presude proizlazi da se ona smatraju proizvodnim postrojenjima u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) temeljne uredbe, u mjeri u kojoj su, među ostalim, namijenjena skladištenju šećera korisnika pomoći.

               39

               U vezi s navedenim postrojenjima potrebno je utvrditi da nacionalni sudovi ne navode nadređena pravna pravila i načela primarnog zakonodavstva Unije koja bi mogla biti u suprotnosti s obvezom rastavljanja tih postrojenja, navedenom u člancima 3. i 4. temeljne uredbe i u članku 4. provedbene uredbe. Međutim, kako to proizlazi osobito iz pisanih i usmenih očitovanja zainteresiranih stranaka, potrebno je ocijeniti valjanost tih odredaba s obzirom na načela proporcionalnosti i jednakog postupanja.

               40

               Kao prvo, u pogledu načela proporcionalnosti, valja utvrditi da, s jedne strane, proizvođač koji se odrekne proizvodne kvote dodijeljene jednoj od njegovih tvornica i rastavi većinu svojih proizvodnih postrojenja, osim jednog silosa koji se ima smatrati proizvodnim postrojenjem i prostorom za daljnje skladištenje šećera koji proizvede u drugim proizvodnim pogonima, on u pravilu, zbog zabrane korištenja proizvodnih postrojenja koja nisu rastavljena za proizvodnju proizvoda koji potpadaju pod zajedničko uređenje tržišta u sektoru šećera iz članka 3. stavka 1. točke (b) temeljne uredbe, nema pravo na pomoć za restrukturiranje.

               41

               S druge strane, taj isti proizvođač imao bi pravo, pod pretpostavkom da u potpunosti rastavi proizvodna postrojenja, na puni iznos pomoći za restrukturiranje kad bi dodatno financijsko opterećenje povezano s rastavljanjem silosa, kao što to proizlazi iz odgovora zainteresiranih stranaka na pitanje koje je postavio Sud, činilo tek mali dio ukupnih troškova rastavljanja.

               42

               U tom pogledu potrebno je podsjetiti da načelo proporcionalnosti kao jedno od općih načela prava Zajednice zahtijeva da akti institucija Unije ne prelaze granice koje su prikladne i nužne za ostvarenje opravdanih ciljeva kojima teži predmetna uredba, pri čemu je, kad je moguće odabrati između više podobnih mjera, potrebno odabrati onu koja je najmanje ograničavajuća i čiji nedostaci ne smiju biti nerazmjerni ciljevima kojima se teži (vidjeti, među ostalim, presudu od 21. srpnja 2011., Beneo Orafti, C‑150/10, Zb., str. I‑6843., točku 75. i navedenu sudsku praksu).

               43

               Međutim, prema ustaljenoj sudskoj praksi, kad je riječ o sudskoj kontroli načina provedbe takvog načela, s obzirom na široku marginu procjene kojom raspolaže zakonodavac Europske unije na području zajedničke poljoprivredne politike, samo očito neprimjeren karakter mjere određene u tom području u odnosu na cilj koji nadležna institucija želi postići može utjecati na zakonitost takve mjere. Prema tome, pitanje nije je li mjera koju je usvojio zakonodavac bila jedina ili najbolja moguća nego je li ona bila očito neprimjerena (ranije navedena presuda Beneo Orafti, točke 76. i 77. kao i navedena sudska praksa).

               44

               U tim okolnostima, u pogledu proporcionalnosti predmetne uredbe u glavnom postupku, potrebno je utvrditi da se plan za restrukturiranje temelji na dobrovoljnom sudjelovanju proizvođača, pri čemu je u skladu s uvodnom izjavom 5. temeljne uredbe njezina svrha „uvesti važan gospodarski poticaj šećeranama s najnižom produktivnošću, u obliku prikladne pomoći za restrukturiranje, da se odreknu prava na svoje proizvodne kvote”.

               45

               Navedena uredba omogućava proizvođaču da slobodno odluči želi li iskoristiti pomoć ili ne, da odabere tvornicu u kojoj će se odreći proizvodne kvote i da po potrebi u cijelosti ili djelomično rastavi proizvodna postrojenja. Korist koju proizvođač može dobiti iz pomoći za restrukturiranje tako velikim dijelom ovisi o njegovom vlastitom izboru.

               46

               U tom pogledu, predmetna uredba u glavnom postupku nije neproporcionalna.

               47

               Kao drugo, u pogledu načela jednakosti postupanja, sumnje mogu eventualno proizići iz dodjele, bez razlikovanja, istog iznosa pomoći za restrukturiranje po toni kvote koje se odreklo u slučaju kada predmetni proizvođač ima silos koji treba rastaviti i u slučaju kada ga nema ili nema troškove povezane s njegovim rastavljanjem.

               48

               U tom pogledu, potrebno je napomenuti da prema ustaljenoj sudskoj praksi, članak 40. stavak 2. drugi podstavak UFEU‑a koji propisuje zabranu svake diskriminacije u području zajedničke poljoprivredne politike nije ništa drugo nego specifičan izraz općeg načela jednakosti koji zahtijeva da se usporedive situacije ne smiju različito tretirati osim ako to razlikovanje nije objektivno opravdano (presuda od 11. lipnja 2009., Agrana Zucker, C‐33/08, Zb., str. I‑5035., točka 46. i navedena sudska praksa).

               49

               Razmatranja iz točaka 40. do 46. ove presude, u skladu s kojima predmetna uredba iz glavnog postupka nije neproporcionalna, mogu se ispitati u pogledu načela jednakog postupanja.

               50

               S jedne strane, potrebno je podsjetiti da se predmetnom pomoći želi potaknuti proizvođača da se dobrovoljno odrekne proizvodne kvote dodijeljene određenoj tvornici za proizvodnju šećera. U pogledu tog cilja, položaj proizvođača šećera koji se odluči odreći proizvodne kvote dodijeljene jednoj tvornici koja ima silos s proizvođačem koji treba rastaviti tvornicu koja nema silos u svakom je slučaju usporediv jer se ti proizvođači odriču istovjetne količine tona kvote koje su se odrekli.

               51

               S druge strane, kao što je napomenuto u točki 41. ove presude, neposredni troškovi rušenja silosa tek su mali dio ukupnih troškova rastavljanja proizvodnih postrojenja. U takvim uvjetima nije moguće utvrditi da je zakonodavac Unije, koji kao što je to vidljivo iz sudske prakse navedene u točki 43. ove presude, ima široku marginu procjene u pogledu zajedničke poljoprivredne politike, usvojio mjeru ne predvidjevši da se paušalni iznos pomoći po toni kvote koje su se proizvođači odrekli mijenja prema tome ima li tvornica koju je proizvođač odlučio rastaviti silos ili nema, mjeru očito neprikladnu u odnosu na cilj koji se želi postići, to jest smanjiti proizvodnju šećera s ciljem uspostavljanja ravnoteže na unutarnjem tržištu.

               52

               Ovaj zaključak ne može se dovesti u pitanje činjenicom da stvarni trošak rastavljanja, kao što je nekoliko zainteresiranih stranaka primijetilo na raspravi, kod predmetnih silosa u glavnom postupku može biti vrlo visok jer bi, ako bi ti silosi bili srušeni, troškovi njihove ponovne gradnje bili za proizvođače puno viši od troškova njihovog rušenja. Takva ponovna gradnja i upotreba silosa za proizvodnju šećera ne bi bila u skladu s obvezom, predviđenom člankom 3. stavkom 3. točkom (a) i stavkom 4. točkom (a) temeljne uredbe, konačnog i potpunog prestanka proizvodnje šećera za predmetna proizvodna postrojenja.

               53

               S obzirom na sva prethodna razmatranja, na treće i četvrto pitanje u predmetu C‑188/12 kao i na drugo i treće pitanje u predmetu C‑189/12 potrebno je odgovoriti da njihovo ispitivanje nije otkrilo ni jedan element koji bi mogao utjecati na valjanost članaka 3. i 4. temeljne uredbe i na članak 4. provedbene uredbe.

         Troškovi

               54

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenog, Sud (prvo vijeće) odlučuje:

                        1.

                           Članke 3. i 4. Uredbe Vijeća (EZ) br. 320/2006 od 20. veljače 2006. o utvrđivanju privremenog sustava za restrukturiranje industrije šećera u Zajednici i o izmjeni Uredbe Vijeća (EZ) br. 1290/2005 o financiranju zajedničke poljoprivredne politike, kao i članak 4. Uredbe Komisije (EZ) br. 968/2006 od 27. lipnja 2006. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe br. 320/2006, treba tumačiti u smislu da za potrebe ovih članaka pojam „proizvodna postrojenja” podrazumijeva silose namijenjene skladištenju šećera korisnika pomoći i to neovisno o činjenici koriste li se oni i za druge namjene. Taj pojam ne odnosi se na silose koji se koriste jedino za skladištenje šećera proizvedenog unutar kvote drugih proizvođača ili kupljenog od drugih proizvođača ni na one silose koje se koriste isključivo za pakiranje ili ambalažiranje šećera u svrhu njegove prodaje. Nacionalni sud treba u svakom pojedinom slučaju provesti takvu ocjenu u pogledu tehničkih karakteristika ili stvarne uporabe predmetnih silosa.

                        2.

                           Ispitivanje trećeg i četvrtog pitanja u predmetu C‑188/12 kao i drugog i trećeg pitanja u predmetu C‑189/12 nije otkrilo ni jedan element koji bi mogao utjecati na valjanost članaka 3. i 4. Uredbe br. 320/2006 i na članak 4. Uredbe br. 968/2006.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: talijanski


Presuda Suda (drugo vijeće) od 25. veljače 2010.#X Holding BV protiv Staatssecretaris van Financiën.#Zahtjev za prethodnu odluku: Hoge Raad der Nederlanden - Nizozemska.#Članci 43. i 48. UEZ-a.#Predmet C-337/08.


Presuda Općeg suda (treće vijeće) od 14. siječnja 2015.#Marcel Gossio protiv Vijeća Europske unije.#Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Posebne mjere ograničavanja protiv određenih osoba i drugih subjekata s obzirom na stanje u Côte d’Ivoireu – Zamrzavanje financijskih sredstava – Izvrtanje ovlasti – Očita pogreška u ocjeni – Temeljna prava.#Predmet T‑406/13.


Presuda Suda (treće vijeće) od 2012. srpanj 19.#Kaimer GmbH & Co. Holding KG i drugi protiv Europska komisija.#Predmet C-264/11 P.


Presuda Službeničkog suda Europske unije (treće vijeće) od 25. rujna 2014.#Carla Osorio i dr. protiv Europske službe za vanjsko djelovanje (EEAS).#Javna služba – Primici od rada – Osoblje EEAS‑a raspoređeno u trećim zemljama – Odluka tijela za imenovanje o izmjeni popisa trećih zemalja u kojima su uvjeti života jednaki onima uobičajenima u Uniji – Opći akt – Dopuštenost tužbe – Godišnja procjena naknade za životne uvjete – Ukidanje.#Predmet F‑101/13.


Presuda Općeg suda (žalbeno vijeće) od 14. siječnja 2016.#Ioannis Ntouvas protiv Europskog centra za sprečavanje i kontrolu bolesti (ECDC).#Žalba – Javna služba – Član ugovornog osoblja – Ocjenjivanje – Izvješće o razvoju karijere – Razdoblje ocjenjivanja 2010. – Odbijanje tužbe u prvom stupnju – Rok za podnošenje odgovora na tužbu – Produljenje – Iznimne okolnosti – Članak 39. stavak 2. Poslovnika Službeničkog suda – Regularnost razdoblja ocjenjivanja.#Predmet T-94/13 P.


Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 10. veljače 2015.#Innovation First, Inc. protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Prijava verbalnog žiga Zajednice NANO – Pravo na saslušanje – Obveza obrazlaganja – Ispitivanje činjeničnog stanja po službenoj dužnosti – Apsolutni razlog za odbijanje – Opisni karakter – Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/ 2009.#Predmet T‑379/13.


Presuda Suda (treće vijeće) od 29. listopada 2009.#Komisija Europskih zajednica protiv Republike Finske.#Povreda obveze države članice - Šesta direktiva o PDV-u.#Predmet C-246/08.