title: Presuda Suda (treće vijeće) od 23. studenoga 2016.#Nelsons GmbH protiv Ayonnax Nutripharm GmbH i Bachblütentreff Ltd.#Zahtjev za prethodnu odluku koju je uputio Bundesgerichtshof.#Zahtjev za prethodnu odluku – Informiranje i zaštita potrošača – Uredba (EZ) br. 1924/2006 – Prehrambene i zdravstvene tvrdnje koje se navode na hrani – Prijelazne mjere – Članak 28. stavak 2. – Proizvodi koji nose žigove ili zaštićena imena koji su postojali i prije 1. siječnja 2005. – ‚Bachovi cvjetni’ pripravci – Žig Europske unije RESCUE – Proizvodi koji su stavljani na tržište kao lijekovi prije 1. siječnja 2005. i kao hrana nakon tog datuma.#Predmet C-177/15.

text:
         PRESUDA SUDA (treće vijeće)
      23. studenoga 2016. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Informiranje i zaštita potrošača — Uredba (EZ) br. 1924/2006 — Prehrambene i zdravstvene tvrdnje koje se navode na hrani — Prijelazne mjere — Članak 28. stavak 2. — Proizvodi koji nose žigove ili zaštićena imena koji su postojali i prije 1. siječnja 2005. — ‚Bachovi cvjetni’ pripravci — Žig Europske unije RESCUE — Proizvodi koji su se stavljali na tržište kao lijekovi prije 1. siječnja 2005. i kao hrana nakon tog datuma“
      U predmetu C‑177/15,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka), odlukom od 12. ožujka 2015., koju je Sud zaprimio 21. travnja 2015., u postupku

         Nelsons GmbH

      protiv

         Ayonnax Nutripharm GmbH,

         Bachblütentreff Ltd,

      SUD (treće vijeće),
      u sastavu: L. Bay Larsen, predsjednik vijeća, M. Vilaras, J. Malenovský, M. Safjan (izvjestitelj) i D. Šváby, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Bobek,
      tajnik: M. Aleksejev, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 6. travnja 2016.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Nelsons GmbH, T. Salomon, B. Goebel i C. Alpers, Rechtsanwälte,

               —

               za Ayonnax Nutripharm GmbH i Bachblütentreff Ltd, B. Ackermann, Rechtsanwältin,

               —

               za vladu Helenske Republike, A. Dimitrakopoulou, K. Karavasili, P. Paraskevopoulou, K.Nassopoulou i S. Lekkou u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, S. Grünheid, u svojstvu agenta,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 22. lipnja 2016.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 4. stavka 3., članka 5. stavka 1. točke (a), članka 6. stavka 1., članka 10. stavka 3., kao i članka 28. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 1924/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama koje se navode na hrani (SL 2006., L 404, str. 9. i ispravak SL 2007., L 12, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str. 172.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 107/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. siječnja 2008. (SL 2008., L 39, str. 8.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str. 188.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 1924/2006).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između, s jedne strane, društva Nelsons GmbH i, s druge strane, društva Ayonnax Nutripharm GmbH, sa sjedištem u Njemačkoj, i društva Bachblütentreff Ltd, sa sjedištem u Ujedinjenoj Kraljevini, zbog pripravaka na cvjetnoj bazi koje je društvo Nelsons stavljalo na tržište pod žigom Europske unije RESCUE.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

      Uredba (EZ) br. 178/2002

               3

               Članak 2. Uredbe (EZ) br. 178/2002 Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2002. o utvrđivanju općih načela i uvjeta zakona o hrani, osnivanju Europske agencije za sigurnost hrane te utvrđivanju postupaka u područjima sigurnosti hrane (SL 2002., L 31, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str. 91.) pod naslovom „Definicija ‚hrane’“ propisuje:
               „Za potrebe ove Uredbe, ‚hrana’ (ili ‚prehrambeni proizvod’) je svaka tvar ili proizvod, prerađen, djelomično prerađen ili neprerađen, a namijenjen je prehrani ljudi ili se može očekivati da će ga ljudi konzumirati.
               ‚Hrana’ uključuje piće, žvakaću gumu i svaku drugu tvar, uključujući vodu koja se namjerno ugrađuje u hranu tijekom njezine proizvodnje, pripreme ili prerade. […]
               ‚Hrana’ ne uključuje:
               […]

                        (d)

                        lijekove u smislu Direktive Vijeća 65/65/EEZ [od 26. siječnja 1965. o usklađivanju zakona i drugih propisa ili upravnih postupaka u odnosu na lijekove (SL 1965., 22, str. 369.)] i [Direktive Vijeća] 92/73/EEZ [od 22. rujna 1992. o proširenju područja primjene Direktiva 65/65/EEZ i 75/319/EEZ o usklađivanju zakona i ostalih propisa u vezi s lijekovima i utvrđivanju dodatnih odredbi za homeopatske lijekove (SL 1992., L 297, str. 8.)];

                  […]“

         Uredba br. 1924/2006

               4

               Sukladno uvodnim izjavama 1. i 4. Uredbe br. 1924/2006:

                        „ (1)

                        Sve veća količina hrane koja je označena i koja se oglašava u [Uniji] na sebi nosi i prehrambene i zdravstvene tvrdnje. Kako bi se osigurala visoka razina zaštite potrošača te olakšao njihov izbor, proizvodi stavljeni na tržište, uključujući i uvezene proizvode, trebali bi biti sigurni i označeni na odgovarajući način. Raznovrstan i uravnotežen način prehrane preduvjet je dobrog zdravlja, a pojedini proizvodi imaju relativnu važnost u kontekstu ukupnog načina prehrane.

                  […]

                        (4)

                        Ova bi se Uredba trebala primjenjivati na sve prehrambene i zdravstvene tvrdnje u komercijalnim komunikacijama, uključujući, između ostalog, i generičko oglašavanje hrane i promidžbene kampanje, poput onih koje u cijelosti ili dijelom uživaju potporu javnih tijela. Ona se ne bi trebala primjenjivati na tvrdnje u nekomercijalnim komunikacijama, poput smjernica ili savjeta o načinu prehrane koje izdaju tijela nadležna za javno zdravstvo i organi ili u nekomercijalnim komunikacijama i informacijama u tisku te u znanstvenim publikacijama. Ova bi se Uredba također trebala primjenjivati i na robne žigove i na nazive robnih marki koji bi se mogli tumačiti kao prehrambene ili zdravstvene tvrdnje.“

               5

               Članak 1. te uredbe, naslovljen „Predmet i područje primjene“, određuje:
               „1.   Ovom se Uredbom usklađuju odredbe utvrđene zakonom ili drugim propisima u državama članicama koje se odnose na prehrambene i zdravstvene tvrdnje u svrhu osiguravanja učinkovitog funkcioniranja unutarnjega tržišta uz istodobno pružanje visoke razine zaštite potrošača.
               2.   Ova se Uredba primjenjuje na prehrambene i zdravstvene tvrdnje u komercijalnoj komunikaciji, bilo u označavanju, bilo u prezentiranju, bilo u oglašavanju hrane koja se u tome stanju treba isporučiti krajnjem potrošaču.
               […]
               3.   Žig, zaštićeno ime ili izmišljeno ime koje se javlja u označavanju, prezentiranju ili oglašavanju hrane koji se mogu protumačiti kao prehrambena ili zdravstvena tvrdnja, mogu se koristiti bez potrebe za podlijeganjem postupku odobrenja predviđenog u ovoj Uredbi, pod uvjetom da se zajedno s njima javlja i povezana prehrambena ili zdravstvena tvrdnja u tom označavanju, prezentiranju ili oglašavanju, a koja je u skladu s odredbama ove Uredbe.
               […]“

               6

               Članak 2. navedene uredbe, naslovljen „Definicije“, predviđa:
               „1.   Za potrebe ove Uredbe:

                        (a)

                        primjenjuju se definicije ‚hrane’, ‚subjekata u poslovanju s hranom’, ‚plasmana [stavljanja] na tržište’ i ‚krajnjeg potrošača’ utvrđene člankom 2. i člankom 3. točkama 3., 8. i 18. Uredbe [br. 178/2002];

                  […]
               2.   Također se primjenjuju i sljedeće definicije:

                        1.

                        ‚tvrdnja’ znači svaka poruka ili izjava koja nije obvezujuća prema zakonodavstvu [Unije] ili nacionalnom zakonodavstvu, uključujući i slikovno, grafičko ili simboličko predstavljanje u bilo kojem obliku, kojom se izjavljuje, sugerira ili naznačuje da ta hrana ima određena svojstva;

                  […]

                        5.

                        ‚zdravstvena tvrdnja’ znači svaka tvrdnja kojom se izjavljuje, sugerira ili naznačuje da postoji odnos između neke kategorije hrane, određene hrane ili jedne od njezinih sastavnica i zdravlja;

                  […]“

               7

               Članak 4. iste uredbe naslovljen „Uvjeti za uporabu prehrambenih i zdravstvenih tvrdnji“ u svom stavku 3. propisuje:
               „Napici koji sadrže više od 1,2% volumnog udjela alkohola na sebi nemaju zdravstvene tvrdnje.
               […]“

               8

               Članak 5. Uredbe br. 1924/2006 naslovljen „Opći uvjeti“ sadrži stavak 1. koji glasi kako slijedi:
               „Uporaba prehrambenih i zdravstvenih tvrdnji dopuštena je samo ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:

                        (a)

                        pokazano je da prisutnost, odsutnost ili smanjeni udio u hrani ili određenoj kategoriji hrane hranjive tvari ili ostalih tvari za koje je tvrdnja stavljena ima blagotvoran prehrambeni ili fiziološki učinak ustanovljen općeprihvaćenim znanstvenim dokazima;

                        (b)

                        hranjiva tvar ili ostale tvari za koje je tvrdnja stavljena:

                                 i.

                                 sadržane su u konačnom proizvodu u značajnoj količini kako je određeno zakonodavstvom [Unije] ili, u slučaju kada takva pravila ne postoje, u količini koja će imati prehrambeni ili fiziološki učinak kakav se tvrdi da je ustanovljen općeprihvaćenim znanstvenim dokazima;

                  […]“

               9

               Članak 6. te uredbe naslovljen „Znanstveni dokazi za tvrdnje“ u svom stavku 1. propisuje:
               „Prehrambene i zdravstvene tvrdnje temelje se na općeprihvaćenim znanstvenim dokazima i njima potkrjepljuju.“

               10

               Članak 10. navedene uredbe koji uređuje zdravstvene tvrdnje i naslovljen je „Posebni uvjeti“ u stavcima 1. do 3. određuje:
               „1.   Zdravstvene tvrdnje se zabranjuju, osim ako su u skladu s općim zahtjevima u Poglavlju II. i posebnim zahtjevima u ovome Poglavlju te ako su odobrene u skladu s ovom Uredbom i uključene na popise odobrenih tvrdnji predviđene u člancima 13. i 14.
               […]
               3.   Upućivanja na opće, nespecifične koristi hranjive tvari ili prehrambenog proizvoda za opće zdravlje ili dobrobit u vezi sa zdravljem dopuštena su samo ako su popraćena posebnom zdravstvenom tvrdnjom uključenom na popise predviđene člancima 13. ili 14.“

               11

               Članak 28. iste uredbe naslovljen „Prijelazne mjere“ u stavku 2. predviđa:
               „Proizvodi koji nose žigove ili zaštićena imena koji su postojali i prije 1. siječnja 2005., a koji nisu usklađeni s ovom Uredbom, mogu se nastaviti stavljati na tržište sve do 19. siječnja 2022., nakon čega počinje primjena odredbi ove Uredbe.“

         Njemačko pravo

               12

               U skladu s člankom 3. stavkom 1. Gesetza gegen den unlauteren Wettbewerb (Zakon o nepoštenom tržišnom natjecanju), u verziji koja se primjenjuje na glavni postupak (BGBl. 2010 I, str. 254., u daljnjem tekstu: UWG):
               „Nepoštena trgovačka praksa je nezakonita ako može znatno utjecati na interese konkurenata, potrošača ili ostalih tržišnih subjekata.“

               13

               Članak 4. UWG‑a predviđa:
               „Primjeri nepoštene trgovačke prakse
               Nepošteno djeluje posebice onaj tko
               […]

                        11.

                        krši zakonsku odredbu čiji je cilj, među ostalim, uređenje ponašanja na tržištu u interesu tržišnih subjekata.“

               14

               Člankom 8. stavkom 1. prvom rečenicom UWG‑a propisuje se:
               „Protiv svake osobe čije je djelovanje na tržištu nezakonito u smislu članaka 3. i 7. može se podnijeti tužba radi uklanjanja posljedica tog djelovanja ili, u slučaju opasnosti od ponavljanja, radi prekida tog djelovanja.“

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               15

               Društvo Nelsons u njemačkim ljekarnama prodaje pripravke na cvjetnoj bazi, nazvane „Bachovi cvjetovi“. Oni uključuju proizvode RESCUE koji nose oznaku „jako alkoholno piće“ te sadrže 27% volumnog udjela alkohola.

               16

               Ti pripravci prodaju se u bočicama s kapaljkom od 10 ml ili 20 ml ili u obliku spreja (u daljnjem tekstu: pripravci o kojima je riječ u glavnom postupku). Njihovo pakiranje sadrži sljedeće upute za doziranje:
               „ORIGINAL RESCUE TROPFEN [ORIGINALNE KAPI RESCUE]
               ukapati četiri kapi tekućine u čašu vode i to piti tijekom dana ili, ako je potrebno, uzeti četiri nerazrijeđene kapi.“
               i
               „RESCUE NIGHT SPRAY [NOĆNI SPREJ RESCUE]
               dva puta raspršiti pod jezik.“

               17

               Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je prije 1. siječnja 2005. društvo Nelsons stavljalo na tržište u Njemačkoj pripravke o kojima je riječ u glavnom postupku kao lijekove pod žigom Europske unije RESCUE koji je u to vrijeme bio registriran za lijekove. Tijekom 2007. društvo Nelsons registriralo je RESCUE i kao žig Europske unije za hranu.

               18

               Osim toga, iz spisa koji je podnesen Sudu proizlazi da je u presudi od 21. veljače 2008. Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Hanzeatski visoki zemaljski sud u Hamburgu, Njemačka) smatrao da pripravci na bazi „Bachovih cvjetova“ nisu lijekovi nego hrana. Nakon te presude društvo Nelsons, koje nije bilo stranka u tom sporu, počelo je svoje pripravke o kojima je riječ u glavnom postupku stavljati na tržište u Njemačkoj ne više kao lijekove već kao hranu a da ih nije izmijenilo.

               19

               Društva Ayonnax Nutripharm i Bachblütentreff, koja također stavljaju na tržište proizvode na bazi „Bachovih cvjetova“, podnijela su tužbu Landgerichtu München I (Zemaljski sud u Münchenu I, Njemačka) ponajprije zahtijevajući da se izrekne opća zabrana stavljanja na tržište pripravaka na bazi tih cvjetova društvu Nelsons zbog nepostojanja dozvole ili registracije tih pripravaka u skladu sa zakonodavstvom o lijekovima.

               20

               Podredno, društva Ayonnax Nutripharm i Bachblütentreff dovela su u pitanje više reklamnih poruka društva Nelsons i način na koji je ono predstavilo pripravke o kojima je riječ u glavnom postupku na njemačkom tržištu. Prema mišljenju tih društava, društvo Nelsons reklamiralo je alkoholna pića navodeći ili korisne učinke na zdravstveno stanje ili odsustvo zdravstvenih rizika što su nepoštene prakse tržišnog natjecanja.

               21

               Presudom od 20. rujna 2011. Landgericht München I (Zemaljski sud u Münchenu I, Njemačka) naložio je društvu Nelsons da prestane koristiti određene reklamne poruke koje sadrže pojmove „Bachovi cvjetovi“ i odbio je tužbu u preostalom dijelu.

               22

               Društva Ayonnax Nutripharm i Bachblütentreff podnijela su žalbu na tu presudu Oberlandesgerichtu München (Visoki zemaljski sud u Münchenu, Njemačka). Presudom od 31. siječnja 2013. navedeni sud smatrao je da su ta društva imala pravo ishoditi, na temelju članka 3. stavka 1., članka 4. točke 11. i članka 8. stavka 1. UWG‑a, prekid trgovačke prakse društva Nelsons u vezi s pripravcima o kojima je riječ u glavnom postupku jer reklamiranje i distribucija tih pripravaka povrjeđuje članak 4. stavak 3. Uredbe br. 1924/2006.

               23

               Društvo Nelsons podnijelo je reviziju protiv te presude sudu koji je uputio zahtjev, Bundesgerichtshofu (Savezni vrhovni sud, Njemačka).

               24

               Taj sud je među ostalim naveo da prema njegovu mišljenju izrazi „RESCUE TROPFEN“ i „RESCUE NIGHT SPRAY“ predstavljaju „zdravstvene tvrdnje“ u smislu članka 2. stavka 2. točke 5. Uredbe br. 1924/2006. Naime, ciljana publika, u današnje vrijeme upoznata s engleskim jezikom, poznaje značenje pojma „RESCUE“ koji kod relevantnih potrošača stvara dojam da će upotrebom proizvoda o kojima je riječ u glavnom postupku „biti spašeni“ kada ih snađu određeni zdravstveni problemi. Stoga postoji veza između pojmova „RESCUE TROPFEN“ i „RESCUE NIGHT SPRAY“ s jedne strane i poboljšanja zdravstvenog stanja s druge strane.

               25

               U tom pogledu, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, pojmovi „RESCUE TROPFEN“ i „RESCUE NIGHT SPRAY“ upućuju na „opće, nespecifične koristi za opće zdravlje ili dobrobit u vezi sa zdravljem“ u smislu članka 10. stavka 3. Uredbe br. 1924/2006. Stoga se postavlja pitanje trebaju li se zahtjevi iz članka 5. stavka 1. točke (a) i članka 6. stavka 1. navedene uredbe poštovati u slučaju zdravstvene tvrdnje poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku.

               26

               Konačno, sud koji je uputio zahtjev pita se primjenjuje li se članak 28. stavak 2. Uredbe br. 1924/2006 u slučaju kada je proizvod stavljen na tržište prije 1. siječnja 2005. ne kao hrana već kao lijek s posljedicom da se odredbe te uredbe neće primijeniti na pripravke o kojima je riječ u glavnom postupku u prijelaznom razdoblju predviđenom tom odredbom.

               27

               U tim je okolnostima Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Jesu li tekućine koje se kao alkoholna pića prodaju u ljekarnama u bočicama s kapaljkom sadržaja od 10 ili 20 ml i u obliku spreja, a koje sadrže 27% volumnog udjela alkohola napici koji sadrže više od 1,2% volumnog udjela alkohola u smislu članka 4. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 1924/2006, ako u skladu s njihovim uputama za doziranje navedenima na pakiranju valja

                                 (a)

                                 ukapati četiri kapi tekućine u čašu vode i to piti tijekom dana ili, ako je potrebno, uzeti četiri nerazrijeđene kapi,

                                 (b)

                                 tekućinu koja se prodaje u obliku spreja dva puta raspršiti pod jezik?

                        2.

                        Ako je odgovor na točke (a) i (b) prvog pitanja negativan:
                        Treba li i prilikom upućivanja na opće, nespecifične koristi u smislu članka 10. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 1924/2006 podnijeti dokaze u smislu članka 5. stavka 1. točke (a) i članka 6. stavka 1. te uredbe?

                        3.

                        Primjenjuje li se odredba članka 28. stavka 2. prvi dio rečenice Uredbe (EZ) br. 1924/2006 ako se predmetni proizvod prije 1. siječnja 2005. pod svojim zaštićenim imenom nije prodavao kao hrana već kao lijek?

         O prethodnim pitanjima

         Treće pitanje

               28

               Svojim trećim pitanjem, koje treba najprije ispitati, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 28. stavak 2. prvu rečenicu Uredbe br. 1924/2006 tumačiti na način da se ta odredba primjenjuje u situaciji u kojoj se proizvod koji nosi žig ili zaštićeno ime stavljao na tržište prije 1. siječnja 2005. kao lijek, a nakon tog datuma, zadržavajući ista obilježja i označen istim žigom ili zaštićenim imenom, kao hrana.

               29

               U skladu s člankom 28. stavkom 2. Uredbe br. 1924/2006, proizvodi koji nose žigove ili zaštićena imena, koji su postojali i prije 1. siječnja 2005., a nisu usklađeni s tom uredbom, mogu se nastaviti stavljati na tržište sve do 19. siječnja 2022., nakon čega počinje primjena odredbi navedene uredbe.

               30

               Ta je odredba prijelazna mjera kojom se odstupa od članka 1. stavka 3. Uredbe br. 1924/2006 prema kojem se žig, zaštićeno ime ili izmišljeno ime koje se javlja u označavanju, prezentiranju ili oglašavanju hrane koji se mogu protumačiti kao prehrambena ili zdravstvena tvrdnja, mogu koristiti bez potrebe za podlijeganjem postupku odobrenja predviđenom u toj uredbi, pod uvjetom da se zajedno s njima javlja i povezana prehrambena ili zdravstvena tvrdnja u tom označavanju, prezentiranju ili oglašavanju, a koja je u skladu s odredbama navedene uredbe.

               31

               U tom pogledu valja podsjetiti da se članak 28. stavak 2. Uredbe br. 1924/2006 odnosi na proizvode koji nose žig ili zaštićeno ime za koje treba smatrati da sadrže prehrambenu i zdravstvenu tvrdnju u smislu te uredbe (vidjeti u tom smislu presudu od 18. srpnja 2013., Green – Swan Pharmaceuticals CR, C‑299/12, EU:C:2013:501, t. 36.).

               32

               U ovom slučaju, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da je prije 1. siječnja 2005. društvo Nelsons već stavljalo na tržište pripravke o kojima je riječ u glavnom postupku kao lijekove koristivši pritom žig Europske unije RESCUE koji je u to vrijeme bio registriran za lijekove. Tijekom 2007. godine društvo Nelsons također je registriralo RESCUE kao žig Europske unije za hranu.

               33

               U presudi donesenoj tijekom 2008. godine, kao što je to pojašnjeno u točki 18. ove presude, njemački sud smatrao je da pripravci na bazi „Bachovih cvjetova“ nisu lijekovi nego hrana.

               34

               Nakon te presude društvo Nelsons počelo je pripravke o kojima je riječ u glavnom postupku u Njemačkoj stavljati na tržište kao hranu a da ta promjena nije bila popraćena njihovom izmjenom. Posljedično, kao što je to istaknuo sud koji je uputio zahtjev, u odnosu na situaciju koja je postojala na dan koji se uzima u obzir prema članku 28. stavku 2. Uredbe br. 1924/2006, to jest dan prije 1. siječnja 2005., jedino se promijenila pravna kvalifikacija pripravaka o kojima je riječ u glavnom postupku.

               35

               Osim toga, sud koji je uputio zahtjev u svojoj je odluci naveo da smatra da su pojmovi „RESCUE TROPFEN“ i „RESCUE NIGHT SPRAY“ zdravstvene tvrdnje u smislu članka 2. stavka 2. točke 5. Uredbe br. 1924/2006 i da je RESCUE žig ili zaštićeno ime u smislu članka 28. stavka 2. te uredbe.

               36

               Stoga pitanje koje se postavlja glasi jesu li pripravci, kao što su oni o kojima je riječ u glavnom postupku, koji su bili stavljani na tržište prije 1. siječnja 2005. kao lijekovi, a nakon tog datuma kao hrana, „proizvodi“ u smislu članka 28. stavka 2. te uredbe.

               37

               U tom pogledu valja istaknuti da pojam „proizvodi“ u smislu te odredbe treba razumjeti na način da se odnosi na „hranu“ u smislu Uredbe br. 1924/2006.

               38

               Naime, s jedne strane, ta uredba kao što to piše u njezinu naslovu odnosi se na prehrambene i zdravstvene tvrdnje koje se navode na hrani. S druge strane, iz uvodne izjave 1. i članka 5. stavka 1. točke (b) podtočke i. te uredbe proizlazi da ona izričito ne razlikuje pojmove „hrana“ i „proizvod“ jer se ta dva pojma upotrebljavaju kao sinonimi.

               39

               U tim okolnostima članak 28. stavak 2. Uredbe br. 1924/2006 treba razumjeti na način da se odnosi samo na hranu koja nosi žig ili zaštićeno ime koji se trebaju smatrati prehrambenom ili zdravstvenom tvrdnjom u smislu te uredbe (vidjeti u tom smislu presudu od 18. srpnja 2013.Green – Swan Pharmaceuticals CR, C‑299/12, EU:C:2013:501, t. 37.).

               40

               U ovome slučaju, prema mišljenju društava Ayonnax Nutripharm i Bachblütentreff, vlade Helenske Republike kao i Europske komisije, s obzirom na to da su se pripravci o kojima je riječ u glavnom postupku stavljali na tržište prije 1. siječnja 2005. kao lijekovi, a ne kao hrana, oni ne mogu ući u područje primjene članka 28. stavka 2. Uredbe br. 1924/2006.

               41

               U tom pogledu valja istaknuti da u skladu s člankom 2. Uredbe br. 178/2002 na koji se poziva članak 2. stavak 1. točka (a) Uredbe br. 1924/2006, definicija pojma „hrana“ ne obuhvaća „lijekove“.

               42

               Stoga pripravci o kojima je riječ u glavnom postupku čiji sastav nije bio izmijenjen ne mogu biti ili nisu mogli prije biti i „hrana“ i „lijekovi“.

               43

               Prema tome, kao što je to u bitnome istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 87. svojeg mišljenja, ako su pripravci o kojima je riječ u glavnom postupku „lijekovi“, oni ne spadaju u područje primjene Uredbe br. 1924/2006.

               44

               Iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da su Sudu pitanja postavljena u svjetlu drukčije pretpostavke, a to je da su spomenuti pripravci objektivno gledano „hrana“ u smislu te uredbe kako u razdoblju relevantnom za njezin članak 28. stavak 2., to jest prije 1. siječnja 2005., tako i danas.

               45

               U takvom slučaju pripravci o kojima je riječ u glavnom postupku trebali bi se kvalificirati, kao što to proizlazi iz točke 39. ove presude, kao „proizvodi“ u smislu članka 28. stavka 2. Uredbe br. 1924/2006.

               46

               Međutim, ta odredba primjenjuje se samo na proizvode koji nose žigove ili zaštićena imena koji su „postojali“ i prije 1. siječnja 2005.

               47

               U pogledu teksta navedene odredbe, izraz „postojali“ treba se razumjeti na način da su ti proizvodi i prije tog datuma imali iste materijalne karakteristike i nosili isti žig ili zaštićeno ime. Iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da je to slučaj u glavnom predmetu.

               48

               S obzirom na prethodna razmatranja, na treće pitanje valja odgovoriti tako da članak 28. stavak 2. prvu rečenicu Uredbe br. 1924/2006 treba tumačiti na način da se ta odredba primjenjuje u situaciji u kojoj se hrana koja nosi žig ili zaštićeno ime stavljala na tržište prije 1. siječnja 2005. kao lijek, a nakon tog datuma, zadržavajući ista obilježja i označena istim žigom ili zaštićenim imenom, kao hrana.

         Prvo i drugo pitanje

               49

               S obzirom na ponuđeni odgovor na treće pitanje i uzimajući u obzir narav glavnog postupka čiji je cilj trenutni prekid trgovačkih praksi društva Nelsons u pogledu pripravaka o kojima je riječ u glavnom postupku, nije potrebno odgovarati na prvo i drugo pitanje.

         Troškovi

               50

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (treće vijeće) odlučuje:

                     Članak 28. stavak 2. prvu rečenicu Uredbe (EZ) br. 1924/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama koje se navode na hrani, kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 107/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. siječnja 2008., treba tumačiti na način da se ta odredba primjenjuje u situaciji u kojoj se hrana koja nosi žig ili zaštićeno ime stavljala na tržište prije 1. siječnja 2005. kao lijek, a nakon tog datuma, zadržavajući ista obilježja i označena istim žigom ili zaštićenim imenom, kao hrana.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački


Presuda Suda (treće vijeće) od 30. studenog 2006.#A. Brünsteiner GmbH (C-376/05) i Autohaus Hilgert GmbH (C-377/05) protiv Bayerische Motorenwerke AG (BMW).#Zahtjev za prethodnu odluku: Bundesgerichtshof - Njemačka.#Tržišno natjecanje.#Spojeni predmeti C-376/05 i C-377/05.


Presuda Suda (treće vijeće) od 2. srpnja 1987. # Maizena Gesellschaft mbH i drugi protiv Hauptzollamt Hamburg-Jonas. # Zahtjev za prethodnu odluku: Bundesfinanzhof - Njemačka. # Predmet 94/86.


Presuda Općeg suda (peto vijeće) od 21. lipnja 2012. # Kavaklidere-Europe protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora. # Predmet T-276/09.


Presuda Općeg suda (četvrto vijeće) od 28. rujna 2016.#Kozmetika Afrodita d.o.o. protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije KOZMeTIKA AFRODITA – Raniji nacionalni verbalni žig EXOTIC AFRODITA MYSTIC MUSK OIL i figurativni žig AFRODITA MYSTIC MUSK OIL – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-574/15.


Presuda Općeg suda (peto vijeće) od 29. listopada 2015.#Republika Litva protiv Europske komisije.#Program potpore Zajednice za pretpristupne mjere za poljoprivredu i ruralni razvoj u državama podnositeljicama zahtjeva za članstvo srednje i istočne Europe (Sapard) – Financiranje od strane Unije pojedinih izdataka Litve – Odluka Komisije kojom se od Litve zahtijeva povrat dijela uplaćenog iznosa – Članak 9. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 1268/1999 – Upućivanje na načela utvrđena Uredbom (EZ) br. 1258/1999 – Doseg višegodišnjeg sporazuma o financiranju koji se odnosi na program SAPARD – Lojalna suradnja.#Predmet T-110/13.


Presuda Općeg suda (četvrto vijeće) 10. rujna 2008.#Claudia Gualtieri protiv Europska komisija.#Predmet T-284/06.


Presuda Općeg suda (žalbeno vijeće) od 2010. prosinac 09.#Europska komisija protiv Guido Strack.#Predmet T-526/08 P.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 2. listopada 2015.#The Tea Board protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Postupak povodom prigovora – Figurativni žig Darjeeling collection de lingerie – Raniji zajednički, verbalni i figurativni, žigovi Zajednice DARJEELING – Relativni razlozi za odbijanje – Članak 8. stavak 1. točka (b) i članak 8. stavak 5. Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-625/13.


Presuda Suda (peto vijeće) od 3. travnja 2014.#Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske.#Povreda obveze države članice – Članci 34. i 36. UFEU‑a – Mjere s istovrsnim učinkom kao količinska ograničenja uvoza – Dodatni privatni prijevoz robe – Prvo vozilo flote poduzeća – Pravila dobivanja licencije za cestovni prijevoz – Cestovna sigurnost i zaštita okoliša.#Predmet C‑428/12.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 16. rujna 2004.#Epikouriko kefalaio protiv Ypourgos Anaptyxis.#Zahtjev za prethodnu odluku: Symvoulio tis Epikrateias - Grčka.#Predmet C-28/03.


Presuda Suda (treće vijeće) od 11. travnja 2013.#F.P. Jeltes i drugi protiv Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen.#Predmet C-443/11.


Presuda Suda od 15. siječnja 2002.#Elide Gottardo protiv Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS).#Zahtjev za prethodnu odluku: Tribunale ordinario di Roma - Italija.#Zahtjev za prethodnu odluku.#Predmet C-55/00.


Presuda Prvostupanjskog suda (peto vijeće) od 18. ožujka 1997. # Santo Picciolo i Giuseppe Caló protiv Odbora regija Europske unije. # Dužnosnici - Obavijest o slobodnom radnom mjestu - Tužba za poništenje. # Spojeni predmeti T-178/95 i T-179/95.


Presuda Prvostupanjskog suda (peto prošireno vijeće) od 30. studenog 2004.#IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH protiv Komisije Europskih zajednica.#Tužba za poništenje.#Predmet T-168/02.


Presuda Prvostupanjskog suda (peto vijeće) od 28. rujna 1999. # Michel Hautem protiv Europske investicijske banke. # Dužnosnici. # Predmet T-140/97.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 4. prosinca 2014. # Sales & Solutions GmbH protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni). # Spojeni predmeti T-494/13 i T-495/13.


Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 14. rujna 2016.#National Iranian Tanker Company protiv Vijeća Europske unije.#Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja protiv Irana s ciljem sprječavanja širenja nuklearnog oružja – Zamrzavanje financijskih sredstava – Pravomoćnost – Pravo na učinkovito pravno sredstvo – Pogreška u ocjeni – Prava obrane – Pravo vlasništva – Proporcionalnost.#Predmet T-207/15.


Presuda Suda (peto vijeće) od 3. ožujka 2011.#Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Nowym Sączu protiv Stanisława Tomaszewska.#Zahtjev za prethodnu odluku: Sąd Najwyższy - Poljska.#Socijalna sigurnost radnika migranata.#Predmet C-440/09.


Presuda Općeg suda (treće vijeće) 09. rujna 2011.#Dow AgroSciences Ltd i drugi protiv Europska komisija.#Predmet T-475/07.


Presuda Općeg suda (peto vijeće) od 11. lipnja 2015.#Colin Boyd McCullough protiv Europskog centra za razvoj strukovnog osposobljavanja (Cedefop).#Pristup dokumentima – Uredba (EZ) br. 1049/2001 – Dokumenti koji se odnose na postupak javne nabave i na sklapanje ugovora koji iz njih proizlaze – Zahtjev za dostavu dokumenata u okviru kaznenog postupka – Odbijanje pristupa – Izuzeće koje se odnosi na zaštitu privatnosti i integriteta pojedinca – Izuzeće koje se odnosi na zaštitu procesa odlučivanja.#Predmet T-496/13.


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 29. listopada 2009.#Komisija Europskih zajednica protiv Kraljevine Švedske.#Povreda obveze države članice - Direktiva 2003/54/EZ.#Predmet C-274/08.


presuda od 11. lipnja 1996., Denkavit Internationaal i drugi (C-2/94, EU:C:1996:229)


title: Presuda Suda (deveto vijeće) od 18. siječnja 2017.#Istituto di Ricovero e Cura a Carattere Scientifico (IRCCS) - Fondazione Santa Lucia protiv Cassa conguaglio per il settore elettrico i dr.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato.#Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 2003/96/EZ – Oporezivanje energenata i električne energije – Sniženja poreza – Materijalno područje primjene – Poticaji u vezi s iznosima za pokriće općih troškova elektroenergetskog sustava – Članak 17. – Veliki potrošači energije – Poticaji koji se dodjeljuju takvim poduzetnicima samo u proizvodnom sektoru – Dopuštenost.#Predmet C-189/15.

text:
         PRESUDA SUDA (deveto vijeće)
      18. siječnja 2017. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 2003/96/EZ — Oporezivanje energenata i električne energije — Sniženja poreza — Materijalno područje primjene — Poticaji u vezi s iznosima za pokriće općih troškova elektroenergetskog sustava — Članak 17. — Veliki potrošači energije — Poticaji koji se dodjeljuju takvim poduzetnicima samo u proizvodnom sektoru — Dopuštenost“
      U predmetu C‑189/15,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a koji je uputio Consiglio di Stato (Državno vijeće, Italija) odlukom od 17. ožujka 2015., koju je Sud zaprimio 24. travnja 2015., u postupku

         Istituto di Ricovero e Cura a Carattere Scientifico (IRCCS) – Fondazione Santa Lucia
      protiv

         Cassa conguaglio per il settore elettrico,

         Ministero dello Sviluppo economico,

         Ministero dell’Economia e delle Finanze,

         Autorità per l’energia elettrica e il gas,

      uz sudjelovanje:

         2M SpA,

      SUD (deveto vijeće),
      u sastavu: E. Juhász, predsjednik vijeća, C. Vajda (izvjestitelj) i C. Lycourgos, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Campos Sánchez‑Bordona,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Istituto di Ricovero e Cura a Carattere Scientifico (IRCCS) – Fondazione Santa Lucia, G. Pellegrino, avvocato,

               —

               za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju A. Vitalea i P. Gentilija, avvocati dello Stato,

               —

               za Europsku komisiju, K. Herrmann, M. Owsiany‑Hornung i F. Tomat, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 21. travnja 2016.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 17. stavka 1. Direktive Vijeća 2003/96/EZ od 27. listopada 2003. o restrukturiranju sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije (SL 2003., L 283, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 75.).

               2

               Taj zahtjev upućen je u okviru spora između Istituto di Ricovero e Cura a Carattere Scientifico (IRCCS) – Fondazione Santa Lucia (Znanstvena ustanova za bolničko liječenje i rehabilitaciju – Fondacija Sveta Lucija, u daljnjem tekstu: Fondacija), s jedne strane, i Cassa conguaglio per il settore elettrico (Fond za poravnavanje u sektoru električne energije, Italija), Ministero dello Sviluppo economico (Ministarstvo gospodarskog razvoja, Italija), Ministero dell’Economia e delle Finanze (Ministarstvo gospodarstva i financija, Italija) i Autorità per l’energia elettrica e il gas (Tijelo za električnu energiju i plin, Italija), s druge strane, o odbijanju nadležnih talijanskih tijela da na Fondaciju primijene nacionalni sustav poticaja u vezi s iznosima za pokriće općih troškova talijanskog elektroenergetskog sustava (u daljnjem tekstu: opći troškovi elektroenergetskog sustava).

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Uvodne izjave 9., 10. i 11. Direktive 2003/96 određuju:

                        „(9)

                        Državama članicama treba omogućiti potrebnu fleksibilnost u definiranju i provedbi politike koja odgovara njihovim nacionalnim okolnostima.

                        (10)

                        Države članice žele uvesti ili zadržati različite vrste oporezivanja na energente i električnu energiju. S obzirom na to treba dozvoliti državama članicama da se usklade s najnižim razinama oporezivanja Zajednice, uzimajući u obzir ukupna terećenja u vezi sa svim neizravnim porezima koje one odluče primjenjivati (osim PDV‑a).

                        (11)

                        O poreznim mjerama koje se poduzimaju u vezi s provedbom općeg sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije odlučuje svaka pojedina država članica. S tim u vezi države članice mogu odlučiti ne povećavati sveukupno porezno opterećenje ako smatraju da bi primjena takvog načela porezne neutralnosti mogla doprinijeti restrukturiranju i modernizaciji njihovih poreznih sustava poticanjem ponašanja kojim bi se postizala bolja zaštita okoliša i povećano korištenje radne snage.”

               4

               Članak 1. Direktive 2003/96 glasi kako slijedi:
               „Države članice uvode poreze na energente i električnu energiju u skladu s ovom Direktivom.”

               5

               U skladu s člankom 4. te direktive:
               „1.   Razine oporezivanja koje države članice primjenjuju na energetske proizvode i električnu energiju, a koje su navedene u članku 2., ne smiju biti ispod najniže razine oporezivanja propisane ovom Direktivom.
               2.   Za potrebe ove Direktive, ‚razina oporezivanja’ znači ukupno opterećenje u vezi sa svim neizravnim porezima (osim PDV‑a) koji se izračunavaju izravno ili neizravno po količini energenta ili električne energije u trenutku puštanja u slobodnu potrošnju.”

               6

               Članak 8. stavak 2. navedene direktive određuje:
               „Ovaj se članak primjenjuje na sljedeće industrijske i komercijalne namjene:
               […]

                        b)

                        nepokretne motore;

                        c)

                        pogone i mehanizaciju koja se koristi u niskogradnji i visokogradnji, građevinarstvu i javnim radovima;

                  […]”

               7

               Članak 11. te direktive glasi kako slijedi:
               „1.   U ovoj Direktivi, ‚poslovna uporaba’ znači korištenje, u skladu sa stavkom 2., od strane nekog poslovnog subjekta (poduzeća) koji samostalno na bilo kojemu mjestu obavlja opskrbu robom i pruža usluge, bez obzira na to u koju svrhu ili na ishod takvih gospodarskih aktivnosti.
               Gospodarske aktivnosti obuhvaćaju sve aktivnosti proizvođača, trgovaca ili osoba koje pružaju usluge, uključujući aktivnosti u rudarstvu i poljoprivredi, te stručno djelovanje.
               […]
               2.   U odnosu na ovu Direktivu, poslovnim se subjektom ne može smatrati jedinica manja od dijela poduzeća ili pravnog tijela koje se u organizacijskom smislu sastoji od samostalnog poduzeća, tj. subjekta koji je sposoban samostalno poslovati.
               […]
               4.   Države članice mogu ograničiti područje primjene snižene razine oporezivanja na poslovnu uporabu.”

               8

               Članak 17. stavak 1. Direktive 2003/96 određuje:
               „Pod uvjetom da se najniže razine poreza utvrđene ovom Direktivom poštuju u prosjeku za sva poduzeća, države članice mogu primjenjivati sniženja poreza na potrošnju energenata koji se koriste za grijanje ili za potrebe članka 8. stavka 2. točaka (b) i (c), te na potrošnju električne energije, u sljedećim slučajevima:

                        a)

                        za velike potrošače energije

                  ‚Poduzeća‑veliki potrošači energije’ znači poslovnu jedinicu, kako je navedeno u članku 11., u kojoj nabava energenata i električne energije iznosi najmanje 3,0% vrijednosti proizvodnje ili nacionalni energetski porez koji se naplaćuje iznosi najmanje 0,5% dodane vrijednosti. U okviru tih definicija države članice mogu primjenjivati i restriktivnija načela, uključujući prodajnu vrijednost, kao i definicije u vezi s procesima i granama.
               […]”

               9

               Članak 26. stavci 1. i 2. te direktive glase kako slijedi:
               „1.   Države članice obavješćuju Komisiju o mjerama poduzetima u skladu sa člankom 5., člankom 14. stavkom 2. te člancima 15. i 17.
               2.   Mjere kao što su oslobođenje od poreza, smanjenje poreza, diferencirani porez i povrati poreza u smislu ove Direktive mogu biti državna subvencija i u tim slučajevima moraju se dojaviti Komisiji u skladu sa člankom 88. stavkom 3. Ugovora.
               Informacije dostavljene Komisiji na temelju ove Direktive ne oslobađaju države članice od obveze obavješćivanja u skladu sa člankom 88. stavkom 3. Ugovora.”

               10

               Članak 1. stavci 1. i 2. Direktive Vijeća 2008/118/EZ od 16. prosinca 2008. o općim aranžmanima za trošarine i o stavljanju izvan snage Direktive 92/12/EEZ (SL 2009., L 9, str. 12.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 174.), određuju:
               „1.   Ovom se Direktivom utvrđuju opća pravila u odnosu na trošarine, koje se ubiru neposredno ili posredno na potrošnju sljedećih roba (dalje u tekstu ‚trošarinska roba’):

                        a)

                        energenti i električna energija, obuhvaćeni Direktivom 2003/96/EZ;
                        […]

                  2.   Države članice mogu ubirati druge neizravne poreze na trošarinsku robu za posebne namjene, ako su ti porezi sukladni poreznim pravilima Zajednice koja se primjenjuju na trošarinu ili porez na dodanu vrijednost, vezano uz utvrđivanje porezne osnovice, izračunavanje poreza, nastanak obveze obračuna i nadzor poreza koji su u pitanju, ali ne uključuju odredbe o oslobođenjima.”

         Talijansko pravo

               11

               Direktiva 2003/96 prenesena je u nacionalno pravo s Decreto legislativo n. 26 (Uredba sa zakonskom snagom br. 26) od 2. veljače 2007. (Redovni dodatak GURI‑ju br. 68, od 22. ožujka 2007.).

               12

               Decreto‑legge n. 83 (Uredba‑Zakon br. 83) od 22. lipnja 2012. (Redovni dodatak GURI‑ju br. 147, od 26. lipnja 2012.), koji je, uz izmjene, pretvoren u zakon (u daljnjem tekstu: Uredba‑Zakon br. 83/2012), određuje hitne mjere za državni rast.

               13

               Članak 39. Uredbe‑Zakona br. 83/2012, naslovljen „Kriteriji za reviziju sustava trošarina na električnu energiju i energente i općih troškova elektroenergetskog sustava za velike potrošače energije – Posebni tarifni režim za velike industrijske potrošače električne energije”, u stavcima 1. do 3. određuje:
               „1.   Ministarstvo gospodarstva i financija u dogovoru s Ministarstvom gospodarskog razvoja najkasnije 31. prosinca 2012. donosi jedan ili više dekreta u kojima su, u skladu s člankom 17. Direktive 2003/96 […], definirani veliki potrošači energije na temelju uvjeta i kriterija koji se odnose na najniže razine potrošnje i utjecaj troška energije na vrijednost djelatnosti poduzetnika.
               2.   Namjena dekretâ iz stavka 1. je, nadalje, uspostava pojednostavljenog i pravičnog sustava trošarina na električnu energiju i energente koji se koriste kao gorivo, uz poštovanje uvjeta iz Direktive 2003/96 […]; taj sustav treba osigurati očuvanje poreznih prihoda […]
               3.   U roku od 60 dana od donošenja dekreta iz stavka 1. Tijelo za električnu energiju i plin određuje nove iznose za pokriće općih troškova elektroenergetskog sustava i kriterije njihove raspodjele na krajnje potrošače, vodeći računa o definiciji velikih potrošača energije sadržanoj u dekretima iz stavka 1. te poštujući uvjete iz stavka 2., u skladu sa Smjernicama Ministarstva gospodarskog razvoja […]”

               14

               Radi provedbe članka 39. Uredbe‑Zakona br. 83/2012 donesen je Decreto ministeriale – Definizione delle imprese a forte consumo di energia (Uredba ministarstva – Definicija velikih potrošača energije), od 5. travnja 2013. (GURI br. 91, od 18. travnja 2013.).

               15

               Članak 3. te uredbe ministarstva određuje da je cilj redefinicije općih troškova elektroenergetskog sustava uspostaviti sustav poticaja u korist velikih potrošača energije nakon donošenja smjernica ministarstva iz članka 39. stavka 3. Uredbe‑Zakona br. 83/2012. Stavak 2. navedenog članka 3. određuje da se „opći troškovi elektroenergetskog sustava redefiniraju na način da s obzirom na potrošnju električne energije opadaju […], a ovisno o slučaju također i s obzirom na sektore djelatnosti određene kodovima ATECO [Nacionalni sustav klasifikacije gospodarskih djelatnosti]”.

               16

               Radi provedbe članka 39. Uredbe‑Zakona br. 83/2012 i članka 3. navedene uredbe ministarstva donesene su Smjernice Ministarstva gospodarskog razvoja od 24. srpnja 2013. Na temelju njih je, među ostalim, Tijelo za električnu energiju i plin (koje je postalo Tijelo za električnu energiju, plin i vodni sustav) obvezno redefinirati iznose za pokriće općih troškova elektroenergetskog sustava na način da dodjelu poticaja iz navedenog članka 3. ograniči samo na energetski intenzivne poduzetnike (veliki potrošači energije) u proizvodnom sektoru.

               17

               Te su smjernice provedene trima odlukama Tijela za električnu energiju i plin, donesenima u listopadu 2013., koje su dodjelu tih poticaja zapravo ograničile samo na poduzetnike u proizvodnom sektoru.

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               18

               Fondacija je znanstvena ustanova za bolničko liječenje i rehabilitaciju koja djeluje osobito u sektoru pružanja zdravstvenih usluga. Sud koji je uputio zahtjev smatra da je se može kvalificirati kao „poduzeće” u smislu članka 11. Direktive 2003/96.

               19

               Fondacija je tijekom 2014. pred Tribunale amministrativo regionale della Lombardia (Regionalni upravni sud u Lombardiji, Italija) zahtijevala poništenje akata kojima su nadležna tijela odbila na nju primijeniti sustav poticaja u vezi s iznosima za pokriće općih troškova elektroenergetskog sustava. Taj je sud Fondacijinu tužbu proglasio nedopuštenom zbog toga što je bila podnesena nepravodobno.

               20

               Consiglio di Stato (Državno vijeće, Italija) je u žalbenom postupku smatrao da je Fondacijina tužba dopuštena. Slijedom toga, ispitao je meritum predmeta te su se tako pojavila pitanja koja se, osobito, odnose na pravo Unije.

               21

               Budući da je sud koji je uputio zahtjev smatrao da može riješiti probleme vezane uz članke 107. i 108. UFEU‑a koji se javljaju u glavnom postupku, a da o tome ne postavlja pitanje Sudu, njegov zahtjev za prethodnu odluku se konkretno odnosi na tumačenje članka 17. stavka 1. Direktive 2003/96.

               22

               Sud koji je uputio zahtjev se pita ulaze li poticaji u vezi s općim troškovima elektroenergetskog sustava u područje primjene članka 17. stavka 1., koji se odnosi na sniženja poreza. S tim u vezi, on objašnjava da su navedeni troškovi namijenjeni financiranju ciljeva u općem interesu, kao što su poticanje obnovljivih izvora energije (sastavnica A3) i energetske učinkovitosti (sastavnica UC7), troškovi nuklearne sigurnosti i teritorijalna poravnanja (sastavnice A2 i MCT), posebni tarifni režimi za nacionalnog željezničkog prijevoznika (sastavnica A4), naknade namijenjene malim poduzetnicima iz sektora električne energije (sastavnica UC4), potpore istraživanjima u sektoru električne energije (sastavnica A5) kao i pokriće „elektroenergetskog” bonusa (sastavnica As) i poticaja velikim potrošačima električne energije (sastavnica Ae). Taj sud smatra da su opći troškovi elektroenergetskog sustava prevaljeni na potrošače električne energije i raspodijeljeni među njima, uključujući poduzetnike, njihovim navođenjem na računima za električnu energiju.

               23

               Budući da poticaje u vezi s općim troškovima elektroenergetskog sustava treba smatrati sniženjima poreza, sud koji je uputio zahtjev pita dopušta li članak 17. stavak 1. Direktive 2003/96 državama članicama koje uvedu takva sniženja na temelju te odredbe da potonja primijene samo na određene energetski intenzivne poduzetnike koji djeluju u sektorima koje su odredila nacionalna tijela radi postizanja ciljeva u općem interesu.

               24

               U tim je okolnostima Consiglio di Stato (Državno vijeće) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Može li se doista podvesti pod područje primjene Direktive [2003/96] nacionalno zakonodavstvo (kao što je ono o kojemu se raspravlja u glavnom postupku) koje, s jedne strane, sadržava definiciju ‚veliki potrošači energije’ u skladu s definicijom iz te direktive i, s druge strane, za takvu vrstu poduzetnika predviđa poticaje u vezi s iznosima za pokriće općih troškova elektroenergetskog sustava (a ne poticaje koji se odnose na oporezivanje energenata i električne energije kao takve)?

                        2.

                        U slučaju potvrdnog odgovora: Protivi li se pravu [Unije], osobito člancima 11. i 17. Direktive [2003/96], regulatorni i administrativni sustav (kao što je onaj uređen važećim talijanskim propisima i opisan u predmetnom rješenju) koji, s jedne strane, uvodi sustav poticaja za potrošnju energenata (električne energije) od strane poduzetnika koji su ‚veliki potrošači energije’ u smislu navedenog članka 17. i, s druge strane, ograničava mogućnost korištenja takvih poticaja isključivo u korist ‚energetski intenzivnih poduzetnika’ koji djeluju u industrijskom proizvodnom sektoru, dok je isključuje u odnosu na poduzetnike koje djeluju u drugim proizvodnim sektorima?”

         O prethodnim pitanjima

         Prvo pitanje

               25

               Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 17. stavak 1. Direktive 2003/96 tumačiti na način da su pojmom „sniženja poreza” obuhvaćeni poticaji koje nacionalno pravo dodjeljuje velikim potrošačima energije, kako su oni definirani tom odredbom, u vezi s iznosima, poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, za pokriće općih troškova elektroenergetskog sustava.

               26

               Odgovor na to pitanje ovisi o tome jesu li iznosi za pokriće općih troškova elektroenergetskog sustava porezne prirode i, konkretno, jesu li oni neizravni porezi iz članka 4. stavka 2. Direktive 2003/96.

               27

               Naime, s jedne strane, članak 17. stavak 1. te direktive primjenu sniženja poreza na potrošnju energenata i električne energije uvjetuje poštovanjem najniže razine oporezivanja Zajednice previđene tom direktivom. S druge strane, u članku 4. stavku 2. Direktive 2003/96 je za potrebe te direktive pojam „razine oporezivanja” definiran kao ukupno opterećenje u vezi sa svim neizravnim porezima.

               28

               Talijanska vlada smatra da iznosi za pokriće općih troškova elektroenergetskog sustava nisu porezne, nego tarifne prirode, s obzirom na to da su pokriveni uključenjem u tarifne sastavnice cijene električne energije.

               29

               Međutim, valja podsjetiti da je zadaća Suda kvalificirati porez, davanje ili pristojbu u odnosu na pravo Unije s obzirom na objektivna obilježja oporezivanja, neovisno o njegovoj kvalifikaciji u nacionalnom pravu (vidjeti presude od 12. prosinca 2006., Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑446/04, EU:C:2006:774, t. 107., i od 24. lipnja 2010., P. Ferrero e C. i General Beverage Europe, C‑338/08 i C‑339/08, EU:C:2010:364, t. 25.).

               30

               Stoga valja ispitati objektivna obilježja iznosa za pokriće općih troškova elektroenergetskog sustava.

               31

               Kao prvo, valja istaknuti da, kao što to proizlazi iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje, talijansko pravo predviđa iznose za pokriće općih troškova elektroenergetskog sustava, i to osobito u članku 39. stavku 3. Uredbe‑Zakona br. 83/2012.

               32

               Osim toga, za potrebe kvalifikacije iznosa za pokriće općih troškova elektroenergetskog sustava kao poreza potrebno je da postoji obveza plaćanja tih iznosa i da, ako obveznik ne poštuje tu obvezu, nacionalna tijela protiv njega poduzimaju mjere, pri čemu, u slučaju neizravnog poreza, osoba koja je pravno obvezna platiti porez nije nužno krajnji potrošač na kojeg su navedeni iznosi prevaljeni (vidjeti per analogiam, kad je riječ o PDV‑u, presudu od 14. siječnja 2016., Komisija/Belgija, C‑163/14, EU:C:2016:4, t. 44.).

               33

               Čini se da je tomu tako u slučaju iznosa za pokriće općih troškova elektroenergetskog sustava. Naime, s obzirom na očitovanja talijanske vlade, proizlazi da subjekti koji se koriste uslugama elektroenergetske mreže imaju pravnu obvezu plaćanja tih iznosa Fondu za poravnavanje u sektoru električne energije. Međutim, zadaća je suda koji je uputio zahtjev da potvrdi postojanje takve obveze kao i nadzora njezina poštovanja od strane nadležnih nacionalnih tijela.

               34

               Kao drugo, kao što to također proizlazi iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje, iznosi za pokriće općih troškova elektroenergetskog sustava nisu nužno namijenjeni financiranju troškova proizvodnje i distribucije električne energije, već ciljevima u općem interesu, u skladu s kriterijima raspodjele koje su utvrdila javna tijela na temelju Smjernica Ministarstva gospodarskog razvoja od 24. srpnja 2013. i odluka Tijela za energiju i plin donesenih u listopadu 2013., u okviru nacionalnog elektroenergetskog sustava. Među tim ciljevima su poticanje obnovljivih izvora energije i energetske učinkovitosti, nuklearna sigurnost i teritorijalna poravnanja, posebni tarifni režimi za nacionalnog željezničkog prijevoznika, naknade namijenjene malim poduzetnicima iz sektora električne energije, potpore istraživanjima u sektoru električne energije i pokriće „elektroenergetskog” bonusa i poticaja velikim potrošačima električne energije.

               35

               U tim okolnostima valja istaknuti da činjenica, da iznosi za pokriće općih troškova elektroenergetskog sustava nisu namijenjeni općem državnom proračunu, nego se, kao što to navodi talijanska vlada, uplaćuju u proračun Fonda za poravnavanje u sektoru električne energije kako bi se mogli dodijeliti određenim kategorijama subjekata za posebnu upotrebu, sama po sebi ne isključuje to da oni ulaze u područje oporezivanja (vidjeti per analogiam presudu od 15. travnja 2010., CIBA, C‑96/08, EU:C:2010:185, t. 23.).

               36

               Kao treće, kad je konkretno riječ o neizravnim porezima, valja istaknuti da se ta davanja uobičajeno prevaljuju na krajnjeg potrošača isporučene robe ili usluge njihovim uključivanjem u iznos naveden na računu koji je naslovljen na krajnjeg potrošača (vidjeti u tom smislu presudu od 14. siječnja 2016., Komisija/Belgija, C‑163/14, EU:C:2016:4, t. 39.).

               37

               S tim u vezi, sud koji je uputio zahtjev ističe da su opći troškovi elektroenergetskog sustava prevaljeni na potrošače električne energije raspodijeljeni među njima, uključujući poduzetnike, njihovim navođenjem na računima za električnu energiju. To potvrđuje članak 39. stavak 3. Uredbe‑Zakona br. 83/2012, na temelju kojeg se iznosi za pokriće tih troškova prevaljuju na krajnje potrošače.

               38

               Osim toga, proizlazi da su navedeni iznosi vezani uz potrošenu električnu energiju jer, na temelju članka 3. stavka 2. Uredbe ministarstva od 5. travnja 2013., opći troškovi elektroenergetskog sustava opadaju potrošnjom električne energije.

               39

               Zbog tih se razloga iznosi za pokriće navedenih troškova ne mogu izjednačiti s porezom o kojem je riječ u predmetu u kojem je donesena presuda od 4. lipnja 2015., Kernkraftwerke Lippe‑Ems (C‑5/14, EU:C:2015:354), u kojoj je Sud smatrao da se taj porez ne može smatrati izravno ili neizravno izračunanim po količini električne energije u trenutku puštanja tog proizvoda u slobodnu potrošnju u smislu članka 4. stavka 2. Direktive 2003/96. Naime, Sud je taj zaključak temeljio na utvrđenjima iz točaka 62. i 63. te presude, u skladu s kojima je navedeni porez osobito izračunan po količini nuklearnoga goriva upotrijebljenog u svrhu industrijske proizvodnje električne energije te količina izravno ne uvjetuje količinu proizvedene električne energije, tako da bi se porez mogao naplatiti a da se nužno nije proizvela nikakva količina električne energije, a posljedično ni potrošila.

               40

               S obzirom na prethodna razmatranja, i pod uvjetom da sud koji je uputio zahtjev provjeri činjenične elemente i pravila nacionalnog prava na koja se ona oslanjaju, valja utvrditi da su iznosi za pokriće općih troškova elektroenergetskog sustava neizravni porezi u smislu članka 4. stavka 2. Direktive 2003/96.

               41

               Osim toga, kao što je to istaknula Komisija u svojim pisanim očitovanjima, s obzirom na to da su iznosi za pokriće općih troškova elektroenergetskog sustava neizravni porezi, valja poštovati uvjete određene pravom Unije kad je riječ o proizvodima poput električne energije na koje se, kao što proizlazi iz članka 1. stavka 1. Direktive 2008/118, primjenjuje njome ustanovljen opći aranžman za trošarine.

               42

               Konkretno, u skladu s člankom 1. stavkom 2. te direktive, električna energija se može oporezivati neizravnim porezom različitim od trošarine ustanovljene navedenom direktivom ako, s jedne strane, to oporezivanje ima jednu ili više posebnih namjena i ako je, s druge strane, sukladno poreznim pravilima Zajednice koja se primjenjuju na trošarinu ili PDV, vezano uz utvrđivanje porezne osnovice, izračunavanje poreza, nastanak obveze obračuna i nadzor poreza, ali ne uključuju odredbe o oslobođenjima.

               43

               Zadaća suda koji je uputio zahtjev je provjera toga ispunjavaju li iznosi za pokriće općih troškova elektroenergetskog sustava te uvjete.

               44

               S obzirom na prethodna razmatranja, na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članak 17. stavak 1. Direktive 2003/96 valja tumačiti na način da su pojmom „sniženja poreza” obuhvaćeni poticaji koje nacionalno pravo dodjeljuje velikim potrošačima energije, kako su definirani tom odredbom, u vezi s iznosima, poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, za pokriće općih troškova elektroenergetskog sustava, pri čemu sud koji je uputio zahtjev mora provjeriti činjenične elemente i pravila nacionalnog prava na koje se oslanja taj odgovor Suda.

         Drugo pitanje

               45

               Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 17. stavak 1. Direktive 2003/96 tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis koji određuje sniženja poreza na potrošnju električne energije za velike potrošače energije, u smislu te odredbe, samo u proizvodnom sektoru.

               46

               S tim u vezi, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da na temelju nacionalnog propisa o kojem je riječ u glavnom postupku samo tzv. „energetski intenzivni” poduzetnici u proizvodnom sektoru imaju pravo na poticaje u vezi s iznosima za pokriće općih troškova elektroenergetskog sustava.

               47

               U skladu s člankom 17. stavkom 1. točkom (a) Direktive 2003/96, države članice mogu primjenjivati sniženja poreza na potrošnju električne energije za velike potrošače energije pod uvjetom da se najniže razine poreza Unije utvrđene tom direktivom poštuju u prosjeku za sva poduzeća.

               48

               Ta odredba isto tako definira pojam „velikih potrošača energije” i u okviru te definicije pojašnjava da države članice mogu primjenjivati i restriktivnija načela, uključujući prodajnu vrijednost, kao i definicije u vezi s procesima i granama.

               49

               Iz toga proizlazi da za potrebe navedene odredbe države članice zadržavaju slobodu ograničavanja primjene sniženja poreza za velike potrošače energije na poduzetnike u jednom ili više industrijskih sektora. Slijedom toga, samoj toj odredbi ne protivi se nacionalni propis poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku koji poticaje u vezi s iznosima za pokriće općih troškova elektroenergetskog sustava dodjeljuje samo proizvodnom sektoru.

               50

               Ispitivanje ciljeva Direktive 2003/96 potvrđuje to tumačenje. Naime, iz uvodnih izjava 9. i 11. te direktive proizlazi da je njezin cilj državama članicama ostaviti određenu marginu za definiranje i provedbu politike koja odgovara njihovim nacionalnim okolnostima i da o poreznim mjerama koje se poduzimaju u vezi s provedbom navedene direktive odlučuje svaka pojedina država članica.

               51

               Međutim, valja istaknuti da činjenica da nacionalni propis, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koji ograničava primjenu sniženja poreza na industrijski sektor nije protivan članku 17. stavku 1. Direktive 2003/96, kao što proizlazi iz članka 26. stavka 2. te direktive, ne utječe na to je li taj propis državna potpora. Međutim, kao što je to izričito naveo sud koji je uputio zahtjev, to pitanje nije predmet ovog zahtjeva za prethodnu odluku.

               52

               S obzirom na prethodna razmatranja, na drugo pitanje valja odgovoriti tako da članak 17. stavak 1. Direktive 2003/96 treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis koji određuje sniženja poreza na potrošnju električne energije za velike potrošače energije, u smislu te odredbe, samo u proizvodnom sektoru.

         Troškovi

               53

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (deveto vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Članak 17. stavak 1. Direktive Vijeća 2003/96/EZ od 27. listopada 2003. o restrukturiranju sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije valja tumačiti na način da su pojmom „sniženja poreza” obuhvaćeni poticaji koje nacionalno pravo dodjeljuje velikim potrošačima energije, kako su definirani tom odredbom, u vezi s iznosima, poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, za pokriće općih troškova elektroenergetskog sustava, pri čemu sud koji je uputio zahtjev mora provjeriti činjenične elemente i pravila nacionalnog prava na koje se oslanja taj odgovor Suda.

                           2.

                           Članak 17. stavak 1. Direktive 2003/96 treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis koji određuje sniženja poreza na potrošnju električne energije za velike potrošače energije, u smislu te odredbe, samo u proizvodnom sektoru.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: talijanski


Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 26. rujna 2017.#Banca Monte dei Paschi di Siena SpA i Wise Dialog Bank SpA (Banca Widiba SpA) protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava verbalnog žiga Europske unije WIDIBA – Raniji nacionalni verbalni žig DiBa – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Nedopuštenost pravnog sredstva pred žalbenim vijećem – Zahtjev za restitutio in integrum – Obveza primjene dužne pažnje.#Predmet T-83/16.