title: Postupak koji je 28. siječnja 2022. Nadzorno tijelo EFTA-e pokrenulo protiv Islanda (Predmet E-3/22) 2022/C 114/05

text:
               10.3.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 114/6

      Postupak koji je 28. siječnja 2022. Nadzorno tijelo EFTA-e pokrenulo protiv Islanda
      (Predmet E-3/22)
      (2022/C 114/05)
      Nadzorno tijelo EFTA-e, koje zastupaju Ingibjörg-Ólöf Vilhjálmsdóttir, Ewa Gromnicka, i Catherine Howdle, zastupnici Nadzornog tijela EFTA-e, Avenue de Arts 19H, B-1000 Bruxelles, Belgija, pokrenulo je 28. siječnja 2022. pred Sudom EFTA-e postupak protiv Islanda.
      Nadzorno tijelo EFTA-e od Suda EFTA-e zahtijeva da utvrdi sljedeće:
      Nesprječavanjem:

                  a)

                  izravnog odlaganja uginule stoke, otpada kategorije 3. iz klaonica i otpada od kućnog klanja na odobrenim odlagalištima na Islandu bez prethodne prerade, protivno članku 12. točki (c), članku 13. točki (c) i članku 14. točki (c) Uredbe br. 1069/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o utvrđivanju zdravstvenih pravila za nusproizvode životinjskog podrijetla i od njih dobivene proizvode koji nisu namijenjeni prehrani ljudi te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1774/2002, kako je izmijenjena i prilagođena Sporazumu o EGP-u posebnim i sektorskim prilagodbama iz Priloga I. tom Sporazumu;
                  i

                  b)

                  zakopavanja na licu mjesta uginule stoke i otpada od kućnog klanja (uključujući specificirani rizični materijal kategorije 1.) ako nisu ispunjeni uvjeti iz članka 19. ili 20. Uredbe br. 1069/2009, protivno člancima 12., 13. i 14. Uredbe br. 1069/2009,

            Island nije ispunio svoje obveze:

                  a)

                  iz članka 4. stavka 3. Uredbe br. 1069/2009, održavati sustav službenih kontrola kako bi se provjerilo ispunjavaju li relevantni subjekti zahtjeve iz Uredbe br. 1069/2009 u pogledu odlaganja nusproizvoda životinjskog podrijetla;

                  b)

                  iz članka 4. stavka 4. točke (b) Uredbe br. 1069/2009, uspostaviti na svojem državnom području odgovarajući sustav kojim se osigurava zbrinjavanje nusproizvoda životinjskog podrijetla u skladu s Uredbom br. 1069/2009; i

                  c)

                  iz članka 32. stavka 1. Uredbe Komisije br. 142/2011 od 25. veljače 2011. o provedbi Uredbe br. 1069/2009 Europskog parlamenta i Vijeća o utvrđivanju zdravstvenih pravila za nusproizvode životinjskog podrijetla i od njih dobivene proizvode koji nisu namijenjeni prehrani ljudi i iz provedbe Direktive Vijeća 97/78/EZ u pogledu određenih uzoraka i predmeta koji su oslobođeni veterinarskih pregleda na granici na temelju te Direktive, kako je izmijenjena i prilagođena Sporazumu o EGP-u posebnim i sektorskim prilagodbama iz Priloga I. tom Sporazumu, poduzeti potrebne mjere za kontrolu usklađenosti relevantnih subjekata s njihovim obvezama odlaganja nusproizvoda životinjskog podrijetla.

         Pravna i činjenična osnova te navedeni žalbeni razlozi:

                  —

                  Ovim zahtjevom Nadzorno tijelo EFTA-e („ESA”) zahtijeva da se utvrdi da je Island prekršio svoje obveze u skladu s pravom EGP-a u pogledu zbrinjavanja nusproizvoda životinjskog podrijetla, posebno uginule stoke, klaoničkog otpada i otpada od kućnog klanja.

                  —

                  Povrede koje su predmet zahtjeva otkrivene su tijekom misije za utvrđivanje činjenica koju je provela ESA u rujnu 2013. Unatoč tome što su islandska nadležna tijela priznala nedostatke, još jednoj misiji ESA-e provedenoj u lipnju 2018. i opsežnoj korespondenciji tijekom razdoblja od više od devet godina u pogledu namjere Islanda da ispuni svoje obveze, te povrede još nisu otklonjene.

                  —

                  ESA traži da se utvrdi da Island nije ispunio svoje obveze iz Uredbe (EZ) br. 1069/2009 i Uredbe Komisije (EU) br. 142/2011 time što nije spriječio izravno odlaganje uginule stoke, otpada kategorije 3. iz klaonica i otpada od kućnog klanja na odobrenim odlagalištima bez prethodne prerade te time što nije spriječio zakopavanje na licu mjesta uginule stoke i otpada od kućnog klanja (uključujući specificirani rizični materijal kategorije 1.) ako propisani uvjeti za takav način odlaganja nisu ispunjeni.


title: Predmet C-678/21 P: Žalba koju je 10. studenoga 2021. podnio Sony Interactive Entertainment Europe Ltd protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 1. rujna 2021. u predmetu T-463/20, Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/10

      Žalba koju je 10. studenoga 2021. podnio Sony Interactive Entertainment Europe Ltd protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 1. rujna 2021. u predmetu T-463/20, Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO
      (Predmet C-678/21 P)
      (2022/C 148/14)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (zastupnici: S. Malynicz, BL, M. Maier, Rechtsanwalt)

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo
      Rješenjem od 24. veljače 2022. Sud (vijeće za dopuštanje žalbi) odlučio je da se žalba ne dopušta i da će Sony Interactive Entertainment Europe Ltd snositi vlastite troškove.


title: Predmet C-679/21 P: Žalba koju je 10. studenoga 2021. podnio Sony Interactive Entertainment Europe Ltd protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 1. rujna 2021. u predmetu T-561/20, Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/10

      Žalba koju je 10. studenoga 2021. podnio Sony Interactive Entertainment Europe Ltd protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 1. rujna 2021. u predmetu T-561/20, Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO
      (Predmet C-679/21 P)
      (2022/C 148/15)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (zastupnik: S. Malynicz, BL)

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo
      Rješenjem od 22. veljače 2022. Sud (vijeće za dopuštanje žalbi) odlučio je da se žalba ne dopušta i da će Sony Interactive Entertainment Europe Ltd snositi vlastite troškove.


title: Predmet C-777/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. prosinca 2021. uputio Tribunale di Napoli (Italija) – VB/Comune di Portici

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/11

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. prosinca 2021. uputio Tribunale di Napoli (Italija) – VB/Comune di Portici
      (Predmet C-777/21)
      (2022/C 148/16)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale di Napoli

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: VB

         Tuženik: Comune di Portici

         Prethodna pitanja

      Protivi li se člancima 49. i 56. Ugovora o funkcioniranju Europske unije zakonodavstvo talijanske države (u ovom slučaju, članak 93. stavci 1-bis i 7-bis Zakonodavne uredbe br. 285 iz 1992.) kojim se samozaposlenoj osobi koja boravi u Italiji dulje od 60 dana zabranjuje da u navedenoj državi prometuje vozilom koje je registrirano u drugoj državi članici i koje obično upotrebljava kako bi se u svrhu obavljanja svoje profesije (osim drugih razloga koji se odnose na njezin privatni život) kretala i prometovala u dvjema državama članicama, odnosno u državi članici boravišta i državi članici u kojoj je vozilo registrirano?


title: Predmet C-2/22: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. siječnja 2022. uputio Landgericht Erfurt (Njemačka) – HK/Allianz Lebensversicherungs AG

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/11

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. siječnja 2022. uputio Landgericht Erfurt (Njemačka) – HK/Allianz Lebensversicherungs AG
      (Predmet C-2/22)
      (2022/C 148/17)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Erfurt

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: HK

         Tuženik: Allianz Lebensversicherungs AG

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se pravu Unije, osobito članku 31. Treće direktive (1) o životnom osiguranju i članku 15. stavku 1. Druge direktive (2) o životnom osiguranju, eventualno u vezi s člankom 38. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, nacionalni propis prema kojem se potpune informacije pružaju potrošačima tek nakon zahtjeva potrošača, odnosno zajedno s policom osiguranja (model „predaje police”)?
                  U slučaju potvrdnog odgovora: proizlazi li toga sâmo po sebi pravo potrošača na prigovor, odnosno raskid ugovora o osiguranju?
                  Može li se protiv takvog prava isticati prigovor gubitka ili zlouporabe prava ili postoje druga ograničenja, primjerice vremenska, u pogledu ostvarivanja prava?

                  2.

                  Je li osiguratelju koji potrošaču ili nije dostavio ili je dostavio samo pogrešnu pouku o njegovu pravu na prigovor zabranjeno da se protiv prava potrošača koja iz toga proizlaze, poput, među ostalim, prava na prigovor, pozove na gubitak prava, zlouporabu prava ili protek vremena?

                  3.

                  Je li osiguratelju koji potrošaču nije dostavio ili je dostavio samo nepotpune ili pogrešne informacije koje se pružaju potrošačima zabranjeno da se protiv prava potrošača koja iz toga proizlaze, poput, među ostalim, prava na prigovor, pozove na gubitak prava, zlouporabu prava ili protek vremena?

         (1)  Direktiva Vijeća 92/96/EEZ od 10. studenoga 1992. o usklađivanju zakona i drugih propisa o izravnom životnom osiguranju i izmjeni direktiva 79/267/EEZ i 90/619/EEZ (Treća direktiva o životnom osiguranju) (SL 1992., L 360, str. 1.)

         (2)  Druga direktiva Vijeća 90/619/EEZ od 8. studenoga 1990. o usklađivanju zakona i drugih propisa koji se odnose na izravno životno osiguranje, utvrđivanju odredaba za olakšanje stvarnog izvršavanja slobode pružanja usluga i izmjeni Direktive 79/267/EEZ (SL 1990., L 330, str. 50.)


title: Predmet C-8/22: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. siječnja 2022. uputio Conseil d'État (Belgija) – XXX/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/12

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. siječnja 2022. uputio Conseil d'État (Belgija) – XXX/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides
      (Predmet C-8/22)
      (2022/C 148/18)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d'État

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: XXX

         Tuženik: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 14. stavak 4. točku (b) Direktive 2011/95/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni status izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite (1) tumačiti na način da se njime predviđa da je prijetnja za društvo utvrđena samom činjenicom da je osoba sa statusom izbjeglice pravomoćno osuđena za osobito teško kazneno djelo ili ga treba tumačiti na način da se njime predviđa da sama pravomoćna osuđujuća presuda za osobito teško kazneno djelo nije dovoljna kako bi se utvrdilo postojanje prijetnje za društvo?

                  2.

                  Ako sama pravomoćna osuđujuća presuda za osobito teško kazneno djelo nije dovoljna za utvrđivanje postojanja prijetnje za društvo, treba li članak 14. stavak 4. točku (b) Direktive 2011/95/EU tumačiti na način da se njime zahtijeva da država članica dokaže da tužitelj nakon osuđujuće presude i dalje predstavlja prijetnju za društvo? Treba li država članica utvrditi da je ta prijetnja stvarna i trenutačna ili je dovoljno postojanje potencijalne prijetnje? Treba li članak 14. stavak 4. točku (b) Direktive 2011/95/EU, zasebno ili u vezi s načelom proporcionalnosti, tumačiti na način da se njime dopušta opoziv statusa izbjeglice samo ako je taj opoziv proporcionalan i ako je prijetnja koju osoba s tim statusom predstavlja dovoljno ozbiljna kako bi se opravdao taj opoziv?

                  3.

                  Ako država članica ne treba dokazati da tužitelj nakon osuđujuće presude i dalje predstavlja prijetnju za društvo i da je ta prijetnja stvarna, trenutačna i dovoljno ozbiljna kako bi se opravdao opoziv statusa izbjeglice, treba li članak 14. stavak 4. točku (b) Direktive 2011/95/EU tumačiti na način da podrazumijeva da je prijetnja za društvo u načelu utvrđena činjenicom da je osoba sa statusom izbjeglice pravomoćno osuđena za osobito teško kazneno djelo, ali da dotična osoba može dokazati da ne predstavlja ili više ne predstavlja takvu prijetnju?

         (1)  SL 2011., L 337, str. 9.


title: Predmet T-724/21: Tužba podnesena 11. studenoga 2021. – IL i dr./Parlament

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/29

      Tužba podnesena 11. studenoga 2021. – IL i dr./Parlament
      (Predmet T-724/21)
      (2022/C 148/40)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: IL i 81 drugi tužitelj (zastupnici: P. de Bandt, M. Gherghinaru i L. Panepinto, odvjetnici)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  naloži poništenje odluke Predsjedništva Europskog parlamenta od 27. listopada 2021. o izvanrednim pravilima u području zdravlja i sigurnosti koja uređuju pristup zgradama Europskog parlamenta na njegovim trima lokacijama;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje svih troškova, uključujući one u vezi sa zahtjevom za suspenziju primjene pobijane odluke.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nepostojanju valjane pravne osnove za pobijanu odluku koja bi omogućila obradu medicinskih podataka tužiteljâ. Tužitelji osporavaju da članak 1.e stavak 2. Pravilnika o osoblju za dužnosnike te članak 10. stavak 1., članak 80. stavak 4. i članak 126. stavak 2. Uvjeta zaposlenja ostalih službenika Europske unije čine valjanu pravnu osnovu za donošenje pobijane odluke i stoga za nametanje sporne mjere u odnosu na njih. Nadalje, ističu da odluka Predsjedništva, poput pobijane odluke, ne može utemeljiti mjere koje podrazumijevaju obradu vrlo osjetljivih podataka jer, u skladu s člankom 8. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), bitni elementi takve obrade podataka moraju biti predviđeni „zakonom”, što nije odluka Predsjedništva Parlamenta.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi općih načela o obradi osobnih podataka. Taj je tužbeni razlog podijeljen na dva dijela.

                              —

                              Prvi dio, koji se temelji na povredi načela ograničenja svrha obrade podataka i načela jednakosti. Naime, u dijelu u kojem se osobni podaci koji se nalaze u digitalnim COVID potvrdama EU-a tužiteljâ mogu upotrijebiti za odobravanje njihova pristupa zgradama Parlamenta, zakonski se zahtijeva da su oni prikupljeni u tu svrhu. U nedostatku pravne osnove koja izričito dopušta obradu medicinskih podataka u vezi s cijepljenjem, testovima ili preboljenjem u svrhu uvjetovanja pristupa radnom mjestu i parlamentarnim skupštinama, ni u kojem slučaju nije na Predsjedništvu Parlamenta da odobri takvu obradu podataka, a fortiori putem norme koja nije zakon u formalnom smislu.

                              —

                              Drugi dio, koji se temelji na povredi načela lojalnosti, transparentnosti i minimiziranja jer u trenutku prikupljanja njihovih osobnih podataka tužitelji nisu bili obaviješteni da će ti podaci biti upotrijebljeni za odobravanje ili odbijanje njihova pristupa svojem radnom mjestu.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da pobijana odluka neopravdano ugrožava pravo na privatnost i na osobne podatke, pravo na fizički integritet, pravo na slobodu i na sigurnost kao i pravo na jednakost i na nediskriminaciju. Taj je tužbeni razlog podijeljen na dva dijela.

                              —

                              Prvi dio, koji se temelji na povredi prava na fizički integritet tužiteljâ, njihova prava na slobodu i na sigurnost, njihova prava na jednakost i na nediskriminaciju kao i njihova prava na poštovanje privatnosti i osobnih podataka.

                              —

                              Drugi dio, koji se temelji na tome da se ugrožavanjem putem pobijane odluke prava i načela navedenih u prvom dijelu povređuje načelo proporcionalnosti predviđeno člankom 52. stavkom 1. Povelje jer sporna mjera nije nužna, prikladna i proporcionalna za postizanje postavljenih ciljeva.


title: Predmet C-12/22: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. siječnja 2022. uputio Okresný súd Prešov (Slovačka) – UR/365.bank a.s.

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/13

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. siječnja 2022. uputio Okresný súd Prešov (Slovačka) – UR/365.bank a.s.
      (Predmet C-12/22)
      (2022/C 148/19)
      Jezik postupka: slovački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Okresný súd Prešov

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: UR

         Tuženik: 365.bank a.s.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Odgovaraju li podaci iz ugovora o potrošačkom kreditu sklopljenog 21. prosinca 2016., navedeni u ovom rješenju, jasnom i sažetom definiranju vrste kredita u skladu s člankom 10. stavkom 2. točkom (a) Direktive 2008/48/EZ (1)?

                  2.

                  Odgovaraju li podaci iz ugovora o potrošačkom kreditu sklopljenog 21. prosinca 2016., navedeni u ovom rješenju, jasnom i sažetom definiranju trajanja ugovora o kreditu u skladu s člankom 10. stavkom 2. točkom (c) Direktive 2008/48/EZ?

                  3.

                  Odgovaraju li podaci iz ugovora o potrošačkom kreditu sklopljenog 21. prosinca 2016., navedeni u ovom rješenju, jasnom i sažetom definiranju vrste kredita u skladu s člankom 10. stavkom 2. točkom (g) Direktive 2008/48/EZ te,

                              —

                              treba li ugovor o potrošačkom kreditu sadržavati matematičku formulu za izračun EGKS-a, uključujući osnovne varijable, kao i sam izračun,

                              —

                              je li dovoljno da ugovor o potrošačkom kreditu sadržava varijable potrebne za izračun EGKS-a ili ih treba ponovno navesti i izričito istaknuti da je riječ o pretpostavkama za izračun EGKS-a?

                  4.

                  Može li se Direktiva 93/13/EEZ (2) tumačiti na način da se njome zahtijeva da nacionalni propisi ili nacionalna praksa obvezuju sud da ugovornu odredbu proglasi nepoštenom i nakon prestanka ugovornog odnosa, kao što je to slučaj u ovom predmetu?

                  5.

                  Protivi li se Direktivi Vijeća 93/13/EEZ u cijelosti, osobito njezinoj petoj uvodnoj izjavi (budući da potrošači uglavnom ne poznaju zakonske propise kojima se u drugim državama članicama uređuju ugovori o prodaji robe ili usluga; budući da ih nedovoljno poznavanje može odvratiti od izravnog sklapanja poslova kupovine robe ili usluga u drugoj državi članici) sudska praksa koja, u slučaju navodnog nepostojanja obveznog elementa ugovora o potrošačkom kreditu, pretpostavlja da je ta okolnost bila poznata potrošaču već u trenutku potpisivanja ugovora o kreditu, osobito u slučaju kada je potrošač zasebno potvrdio da se upoznao s ugovorom o kreditu potpisivanjem drugih povezanih dokumenata o kreditu (primjerice obrazac standardnih informacija o potrošačkom kreditu, popis primljenih dokumenata itd.)?

                  6.

                  Protivi li se načelu zaštite potrošača i načelu djelotvornosti to da se nacionalnim pravom za podnošenje tužbe za povrat neosnovano stečene koristi koju je stekao dobavljač na štetu potrošača predviđa subjektivni, ali i objektivni rok zastare koji se temelji na neutralnom kriteriju (nastupanje stjecanja bez osnove) na način da se utvrđivanje početka roka zastare ne prepušta isključivo potrošaču, a time i da dobavljač nema stvarnu mogućnost obrane isticanjem prigovora zastare?

                  7.

                  Je li u skladu s načelom zaštite potrošača i načelom djelotvornosti da se svaki nedostatak u ugovoru o potrošačkom kreditu koji je pripremio dobavljač bezuvjetno smatra posljedicom namjernog postupanja dobavljača?

                  8.

                  Treba li načelo djelotvornosti iz presuda Suda Europske unije navedenih u nastavku tumačiti na način da rok zastare za neosnovano stečenu korist po osnovi beskamatnog i besplatnog kredita zbog nedostatka treba početi teći tek u trenutku u kojem sud donese odluku o tom nedostatku (primjerice utvrđenjem beskamatne i besplatne prirode kredita)?

                  9.

                  U kojem trenutku, u skladu s načelom djelotvornosti primijenjenim u presudama Suda navedenima u nastavku, treba početi teći rok zastare?

         (1)  Direktiva 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ (SL 2008., L 133, str. 66.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 13., str. 58.).

         (2)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.).


title: Predmet T-41/22: Tužba podnesena 21. siječnja 2022. – Fundacja Instytut na rzecz Kultury Prawnej Ordo Iuris/Parlament

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/30

      Tužba podnesena 21. siječnja 2022. – Fundacja Instytut na rzecz Kultury Prawnej Ordo Iuris/Parlament
      (Predmet T-41/22)
      (2022/C 148/41)
      Jezik postupka: poljski

         Stranke

         Tužitelj: Fundacja Instytut na rzecz Kultury Prawnej Ordo Iuris (Varšava, Poljska) (zastupnici: K. Koźmiński, radca prawny, i T. Siemiński, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  u cijelosti poništi Rezoluciju Europskog parlamenta od 11. studenoga 2021. o prvoj obljetnici de facto zabrane pobačaja u Poljskoj (2021/2925(RSP));

                  —

                  podredno – u slučaju da ne usvoji zahtjev za poništenje pobijane rezolucije u cijelosti – istu poništi djelomično, to jest poništi njezinu točku „Y”, koja glasi: „budući da je fundamentalistička organizacija Ordo Iuris, koja je usko povezana s vladajućom koalicijom, pokretačka snaga koja stoji iza kampanja kojima se podrivaju ljudska prava i rodna ravnopravnost u Poljskoj, što uključuje i pokušaje da se zabrani pobačaj, apel da se Poljska povuče iz Istanbulske konvencije i apel na stvaranje tzv. „zona bez LGBTI-ja”; budući da se u Poljskoj kulturne i vjerske vrijednosti tako zloupotrebljavaju kao izlike da se onemogući potpuno ostvarivanje prava žena, ravnopravnost za žene i njihova prava na donošenje odluka o vlastitim tijelima”,

                  —

                  naloži Europskom parlamentu snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog temelji se na nenadležnosti Europskog parlamenta za donošenje pobijane rezolucije, zbog toga što njezin predmet ne ulazi u nadležnosti Europske unije koje su države članice priznale u Ugovorima, odnosno na zlouporabi ovlasti zbog instrumentalizacije pravne forme rezolucije u cilju zaobilaženja uvjeta izmjene Ugovorâ, kako bi se Europskoj uniji pripisale ovlasti koje ona u skladu s Ugovorima ne posjeduje.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog temelji se na povredi putem rezolucije Ugovorâ ili odredaba za njihovu provedbu, tj. na povredi članka 2. UEU-a, članka 4. stavka 2. UEU-a, članka 6. stavka 3. UEU-a i članka 10. UFEU-a, iz razloga što rezolucija:

                              —

                              povrjeđuje tužiteljeva prava i prava osobnosti,

                              —

                              temelji se na neprovjerenim i neistinitim podacima u pogledu faktičnog i pravnog stanja u Poljskoj,

                              —

                              sadržava netočnu analizu i tumačenje međunarodnog javnog prava u vezi pobačaja,

                              —

                              zabrani prekida trudnoće i zaštiti ljudskog života prije rođenja neosnovano pripisuje navodnu suprotnost s vrijednostima navedenima u članku 2. UEU-a, izostavljajući činjenicu da pitanje dopuštenosti pobačaja nije dio zajedničke ustavne tradicije država članica, što posljedično:

                              —

                              u društvenom, političkom i pravnom životu u Europskoj uniji uzrokuje diskriminaciju osoba koje se zalažu za zabranu prekida trudnoće i zaštitu ljudskog života prije rođenja,

                              —

                              povrjeđuje načelo poštovanja nacionalnog i ustavnog identiteta država članica.


title: Predmet T-195/19: Presuda Općeg suda od 9. veljače 2022. – GEA Group/Komisija („Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Europska tržišta kositrenih stabilizatora i toplinskih stabilizatora ESBO/esteri – Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 81. UEZ-a – Poništenje odluke kojom se izmjenjuje prvotna odluka – Odluka kojom se odbija zahtjev za povrat novčane kazne – Tužba za poništenje – Akt koji se može pobijati – Pravni interes – Dopuštenost – Članak 266. stavak 1. UFEU-a”)

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/21

      Presuda Općeg suda od 9. veljače 2022. – GEA Group/Komisija
      (Predmet T-195/19) (1)

      („Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Europska tržišta kositrenih stabilizatora i toplinskih stabilizatora ESBO/esteri - Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 81. UEZ-a - Poništenje odluke kojom se izmjenjuje prvotna odluka - Odluka kojom se odbija zahtjev za povrat novčane kazne - Tužba za poništenje - Akt koji se može pobijati - Pravni interes - Dopuštenost - Članak 266. stavak 1. UFEU-a”)
      (2022/C 148/27)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: GEA Group AG (Düsseldorf, Njemačka) (zastupnici: I. du Mont, R. van der Hout i C. Wagner, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: P. Rossi, V. Bottka i T. Baumé, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Komisije Ares(2019) 283284 od 24. siječnja 2019. kojom je odbijen tužiteljev zahtjev za povrat novčane kazne plaćene na temelju Odluke Komisije C(2009) 8682 final od 11. studenoga 2009. o postupku primjene članka 81. UEZ-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u (predmet COMP/38.589 – Toplinski stabilizatori).

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvo GEA Group AG snosit će, osim vlastitih troškova, i troškove Europske komisije.

         (1)  SL C 206, 17. 6. 2019.


title: Predmet C-9/20: Presuda Suda (peto vijeće) od 10. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Hamburg – Njemačka) – Grundstücksgemeinschaft Kollaustraße 136/Finanzamt Hamburg-Oberalster („Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje – Porez na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Članak 66. prvi stavak točka (b) – Obveza obračuna PDV-a – Primitak plaćanja – Članak 167. – Porijeklo i opseg prava na odbitak pretporeza – Članak 167.a – Odstupanje – Gotovinski obračun – Zakup i podzakup nekretnine namijenjene industrijskoj i komercijalnoj djelatnosti”)

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/2

      Presuda Suda (peto vijeće) od 10. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Hamburg – Njemačka) – Grundstücksgemeinschaft Kollaustraße 136/Finanzamt Hamburg-Oberalster
      (Predmet C-9/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 66. prvi stavak točka (b) - Obveza obračuna PDV-a - Primitak plaćanja - Članak 167. - Porijeklo i opseg prava na odbitak pretporeza - Članak 167.a - Odstupanje - Gotovinski obračun - Zakup i podzakup nekretnine namijenjene industrijskoj i komercijalnoj djelatnosti”)
      (2022/C 148/02)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Finanzgericht Hamburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Grundstücksgemeinschaft Kollaustraße 136

         Tuženik: Finanzamt Hamburg-Oberalster

         Izreka

      Članak 167. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2010/45/EU od 13. srpnja 2010., treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis kojim se predviđa da pravo na odbitak pretporeza nastaje već u trenutku izvršenja transakcije u slučaju kada, u skladu s nacionalnim odstupanjem na temelju članka 66. prvog stavka točke (b) Direktive 2006/112, kako je izmijenjena Direktivom 2010/45, obveza obračuna PDV-a u odnosu na isporučitelja nastaje tek u vrijeme naplate naknade, a naknada još nije plaćena.

         (1)  SL C 137, 27. 4. 2020.


title: Predmet T-59/22: Tužba podnesena 31. siječnja 2022. – Conserve Italia i Conserves France/Komisija

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/31

      Tužba podnesena 31. siječnja 2022. – Conserve Italia i Conserves France/Komisija
      (Predmet T-59/22)
      (2022/C 148/42)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelji: Conserve Italia – Consorzio Italiano fra cooperative agricole Soc. coop. agr. (San Lazzaro di Savena, Italija), Conserves France (Tarascon, Francuska) (zastupnici: L. Di Via, M. Petite, L. Tresoldi i E. Belli, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  proglasi tužbu dopuštenom;

                  —

                  poništi Odluku Europske komisije C (2021) 8259 od 19. studenoga 2021. (predmet AT.40127 – konzervirano povrće), koja se odnosi na postupak na temelju članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u u dijelu koji se odnosi na izračun novčane kazne;

                  —

                  umanji iznos novčane kazne i donese bilo koju drugu mjeru koju Opći sud smatra primjerenom; i

                  —

                  naloži Europskoj komisiju snošenje troškova društava Conserve Italia i Conserves France u vezi s ovim postupkom.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 101. stavka 1. UFEU-a, članka 23. stavka 3. podstavka 3. Uredbe 1/2003 (1) i točke 33. Smjernica o metodi za izračunavanje kazni koje se propisuju u skladu s člankom 23. stavkom 2. točkom (a) Uredbe br. 1/2003 zbog pogreške koja se tiče prava i činjenica u kvalifikaciji društva Conserve Italia kao trgovačkog društva, a ne kao udruženja poduzetnika i zbog nepravilnosti u određivanju maksimalnog iznosa sankcije.

                              —

                              Tužitelji u tom smislu ističu da osporavaju pogrešnu kvalifikaciju društva Conserve Italia kao „trgovačkog društva”, a ne kao „udruženja poduzetnika” u svrhe primjene članka 101. stavka 1. UFEU-a, i članka 53. Sporazuma o europskom gospodarskom prostoru (EGP). To što u odluci društvu Conserve Italia nije priznata narav „udruženja poduzetnika” – u skladu sa samostalnim i autonomnim pojmom koji je razradilo europsko pravo zabranjenih sporazuma – odrazilo se u ozbiljnom nedostatku u izračunu maksimalnog iznosa sankcije.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 101. stavka 1. UFEU-a, članka 23. Uredbe 1/2003 i točaka 14., 19., 20., 22., 24. i 25. Smjernica, zbog pogreške u određivanju početnog iznosa.

                              —

                              Tužitelji u tom smislu, kao prvo, osporavaju da je Europska komisija, prilikom određivanja vrijednosti prihoda od prodaje koje treba uzeti u obzir za izračun početnog iznosa sankcije koja im je izrečena, počinila pogrešku time što je uzela u obzir vrijednost prihoda od prodaje koja je ostvarena na čitavom prostoru EGP-a. Kao drugo, tužitelji smatraju da je primjena od strane Europske komisije iznosa u vrijednosti od 18 % prihoda od prodaje neopravdana. Nadalje, Europska komisija stavila je na teret društvu Conserve Italia razdoblje sudjelovanja koje odgovara čitavom trajanju povrede, propustivši pritom ocijeniti da je sudjelovanje potonjeg društva u svakom pojedinom sporazumu bilo mnogo ograničenije i nipošto nije bilo kontinuirano, s obzirom na to da je provedba sporazuma nekoliko puta bila prekinuta.

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima 81. i 82. Ugovora o EZ-u (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1. str. 165. i ispravak SL 2016., L 173, str. 108.)


title: Predmet C-26/22: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. siječnja 2022. uputio Verwaltungsgericht Wiesbaden (Njemačka) – UF/Land Hessen

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/14

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. siječnja 2022. uputio Verwaltungsgericht Wiesbaden (Njemačka) – UF/Land Hessen
      (Predmet C-26/22)
      (2022/C 148/20)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: UF

         Tuženik: Land Hessen

         Intervenijent: SCHUFA Holding AG

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 77. stavak 1., u vezi s člankom 78. stavkom 1. Uredbe (EU) 2016/679 (1) tumačiti na način da ishod do kojeg je došlo nadzorno tijelo, o kojem to tijelo obavještava ispitanika,

                              (a)

                              ima prirodu odluke o peticiji? Ima li to za posljedicu da se sudski nadzor odluke o pritužbi koju je donijelo nadzorno tijelo na temelju članka 78. stavka 1. Opće uredbe o zaštiti podataka u načelu odnosi samo na to je li to tijelo rješavalo pritužbu, je li primjereno ispitalo predmet pritužbe i obavijestilo podnositelja pritužbe o ishodu provjere
                              ili

                              (b)

                              taj ishod treba smatrati odlukom tijela o meritumu? Ima li to za posljedicu da sud na temelju članka 78. stavka 1. Opće uredbe o zaštiti podataka treba u potpunosti meritorno ispitati odluku o pritužbi koju je donijelo nadzorno tijelo, pri čemu u pojedinačnom slučaju, primjerice u slučaju potpunog smanjenja diskrecijske ovlasti, sud može obvezati nadzorno tijelo da primijeni konkretnu mjeru u smislu članka 58. Opće uredbe o zaštiti podataka?

                  2.

                  Je li pohrana podataka u privatnoj agenciji za provjeru kreditne sposobnosti, u kojoj se, a da za to ne postoji konkretan razlog, pohranjuju osobni podaci iz javnog registra kao što su „nacionalne baze podataka” u smislu članka 79. stavaka 4. i 5. Uredbe (EU) 2015/848 (2) kako bi se na zahtjev mogli pružiti podaci, u skladu s člancima 7. i 8. Povelje Europske unije o temeljnim pravima?

                  3.

                              a

                              Dopušta li se u načelu postojanje paralelnih baza podataka (osobito baza podataka agencije za provjeru kreditne sposobnosti), koje se uspostavljaju uz državne baze podataka i u kojima se podaci iz državnih baza podataka (u ovom slučaju obavijesti o nesolventnosti) pohranjuju dulje nego što se to uređuje strogo ograničenim okvirom iz Uredbe (EU) 2015/848 u vezi s nacionalnim pravom?

                              b

                              U slučaju potvrdnog odgovora na pitanje 3.a, proizlazi li iz prava na zaborav u skladu s člankom 17. stavkom 1. točkom (d) Opće uredbe o zaštiti podataka da te podatke treba obrisati ako je isteklo trajanje obrade koje se predviđa u pogledu javnog registra?

                  4.

                  U mjeri u kojoj kao jedina pravna osnova za pohranu podataka u privatnim agencijama za provjeru kreditne sposobnosti u pogledu podataka koji su također pohranjeni u javnim registrima dolazi u obzir članak 6. stavak 1. podstavak 1. točka (f) Opće uredbe o zaštiti podataka, treba li potvrditi da postoji legitimni interes agencije za provjeru kreditne sposobnosti već u slučaju kad ta agencija preuzima podatke iz javnog registra a da za to nema konkretan razlog, kako bi ti podaci bili dostupni u slučaju podnošenja zahtjeva?

                  5.

                  Smije li se kodeksima ponašanja koje su odobrila nadzorna tijela na temelju članka 40. Opće uredbe o zaštiti podataka i kojima se predviđaju rokovi za provjeru i brisanje, a koji premašuju rokove za pohranu u pogledu javnih registara, osloboditi obveze odvagivanja propisane člankom 6. stavkom 1. podstavkom 1. točkom (f) Opće uredbe o zaštiti podataka?

         (1)  Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (SL 2016., L 119, str. 1. te ispravci SL 2018., L 127, str. 2. i SL 2021., L 74, str. 35.)

         (2)  Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 20. svibnja 2015. o postupku u slučaju nesolventnosti (SL 2015., L 141, str. 19. i ispravak SL 2016., L 349, str. 9.)


title: Predmet T-62/22: Tužba podnesena 28. siječnja 2022. – Estonija/Komisija

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/32

      Tužba podnesena 28. siječnja 2022. – Estonija/Komisija
      (Predmet T-62/22)
      (2022/C 148/43)
      Jezik postupka: estonski

         Stranke

         Tužitelj: Republika Estonija (zastupnik: M. Kriisa)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da

                  —

                  poništi Provedbenu odluku Europske komisije od 17. studenoga 2021. u dijelu u kojem se odnosi na Republiku Estoniju u iznosu od 634 057,30 eura;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga:

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog – Europska komisija pogrešno je protumačila i primijenila članak 21. Provedbene uredbe (EU) br. 809/2014 (1) u vezi s člankom 30. Delegirane uredbe (EU) br. 640/2014 (2) te time pogrešno zaključila da sustav za podnošenje zahtjeva za potporu u Estoniji nije u skladu s tim odredbama.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog – Europska komisija arbitrarno je protumačila članak 30. stavak 2. Uredbe br. 640/2014 i zbog toga ga pogrešno primijenila.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog – Europska komisija povrijedila je obvezu obrazlaganja i načelo dobre uprave jer nije mogla dovoljno jasno obrazložiti zašto zamjena životinja na način koji je dopušten u Estoniji nije u skladu s pravom Unije.

         (1)  Provedbena uredba Komisije (EU) br. 809/2014 оd 17. srpnja 2014. o utvrđivanju pravila za primjenu Uredbe (EU) br. 1306/2013 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu integriranog administrativnog i kontrolnog sustava, mjera ruralnog razvoja i višestruke sukladnosti (SL 2014., L 227, str. 69.)

         (2)  Delegirana uredba Komisije (EU) br. 640/2014 оd 11. ožujka 2014. o dopuni Uredbe (EU) br. 1306/2013 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu integriranog administrativnog i kontrolnog sustava te uvjeta za odbijanje ili obustavu plaćanja i administrativne kazne koje se primjenjuju za izravna plaćanja, potporu ruralnom razvoju i višestruku sukladnost (SL 2014., L 181, str. 48.)


title: Predmet T-89/22: Tužba podnesena 18. veljače 2022. – Homy Casa/EUIPO – Albatros International (stolice)

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/40

      Tužba podnesena 18. veljače 2022. – Homy Casa/EUIPO – Albatros International (stolice)
      (Predmet T-89/22)
      (2022/C 148/53)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Homy Casa Ltd (Guangzhou, Kina) (zastupnik: J. Vogtmeier, odvjetnica)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Albatros International GmbH (Nerdlen, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog dizajna: tužitelj

         Predmetni sporni dizajn: dizajn Zajednice (stolice) – dizajn Zajednice br. 2745 554-0002

         Postupak pred EUIPO-om: postupak za brisanje

         Pobijana odluka: odluka trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 30. studenoga 2021. u predmetu R 837/2020-3

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  EUIPO-u naloži snošenje troškova postupka uključujući troškove nastale u žalbenom postupku.

         Tužbeni razlog

                  —

                  pogrešna primjena i tumačenje članka 25. stavka 1. točke (b) u vezi s člancima 4., 5., 6. i 7. Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002


title: Predmet C-219/20: Presuda Suda (šesto vijeće) od 10. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark – Austrija) – LM/Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld („Zahtjev za prethodnu odluku – Slobodno pružanje usluga – Upućivanje radnika – Direktiva 96/71/EZ – Članak 3. stavak 1. točka (c) – Uvjeti zaposlenja – Primici od rada – Članak 5. – Sankcije – Rok zastare – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Članak 41. – Pravo na dobru upravu – Članak 47. – Djelotvorna sudska zaštita”)

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/3

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 10. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark – Austrija) – LM/Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld
      (Predmet C-219/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Slobodno pružanje usluga - Upućivanje radnika - Direktiva 96/71/EZ - Članak 3. stavak 1. točka (c) - Uvjeti zaposlenja - Primici od rada - Članak 5. - Sankcije - Rok zastare - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članak 41. - Pravo na dobru upravu - Članak 47. - Djelotvorna sudska zaštita”)
      (2022/C 148/03)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: LM

         Tuženo tijelo: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         uz sudjelovanje: Österreichische Gesundheitskasse

         Izreka

      Članak 5. Direktive 96/71/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 1996. o upućivanju radnika u okviru pružanja usluga u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i s obzirom na opće načelo prava Unije koje se odnosi na pravo na dobru upravu treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis kojim se predviđa rok zastare od pet godina za povrede obveza u vezi s plaćom upućenih radnika.

         (1)  SL C 304, 14. 9. 2020.


title: Predmet C-53/22: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. siječnja 2022. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italija) – VZ/CA

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. siječnja 2022. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italija) – VZ/CA
      (Predmet C-53/22)
      (2022/C 148/21)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: VZ

         Tuženik: CA

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 1. stavku 3. Direktive 89/665 (1) da se ponuditelju koji je konačno isključen iz postupka odabira ugovaratelja uskrati mogućnost da, kako bi mogao sudjelovati u ponovno pokrenutom postupku, zatraži pravnu zaštitu protiv odbijanja poništenja dodjele kada namjerava dokazati da su uspješni ponuditelj i svi drugi ponuditelji koji su uspješno rangirani počinili teški profesionalni propust koji se odnosi na to da su sklopili protutržišne sporazume, što se utvrdilo u sudskom postupku tek nakon isključenja prvonavedenog ponuditelja?

                  2.

                  Protivi li se članku 1. stavku 3. Direktive 89/665 i načelima [prava Europske unije] u području zaštite tržišnog natjecanja to da se upravnom sudu onemogućuje ispitivanje tužbe koju je ponuditelj koji je konačno isključen iz postupka odabira ugovaratelja podnio protiv odluke javnog naručitelja kojom je taj naručitelj odbio izvršiti svoju ovlast za preispitivanje akata o sudjelovanju i dodjeli u korist ponuditelja koji su sklopili protutržišne sporazume u istom području koje je predmet postupka, a što se utvrdilo u sudskom postupku?

         (1)  Direktiva Vijeća 89/665/EEZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim adovima (SL 1989., L 395, str. 33.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 6., str. 3. i ispravak SL 2016., L 63, str. 44.)


title: Predmet T-520/19: Presuda Općeg suda od 9. veljače 2022. – Heitec/EUIPO – Hetec Datensysteme (HEITEC) („Žig Europske unije – Postupak opoziva – Verbalni žig Europske unije HEITEC – Neuzimanje u obzir dokaza podnesenih pred Odjelom za poništaje i pred žalbenim vijećem – Članak 95. stavak 2. Uredbe (EU) 2017/1001 – Nepostojanje stvarne uporabe žiga – Članak 51. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 58. stavak 1. točka (a) Uredbe 2017/1001) – Pravilo 40. stavak 5. Uredbe (EZ) br. 2868/95 (koji je postao članak 19. stavak 1. Delegirane uredbe (EU) 2018/625)”)

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/21

      Presuda Općeg suda od 9. veljače 2022. – Heitec/EUIPO – Hetec Datensysteme (HEITEC)
      (Predmet T-520/19) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak opoziva - Verbalni žig Europske unije HEITEC - Neuzimanje u obzir dokaza podnesenih pred Odjelom za poništaje i pred žalbenim vijećem - Članak 95. stavak 2. Uredbe (EU) 2017/1001 - Nepostojanje stvarne uporabe žiga - Članak 51. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 58. stavak 1. točka (a) Uredbe 2017/1001) - Pravilo 40. stavak 5. Uredbe (EZ) br. 2868/95 (koji je postao članak 19. stavak 1. Delegirane uredbe (EU) 2018/625)”)
      (2022/C 148/28)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Heitec AG (Erlangen, Njemačka) (zastupnik: G. Wagner, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: D. Hanf, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Hetec Datensysteme GmbH (München, Njemačka) (zastupnici: A. Kockläuner i O. Nilgen, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 23. travnja 2019. (predmet R 1171/2018-2), u vezi s postupkom opoziva između društava Hetec Datensysteme i Heitec.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Heitec AG nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 312, 16. 9. 2019.


title: Predmet T-90/22: Tužba podnesena 18. veljače 2022. – Kande Mupompa/Vijeće

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/41

      Tužba podnesena 18. veljače 2022. – Kande Mupompa/Vijeće
      (Predmet T-90/22)
      (2022/C 148/54)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Alex Kande Mupompa (Kinshasa, Demokratska Republika Kongo) (zastupnici: T. Bontinck, P. De Wolf, A. Guillerme i T. Payan, odvjetnici)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2021/2181 od 9. prosinca 2021. (1) u dijelu u kojem se njome zadržava tužitelja na broju 7. Priloga toj odluci;

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2021/2177 od 9. prosinca 2021. (2) u dijelu u kojem se njome zadržava tužitelja na broju 7. Priloga I. toj uredbi;

                  —

                  naloži Vijeću snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava obrane. U tom pogledu tužitelj iznosi više prigovora u vezi s povredom svojih prava tijekom postupaka na temelju kojih je Vijeće donijelo i produljilo mjere ograničavanja protiv njega te se osobito poziva na povredu svojega prava na saslušanje u prihvatljivim uvjetima.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni koju je Vijeće počinilo kad je riječ o tužiteljevoj umiješanosti u djela koja čine ozbiljne povrede ljudskih prava u Demokratskoj Republici Kongo. Tužitelj kritizira kontekst preispitivanja koje je prethodilo osporavanom produljenju mjera ograničavanja i osporava bilo kakvu trenutačnu upletenost u djela na kojima se temelji odluka o njegovu uključivanju na popis osoba obuhvaćenih Odlukom Vijeća 2010/788/ZVSP.

         (1)  Odluka Vijeća (ZVSP) 2021/2181 od 9. prosinca 2021. o izmjeni Odluke 2010/788/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga (SL 2021., L 443, str. 75.)

         (2)  Provedbena uredba Vijeća (EU) 2021/2177 od 9. prosinca 2021. o provedbi članka 9. Uredbe (EZ) br. 1183/2005 o uvođenju određenih posebnih mjera ograničavanja usmjerenih protiv osoba koje krše embargo na oružje u odnosu na Demokratsku Republiku Kongo (SL 2021., L 443, str. 3.)


title: Predmet T-63/22: Tužba podnesena 1. veljače 2022. – Brooks England/EUIPO – Brooks Sports (BROOKS ENGLAND)

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/33

      Tužba podnesena 1. veljače 2022. – Brooks England/EUIPO – Brooks Sports (BROOKS ENGLAND)
      (Predmet T-63/22)
      (2022/C 148/44)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Brooks England Ltd (Smethwick, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: S. Feltrinelli, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Brooks Sports, Inc. (Seattle, Washington, Sjedinjene Američke Države)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije BROOKS ENGLAND – prijava za registraciju br. 3 298 321

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 22. studenoga 2021. u predmetu R 2432/2020-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  prihvati tužbu;

                  —

                  u cijelosti poništi pobijanu odluku i stoga proglasi da se sporni znak mora registrirati za sve sporne proizvode;

                  —

                  podredno, djelomično poništi pobijanu odluku na način da proglasi da se sporni znak mora registrirati barem za sporne proizvode iz razreda 18;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje svih troškova koje je tužitelj snosio u vezi s prethodnim i ovim postupkom.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća zbog pogrešne ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu između spornog znaka i ranijeg žiga;

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća zbog pogrešne ocjene dokaza o uporabi ranijeg žiga;

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća zbog pogrešne ocjene usporedbe proizvoda;

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća zbog pogrešne ocjene usporedbe znakova i rizika dovođenja u svezu.


title: Predmet C-56/22: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. siječnja 2022. uputio tribunal de première instance de Liège (Belgija) – PL/État belge

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. siječnja 2022. uputio tribunal de première instance de Liège (Belgija) – PL/État belge
      (Predmet C-56/22)
      (2022/C 148/22)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal de première instance de Liège

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: PL

         Tuženik: État belge

         Prethodna pitanja

      Primjenjuje li se pravo Unije, konkretno odredbe Povelje Europske unije o temeljnim pravima i Direktive 2008/115/EZ (1) na praksu države članice koja joj omogućuje da na licu mjesta uredi status stranca za kojeg se utvrdi da u njoj nezakonito boravi? Ako je odgovor potvrdan, treba li članke 5., 6. i 13. Direktive 2008/115/EZ, u vezi s [uvodnim izjavama 6. i 24.], i člancima 1., 7., 14., 20., 21., 24. i 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da, ako država članica predviđa izdavanje autnomne boravišne dozvole ili drugog odobrenja kojim se dodjeljuje pravo na boravak zbog suosjećanja, humanitarnih ili drugih razloga državljaninu treće zemlje koji nezakonito boravi na njezinu državnom području, ona može, s jedne strane, od navedenog državljanina zahtijevati da prethodno dokaže da ne može podnijeti zahtjev u svojoj zemlji podrijetla i, s druge strane, u svojem zakonodavstvu ne propisati, a fortiori objektivne, uvjete i kriterije kojima se može opravdati to suosjećanje, humanitarni ili drugi razlozi, (bilo u pogledu dopuštenosti, zahtijevanjem dokaza o iznimnim okolnostima a da se one pritom ne definiraju, ili u pogledu osnovanosti, time što se ne predviđa nikakav objektivan kriterij za utvrđivanje razloga, osobito humanitarnih, koji opravdavaju odobrenje boravka) što odgovor na takav zahtjev čini nepredvidljivim, pa čak i proizvoljnim? Ako se ti kriteriji mogu ne predvidjeti zakonodavstvom, u slučaju odbijanja, nije li pravo na djelotvoran pravni lijek ugroženo činjenicom da je jedini uspostavljeni pravni lijek strogo zakonom propisan uz isključenje bilo kakvog razmatranja o prikladnosti?

         (1)  Direktiva 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom (SL L 348, 24.12.2008., str. 98.).


title: Predmet T-672/19: Presuda Općeg suda od 9. veljače 2022. – Companhia de Seguros Índico/Komisija („Javna nabava – Financijska uredba – Trogodišnje isključenje iz postupaka javne nabave i dodjele bespovratnih sredstava financiranih iz EDF-a i općeg proračuna Unije – Načelo dobre vjere – Zlouporaba prava – Očita pogreška u ocjeni – Proporcionalnost”)

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/22

      Presuda Općeg suda od 9. veljače 2022. – Companhia de Seguros Índico/Komisija
      (Predmet T-672/19) (1)

      („Javna nabava - Financijska uredba - Trogodišnje isključenje iz postupaka javne nabave i dodjele bespovratnih sredstava financiranih iz EDF-a i općeg proračuna Unije - Načelo dobre vjere - Zlouporaba prava - Očita pogreška u ocjeni - Proporcionalnost”)
      (2022/C 148/29)
      Jezik postupka: portugalski

         Stranke

         Tužitelj: Companhia de Seguros Índico SA (Maputo, Mozambik) (zastupnik: R. Oliveira, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnik: I. Melo Sampaio, agent)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje odluke Komisije od 18. srpnja 2019. o trogodišnjem isključenju tužitelja iz postupaka javne nabave i dodjele bespovratnih sredstava financiranih iz općeg proračuna Europske unije i Europskog razvojnog fonda (ERF) i iz odabira za korištenje Unijinim sredstvima, kao i za objavu informacija koje se odnose na to isključenje.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Companhia de Seguros Índico SA nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 399, 25. 11. 2019.


title: Predmet T-69/22: Tužba podnesena 4. veljače 2022. – Eurecna/Komisija

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/34

      Tužba podnesena 4. veljače 2022. – Eurecna/Komisija
      (Predmet T-69/22)
      (2022/C 148/45)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Eurecna SpA (Venecija, Italija) (zastupnik: R. Sciaudone, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku o prijeboju tražbina sadržanu u Komisijinom dopisu od 25. studenoga 2021, kojom je Komisija naložila povrat iznosa od 22 139,05 eura od ukupno 417 234,68 eura isplaćenih u okviru projekta financiranog od strane Europske unije i za koji je naložen povrat nakon nepravilnosti koje su navodno počinjene u fazi financijskog izvještavanja; i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova ovog postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe jedan tužbeni razlog koji se sastoji od četiri dijela.

                  1.

                  Jedini tužbeni razlog, koji se temelji na nepostojanju sporne tražbine.

                              —

                              Tužitelj u tom pogledu ističe povredu načela dobre uprave i dužne pažnje u upravnom postupku u odnosu na računovodstvenu provjeru koju je provelo društvo Ernst & Young (EY); povredu prava obrane u odnosu na računovodstvenu provjeru koju je provelo društvo EY; povredu načela dobre uprave zbog nepoštovanja dužnosti nepristranog postupanja u upravnom postupku; i pogrešno tumačenje ugovora u izvještaju društva EY.


title: Predmet C-64/22: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. veljače 2022. uputio Verwaltungsgericht Wiesbaden (Njemačka) – AB/Land Hessen

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. veljače 2022. uputio Verwaltungsgericht Wiesbaden (Njemačka) – AB/Land Hessen
      (Predmet C-64/22)
      (2022/C 148/23)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: AB

         Tuženik: Land Hessen

         Intervenijent: SCHUFA Holding AG

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 77. stavak 1., u vezi s člankom 78. stavkom 1. Uredbe (EU) 2016/679 (1) tumačiti na način da ishod do kojeg je došlo nadzorno tijelo, o kojem to tijelo obavještava ispitanika,

                              (a)

                              ima prirodu odluke o peticiji? Ima li to za posljedicu da se sudski nadzor odluke o pritužbi koju je donijelo nadzorno tijelo na temelju članka 78. stavka 1. Opće uredbe o zaštiti podataka u načelu odnosi samo na to je li to tijelo rješavalo pritužbu, je li primjereno ispitalo predmet pritužbe i obavijestilo podnositelja pritužbe o ishodu provjere
                              ili

                              (b)

                              taj ishod treba smatrati odlukom tijela o meritumu? Ima li to za posljedicu da sud na temelju članka 78. stavka 1. Opće uredbe o zaštiti podataka treba u potpunosti meritorno ispitati odluku o pritužbi koju je donijelo nadzorno tijelo, pri čemu u pojedinačnom slučaju, primjerice u slučaju potpunog smanjenja diskrecijske ovlasti, sud može obvezati nadzorno tijelo da primijeni konkretnu mjeru u smislu članka 58. Opće uredbe o zaštiti podataka?

                  2.

                  Je li pohrana podataka u privatnoj agenciji za provjeru kreditne sposobnosti, u kojoj se, a da za to ne postoji konkretan razlog, pohranjuju osobni podaci iz javnog registra kao što su „nacionalne baze podataka” u smislu članka 79. stavaka 4. i 5. Uredbe (EU) 2015/848 (2) kako bi se na zahtjev mogli pružiti podaci, u skladu s člancima 7. i 8. Povelje Europske unije o temeljnim pravima?

                  3.

                              a

                              Dopušta li se u načelu postojanje paralelnih baza podataka (osobito baza podataka agencije za provjeru kreditne sposobnosti), koje se uspostavljaju uz državne baze podataka i u kojima se podaci iz državnih baza podataka (u ovom slučaju obavijesti o nesolventnosti) pohranjuju dulje nego što se to uređuje strogo ograničenim okvirom iz Uredbe (EU) 2015/848 u vezi s nacionalnim pravom?

                              3.b

                              U slučaju potvrdnog odgovora na pitanje 3.a, proizlazi li iz prava na zaborav u skladu s člankom 17. stavkom 1. točkom (d) Opće uredbe o zaštiti podataka da te podatke treba obrisati ako je isteklo trajanje obrade koje se predviđa u pogledu javnog registra?

                  4.

                  U mjeri u kojoj kao jedina pravna osnova za pohranu podataka u privatnim agencijama za provjeru kreditne sposobnosti u pogledu podataka koji su također pohranjeni u javnim registrima dolazi u obzir članak 6. stavak 1. podstavak 1. točka (f) Opće uredbe o zaštiti podataka, treba li potvrditi da postoji legitimni interes agencije za provjeru kreditne sposobnosti već u slučaju kad ta agencija preuzima podatke iz javnog registra a da za to nema konkretan razlog, kako bi ti podaci bili dostupni u slučaju podnošenja zahtjeva?

                  5.

                  Smije li se kodeksima ponašanja koje su odobrila nadzorna tijela na temelju članka 40. Opće uredbe o zaštiti podataka i kojima se predviđaju rokovi za provjeru i brisanje, a koji premašuju rokove za pohranu u pogledu javnih registara, osloboditi obveze odvagivanja propisane člankom 6. stavkom 1. podstavkom 1. točkom (f) Opće uredbe o zaštiti podataka?

         (1)  Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (SL 2016., L 119, str. 1. te ispravci SL 2018., L 127, str. 2. i SL 2021., L 74, str. 35.)

         (2)  Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 20. svibnja 2015. o postupku u slučaju nesolventnosti (SL 2015., L 141, str. 19. i ispravak SL 2016., L 349, str. 9.)


title: Predmet C-485/20: Presuda Suda (treće vijeće) od 10. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Belgija) – XXXX/HR Rail SA („Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Direktiva 2000/78/EZ – Jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja – Zabrana diskriminacije na temelju invaliditeta – Otkaz radniku koji je postao trajno nesposoban obavljati osnovne zadatke svojega radnog mjesta – Član osoblja koji obavlja pripravništvo u sklopu svojega zaposlenja – Članak 5. – Razumne prilagodbe potrebama osoba s invaliditetom – Obveza preraspoređivanja na drugo radno mjesto – Obveza pod uvjetom nepostojanja nerazmjernog opterećenja za poslodavca”)

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/3

      Presuda Suda (treće vijeće) od 10. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Belgija) – XXXX/HR Rail SA
      (Predmet C-485/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Direktiva 2000/78/EZ - Jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja - Zabrana diskriminacije na temelju invaliditeta - Otkaz radniku koji je postao trajno nesposoban obavljati osnovne zadatke svojega radnog mjesta - Član osoblja koji obavlja pripravništvo u sklopu svojega zaposlenja - Članak 5. - Razumne prilagodbe potrebama osoba s invaliditetom - Obveza preraspoređivanja na drugo radno mjesto - Obveza pod uvjetom nepostojanja nerazmjernog opterećenja za poslodavca”)
      (2022/C 148/04)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d'État

         Stranke glavnog kaznenog postupka

      Tužitelj: XXXX
      Tuženik: HR Rail SA

         Izreka

      Članak 5. Direktive 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja treba tumačiti na način da pojam „razumne prilagodbe potrebama osoba s invaliditetom” u smislu tog članka znači da radnik, uključujući onog koji obavlja pripravništvo nakon zaposlenja, koji zbog svojega invaliditeta bude proglašen nesposobnim za obavljanje osnovnih zadataka radnog mjesta na kojem je zaposlen bude raspoređen na drugo radno mjesto za koje ima potrebnu stručnost, sposobnost i raspoloživost, pod uvjetom da takva mjera za poslodavca ne predstavlja nerazmjerno opterećenje.

         (1)  SL C 9, 11. 1. 2021.


title: Predmet T-791/19: Presuda Općeg suda od 9. veljače 2022. – Sped-Pro/Komisija („Tržišno natjecanje – Zloporaba vladajućeg položaja – Tržište usluga željezničkog prijevoza robe – Odluka o odbacivanju pritužbe – Članak 7. Uredbe (EZ) br. 773/2004 – Razuman rok – Interes Unije da nastavi s ispitivanjem pritužbe – Određivanje tijela koje je najmjerodavnije za ispitivanje pritužbe – Kriteriji – Očita pogreška u ocjeni – Sustavni ili opći nedostaci u pogledu poštovanja vladavine prava – Opasnost od povrede prava podnositelja pritužbe u slučaju njezina odbacivanja – Obveza obrazlaganja”)

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/23

      Presuda Općeg suda od 9. veljače 2022. – Sped-Pro/Komisija
      (Predmet T-791/19) (1)

      („Tržišno natjecanje - Zloporaba vladajućeg položaja - Tržište usluga željezničkog prijevoza robe - Odluka o odbacivanju pritužbe - Članak 7. Uredbe (EZ) br. 773/2004 - Razuman rok - Interes Unije da nastavi s ispitivanjem pritužbe - Određivanje tijela koje je najmjerodavnije za ispitivanje pritužbe - Kriteriji - Očita pogreška u ocjeni - Sustavni ili opći nedostaci u pogledu poštovanja vladavine prava - Opasnost od povrede prava podnositelja pritužbe u slučaju njezina odbacivanja - Obveza obrazlaganja”)
      (2022/C 148/30)
      Jezik postupka: poljski

         Stranke

         Tužitelj: Sped-Pro S.A. (Varšava, Poljska) (zastupnik: M. Kozak, odvjetnica)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J. Szczodrowski, L. Wildpanner i P. van Nuffel, agenti)

         Intervenijent u potporu tuženiku: Republika Poljska (zastupnik: B. Majczyna, agent)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje Odluke Komisije C(2019) 6099 final od 12. kolovoza 2019. (predmet AT.40459 – Otprema tereta željeznicom u Poljskoj – PKP Cargo) kojom je odbačena pritužba koju je tužitelj podnio u vezi s navodnim povredama članka 102. UFEU-a na tržištu usluga željezničkog prijevoza robe u Poljskoj,

         Izreka

                  1.

                  Poništava se Odluka Komisije C(2019) 6099 final od 12. kolovoza 2019. (predmet AT.40459 – Otprema tereta željeznicom u Poljskoj – PKP Cargo).

                  2.

                  Komisiji se nalaže snošenje vlastitih troškova i troškova društva Sped-Pro S. A.

                  3.

                  Republika Poljska snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 27, 27. 1. 2020.


title: Predmet T-91/22: Tužba podnesena 21. veljače 2022. – Ruhorimbere/Vijeće

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/42

      Tužba podnesena 21. veljače 2022. – Ruhorimbere/Vijeće
      (Predmet T-91/22)
      (2022/C 148/55)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Éric Ruhorimbere (Mbuji-Mayi, Demokratska Republika Kongo) (zastupnici: T. Bontinck, P. De Wolf, A. Guillerme i T. Payan, odvjetnici)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2021/2181 od 9. prosinca 2021. (1) u dijelu u kojem se njome zadržava tužitelja na broju 8. Priloga toj odluci;

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2021/2177 od 9. prosinca 2021. (2) u dijelu u kojem se njome zadržava tužitelja na broju 8. Priloga I. toj uredbi;

                  —

                  naloži Vijeću snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe, tužitelj ističe dva tužbena razloga, koji su, u bitnome, identični ili slični onima navedenima u predmetu T-90/22, Kande Mupompa/Vijeće.

         (1)  Odluka Vijeća (ZVSP) 2021/2181 od 9. prosinca 2021. o izmjeni Odluke 2010/788/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga (SL 2021., L 443, str. 75.)

         (2)  Provedbena uredba Vijeća (EU) 2021/2177 od 9. prosinca 2021. o provedbi članka 9. Uredbe (EZ) br. 1183/2005 o uvođenju određenih posebnih mjera ograničavanja usmjerenih protiv osoba koje krše embargo na oružje u odnosu na Demokratsku Republiku Kongo (SL 2021., L 443, str. 3.)


title: Predmet T-73/22: Tužba podnesena 8. veljače 2022. – Walsall Conduits/EUIPO – Liberty Engineering (Willenhall) (WALSALL CONDUITS)

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/34

      Tužba podnesena 8. veljače 2022. – Walsall Conduits/EUIPO – Liberty Engineering (Willenhall) (WALSALL CONDUITS)
      (Predmet T-73/22)
      (2022/C 148/46)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Walsall Conduits Ltd (Liverpool, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: C. Bey, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Liberty Engineering (Willenhall) Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije WALSALL CONDUITS – prijava za registraciju br. 16 369 944

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 22. studenoga 2021. u predmetu R 575/2021-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  prihvati tužbu;

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  utvrdi da je prigovor osnovan i odbije pobijanu prijavu spornog žiga u cijelosti; odnosno podredno, da vrati predmet Odjelu za prigovore EUIPO-a na ponovno odlučivanje;

                  —

                  naloži EUIPO-u i društvu Shifter (Willenhall) Limited snošenje troškova postupka, uključujući tužiteljeve troškove pred prvim žalbenim vijećem EUIPO-a.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća i članka 8. stavka 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009;

                  —

                  povreda članka 11. stavaka 1. i 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća i članka 9. stavka 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009;

                  —

                  povreda članka 41. stavka 1. i članka 47. stavaka 1. i 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima;

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća i članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009.


title: Predmet T-709/20: Presuda Općeg suda od 23. veljače 2022. – OJ/Komisija („Javna služba – Dužnosnici – Zapošljavanje – Interni natječaj EPSO/AD/380/19 – Odluka o odbijanju produljenja rokova za testiranje u okviru natječaja – Rokovi određeni za polaganje selekcijskog testa u centru za testiranje – Pravo na pošteno suđenje – Dužnost brižnog postupanja – Jednako postupanje”)

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/23

      Presuda Općeg suda od 23. veljače 2022. – OJ/Komisija
      (Predmet T-709/20) (1)

      („Javna služba - Dužnosnici - Zapošljavanje - Interni natječaj EPSO/AD/380/19 - Odluka o odbijanju produljenja rokova za testiranje u okviru natječaja - Rokovi određeni za polaganje selekcijskog testa u centru za testiranje - Pravo na pošteno suđenje - Dužnost brižnog postupanja - Jednako postupanje”)
      (2022/C 148/31)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: OJ (zastupnik: H.-E. von Harpe, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: L. Hohenecker i. Melo Sampaio, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a za, u bitnome, poništenje odluke Europskog ureda za odabir osoblja (EPSO) od 30. siječnja 2020., kojom je taj ured odbio produljiti rok za selekcijski test u okviru natječaja EPSO/AD/380/19.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Osobi OJ nalaže se snošenje troškova, uključujući onih nastalih u postupku privremene pravne zaštite.

         (1)  SL C 28, 25. 1. 2021.


title: Predmet T-75/22: Tužba podnesena 11. veljače 2022. – Prigožin/Vijeće

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/35

      Tužba podnesena 11. veljače 2022. – Prigožin/Vijeće
      (Predmet T-75/22)
      (2022/C 148/47)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Jevgenij Viktorovič Prigožin (Sankt Peterburg, Rusija) (zastupnik: M. Cessieux, odvjetnik)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi dopuštenom tužbu Jevgenija Viktoroviča Prigožina i

            u dijelu koji se odnosi na tužitelja

                  —

                  poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2021/2197 od 13. prosinca 2021. o izmjeni Odluke (ZVSP) 2020/1999 o mjerama ograničavanja zbog teških kršenja i povreda ljudskih prava;

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2021/2195 od 13. prosinca 2021. o provedbi Uredbe (EU) 2020/1998 o mjerama ograničavanja zbog teških kršenja i povreda ljudskih prava
                  jer se u tim dvjema odlukama njegovo ime navodi kao ime osobe koja financira Grupu Wagner;

                  —

                  u svakom slučaju presudi da se ime Jevgenija Viktoroviča Prigožina mora odmah ukloniti iz pobijanih akata;

                  —

                  naloži Vijeću Europske unije snošenje troškova u skladu s člancima 87. i 91. Poslovnika Općeg suda.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja: Tužitelj tvrdi da Vijeće nije poštovalo obvezu obrazlaganja pobijanih akata jer nije navelo nikakav precizan element kako bi opravdalo unošenje tužiteljeva imena u sadržaj pobijanih akata.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na postojanju zlouporabe ovlasti. Tužitelj u tom pogledu ističe da ga je Vijeće, u nedostatku elemenata na kojima bi utemeljilo da ga se označi kao osobu koja „financira Grupu WAGNER”, moglo samo neizravno navesti u obrazloženju dodavanja Grupe WAGNER na popis, čime je zaobišlo cilj koji prvotno predviđen mjerom.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni. Tužitelj tvrdi da on ne financira Grupu Wagner i da ne postoji nikakva poveznica između njega i tog subjekta.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi temeljnih prava. Tužitelj navodi da je Vijeće, time što je unijelo njegovo ime u obrazloženje odluke o dodavanju Grupe Wagner na popis, povrijedilo članke 10., 6. i 13. Europske konvencije o ljudskim pravima.


title: Predmet C-85/22: Tužba podnesena 8. veljače 2022. – Europska komisija/Republika Bugarska

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/17

      Tužba podnesena 8. veljače 2022. – Europska komisija/Republika Bugarska
      (Predmet C-85/22)
      (2022/C 148/24)
      Jezik postupka: bugarski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: Gr. Koleva, C. Hermes)

         Tuženik: Republika Bugarska

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da

                  1.

                  utvrdi da je Republika Bugarska povrijedila svoje obveze iz članka 4. stavka 4. i članka 6. stavka 1. Direktive 92/43/EEZ o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore (Direktiva o staništima) (1) time što

                              —

                              nije što je prije moguće, a najkasnije u roku od šest godina, odredila kao posebna područja očuvanja (u daljnjem tekstu: PPO) 194 od ukupno 229 područja, koja su Odlukama 2009/93/EZ, 2009/91/EZ i 2009/92/EZ od 12. prosinca 2008. i Odlukom 2013/23/EZ od 16. studenoga 2021. usvojena kao područja od značaja za Zajednicu (u daljnjem tekstu: PZZ);

                              —

                              je sustavno i ustrajno povređivala svoje obveze o određivanju posebnih detaljnih ciljeva zaštite;

                              —

                              je sustavno i ustrajno povređivala svoje obveze o određivanju potrebnih mjera zaštite koje odgovaraju ekološkim zahtjevima prirodnih stanišnih tipova iz Priloga I. i vrstama iz Priloga II. koji su prisutni na tim područjima i

                              —

                              nije pravilno prenijela članak 6. stavak 1. u nacionalno pravo.

                  2.

                  naloži Republici Bugarskoj snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Ovaj slučaj odnosi se na nepravilno prenošenje članka 6. stavka 1. i nepravilnu primjenu članka 4. stavka 4. i članka 6. stavka 1. Direktive o staništima od strane Republike Bugarske.
      Člankom 4. stavkom 4. Direktive o staništima zahtijeva se, među ostalim: kad se područje od značaja za Zajednicu usvoji u skladu s postupkom utvrđenim u stavku 2., dotična država članica ga određuje kao PPO što je prije moguće, a najkasnije u roku od šest godina. U svojoj presudi u predmetu C-849/19, Komisija/Grčka (EU:C:2020:1047), Sud je pojasnio da su države članice dužne odrediti i konkretne ciljeve zaštite za svaki PPO. U skladu s člankom 6. stavkom 1. Direktive o staništima, u okviru PPO-a države članice utvrđuju potrebne mjere za očuvanje koje prema potrebi uključuju odgovarajuće planove upravljanja, posebno priređene za ta područjima ili integrirane u druge razvojne planove te odgovarajuće zakonske, administrativne ili ugovorne mjere koje odgovaraju ekološkim zahtjevima prirodnih stanišnih tipova iz Priloga I. i vrstama iz Priloga II. koji su prisutni na tim područjima.
      Prema Komisijinu mišljenju, Republika Bugarska nije ispunila svoje sljedeće obveze iz gore navedenih odredaba: pravodobno određivanje PPO-a; utvrđenje posebnih detaljnih ciljeva zaštite za područja; utvrđenje nužnih mjera zaštite; i pravilno prenošenje članka 6. stavka 1. Direktive o staništima u nacionalno pravo.

         (1)  SL. 1992., L 206, str. 7. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 2., str. 14.)


title: Predmet C-487/20: Presuda Suda (osmo vijeće) od 10. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Curtea de Apel Alba Iulia – Rumunjska) – Philips Orăştie S.R.L./Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili („Zahtjev za prethodnu odluku – Usklađivanje poreznih zakonodavstava – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Članci 179. i 183. – Pravo na odbitak PDV-a – Modaliteti – Prijeboj ili povrat preplaćenog PDV-a – Dodatne obveze plaćanja – Načelo porezne neutralnosti – Načela ekvivalentnosti i djelotvornosti”)

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/4

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 10. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Curtea de Apel Alba Iulia – Rumunjska) – Philips Orăştie S.R.L./Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
      (Predmet C-487/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Usklađivanje poreznih zakonodavstava - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članci 179. i 183. - Pravo na odbitak PDV-a - Modaliteti - Prijeboj ili povrat preplaćenog PDV-a - Dodatne obveze plaćanja - Načelo porezne neutralnosti - Načela ekvivalentnosti i djelotvornosti”)
      (2022/C 148/05)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Alba Iulia

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Philips Orăştie S.R.L.

         Tuženik: Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Izreka

      Članak 179. prvi stavak i članak 183. prvi stavak Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost kao i načelo ekvivalentnosti treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis koji predviđa postupovna pravila o pravnim sredstvima za povrat poreza na dodanu vrijednost (PDV) koja se temelje na povredi zajedničkog sustava PDV-a koja su nepovoljnija od onih koja se primjenjuju na slična pravna sredstva koja se temelje na povredi nacionalnog prava o porezima i davanjima različitima od PDV-a.

         (1)  SL C 433, 14. 12. 2020.


title: Predmet C-109/22: Tužba podnesena 15. veljače 2022. – Europska komisija/Rumunjska

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/18

      Tužba podnesena 15. veljače 2022. – Europska komisija/Rumunjska
      (Predmet C-109/22)
      (2022/C 148/25)
      Jezik postupka: rumunjski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: L. Nicolae, E. Sanfrutos Cano, agenti)

         Tuženik: Rumunjska

         Tužbeni zahtjev

      Komisija od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je Rumunjska, time što nije poduzela sve potrebne mjere kako bi se uskladila s presudom Suda u predmetu C-301/17, Komisija/Rumunjska (1), povrijedila obveze koje ima na temelju članka 260. stavka 1. UFEU-a;

                  —

                  naloži Rumunjskoj, u skladu s odredbama članka 260. stavka 2. UFEU-a, plaćanje novčane kazne u iznosu od 29 781,30 eura zbog povrede obveze poduzimanja potrebnih mjera kako bi se uskladila s presudom Suda u predmetu C-301/17, Komisija/Rumunjska, za svaki dan zakašnjenja počevši od dana donošenja presude u ovom predmetu do poduzimanja svih potrebnih mjera za usklađivanje s presudom u predmetu C-301/17, Komisija/Rumunjska;

                  —

                  naloži Rumunjskoj, u skladu s odredbama članka 260. stavka 2. UFEU-a, plaćanje paušalnog iznosa u visini dnevnog iznosa od 3 311,50 eura pomnoženog s brojem dana koji su protekli između dana nakon donošenja presude u predmetu C-301/17, Komisija/Rumunjska, i datuma kada je Rumunjska poduzela sve potrebne mjere kako bi se uskladila s navedenom presudom ili, ako Rumunjska ne poduzme te mjere, datuma donošenja presude Suda u ovom predmetu, pod uvjetom da je prekoračen minimalan paušalni iznos od 1 643 000 eura;

                  —

                  naloži Rumunjskoj snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba koju je Europska komisija podnijela protiv Rumunjske odnosi se na neispunjenje od strane navedene države članice obveze poduzimanja svih potrebnih mjera kako bi se uskladila s presudom Suda u predmetu C-301/17, s obzirom na to da 44 od 68 odlagališta otpada koja su predmet te presude još nije zatvoreno u skladu s Direktivom Vijeća 1999/31/EZ od 26. travnja 1999. o odlagalištima otpada (2).
      Komisija smatra da se Rumunjska, kako bi opravdala neizvršenje presude Suda, ne može pozivati na potpuno unutarnje situacije, kao što je potreba provođenja studija izvedivosti, provođenje postupka izvlaštenja, upravnih postupaka ili to da gospodarski subjekti koji upravljaju predmetnim odlagalištima nisu poduzeli potrebne mjere.
      Slijedom toga, Komisija predlaže da se Rumunjskoj, zbog toga što nije provela presudu Suda, naloži plaćanje novčane kazne u iznosu od 29 781,30 eura za svaki dan zakašnjenja počevši od dana donošenja presude u ovom predmetu do poduzimanja svih potrebnih mjera za usklađivanje s presudom u predmetu C-301/17. Kako bi se osiguralo da se napredak Rumunjske može nadzirati, provjeriti i uzeti u obzir, Komisija predlaže da se novčana kazna za svaki dan zakašnjenja izračunava za razdoblja od 6 mjeseci od zakašnjenja u provođenju mjera potrebnih za usklađivanje s presudom u predmetu C-301/17, koristeći silaznu formulu, na temelju koje se ukupnost iznosa koji se odnose na ta razdoblja smanjuje za postotak koji odgovara udjelu koji predstavlja broj odlagališta otpada koji su usklađeni s odredbama Direktive 1999/31.
      Komisija nadalje predlaže da se Rumunjskoj naloži plaćanje paušalnog iznosa u visini dnevnog iznosa od 3 311,50 eura pomnoženog s brojem dana koji su protekli između dana nakon donošenja presude u predmetu C-301/17 i datuma kada je Rumunjska poduzela sve potrebne mjere kako bi se uskladila s navedenom presudom ili, ako Rumunjska ne poduzme te mjere, datuma donošenja presude Suda u ovom predmetu, pod uvjetom da minimalan paušalni iznos bude 1 643 000 eura.
      Iznos te novčane kazne utvrđen je uzimajući u obzir ozbiljnost povrede, njezino trajanje kao i potrebu osiguranja odvraćajućeg učinka sankcija, ovisno o financijskoj sposobnosti te države članice, primjenom faktora „n”.

         (1)  Presuda od 18. listopada 2018., Komisija/Rumunjska (C-301/17, EU:C:2018:846)

         (2)  SL 1999, L 182, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 34., str. 14.)


title: Predmet C-499/20: Presuda Suda (deveto vijeće) od 10. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Symvoulio tis Epikrateias – Grčka) – DIMCO Dimovasili M.I.K.E./Ypourgos Perivallontos kai Energeias („Zahtjev za prethodnu odluku – Usklađivanje zakonodavstava – Direktiva 97/23/EZ – Tlačna oprema – CE oznaka – Stavljanje na tržište i stavljanje u uporabu – Ograničenja kojima je cilj osigurati zaštitu ljudi – Članci 34. i 36. UFEU a – Nacionalni propis koji propisuje ograničenja u pogledu načina ugradnje plinskih cjevovoda”)

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/5

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 10. veljače 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Symvoulio tis Epikrateias – Grčka) – DIMCO Dimovasili M.I.K.E./Ypourgos Perivallontos kai Energeias
      (Predmet C-499/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Usklađivanje zakonodavstava - Direktiva 97/23/EZ - Tlačna oprema - CE oznaka - Stavljanje na tržište i stavljanje u uporabu - Ograničenja kojima je cilj osigurati zaštitu ljudi - Članci 34. i 36. UFEU a - Nacionalni propis koji propisuje ograničenja u pogledu načina ugradnje plinskih cjevovoda”)
      (2022/C 148/06)
      Jezik postupka: grčki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Symvoulio tis Epikrateias

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: DIMCO Dimovasili M.I.K.E.

         Tuženik: Ypourgos Perivallontos kai Energeias

         Izreka

      Članak 4. stavak 1. točku 1.1. i Prilog I. Direktivi 97/23/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. svibnja 1997. o usklađivanju zakonodavstava država članica o tlačnoj opremi, kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 1882/2003 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. rujna 2003., u vezi s člankom 2. stavkom 2. te direktive, treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni propis koji radi osiguranja sigurnosti ljudi, konkretno od seizmičkih pojava, propisuje određene načine ugradnje za tlačnu opremu, poput cjevovoda namijenjenih prijenosu plina, uključujući i za onu koja nosi CE oznaku, ako taj propis ne dovodi ni do kakve izmjene te opreme i ne predstavlja prepreku zabranjenu člancima 34. i 36. UFEU-a.

         (1)  SL C 433, 14. 12. 2020.


title: Predmet T-76/22: Tužba podnesena 9. veljače 2022. – Schwa-Medico/EUIPO – Med-El Elektromedizinische Geräte (STIWELL)

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/36

      Tužba podnesena 9. veljače 2022. – Schwa-Medico/EUIPO – Med-El Elektromedizinische Geräte (STIWELL)
      (Predmet T-76/22)
      (2022/C 148/48)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Schwa-Medico, Medizinische Apparate, Vertriebsgesellschaft mbH (Ehringshausen, Njemačka) (zastupnici: E. Fortunet i P. Marchiset, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Med-El Elektromedizinische Geräte GesmbH (Innsbruck, Austrija)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije STIWELL – žig Europske unije br. 4 072 542

         Postupak pred EUIPO-om: postupak za brisanje

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 24. studenoga 2021. u predmetu R 1383/2020-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku, u dijelu u kojem se njome odbija zahtjev za opoziv žiga Europske unije STIWELL br.o 4 072 542 za proizvod „uređaji za neuromišićnu stimulaciju” iz razreda 10., i u dijelu u kojem se njome odbija odrediti kao datum stupanja na snagu opoziva za sve proizvode dan pete godišnjice objave registracije tog žiga u Glasniku žigova Europske unije (21. veljače 2011.);

                  —

                  naloži EUIPO-u i društvu Med-El snošenje troškova ove tužbe.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 58. stavka 1. točke (a) Uredbe (EU) br. 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća i nedovoljno obrazloženje odluke žalbenog vijeća jer je ono u toj odluci pogrešno analiziralo pojam stvarne uporabe žiga time što nije provelo cjelokupnu ocjenu koja uzima u obzir sve čimbenike i temelji se na svim činjenicama;

                  —

                  povreda članka 58. stavka 1. točke (a) Uredbe (EU) br. 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća i nedovoljno obrazloženje odluke žalbenog vijeća jer je ono u toj odluci pogrešno analiziralo pojam stvarne uporabe žiga time što je specifičnost proizvoda ocjenjivalo s obzirom na djelatnost nositelja žiga, a ne s obzirom na opis proizvoda;

                  —

                  povreda članka 58. stavka 1. točke (a) Uredbe (EU) br. 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća i nedovoljno obrazloženje odluke žalbenog vijeća jer je ono u toj odluci pogrešno analiziralo pojam stvarne uporabe žiga rime što je dalo proturječne razloge o navodnoj specifičnosti navedenih proizvoda;

                  —

                  Pogreška koju je počinilo žalbeno vijeće u odnosu na određivanje datuma stupanja na snagu opoziva jer je prihvatilo zahtjev legitimnog razloga i taj je legitimni razlog pogrešno protumačilo.


title: Predmet C-116/22: Tužba podnesena 18. veljače 2022. – Europska komisija/Savezna Republika Njemačka

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/19

      Tužba podnesena 18. veljače 2022. – Europska komisija/Savezna Republika Njemačka
      (Predmet C-116/22)
      (2022/C 148/26)
      Jezik postupka: njemačka

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: C. Hermes, M. Noll-Ehlers, agenti)

         Tuženik: Savezna Republika Njemačka

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  1.

                  utvrdi da je Savezna Republika Njemačka

                              —

                              povrijedila članak 4. stavak 4. Direktive 92/43/EEZ (1) time što 88 od 4 606 područja, za koja je istekao rok od šest godina iz te odredbe, nije odredila kao posebna područja očuvanja;

                              —

                              povrijedila članak 4. stavak 4. Direktive 92/43 time što za 88 od 4 606 područja o kojima je riječ nije utvrdila nikakve ciljeve očuvanja te usto prilikom utvrđivanja ciljeva očuvanja općenito i strukturno provodi praksu koja ne ispunjava pravne zahtjeve te odredbe;

                              —

                              povrijedila članak 6. stavak 1. Direktive 92/43 time što za 737 od 4 606 područja o kojima je riječ nije utvrdila nikakve mjere očuvanja te usto prilikom utvrđivanja mjera očuvanja općenito i strukturno provodi praksu koja ne ispunjava pravne zahtjeve te odredbe;

                  2.

                  naloži Saveznoj Republici Njemačkoj snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Ovom tužbom Europska Komisija ističe povredu obveze Savezne Republike Njemačke da u skladu s Direktivom 92/43/EEZ poduzme potrebne mjere u pogledu određivanja i upravljanja svojom mrežom Natura 2000.
      Kao prvo, Njemačka povređuje svoju obvezu iz članka 4. stavka 4. direktive time što 88 od 4 606 područja, za koja je istekao rok od šest godina iz te odredbe, u trenutku koji je relevantan za povredu obveze iz Ugovora nije odredila kao posebna područja očuvanja.
      Kao drugo, Njemačka ne poštuje svoju obvezu iz članka 4. stavka 4. direktive da definira dovoljno individualizirane ciljeve očuvanja time što za 88 od 4 606 područja o kojima je riječ nije utvrdila nikakve ciljeve očuvanja te usto prilikom utvrđivanja ciljeva očuvanja općenito i sustavno provodi praksu koja ne ispunjava pravne zahtjeve te odredbe. U skladu s člankom 4. stavkom 4. direktive, ciljevi očuvanja moraju biti kvantificirani i mjerljivi, moraju jasno razlikovati između cilja „povrata u stanje” i cilja „očuvanja” relevantnih dobara dotičnog područja koja treba zaštititi i moraju biti utvrđeni u općim obvezujućim pravnim aktima. Njemačka praksa u vezi s ciljevima očuvanja ne ispunjava te zahtjeve.
      Kao treće, Njemačka protivno svojoj obvezi iz članka 6. stavka 1. direktive nije utvrdila potrebne mjere očuvanja. Njemačka za 737 od 4 606 područja o kojima je riječ nije utvrdila nikakve mjere očuvanja te usto prilikom utvrđivanja mjera očuvanja općenito i strukturno povređuje zahtjeve iz članka 6. stavka 1. direktive prema kojem se mjere očuvanja moraju zasnivati na dovoljno individualiziranim ciljevima očuvanja.

         (1)  Direktiva Vijeća od 21. svibnja 1992, o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore (SL 1992., L 206, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 2., str. 14.)


title: Predmet T-92/22: Tužba podnesena 21. veljače 2022. – Amisi Kumba/Vijeće

text:
               4.4.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/42

      Tužba podnesena 21. veljače 2022. – Amisi Kumba/Vijeće
      (Predmet T-92/22)
      (2022/C 148/56)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Gabriel Amisi Kumba (Kinshasa, Demokratska Republika Kongo) (zastupnici: T. Bontinck, P. De Wolf, A. Guillerme i T. Payan, odvjetnici)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2021/2181 od 9. prosinca 2021. (1) u dijelu u kojem se njome zadržava tužitelja na broju 2. Priloga toj odluci;

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2021/2177 od 9. prosinca 2021. (2) u dijelu u kojem se njome zadržava tužitelja na broju 2. Priloga I. toj uredbi;

                  —

                  naloži Vijeću snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe, tužitelj ističe dva tužbena razloga, koji su, u bitnome, identični ili slični onima navedenima u predmetu T-90/22, Kande Mupompa/Vijeće.

         (1)  Odluka Vijeća (ZVSP) 2021/2181 od 9. prosinca 2021. o izmjeni Odluke 2010/788/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Demokratske Republike Konga (SL 2021., L 443, str. 75.)

         (2)  Provedbena uredba Vijeća (EU) 2021/2177 od 9. prosinca 2021. o provedbi članka 9. Uredbe (EZ) br. 1183/2005 o uvođenju određenih posebnih mjera ograničavanja usmjerenih protiv osoba koje krše embargo na oružje u odnosu na Demokratsku Republiku Kongo (SL 2021., L 443, str. 3.)