title: Presuda Suda (šesto vijeće) od 22. svibnja 2014.#Plásticos Españoles SA (ASPLA) protiv Europske komisije.#Žalba – Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Tržište industrijskih plastičnih vreća – Jedinstvena i trajna povreda.#Predmet C‑35/12 P.

text:
         PRESUDA SUDA (šesto vijeće)
      22. svibnja 2014. (
            *1
         )
      „Žalba — Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Tržište industrijskih plastičnih vreća — Jedinstvena i trajna povreda“
      U predmetu C‑35/12 P,
      povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 24. siječnja 2012.,

         Plásticos Españoles SA (ASPLA), sa sjedištem u Torrelavega (Španjolska), koji zastupaju E. Garayar Gutiérrez, M. Troncoso Ferrer i E. Abril Fernández, abogados,
      žalitelj,
      a druga stranka postupka je:

         Europska komisija, koju zastupaju F. Castilla Contreras i F. Castillo de la Torre, u svojstvu agenata, s izabranom adresom za dostavu u Luxembourgu,
      tuženik u prvom stupnju,
      SUD (šesto vijeće),
      u sastavu: A. Borg Barthet, predsjednik vijeća, E. Levits i M. Berger (izvjestitelj), suci,
      nezavisna odvjetnica: E. Sharpston,
      tajnik: L. Carrasco Marco, administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 15. siječnja 2014.,
      odlučivši, nakon saslušanja nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez njegovog mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Svojom žalbom Plásticos Españoles SA (ASPLA) zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije, ASPLA/Komisija (T‑76/06, EU:T:2011:672, u daljnjem tekstu: pobijana presuda), kojom je taj Opći sud odbio njegovu tužbu za djelomično poništenje Odluke Komisije C(2005) 4634 final od30. studenoga 2005. o postupku primjene članka [81. UEZ‑a] (predmet COMP/F/38.354 – Industrijske vreće) (u daljnjem tekstu: sporna odluka), kao i poništenje ili, podredno, smanjenje novčane kazne koja mu je izrečena tom odlukom.

         Okolnosti spora i sporna odluka

               2

               Žalitelj je dioničko društvo osnovano u skladu sa španjolskim pravom koje od 1982. proizvodi i prodaje široku paletu plastičnih proizvoda, uključujući industrijske vreće. Ono je društvo kći Armanda Álvareza SA (u daljnjem tekstu: Armando Álvarez), društva osnovanog u skladu sa španjolskim pravom, koje je 2002. držalo 98,6% udjela u kapitalu žalitelja.

               3

               U studenome 2001. British Polythene Industries plc izvijestio je Komisiju Europskih zajednica o postojanju zabranjenog sporazuma u sektoru industrijskih vreća (u daljnjem tekstu: zabranjeni sporazum).

               4

               Nakon što je pristupila provjerama tijekom lipnja 2002. Komisija je pokrenula upravni postupak 29. travnja 2004. i donijela obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u odnosu na nekoliko društava, među kojima, osobito, i u odnosu na žalitelja i Armanda Álvareza.

               5

               Komisija je 30. studenoga 2005. donijela spornu odluku, u čijem se članku 1. stavku 1. točki (j) navodi da su žalitelj i Armando Álvarez prekršili članak 81. UEZ‑a sudjelujući, od 8. ožujka 1991. do 26. lipnja 2002., u više sporazuma i usklađenih djelovanja u sektoru industrijskih plastičnih vreća u Belgiji, Njemačkoj, Španjolskoj, Francuskoj, Luksemburgu i Nizozemskoj, koji su se odnosili na određivanje cijena i uspostavu zajedničkih modela izračunavanja cijena, podjelu tržišta i dodjelu prodajnih kvota, podjelu kupaca, poslova i narudžbi, usklađeno dostavljanje ponuda na određene javne natječaje i razmjenu individualiziranih informacija.

               6

               Zbog toga je Komisija žalitelju i Armandu Álvarezu, u članku 2. stavku 1. točki (h) sporne odluke, izrekla novčanu kaznu u visini od 42 milijuna eura, za čiju isplatu su ta dva društva solidarno odgovorna.

         Pobijana presuda

               7

               Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 24. veljače 2006. žalitelj je pokrenuo postupak protiv sporne odluke. On je tom tužbom, u bitnome, zahtijevao poništenje te odluke u dijelu u kojem se odnosila na njega ili, podredno, smanjenje iznosa novčane kazne koju mu je izrekla Komisija.

               8

               U prilog svojoj tužbi žalitelj je istaknuo pet tužbenih razloga. Prva tri su se odnosila na činjenice utoliko što su se temeljila na pogrešnoj ocjeni činjenica o: kao prvo, opsegu ponašanja žalitelja; kao drugo, o definiciji tržišta proizvodima i geografskog tržišta o kojem je riječ; te, kao treće, dijelovima tržišta koji su poslužili kao osnova za izračun iznosa novčanih kazni. Četvrti tužbeni razlog temeljio se na povredi članka 81. UEZ‑a i načela pravne sigurnosti utoliko što je Komisija povredu kvalificirala kao jedinstvenu i trajnu. Peti tužbeni razlog temeljio se na povredi odredaba koje se primjenjuju na izračun novčanih kazni kao i načelâ jednakosti i proporcionalnosti u utvrđivanju iznosa novčane kazne izrečene žalitelju.

               9

               Opći sud je u cijelosti odbio tužbu.

         Zahtjevi stranaka i postupak pred Sudom

               10

               Žalitelj zahtijeva od Suda da:

                        —

                        ukine pobijanu presudu;

                        —

                        podredno, značajno smanji iznos novčane kazne koju mu je izrekla Komisija; i

                        —

                        naloži Komisiji snošenje troškova.

               11

               Komisija zahtijeva od Suda da:

                        —

                        odbije žalbu i

                        —

                        naloži žalitelju snošenje troškova.

               12

               Odlukom predsjednika šestog vijeća Suda od 15. svibnja 2013. postupak koji se odnosi na ovu žalbu prekinut je do okončanja postupka u predmetima povodom kojih su donesene presude Gascogne Sack Deutschland/Komisija (C 40/12 P, EU:C:2013:768), Kendrion/Komisija (C 50/12 P, EU:C:2013:771), i Groupe Gascogne/Komisija (C 58/12 P, EU:C:2013:770). Postupak je nastavljen nakon što su te presude donesene/objavljene 26. studenoga 2013.

         O žalbi

         Prvi žalbeni razlog

      Argumentacija stranaka

               13

               Žalitelj tvrdi da pobijana presuda sadrži pogreške koje se tiču pravne kvalifikacije činjenica i zaključaka koji su iz toga izvučeni kad je riječ o primjeni, u odnosu na njega, pojma jedinstvene i trajne povrede.

               14

               Kao prvo, on tvrdi da je Opći sud, u točkama 30., 31. i 33. pobijane presude, počinio tri pogreške kad je riječ o sudjelovanju žalitelja u povredama u sektoru takozvanih „vreća s otvorenim ustima“. Opći sud se u tom smislu oslonio na puke pretpostavke, dok bi raspoložive indicije, to jest njegovo nesudjelovanje u raspravama na regionalnoj razini tijekom kojih se razgovaralo o tim vrećama, ne samo dovele u sumnju njegovo sudjelovanje u zabranjenom sporazumu, nego bi štoviše ukazale na to da on u njemu nije sudjelovao.

               15

               Kao drugo, Opći sud je također pogrešno utvrdio da je žalitelj sudjelovao u povredi u sektoru „blockbags“, dok bi iz utvrđenja u točkama 44. do 52. pobijane presude proizlazilo da se iz indicija koje je spomenuo u tim točkama sugerira da nije sudjelovao u raspravama o tom proizvodu i da, prema tome, nije bio uključen u protutržišna ponašanja u vezi s tim proizvodom.

               16

               Kao treće, dokazi koje je Opći sud izveo u točkama 67. do 69. pobijane presude, nisu dovoljni da se utvrdi da je žalitelj, čak i kad se uzme u obzir njegovo sudjelovanje na nekim sastancima na kojima se raspravljalo o protupravnim ponašanjima, znao ili morao znati da su ona bila dio opće tajno dogovorene sheme zabranjenog sporazuma opisanog u spornoj odluci.

               17

               Komisija tvrdi da je prvi žalbeni razlog, utoliko što se njime dovodi u pitanje ocjena dokaza od strane Općeg suda, nedopušten.

         Ocjena Suda

               18

               Da bi se odgovorilo na žalbeni razlog kojim se tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku u pravnoj kvalifikaciji dokaza koji su mu podneseni, valja podsjetiti na doseg prigovora navedenih u spornoj odluci u pogledu žalitelja.

               19

               Kako je Opći sud istaknuo u točki 57. pobijane presude, sporna se odluka odnosi na višeznačni zabranjeni sporazum, koji se odnosi na više vrsta vreća i više državnih područja. Prema opisu tog zabranjenog sporazuma iz uvodne izjave 444. te odluke, strukturu zabranjenog sporazuma obilježavala je „globalna skupina [...] i regionalne ili funkcionalne podskupine […] naizgled različite“, koje su zajedno tvorile „dobro povezanu i koordiniranu cjelinu, o čemu svjedoči mnoštvo čimbenika“. Kako je istaknuo Opći sud, Komisija nije poduzetnicima adresatima navedene odluke prigovorila da su sudjelovali u svim oblicima zabranjenog sporazuma, već da su u njemu sudjelovali „u različitim stupnjevima“.

               20

               Kad je riječ o stupnju sudjelovanja žalitelja u proutpravnim ponašanjima opisanima u spornoj odluci, Opći sud je u točki 63. pobijane odluke ustvrdio, nakon što je ispitao sve argumente koje je istaknuo žalitelj, da se žalitelj u bitnome protivi prigovoru koji ta odluka ne sadrži, to jest onome o sudjelovanju u svim nadnacionalnim, regionalnim i funkcionalnim oblicima zabranjenog sporazuma. Na temelju toga Opći je sud izveo zaključak da dokazi koji su mu bili podneseni ne dopuštaju zaključak da je stupanj umiješanosti žalitelja bio drugačiji od onog koji mu je pripisala Komisija u navedenoj odluci, jer je to sudjelovanje bilo potvrđeno nizom dovoljno točnih i usklađenih indicija.

               21

               Kad je riječ o pristupu zabranjenom sporazumu, Opći sud je u točki 70. pobijane presude utvrdio da je Komisija ispravno zaključila da žalitelj, unatoč njegovom nesudjelovanju u podskupinama, bio uključen u globalni zabranjeni sporazum. Opći sud je tu ocjenu opravdao istaknuvši, osobito u točki 68. te presude, da je žalitelj sudjelovao u zabranjenom sporazumu na njegovoj središnjoj razini, to jest na razini s koje su dolazili poticaji.

               22

               Suprotno onome što tvrdi žalitelj, takva ocjena dokaza sukladna je s ustaljenom sudskom praksom, koja je potvrdila da se postojanje protupravnog ponašanja može utvrditi iz određenog broja slučajnosti i indicija koje, uzete zajedno, u nedostatku drugog uvjerljivog objašnjenja, mogu biti dokaz povrede pravila tržišnog natjecanja (presude Aalborg Portland i. dr./Komisija, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P i C‑219/00 P, EU:C:2004:6, t. 57., kao i Sumitomo Metal Industries i Nippon Steel/Komisija, C‑403/04 P i C‑405/04 P, EU:C:2007:52, t. 51.).

               23

               Što se tiče žaliteljeve tvrdnje da su dokazi koje je ispitao Opći sud dvosmisleni, nedovoljno precizni ili neprikladni za potporu zaključcima koje je taj sud donio, valja podsjetiti da ocjena dokazne snage dokumenata spisa koji su mu podneseni od strane Općeg suda, ne može biti dovedena u pitanje pred Sudom, osim u slučajevima nepoštovanja pravilâ o teretu dokaza i izvođenju dokaza kao i iskrivljivanja tih dokaza, na koje se nije pozvalo u ovom slučaju (presuda FLSmidth/Komisija, C‑238/12 P, EU:C:2014:284, t. 31. i navedena sudska praksa).

               24

               Iz prethodnih razmatranja proizlazi da prvi žalbeni razlog koji je istaknuo žalitelj u prilog svojoj žalbi treba odbiti.

         Drugi žalbeni razlog

      Argumentacija stranaka

               25

               Žalitelj prvenstveno tvrdi da je u točki 115. pobijane presude Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava, odbivši kao nedopušten, jer je bio nov, argument koji je on iznio na raspravi, prema kojem je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni ne izračunavši njegov tržišni udjel s obzirom na njegovu vlastitu prodaju, nego pripisujući mu također prodaju koju je ostvario Armando Álvarez, koji je bio njegovo društvo majka.

               26

               Kad je riječ o meritumu, žalitelj tvrdi da, s obzirom na to da valja razlikovati poduzetnika koji izravno sudjeluje u povredi, u ovom slučaju društvo kćer, od onoga kojemu se pripisuje ponašanje potonjeg, to jest društva majke, težinu povrede treba utvrditi uzimajući u obzir samo prihod društva kćeri prije nego što je, jednom kad je novčana kazna bila izračunata, društvo majka učinjeno solidarno odgovornim za njezino plaćanje. Tu je metodu trebalo u spornoj odluci primijeniti na druge poduzetnike koji su sudjelovali u zabranjenom sporazuma jer je samo žalitelj kažnjen na ovaj način, što je diskriminirajuće i neopravdano.

               27

               Podredno, žalitelj tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava propustivši po službenoj dužnosti provjeriti sadrži li sporna odluka dovoljno obrazloženje za objašnjenje razloga kojima se rukovodila Komisija da, u pogledu njega, odstupi od mjerodavnog propisa, sudske prakse i metode primijenjene na druge poduzetnike uključene u isti zabranjeni sporazum kad je riječ o izračunu novčane kazne. U nedostatku objektivnog opravdanja kojim se objašnjava to različito postupanje, to bi značilo povredu načela jednakog postupanja.

               28

               Komisija smatra da je drugi žalbeni razlog neosnovan u svakom od svojih dijelova.

         Ocjena Suda

               29

               Kako bi se odgovorilo na istaknuti žalbeni razlog valja podsjetiti na argumentaciju koju je žalitelj iznio pred Općim sudom.

               30

               Iz čitanja izvorne tužbe podnesene Općem sudu kao i iz točaka 98. do 103. pobijane presude, u bitnome, proizlazi da je žalitelj iznio pet vrsta argumenata za osporavanje utvrđenja početnog iznosa koji je Komisija koristila za izračun novčanih kazni. Kao prvo, on je ponovio da Komisija ne može kvalificirati ponašanja o kojima je riječ kao jedinstvenu i trajnu povredu. Kao drugo, tvrdio je da se početni iznosi ne mogu izračunati na osnovi tržišnog udjela. Kao treće, prigovorio je Komisiji da je povrijedila načelo individualne odgovornosti, uzimajući u obzir ukupnu prodaju industrijskih vreća u državama obuhvaćenima zabranjenim sporazumom. Kao četvrto, istaknuo je da se Komisija za izračun udjela u tržištu ne može osloniti na prodaju iz 1996. jer je ta prodaja nakon toga značajno pala. Kao peto, tvrdio je da je novčana kazna od 42 milijuna eura očito neproporcionalna, osobito s obzirom na dobit koju je tužitelj mogao izvući iz povrede.

               31

               U tom smislu, iz točaka 104. i 115. pobijane presude proizlazi da je žalitelj na raspravi pred Općim sudom tvrdio da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni ne izračunavši njegov tržišni udjel prema njegovoj vlastitoj prodaji, nego mu je također pripisala i prodaju koju je ostvarilo njegovo društvo majka, to jest Armando Álvarez. Kao odgovor na pitanje Općeg suda, žalitelj je naglasio da se taj argument treba smatrati osnaženjem tužbenih razloga koje je istaknuo u okviru pisanog postupka.

               32

               Opći sud je smatrao da se nijedan od tužbenih razloga koje je žalitelj iznio u svojoj tužbi ne odnosi na navodnu pogrešku u izračunu tržišnog udjela iznesenu na raspravi. Iz toga je zaključio da taj argument treba kvalificirati kao novi razlog pa ga je odbacio kao nedopušten, u skladu s člankom 48. stavkom 2. njegova Poslovnika.

               33

               Što se tiče žaliteljeve tvrdnje u stadiju žalbe, da bi argument koji se temelji na pogrešci počinjenoj u utvrđivanju tržišnog udjela išao u prilog tužbenih razloga koje je istaknuo u prvom stupnju pod naslovom „Pogreška koju je Komisija počinila u ocjeni činjenica“, „Povreda članka 15. stavka 2. Uredbe [Vijeća] br. 17 [od 6. veljače 1962., Prva uredba o provedbi članaka [81. UEZ‑a] i [82. UEZ‑a] (SL 1962, 13, str. 204.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 3., str. 3.)] i Smjernica o metodi za utvrđivanje novčanih kazni koje se propisuju u skladu s člankom 15. stavkom 2. Uredbe br. 17. i člankom [65. stavkom 5. UEZUČ-u] (SL 1998, C 9, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 6.).]“ kao i načela „jednakog postupanja i proporcionalnosti u utvrđivanju iznosa [novčane kazne]“, dovoljno je primijetiti da općenitost naslova razloga istaknutog u stadiju izvorne tužbe ne može pokriti iznošenje, u kasnijem stadiju postupka, specifičnih argumenata koji nemaju dovoljno usku vezu s argumentima iznesenima u toj tužbi.

               34

               U ovom slučaju, iz ispitivanja dokumenata spisa proizlazi da je žalitelj, u stadiju tužbe, pod naslovima spomenutima u prethodnoj točki, iznio više specifičnih argumenata koji se odnose na izračun novčane kazne koju mu je izrekla Komisija a da ipak nije osporio činjenicu da je njegov tržišni udjel bio izračunan tako što mu je pripisana prodaja koju je ostvario kako on sam tako i društvo Armando Álvarez. Međutim, uzimanje u obzir tržišnih udjela, u skladu sa stvarnom ekonomskom snagom počiniteljâ povrede pravila prava Unije kojom se može izazvati značajna šteta tržišnom natjecanju, ključan je element metode izračuna novčane kazne, tako da svako osporavanje te metode od strane tužitelja mora biti formulirano na specifičan način pred Općim sudom u stadiju izvorne tužbe (vidjeti, u tom smislu, presudu SGL Carbon/Komisija, C‑564/08 P, EU:C:2009:703, t. 31.).

               35

               Slijedom toga, Opći sud je u točki 116. pobijane presude ispravno odbio argument tužitelja koji se temelji na pogrešci u izračunu koju je Komisija počinila u utvrđivanju njegova udjela u tržištu, uključivši u njega prodaju njegova društva majke.

               36

               U tim okolnostima Sud ne mora ispitati osnovanost takvog argumenta.

               37

               Budući da žalitelj, podredno, tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava propustivši po službenoj dužnosti provjeriti sadrži li sporna odluka dovoljno obrazloženje za objašnjenje razloga kojima se rukovodila Komisija da bi odstupila od pravila kojima se uređuje izračun novčanih kazni, onakvih kakve je primijenila na druge poduzetnike koji su sudjelovali u istom zabranjenom sporazumu, valja istaknuti da se žalitelj nije pozvao na postojanje, između potonjih i njega samoga, razlike u postupanju kad je riječ o utvrđivanju njegovog tržišnog udjela za potrebe izračuna iznosa novčane kazne.

               38

               Kako pred Općim sudom nije bila iznesena nikakva tvrdnja u tom pogledu, ne može mu se prigovoriti da u spornoj odluci nije po službenoj dužnosti provjerio obrazloženje kojim bi se mogla opravdati navodna razlika u postupanju zato što nije bio pozvan izvršavati svoj sudski nadzor u tom smislu.

               39

               S obzirom na to da se argument koji se temelji na takvoj razlici u postupanju treba smatrati novim, on se ne može ispitati u stadiju žalbe. Naime, u okviru žalbe nadležnost Suda načelno je ograničena na ocjenu pravnog rješenja za tužbene razloge o kojima se raspravljalo u prvom stupnju (presuda FLSmidth/Komisija, EU:C:2014:284, t. 42.). Iz toga slijedi da drugi žalbeni razlog treba odbiti u svakom od njegovih dijelova.

               40

               Iz svega navedenog slijedi da se nijedan od dvaju žalbenih razloga koje je žalitelj istaknuo u prilog žalbi ne može prihvatiti, zbog čega žalbu valja odbiti u cijelosti.

         Zahtjev za izmjenu obrazloženja koji je iznijela Komisija

         Argumentacija Komisije

               41

               U svojem odgovoru na tužbu Komisija zahtijeva od Suda da u točki 47. pobijane presude izvrši izmjenu obrazloženja. Po njezinom mišljenju Opći sud je, oslanjajući se na izjavu sudionika jednog sastanka podgrupe „blockbags“ da bi utvrdio da žalitelj nije sudjelovao na tom istom sastanku iako se njegovo ime nalazilo na popisu sudionika, iskrivio dokaze koji su mu podneseni.

         Ocjena Suda

               42

               U skladu s člankom 116. stavkom 1. Poslovnika Suda, u njegovoj verziji koja je bila na snazi na dan podnošenja spomenutog zahtjeva, zahtjev odgovora na žalbu mora biti usmjeren na potpuno ili djelomično odbijanje žalbe ili na potpuno ili djelomično ukidanje odluke Općeg suda ili da se u potpunosti ili djelomično prihvati zahtjev iznesen u prvom stupnju. Člankom 113. stavkom 1. navedenog poslovnika su određeni isti zahtjevi kad je riječ o žalbenom zahtjevu (presuda Edwin/OHIM, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, t. 83.).

               43

               Međutim, u ovom slučaju, zahtjev Komisije nije usmjeren na, čak i djelomično, ukidanje pobijane presude, već na izmjenu utvrđenja Općeg suda u okviru njegovog ispitivanja prvog žalbenog razloga kojeg je žalitelj pred njim istaknuo, a koji je žalbeni razlog, štoviše, odbijen.

               44

               Takav zahtjev stoga treba odbiti kao nedopušten.

         Troškovi

               45

               Na temelju članka 184. stavka 2. njegovog Poslovnika, kad žalba nije osnovana, Sud odlučuje o troškovima.

               46

               U skladu s člankom 138. stavkom 1. istog Poslovnika, koji se na temelju članka 184. stavka 1. tog Poslovnika primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da nije uspio u postupku te s obzirom na to da je Komisija zatražila da žalitelj snosi troškove, treba mu naložiti da, pored vlastitih troškova, snosi i troškove Komisije.

               Slijedom navedenoga, Sud (šesto vijeće) proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Žalba se odbija.

                           2.

                           Plásticos Españoles SA (ASPLA) nalaže se snošenje troškova ove žalbe.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: španjolski


Presuda Suda (veliko vijeće) od 28. travnja 2004.#Sakir Öztürk protiv Pensionsversicherungsanstalt der Arbeiter.#Zahtjev za prethodnu odluku: Oberster Gerichtshof - Austrija.#Socijalna sigurnost radnika migranata.#Predmet C-373/02.


Presuda Suda (sedmo vijeće) od 13. prosinca 2007. # Komisija Europskih zajednica protiv Kraljevine Belgije. # Povreda obveze države članice - Direktiva 2003/98/EZ. # Predmet C-528/06.


Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 15. ožujka 2016.#Evcharis Nezi protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni).#Žig Zajednice – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Zajednice E – Raniji figurativni žig Zajednice E – Relativni razlozi za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Ugled – Članak 8. stavak 1. točka (b) i stavak 5. Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-645/13.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 6. prosinca 2013.#Premiere Polish Co., Ltd protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni).#Žig Zajednice – Postupak povodom prigovora – Prijava verbalnog žiga Zajednice ECOFORCE – Raniji figurativni žig Zajednice ECO FORTE – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-361/12.


title: Presuda Općeg suda (deveto vijeće) od 4. lipnja 2015.#Versorgungswerk der Zahnärztekammer Schleswig-Holstein protiv Europske središnje banke.#Pristup dokumentima – Odluka 2004/258/EZ – Sporazum o zamjeni od 15. veljače 2012. između Grčke i ESB‑a te nacionalnih središnjih banaka Eurosustava – Prilozi A i B – Djelomično uskraćivanje pristupa – Javni interes – Monetarna politika Unije i države članice – Interne financije ESB‑a i nacionalnih središnjih banaka Eurosustava – Stabilnost financijskog sustava u Uniji.#Predmet T-376/13.

text:
               Stranke
               Osnova
               Operativni dio

            Stranke
            U predmetu T‑376/13,
            Versorgungswerk der Zahnärztekammer Schleswig‑Holstein,  sa sjedištem u Kielu (Njemačka), kojeg zastupaju O. Hoepner i D. Unrau, odvjetnici,
            tužitelj,
            protiv
            Europske središnje banke (ESB),  koju zastupaju A. Sáinz de Vicuña Barroso, S. Lambrinoc i K. Laurinavičius, u svojstvu agenata, uz asistenciju H.-G. Kamanna i P. Geya, odvjetnika,
            tuženika,
            povodom zahtjeva za poništenje odluke ESB‑a od 22. svibnja 2013., o kojoj je tužitelj obaviješten dopisom njegova predsjednika, kojom se djelomično odbija zahtjev za pristup Prilozima A i B „Exchange agreement dated 15 February 2012 among the Hellenic Republic and the European Central Bank and the Eurosystem NCBs listed herein“ (Sporazum o zamjeni od 15. veljače 2012. između Helenske Republike i Europske središnje banke i u njemu navedenih nacionalnih središnjih banaka Eurosustava),
            OPĆI SUD (deveto vijeće),
            u sastavu: G. Berardis, predsjednik, O. Czúcz (izvjestitelj) i A. Popescu, suci,
            tajnik: J. Weychert, administratorica,
            uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 10. prosinca 2014.,
            donosi sljedeću
            Presudu

            Osnova
             Okolnosti spora i pobijana odluka
            1. Slijedom napetosti u nekim segmentima financijskih tržišta, posebice na pojedinim tržištima državnih obveznica europodručja, Europska središnja banka (ESB) je 10. svibnja 2010. odlučila i javno objavila da treba uspostaviti privremeni program za tržišta vrijednosnih papira, s ciljem ponovne uspostave primjerenog funkcioniranja transmisijskog mehanizma monetarne politike, odnosno postupak u okviru kojega se odlukama monetarne politike utječe općenito na gospodarstvo i posebno na razinu cijena.
            2. ESB je 14. svibnja 2010. donio Odluku 2010/281/EU o uspostavi programa za tržišta vrijednosnih papira (ESB/2010/5) (SL L 124, str. 8.). Program za tržišta vrijednosnih papira (Securities Markets Programme, u daljnjem tekstu: SMP) omogućio je ESB‑u i nacionalnim središnjim bankama (u daljnjem tekstu: NSB) Eurosustava da provode izravne intervencije na javnim i privatnim tržištima obveznica u europodručju.
            3. Upravitelji portfelja Eurosustava su uspostavili SMP putem intervencija u vidu kupnje državnih obveznica nominiranih u eurima na sekundarnim tržištima. ESB je u okviru navedenog SMP‑a, između svibnja 2010. i ožujka 2011., te između kolovoza 2011. i veljače 2012. kupio državne obveznice, među kojima i grčke.
            4. Sporazumom o zamjeni od 15. veljače 2012. sklopljenim između Helenske Republike i ESB‑a, te u njemu navedenih NSB‑a Eurosustava (u daljnjem tekstu: Sporazum o zamjeni), ESB i NSB‑i Eurosustava zamijenili su grčke državne obveznice kojih su bili vlasnici za nove grčke državne obveznice. Potonje imaju jednake značajke u pogledu nominalne vrijednosti, nominalne kamatne stope, datuma plaćanja kamata i datuma otkupa kao i izvorne grčke državne obveznice.
            5. Grčke državne obveze restrukturirane su u ožujku 2012. u okviru inicijative sudjelovanja privatnog sektora u restrukturiranju grčkog nacionalnog duga. To restrukturiranje nije utjecalo na nove grčke državne obveznice čiji su vlasnici bili ESB i NSB‑i navedeni u gornjoj točki 4. Tužitelj, Versorgungswerk der Zahnärztekammer Schleswig‑Holstein, mirovinski fond Komore dentalne medicine u Schleswig‑Holsteinu, koji je vlasnik grčkih državnih obveznica, nije prihvatio inicijativu sudjelovanja privatnog sektora i tužbom je zatražio zaštitu svojih prava protiv Helenske Republike. Smatra da pitanje o tome koliko su grčkih državnih obveznica držali ESB i NSB‑i Eurosustava u trenutku restrukturiranja grčkog nacionalnog duga u okviru inicijative sudjelovanja privatnog sektora ima posebnu važnost za tužbu koju je podnio.
            6. ESB je 6. rujna 2012. odlučio okončati SMP. Objavio je da će likvidnost postignuta SMP‑om i dalje biti apsorbirana kao i prije i da će se vrijednosni papiri koji postoje u portfelju vezanom za SMP držati do dospijeća. Također je objavio tehnička obilježja koja se odnose na monetarne transakcije vrijednosnih papira na sekundarnim tržištima državnih obveznica (Outright Monetary Transactions, u daljnjem tekstu: OMT), koje su predstavljale eventualne buduće mjere monetarne politike.
            7. Dopisom od 15. ožujka 2013. tužitelj je od ESB‑a zatražio pristup „Prilogu“ Sporazuma o zamjeni.
            8. ESB je na taj zahtjev odgovorio dopisom od 16. travnja 2013. Pojasnio je da su se u Sporazumu o zamjeni među ostalim nalazili Prilozi A i B, i opisao je njihov sadržaj. Kad je riječ o Prilogu A, ESB je prvenstveno naveo da prilog u obliku tablice predstavlja grčke državne obveznice koje su on i NSB‑i Eurosustava stekli u okviru SMP‑a. Ta se tablica sastojala od četiri stupca, u kojima je bio naveden opis vrijednosnih papira, njihov identifikacijski broj, ukupan opseg SMP‑a i mjesto. ESB je također naveo da je ukupna vrijednost grčkih državnih obveznica navedenih u Prilogu A iznosila 42.732.860.000,00 eura. Nadalje je naveo da se Prilog B sastoji od dva dijela. U dijelu I. određeni su financijski uvjeti novih grčkih državnih obveznica i on se sastoji od pet stupaca, od kojih su u četirima navedeni elementi koji se nalaze u Prilogu A, a u petom nominalna vrijednost u eurima. Nominalna vrijednost novih grčkih državnih obveznica navedenih u Prilogu B iznosila je također 42.732.860.000,00 eura. U dijelu II. određeni su ostali uvjeti u pogledu novih grčkih državnih obveznica, poput osnovice za izračun kamate, datumi plaćanja kamata, platni agent, kotacija, pregovori itd. Nadalje, ESB je pojasnila da nove grčke državne obveznice imaju jednake značajke kao i izvorne grčke državne obveznice u pogledu nominalne vrijednosti, kuponskih stopa, datuma plaćanja kamata i datuma otplate i da nisu uvrštene na popis vrijednosnih papira koji su bili predmetom restrukturiranja u okviru inicijative sudjelovanja privatnog sektora. U preostalom dijelu, ESB je odbio tužiteljev zahtjev u dijelu u kojem je tužitelj zahtijevao pristup detaljnim i raščlanjenim informacijama koje se nalaze u Prilozima A i B.
            9. Tužitelj je 19. travnja 2013. ESB‑u uputio ponovni zahtjev kojim je zatražio samo pristup Prilozima A i B Sporazumu o zamjeni.
            10. Dopisom od 22. svibnja 2013., ESB je dostavio izvatke Priloga A i B Sporazumu o zamjeni potvrđujući opis navedenih priloga iz dopisa od 16. travnja 2013. U preostalom dijelu odbio je ponovni zahtjev. U tom je kontekstu naveo da je detaljne i raščlanjene informacije o grčkim državnim obveznicama kojih je on bio vlasnik kao i NSB‑i Eurosustava odbio otkriti na temelju članka 4. stavka 1. točke (a), druge, treće i sedme alineje svoje Odluke 2004/258/EZ od 4. ožujka 2004. o javnom pristupu dokumentima ESB‑a (ESB/2004/3) (SL L 80, str. 42.), kako je izmijenjena njegovom Odlukom 2011/342/EU od 9. svibnja 2011. o izmjeni Odluke ESB/2004/3 (ESB/2011/6) (SL L 158, str. 37.) (u daljnjem tekstu: izmijenjena Odluka 2004/258). To je odbijanje opravdano zaštitom javnog interesa povezanog s monetarnom politikom Europske unije i države članice, u ovom slučaju Helenske Republike, internih financija ESB‑a i NSB‑a Eurosustava i stabilnosti financijskog sustava u Uniji.
             Postupak pred Općim sudom i zahtjevi stranaka
            11. Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 18. srpnja 2013. tužitelj je pokrenuo ovaj postupak.
            12. Na temelju izvještaja suca izvjestitelja, Opći sud (deveto vijeće) odlučio je otvoriti usmeni dio postupka.
            13. U okviru mjera upravljanja postupkom predviđenih u članku 64. njegova Poslovnika, Opći je sud 28. listopada 2014. tužitelju i ESB‑u uputio pisana pitanja. Tužitelj i ESB su na ta pitanja odgovorili u određenom roku.
            14. U okviru mjera upravljanja postupkom predviđenih u članku 65. Poslovnika, Opći sud je rješenjem od 3. studenoga 2014. naložio ESB‑u dostavu Priloga A i B Sporazumu o zamjeni. ESB je postupio po toj mjeri upravljanja postupkom u određenom roku. Sukladno članku 67. stavku 3. trećem podstavku Poslovnika, prilozi o kojima je riječ nisu dostavljeni tužitelju.
            15. Na raspravi održanoj 10. prosinca 2014. saslušana su izlaganja stranaka, kao i njihovi odgovori na postavljena pitanja Općeg suda.
            16. Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
            – poništi „mišljenje [ESB‑a] od 16. travnja 2013., u verziji mišljenja od 22. svibnja 2013. […], u dijelu u kojem njime već nije udovoljeno zahtjevu za pristup Prilozima A i B [Sporazumu o zamjeni]“;
            – ESB‑u naloži snošenje troškova.
            17. ESB od Općeg suda zahtijeva da:
            – odbije tužbu;
            – tužitelju naloži snošenje troškova.
             Pravo
            1. Dopuštenost tužbe u cijelosti
            18. ESB osporava dopuštenost tužbe, a da pritom nije formalno istaknuo prigovor nedopuštenosti. Ističe da je odvjetnik tužitelja, prije nego što je u ime tužitelja postavio zahtjeve za pristup prilozima Sporazumu o zamjeni, takve zahtjeve već bio postavio u svoje vlastito ime. Ti su zahtjevi, koji su gotovo jednaki onima postavljenima u ime tužitelja, odbijeni. Budući da je tužiteljev odvjetnik 15. ožujka 2013. – dakle istog dana kad je podnesen zahtjev za pristup u ime tužitelja – odustao od tužbe protiv te odluke (predmet T‑70/13), tužbu za poništenje treba odbaciti kao nedopuštenu.
            19. U tom smislu treba utvrditi da se ESB, u pogledu zahtjevâ koje je tužiteljev odvjetnik postavio u ime tužitelja, nije pozvao ni na njihov prekomjeran karakter, ni na zlouporabu, niti na pravomoćnost. Suprotno tomu, ESB je svojim odlukama od 16. travnja i 22. svibnja 2013. odbio tužiteljeve zahtjeve.
            20. Tužitelj kao adresat tih odluka ima pravo protiv njih podnijeti tužbu. Naime, suprotno onomu što tvrdi ESB, na tužiteljevo pravo podnošenja tužbe protiv navedenih odluka ne može utjecati moguća nedopuštenost njegova zahtjeva postavljenog ESB‑u, ni odustajanje drugog tužitelja u drugom postupku koji se vodio pred Općim sudom.
            21. Slijedom toga, taj prigovor nedopuštenosti treba odbiti.
            2. Zahtjev za poništenje dopisa ESB‑a od 22. svibnja 2013.
             Dopuštenost
            22. ESB tvrdi da je prvi dio tužbenog zahtjeva koji se odnosi na poništenje odluke ESB‑a od 16. travnja 2013., kako je izmijenjena odlukom ESB‑a od 22. svibnja 2013., nedopušten. Smatra da tužitelj nije dovoljno jasno naznačio odluku ESB‑a čije poništenje traži. Argumenti navedeni u prilog tom zahtjevu odnose se i na njegov odgovor od 16. travnja 2013., kao i na onaj od 22. svibnja 2013.
            23. U tom smislu, valja podsjetiti da na temelju članka 21. stavka 1. Statuta Suda Europske unije, koji se na postupak pred Općim sudom primjenjuje na temelju članka 53. stavka 1. tog statuta i članka 44. stavka 1. točke (c) Poslovnika, svaka tužba mora sadržavati predmet spora. Ta naznaka mora biti dovoljno precizna da tuženiku omogući pripremu svoje obrane, a Općem sudu provedbu sudskog nadzora (presuda od 20. ožujka 2013., Nexans France/Entreprise commune Fusion for Energy, T‑415/10, Zb., EU:T:2013:141, t. 49.).
            24. U ovom slučaju treba uzeti u obzir pravni kontekst u koji ulazi zahtjev za poništenje. Naime, prema postupku predviđenom u člancima 6. i 7. izmijenjene Odluke 2004/258, nakon odbijanja inicijalnog zahtjeva za pristup dokumentima podnositelj zahtjeva može podnijeti ponovni zahtjev u kojem od Izvršnog odbora ESB‑a traži da preispita stajalište potonjeg. Imajući u vidu te odredbe, potrebno je utvrditi da iz zahtjeva za poništenje „odgovora ESB‑a od 16. travnja 2013., kako je izmijenjen odgovorom ESB‑a od 22. svibnja 2013.“, dovoljno jasno proizlazi da tužitelj zahtijeva poništenje izmjene početne odluke, odnosno dopisa Izvršnog odbora ESB‑a od 22. svibnja 2013. Tužitelj je na raspravi potvrdio takvo shvaćanje njegova zahtjeva za poništenje.
            25. Suprotno onomu što tvrdi ESB, tu tužiteljevu potvrdu ne može se smatrati preinakom njegova zahtjeva. Naime, već iz tužbe dovoljno jasno proizlazi da se zahtjev za poništenje odnosi na odluku ESB‑a od 22. svibnja 2013.
            26. Stoga prigovor nedopuštenosti koji se odnosi na zahtjev za poništenje odluke ESB‑a od 22. svibnja 2013. treba odbiti.
             Osnovanost
            27. U prilog svojem zahtjevu za poništenje tužitelj navodi tri tužbena razloga. Prvi tužbeni razlog sadrži prigovor nezakonitosti koji se odnosi na članak 4. stavak 1. točku (a) sedmu alineju izmijenjene Odluke 2004/258. Drugi tužbeni razlog odnosi se na povredu obveze obrazlaganja propisanu člankom 296. stavkom 2. UFEU‑a i člankom 41. stavkom 2. točkom (c) Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Treći tužbeni razlog odnosi se na osnovanost razmatranja ESB‑a.
            28. Opći sud smatra prikladnim ispitati drugi i treći tužbeni razlog prije ispitivanja prvoga.
             Drugi tužbeni razlog koji se odnosi na povredu obveze obrazlaganja
            29. Tužitelj tvrdi da je ESB povrijedio obvezu obrazlaganja iz članka 296. stavka 2. UFEU‑a i članka 41. stavka 2. točke (c) Povelje o temeljim pravima. U prilog tom tužbenom razlogu ističe da se iznimke od prava na javni pristup dokumentima trebaju usko tumačiti i primjenjivati. Tvrdi da institucija koja uskraćuje pristup dokumentu mora objasniti u kojoj bi mjeri pristup tom dokumentu mogao konkretno i stvarno ugroziti interes koji se štiti iznimkom na kojoj temelji svoj zahtjev na osnovi odredbe na koju se poziva. Zahtjevi koji proizlaze iz obveze obrazlaganja u ovom su slučaju posebice visoki zbog diskrecijske ovlasti ESB‑a i ograničenog sudskog nadzora nad njegovim odlukama. Tužitelj smatra da dopis ESB‑a od 22. svibnja 2013. ne udovoljava tim zahtjevima.
            30. ESB osporava ove argumente.
            31. U tom smislu, valja podsjetiti da se na temelju članka 296. stavka 2. UFEU‑a u pravnim aktima navode razlozi na kojima se akti temelje.
            32. Obveza obrazlaganja predstavlja bitan postupovni zahtjev koji se mora razlikovati od pitanja osnovanosti obrazloženja, koje se odnosi na materijalnu zakonitost osporenog akta. Obrazloženje neke odluke mora odgovarati naravi akta o kojem je riječ i na jasan i nedvosmislen način odražavati razmatranja institucije Unije koja je donijela pravni akt, kako bi zainteresirane osobe mogle razumjeti razloge poduzimanja mjere, a sudovi Unije izvršavati njihove nadzorne ovlasti (presuda od 22. ožujka 2001., Francuska/Komisija, C‑17/99, Zb., EU:C:2001:178, t. 35.).
            33. Zahtjev obrazloženosti mora se ocjenjivati kroz okolnosti konkretnog slučaja, prvenstveno kroz sadržaj akta, prirodu istaknutih razloga te interes koji osobe kojima je akt upućen ili druge osobe na koje se on izravno i osobno odnosi mogu imati da dobiju objašnjenja. Nije potrebno da se u obrazloženju navedu svi relevantni činjenični i pravni elementi, budući da se pitanje ispunjava li obrazloženje akta propisane zahtjeve mora ocijeniti ne samo u odnosu na način kako je formulirano, nego i u odnosu na njegov kontekst i sva pravna pravila koja uređuju predmetno područje (presuda od 11. rujna 2003., Austrija/Vijeće, C‑445/00, Zb., EU:C:2003:445, t. 49.).
            34. Upravo u odnosu na tu sudsku praksu valja ispitati obrazloženje dopisa ESB‑a od 22. svibnja 2013.
            35. U navedenom dopisu ESB prije svega tvrdi da bi otkrivanje podataka iz Priloga A i B Sporazumu o zamjeni narušilo, kao prvo, zaštitu javnog interesa povezanog s financijskom, monetarnom ili ekonomskom politikom Unije i države članice, kao drugo, interne financije ESB‑a i NSB‑a Eurosustava i, kao treće, stabilnost financijskog sustava u Uniji i u državi članici, te da je stoga djelomično uskraćivanje pristupa navedenim dokumentima opravdano na temelju članka 4. stavka 1. točke (a) druge, treće i sedme alineje izmijenjene Odluke 2004/258.
            36. Nadalje, ESB je detaljnije naveo razloge zbog kojih je smatrao da otkrivanje tih podataka može ugroziti javni interes.
            37. Kao prvo, pojasnio je da ne otkriva detaljne i raščlanjene informacije o svojim intervencijama na tržištima jer to može ugroziti djelotvornost monetarne politike Unije. Isto vrijedi, među ostalim, i za kupovine vrijednosnih papira u okviru SMP‑a, koje predstavljaju intervencijske radnje. Otkrivanje točnog sastava portfelja SMP‑a u pogledu grčkih državnih obveznica otkrilo bi informacije o strategiji i taktici koje se žele postići intervencijskim radnjama, a to bi moglo ugroziti djelotvornost eventualnih budućih intervencijskih radnji ESB‑a, i, naposljetku, djelotvornost monetarne politike. U tom smislu, ESB je pojasnio da svrha njegova stjecanja grčkih državnih obveznica i stjecanja istih od strane NSB‑a Eurosustava u okviru SMP‑a nije bilo ulaganje, nego da se radi o javnom cilju, odnosno da se htjelo ukloniti poremećaje mjerodavnih segmenata tržištâ vrijednosnih papira kako bi se ponovno uspostavio prikladan transmisijski mehanizam monetarne politike, s obzirom na to da je riječ o bitnom dijelu financijske stabilnosti i o temeljnom preduvjetu djelotvornosti monetarne politike. Bez stvarne transmisije monetarne politike bila bi ugrožena financijska stabilnost u cijelom europodručju, kao i održanje jedinstvenog monetarnog prostora kao takvog.
            38. Kao drugo, ESB pažnju tužitelja usmjerava na činjenicu da nije uobičajeno da subjekti na financijskom tržištu otkrivaju točan sastav svojeg financijskog portfelja, jer bi to nepovoljno utjecalo na njihove financijske interese. Prema općeprihvaćenom načelu, potpuna transparentnost u odnosu na određene zahtjeve oslabila bi tržišnu poziciju nositelja u pogledu budućih transakcija, jer bi to trećim osobama omogućilo da na temelju portfeljne strategije koju je slijedio u prošlosti predvide svoje buduće potrebe i sklonosti na području ulaganja. Budući da su NSB‑i Eurosustava javni ulagači, potrebno je zaštititi javni interes koji se odnosi na interne financije ESB‑a i NSB‑a Eurosustava te ograničiti otkrivanje pojedinih detaljnih informacija o transakcijama i iznosima navedenima u njihovoj bilanci.
            39. To obrazloženje zadovoljava zahtjeve vezane uz obvezu obrazlaganja.
            40. Naime, razmatranja ESB‑a navedena u gornjim točkama 35. do 38. omogućila su tužitelju da se upozna s pravnom osnovom na kojoj je ESB temeljio odbijanje tužiteljeva zahtjeva za pristup prilozima A i B Sporazumu o zamjeni, odnosno sa člankom 4. stavkom 1. točkom (a) drugom, trećom i sedmom alinejom izmijenjene Odluke 2004/258, i s razlozima zbog kojih je smatrao da bi otkrivanje sadržaja navedenih priloga ugrozilo monetarnu politiku Unije i država članica, njegove interne financije i one NSB‑a Eurosustava, te stabilnost financijskog sustava. Ta razmatranja Općem sudu omogućuju i nadzor nad osnovanošću razmatranja ESB‑a.
            41. Ni jedan od tužiteljevih argumenata ne može dovesti u pitanje ovaj zaključak.
            42. Na prvome mjestu, tužitelj ističe da se ESB, s obzirom na to da njegova ukupna djelatnost služi javnom cilju, nije mogao samo pozvati na poremećaje mjerodavnih segmenata tržišta i javni cilj svojih intervencija kako bi opravdao uskraćivanje pristupa Prilozima A i B Sporazumu o zamjeni.
            43. Taj prigovor treba odbiti.
            44. Naime, kao što to proizlazi iz gornjih točaka 35. do 38., ESB u svojem dopisu od 22. svibnja 2013. nije naveo samo javne ciljeve koje želi postići svojim intervencijama, nego je naveo i konkretne razloge zbog kojih bi otkrivanje informacija koje se nalaze u Prilozima A i B moglo ugroziti djelotvornost eventualnih budućih intervencijskih mjera, njegove interne financije, kao i interne financije NSB‑a Eurosustava.
            45. Na drugome mjestu, tužitelj tvrdi da ESB nije u dovoljnoj mjeri naveo razloge zbog kojih bi informacije koje se nalaze u Prilozima A i B Sporazumu o zamjeni mogle dovesti u pitanje djelotvornost budućih intervencijskih mjera, s obzirom na to da je, s jedne strane, SMP već bio istekao i da, s druge strane, nije tražio informacije koje se neposredno tiču SMP‑a, nego isključivo informacije koje se nalaze u Sporazumu o zamjeni.
            46. Taj prigovor treba odbiti.
            47. Naime, kao što to proizlazi iz gornjih točaka 35. do 38., ESB je u svojoj odluci od 22. svibnja 2013. naveo da informacije koje se nalaze u Prilozima A i B Sporazumu o zamjeni nisu samo potaknule subjekte na tržištu da analiziraju taktiku i strategiju na kojima se temelje intervencije izvršene u okviru SMP‑a, već i da predvide taktiku i strategiju eventualnih budućih intervencija, što bi moglo utjecati na njihovu djelotvornost.
            48. Na trećemu mjestu, tužitelj ističe da pozivanja na „poremećaj mjerodavnih segmenata tržišta“ i „transmisijski mehanizam“ u području monetarne politike, koja je ESB koristio u svojem obrazloženju, nisu bila dovoljno jasna.
            49. Taj prigovor treba odbiti.
            50. Naime, suprotno onomu što navodi tužitelj, ESB nije bio dužan još više pojasniti izraze „poremećaj mjerodavnih segmenata tržišta“ i „transmisijski mehanizam“ koje je koristio u svojem dopisu od 22. svibnja 2013. Najprije, kada je riječ o izrazu „poremećaj mjerodavnih segmenata tržišta“, valja podsjetiti da je javno poznato da je Unija od početka 2010. prolazila kroz krizu javnog duga i da su se na određenim tržištima državnoga duga europodručja pojavile napetosti, posebice zbog rastuće zabrinutosti na tržištu u pogledu održivosti javnih financija s obzirom na vrlo visoke proračunske deficite, posebice u Grčkoj. Bilo je također poznato da su se te tenzije proširile na ostale segmente financijskih tržišta i da je ESB najavio SMP kako bi poboljšao djelotvornost transmisijskog mehanizma monetarne politike. Nadalje, što se tiče činjenice da je ESB koristio izraz „transmisijski mehanizam“, potrebno je utvrditi da tužitelja, koji je grčke državne obveznice stekao u svojstvu institucionalnog ulagača, treba smatrati subjektom koji je upoznat sa značenjem tog pojma odnosno subjektom koji ga lako može saznati, primjerice korištenjem internetske stranice ESB‑a.
            51. Na četvrtome mjestu, tužitelj tvrdi da u odluci od 22. svibnja 2013. nisu navedene apsolutno nikakve činjenice i da se ESB oslonio na obično nagađanje kada je riječ o ugrožavanju djelotvornosti eventualnih budućih intervencijskih radnji. Naime, zahtjevi koji proizlaze iz obveze obrazlaganja u ovome su slučaju visoki jer ESB raspolaže širokom marginom prosudbe u svrhu određivanja može li otkrivanje dokumenata o kojima je riječ ugroziti javni interes.
            52. Budući da se ovaj prigovor odnosi na povredu obveze obrazlaganja kao postupovnog zahtjeva, treba ga odbiti.
            53. Točno je da ESB raspolaže širokom marginom prosudbe kada je riječ o pitanju može li javni interes koji se tiče financijske, monetarne ili ekonomske politike Unije ili države članice, internih financija ESB‑a ili NSB‑a Eurosustava i stabilnosti financijskog sustava u Uniji ili u državi članici biti ugrožen otkrivanjem informacija koje se nalaze u Prilozima A i B, pa se slijedom toga, nadzor zakonitosti od strane suda Unije u tom smislu mora ograničiti na provjeru poštovanja pravila postupka i davanja obrazloženja, materijalne točnosti činjenica kao i odsutnosti očite pogreške u ocjeni i zlouporabe ovlasti (presuda od 29. studenoga 2012., Thesing i Bloomberg Finance/ESB, T‑590/10, EU:T:2012:635, t. 43.).
            54. Valja također podsjetiti da zbog ograničenog nadzora od strane sudova Unije poštovanje obveze ESB‑a da dostatno obrazloži svoje odluke ima još veći značaj. Naime, samo na taj način sud Unije može provjeriti jesu li činjenični i pravni elementi o kojima ovisi primjena diskrecijske ovlasti bili prisutni (vidjeti u tom smislu presudu od 21. studenoga 1991., Technische Universität München, C‑269/90, Zb., EU:C:1991:438, t. 14.).
            55. Međutim, suprotno onomu što navodi tužitelj, obvezi obrazlaganja se u ovom slučaju ni na koji način ne protivi to što se ESB oslonio na razmatranja koja uzimaju u obzir moguće postupanje subjekata na tržištu nakon otkrivanja informacija koje se nalaze u Prilozima A i B Sporazumu o zamjeni i na učinke koje bi takvo postupanje moglo imati na buduće intervencije. Naime, s jedne strane, to je razmatranje dovoljno konkretno kako bi tužitelju omogućilo osporavanje njegove osnovanosti, a Općem sudu da provede sudski nadzor. S druge strane, u ovom slučaju općenitost obrazloženja ESB‑a opravdana je brigom da se ne otkriju informacije na čiju se zaštitu odnosi navedena iznimka.
            56. Na petome mjestu tužitelj tvrdi da razlog prema kojem postoji opasnost da će biti otkrivene strategija i taktika investicijskih aktivnosti nije relevantan i da je ESB pogrešno tvrdio da ima potrebe i sklonosti na području ulaganja.
            57. Te prigovore također treba odbiti.
            58. Naime, oni se odnose na osnovanost obrazloženja i stoga se na temelju njih ne može dokazati postojanje povrede obveze obrazlaganja kao postupovnog zahtjeva.
            59. Stoga valja odbiti ovaj tužbeni razlog u dijelu koji se temelji na povredi članka 296. stavka 2. UFEU‑a.
            60. Nadalje, budući da se ovaj tužbeni razlog temelji i na povredi članka 41. stavka 2. točke (c) Povelje o temeljim pravima, sukladno čijim odredbama pravo na dobru upravu uključuje među ostalim obvezu uprave da obrazloži svoje odluke, valja utvrditi da zbog prethodnih razmatranja nije moguće prihvatiti niti taj tužbeni razlog, a da pritom nije potrebno odlučiti o pitanju primjenjuje li se u okolnostima ovog slučaja ta odredba na ESB.
            61. Stoga drugi tužbeni razlog treba u cijelosti odbiti.
             Treći tužbeni razlog koji se odnosi na osnovanost razmatranja ESB‑a
            62. Tužitelj ističe da razmatranja ESB‑a na kojima temelji odbijanje njegova zahtjeva za pristup Prilozima A i B Sporazumu o zamjeni sadrže pogreške. Smatra da ako bi argumente koje je ESB iznio trebalo smatrati dostatnima za uskraćivanje pristupa navedenim prilozima, to bi predstavljalo prepreku pravu na informiranje utvrđenom u članku 15. stavku 3. UFEU‑a i u članku 42. Povelje o temeljim pravima, koja bi bila neproporcionalna i lišila bi to pravo njegova sadržaja.
            63. ESB osporava ove argumente.
            64. U tom smislu, najprije valja istaknuti da bi pojedini argumenti koje tužitelj navodi u okviru ovog tužbenog razloga mogli navesti na pomisao da on ističe prigovor nezakonitosti kojim želi dovesti u pitanje usklađenost članka 4. stavka 1. točke (a) druge i treće alineje izmijenjene Odluke 2004/258 s člankom 15. stavkom 3. UFEU‑a i člankom 42. Povelje o temeljnim pravima.
            65. Međutim, tužitelj je u svojem odgovoru od 10. studenoga 2014. na pitanja Općeg suda (vidjeti gornju točku 13.) pojasnio da u slučaju da Opći sud nađe da su u ovom slučaju ispunjeni uvjeti za iznimke propisane u članku 4. stavku 1. točki (a) drugoj i trećoj alineji izmijenjene Odluke 2004/258, on ne ostaje kod prigovora nezakonitosti koji se odnosi na članak 4. stavak 1. točku (a) drugu i treću alineju izmijenjene Odluke 2004/258.
            66. Stoga valja ispitati upućuju li argumenti koje je tužitelj iznio na pogrešku koja utječe na osnovanost zaključka ESB‑a prema kojem je djelomično odbijanje zahtjeva za pristup Prilozima A i B Sporazumu o zamjeni opravdano na temelju članka 4. stavka 1. točke (a) druge i treće alineje izmijenjene Odluke 2004/258.
            67. Kao što to proizlazi iz gornjih točaka 35. do 38., ESB je u prilog tom zaključku u bitnome naveo da bi otkrivanje detaljnih i raščlanjenih podataka o državnim obveznicama koje su on i NSB‑i Eurosustava stekli u okviru SMP‑a moglo potaknuti subjekte na tržištu da donesu zaključke o strategiji, taktici i metodama koji su korišteni u okviru potonjega, i da predvide strategiju, taktiku ili metode koji bi mogli biti korišteni u okviru budućih intervencija. To bi moglo ugroziti djelotvornost navedenih intervencija i, naposljetku, monetarnu politiku Unije, kao i interne financije ESB‑a i NSB‑a Eurosustava.
            68. Tužitelj ta razmatranja smatra pogrešnima. U prilog ovom tužbenom razlogu ne iznosi samostalne argumente, već se samo poziva na argumente koje je iznio u okviru drugog tužbenog razloga koji se odnosi na povredu obveze obrazlaganja. Stoga, valja ispitati argumente koje je tužitelj iznio u okviru drugog tužbenog razloga s obzirom na to da se ne odnose, ili barem ne isključivo, na povredu obveze obrazlaganja kao postupovnog zahtjeva, već i na osnovanost razmatranja ESB‑a.
            – Prigovori koji se među ostalim odnose na hipotetski karakter razmatranja ESB‑a
            69. Tužitelj ističe da se razmatranja ESB‑a ne temelje niti na jednoj činjenici, već na običnim nagađanjima. Takva razmatranja ne mogu biti opravdanje za uskraćivanje pristupa dokumentima na temelju članka 4. stavka 1. točke (a) druge i treće alineje izmijenjene Odluke 2004/258. U tom smislu tužitelj također tvrdi da se njegov zahtjev nije odnosio na intervencijske mjere, već samo na Sporazum o zamjeni, i da je u svakom slučaju, u trenutku kad je podnio svoj zahtjev, SMP već bio istekao.
            70. U tom pogledu najprije valja podsjetiti da se izmijenjena Odluka 2004/258 odnosi, kako je to navedeno u njezinim uvodnim izjavama 2. i 3., na odobrenje šireg pristupa dokumentima ESB‑a od pristupa koji je postojao u okviru sustava uspostavljenog njegovom Odlukom 1999/284/EZ od 3. studenoga 1998. o javnom pristupu dokumentima i arhivima Europske središnje banke (ESB/1998/12) (SL L 110, str. 30.), vodeći računa o zaštiti neovisnosti ESB‑a i NSB‑a Eurosustava, kao i o povjerljivosti određenih pitanja koja se tiču ispunjavanja zadaća ESB‑a.
            71. Članak 2. stavak 1. izmijenjene Odluke 2004/258 svakom građaninu Unije i svakoj fizičkoj ili pravnoj osobi s boravištem odnosno sjedištem u nekoj državi članici daje pravo pristupa dokumentima ESB‑a, u skladu s uvjetima i ograničenjima određenima tom odlukom.
            72. To je pravo podložno određenim ograničenjima na temelju razloga javnog ili privatnog interesa. Preciznije govoreći, člankom 4. stavkom 1. točkom (a) drugom i trećom alinejom izmijenjene Odluke 2004/258 propisane su iznimke od pristupa dokumentu u slučaju kad bi njegovo otkrivanje moglo narušiti zaštitu javnog interesa povezanog s financijskom, monetarnom ili ekonomskom politikom Unije ili države članice, ili s internim financijama ESB‑a ili NSB‑a Eurosustava.
            73. Imajući u vidu činjenicu da iznimke od prava na pristup navedene u članku 4. izmijenjene Odluke 2004/258 odstupaju od prava na pristup dokumentima predviđenog u njezinu članku 2. stavku 1., treba ih strogo tumačiti i primjenjivati. Stoga, kad ESB odluči uskratiti pristup dokumentu koji je od njega zatražen na temelju članka 4. stavka 1. navedene odluke, on načelno mora opravdati razlog zbog kojeg pristup tom dokumentu može konkretno i stvarno ugroziti interes zaštićen jednom od iznimaka predviđenih tom odredbom na koju se poziva (presuda Thesing i Bloomberg Finance/ESB, točka 53. supra , EU:T:2012:635, t. 41. i 42.).
            74. Upravo s obzirom na ta načela valja ocijeniti jesu li razmatranja ESB‑a bila dostatna da bi opravdala djelomično odbijanje zahtjeva za pristup Prilozima A i B Sporazumu o zamjeni.
            75. Na prvome mjestu, budući da tužitelj ESB‑u prigovara da je svoje zaključke temeljio na pretpostavkama, valja podsjetiti da je ESB na temelju pravila propisanih člankom 4. izmijenjene Odluke 2004/258 dužan izvršiti usporedbu između – s jedne strane – postojeće situacije, u kojoj pristup dokumentima (još) nije odobren, i – s druge stra ne – hipotetske situacije u kojoj bi pristup dokumentima bio odobren. Stoga, sama okolnost da je ESB u svojoj odluci o djelomičnom uskraćivanju pristupa uzeo u obzir hipotetsku situaciju u kojoj bi dao pristup Prilozima A i B, ne može sama za sebe dovesti u pitanje osnovanost njegova zaključivanja.
            76. Na drugome mjestu treba ispitati jesu li argumenti koje ističe tužitelj takve prirode da se njima može dokazati da ESB u svojoj odluci od 22. svibnja 2013. nije dovoljno konkretno obrazložio opasnost od ugrožavanja zaštićenog interesa ili da je u okviru njegovih razmatranja u tom smislu došlo do očite pogreške u ocjeni.
            77. U tom smislu, najprije valja istaknuti da tužitelj ne iznosi niti jedan argument koji bi mogao dovesti u pitanje osnovanost razmatranja ESB‑a prema kojem bi otkrivanje podataka koji se nalaze u Prilozima A i B Sporazumu o zamjeni otkrila točan sastav portfelja SMP‑a te stoga subjektima na tržištu omogućila da se upoznaju među ostalim s nominalnom vrijednošću, kuponskim stopama, datumima plaćanja kamata i datumima otplate državnih obveznica stečenih u okviru SMP‑a. Naime, tužitelj u tom smislu samo navodi da ne traži pristup dokumentima koji se neposredno tiču intervencije ESB‑a. Međutim, na temelju informacija koje se nalaze u Prilozima A i B Sporazumu o zamjeni moguće je – kao što to navodi ESB – prepoznati grčke državne obveznice koje su ESB i NSB‑i Eurosustava stekli u okviru SMP‑a.
            78. Nadalje, suprotno onomu što tvrdi tužitelj, činjenica da je SMP već bio istekao ne čini ta razmatranja očito pogrešnima ili nerelevantnima. Naime, prema mišljenju ESB‑a, otkrivanje podataka koji se nalaze u Prilozima A i B Sporazumu o zamjeni moglo je subjekte na tržištu dovesti u situaciju da predvide strategiju, taktiku i metode koje bi on i NSB‑i Eurosustava mogli koristiti u okviru budućih intervencija. Kao što je to Opći sud već presudio, uobičajeno je da tržišni subjekti koriste informacije koje objavljuju središnje banke jer se njihove analize i odluke smatraju posebno važnim i pouzdanim izvorom za procjenu trenutnog i budućeg razvoja financijskog tržišta (presuda Thesing i Bloomberg Finance/ESB, točka 53. supra , EU:T:2012:635, t. 52., 57. i 63.).
            79. Osim toga, tužitelj dovodi u pitanje razmatranje ESB‑a prema kojem bi djelotvornost budućih intervencija i njegove interne financije, kao i one NSB‑a Eurosustava, mogle biti ugrožene u slučaju da pojedini subjekti na tržištu postupe u skladu s predviđanjima do kojih su došli na temelju podataka iz Priloga A i B Sporazumu o zamjeni.
            80. Kada je riječ o tom elementu obrazloženja dopisa od 22. svibnja 2013., ESB je pojasnio da otkrivanje informacija koje se tiču metode korištene u okviru SMP‑a može ugroziti intervencijske mjere s jednakim ili sličnim ciljem poput onoga koji je slijedio SMP. Svrha takvih programa je poticanje subjekata na tržištu na ulaganje u jednu kategoriju državnih obveznica, po potrebi čak i prije nego ih kupe ESB i NSB‑i Eurosustava, kako bi se iskoristila promjena cijena koja je pokrenuta tim kupovinama. Oni mogu imati pozitivan učinak na sve obveznice koje se nalaze u navedenoj kategoriji. Kako subjekti na tržištu nisu upoznati s time kojim su obveznicama skloni ESB i NSB‑i Eurosustava, to će ih potaknuti na to da uvelike ulažu u cijelu navedenu kategoriju. S druge strane, u slučaju kad bi tržišni subjekti imali pristup detaljnim i raščlanjenim podacima iz Priloga A i B Sporazumu o zamjeni, postojala bi opasnost da bi bila ugrožena djelotvornost intervencijskih mjera i, naposljetku, djelotvornost monetarne politike, kao i interne financije ESB‑a i NSB‑a Eurosustava. U tom bi slučaju subjekti na tržištu mogli biti u situaciji da postave predviđanja kako bi točnije odredili vrste državnih obveznica u navedenoj kategoriji koje bi mogli kupiti ESB i NSB‑i Eurosustava, pa se usredotočiti na stjecanje tih vrsta obveznica. S jedne strane, to bi moglo imati za posljedicu povećanje cijena onih vrsta obveznica koje su subjekti na tržištu prepoznali kao obveznice koje bi mogli kupiti ESB i NSB‑i Eurosustava. Budući da te obveznice stvarno odgovaraju obveznicama kojima su skloni ESB i NSB‑i Eurosustava, potonji bi se mogli odlučiti ili na kupovinu tih vrsta obveznica po višim cijenama, ili na kupovinu drugih obveznica koje manje odgovaraju njihovim željama. S druge strane, ESB i NSB‑i Eurosustava mogli bi se odlučiti na kupovinu obveznica raznih vrsta unutar navedene kategorije, kako bi potaknuli subjekte na tržištu na ulaganje u sve obveznice koje se nalaze u navedenoj kategoriji, umjesto da se usredotoče na određene vrste obveznica.
            81. U tom smislu, tužitelj prvenstveno ističe da se ta razmatranja ESB‑a temelje na nemogućoj pretpostavci. Točno je da je ESB u svojem priopćenju za medije od 6. rujna 2012. objavio tehnička obilježja koja se tiču kupovine državnih obveznica u okviru programa o OMT‑u (u daljnjem tekstu: Program OMT) (vidjeti gornju točku 6.). Međutim, moglo se predvidjeti da ESB i NSB‑i Eurosustava neće kupiti državne obveznice u okviru tog programa.
            82. U tom smislu tužitelj kao prvo tvrdi da iz odluke ministara europodručja s kraja 2014. proizlazi da je u okviru monetarne politike u vezi s Helenskom Republikom kao mjera bilo predviđeno otvaranje kreditne linije. Kupovina grčkih državnih obveznica stoga više nije bila predviđena.
            83. Taj prigovor treba odbiti.
            84. U tom pogledu valja podsjetiti da se prema ustaljenoj sudskoj praksi u okviru tužbe za poništenje podnesene na temelju članka 263. UFEU‑a, zakonitost akta Unije mora ocijeniti u skladu s činjeničnim i pravnim elementima koji su postojali na dan kada je taj akt donesen (presuda od 7. veljače 1979., Francuska/Komisija, 15/76 i 16/76, Zb., EU:C:1979:29, t. 7.). Naime, okolnosti na koje se tužitelj poziva nastale su nakon odluke ESB‑a od 22. svibnja 2013. i stoga ne mogu dovesti u pitanje njezinu zakonitost.
            85. Kao drugo, tužitelj tvrdi da prema priopćenju za medije ESB‑a od 6. rujna 2012. kupovina državnih obveznica u okviru programa OMT pretpostavlja da država čija je kupnja obveznica predviđena pregovara o planu sanacije s Europskim stabilizacijskim mehanizmom (u daljnjem tekstu: ESM). U ovom je slučaju pregovaranje o takvom planu moglo biti isključeno. Naime, odluke ESM‑a mogu biti donesene samo jednoglasno, a zbog sumnji Bundesverfassungsgerichta (njemački ustavni sud) koje proizlaze iz njegova zahtjeva za prethodnu odluku od 14. siječnja 2014. u predmetima 2 BvR 2728/13 do 2 BvR 2731/13 i 2 BvR 13/13 (predmet C‑62/14, Gauweiler i dr., koji je još u tijeku pred Sudom), i sumnji Bundesbanke (njemačka središnja banka) u vezi sa zakonitošću Programa OMT, jedan član njemačke vlade najavio je da takav plan sanacije neće biti odobren.
            86. Taj prigovor treba odbiti.
            87. U tom smislu valja istaknuti da tužitelj razmatra samo stjecanje državnih obveznica u okviru Programa OMT kako je to opisano u priopćenju za medije ESB‑a od 6. rujna 2012. Međutim, razmatranja ESB‑a navedena u gornjoj točki 80. ne odnose se samo na stjecanje državnih obveznica u okviru Programa OMT, već na svaku intervencijsku mjeru čiji je cilj jednak ili sličan cilju koji se želi postići SMP‑om. U tom smislu, valja podsjetiti da ESB ima vrlo široku marginu prosudbe glede izbora i određivanja mjera koje donosi u okviru izvršavanja svojih zadaća. Stoga, kad je ESB ispitivao može li pristup Prilozima A i B utjecati na monetarnu politiku Unije, njegove interne financije ili interne financije NSB‑a Eurosustava, imao je pravo uzeti u obzir sve mjere koje bi mogao donijeti u budućnosti i nije bio dužan uzeti u obzir samo mjere kojima se uređuje uvjet, predviđen u priopćenju za medije ESB‑a od 6. rujna 2012. koji se tiče OMT‑a, prema kojemu je stjecanje državnih obveznica u okviru tog programa uvjetovano time da predmetna država članica pregovara o planu sanacije s ESM‑om.
            88. U svakom slučaju, argumentima koje tužitelj iznosi nije moguće dokazati da je u trenutku kad je ESB donio odluku od 22. svibnja 2013., bilo očito da uvjeti predviđeni u priopćenju za medije ne mogu biti ispunjeni.
            89. S jedne strane, kad je riječ o argumentu koji se odnosi na zahtjev za prethodnu odluku Bundesverfassungsgerichta u predmetu C‑62/14, valja utvrditi da iz njega ne proizlazi da taj sud smatra da je svako stjecanje državnih obveznica od strane ESB‑a ili NSB‑a Eurosustava u okviru Programa OMT protivno primarnom pravu Unije. Suprotno tomu, iz točaka 99. i 100. tog zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da taj sud ne isključuje da bi Program OMT, tumačen na restriktivan način, bilo moguće smatrati sukladnim s pravom Unije.
            90. S druge strane, kad je riječ o argumentu koji se odnosi na protivljenje odobrenju novog plana sanacije koje je najavio član njemačke vlade, potrebno je istaknuti da iz priopćenja ESB‑a od 6. rujna 2012. proizlazi da se Program OMT primjenjivao na države koje već sudjeluju u planu sanacije. Čak i pod pretpostavkom da se o planu sanacije ne može pregovarati za državu članicu koja još ne sudjeluje u takvom programu, to ne bi isključilo stjecanje obveznica država koje već sudjeluju u takvom programu.
            91. Stoga, tužitelj niti jednim svojim argumentom ne može dokazati da se 22. svibnja 2013., odnosno u trenutku kad je ESB djelomično odbio sporni zahtjev za pristup, moglo isključiti da će ESB ili NSB‑i Eurosustava izvršiti kupovinu državnih obveznica u okviru Programa OMT.
            92. Stoga valja utvrditi da argumenti koje tužitelj iznosi ne mogu dokazati da se razmatranja ESB‑a – navedena u gornjim točkama 37. i 38., prema kojima bi otkrivanje podataka iz Priloga A i B Sporazumu o zamjeni moglo ugroziti djelotvornost buduće intervencije čiji je cilj jednak ili sličan cilju koji se želi postići SMP‑om – temelje na pretpostavci koja nije dovoljno vjerojatna ili da sadrže očitu pogrešku u ocjeni.
            93. Nadalje, tužitelj navodi da se razmatranje ESB‑a, prema kojem bi otkrivanje podataka iz Priloga A i B Sporazumu o zamjeni bilo takve naravi da ugrožava djelotvornost budućih intervencijskih mjera, ne može odnositi na mjere čiji su ciljevi različiti od ciljeva koji se žele postići SMP‑om. Naime, čak i da takve mjere podrazumijevaju i stjecanje državnih obveznica, stjecanja koja su usporediva sa stjecanjima koja su izvršena u okviru SMP‑a ne mogu se ponoviti kad intervencijske mjere slijede različite ciljeve.
            94. Taj prigovor treba odbiti.
            95. Kao prvo, taj je prigovor bespredmetan. Naime, razmatranja ESB‑a u vezi s intervencijskim mjerama čiji je cilj jednak ili sličan SMP‑u ispitana u gornjim točkama 80. do 92. dovoljna su sama za sebe da opravdaju djelomično odbijanje zahtjeva za pristup Prilozima A i B Sporazumu o zamjeni.
            96. Kao drugo, i u svakom slučaju, kao što to ESB s pravom ističe, kad intervencija podrazumijeva stjecanje državnih obveznica od strane ESB‑a i NSB‑a Eurosustava, postoji opasnost da se subjekti na tržištu oslone na informacije koje se odnose na takva stjecanja u prošlosti kako bi prepoznali, pogrešno ili točno, sklonosti ESB‑a i NSB‑a Eurosustava određenim vrstama državnih obveznica za koje smatraju da se primjenjuju neovisno o cilju koji se želi postići stjecanjem državnih obveznica.
            97. U takvom bi slučaju, zbog razmatranja iznesenih u gornjoj točki 80., objava informacija koje se nalaze u Prilozima A i B Sporazumu o zamjeni mogla utjecati na djelotvornost intervencijskih mjera ESB‑a i njegove interne financije ili interne financije NSB‑a Eurosustava.
            98. Stoga valja zaključiti da niti jednim od tužiteljevih argumenata nije moguće dokazati da se razmatranja ESB‑a iz dopisa od 22. svibnja 2013., prema kojima bi otkrivanje Priloga A i B Sporazumu o zamjeni moglo ugroziti djelotvornost budućih intervencijskih mjera i naposljetku, monetarnu politiku, kao i njegove interne financije i interne financije NSB‑a Eurosustava, temelje na čisto hipotetskoj situaciji ili da su zahvaćena očitim pogreškama u ocjeni.
            – Prigovor koji se odnosi na javni cilj koji se želi postići intervencijama
            99. Tužitelj ističe da su razmatranja ESB‑a koja se temelje na njegovoj portfeljnoj strategiji i njegove sklonosti na području ulaganja pogrešna. Intervencijama ESB‑a želi se postići javni cilj i stoga ESB nema portfeljnu strategiju ili sklonosti na području ulaganja.
            100. Taj prigovor također treba odbiti.
            101. U tom pogledu valja istaknuti da kad intervencija podrazumijeva kupnju državnih obveznica, činjenici da se njome želi postići javni cilj nije protivno to da ESB ili NSB‑i Eurosustava mogu imati određene sklonosti prema određenim vrstama državnih obveznica.
            102. Stoga valja zaključiti da niti jedan prigovor koji je tužitelj istaknuo ne može dovesti u pitanje osnovanost razmatranja ESB‑a prema kojima je uskraćivanje pristupa Prilozima A i B Sporazumu o zamjeni opravdano na temelju članka 4. stavka 1. točke (a) druge i treće alineje izmijenjene Odluke 2004/258.
            103. S obzirom na tužiteljevo pojašnjenje koje je navedeno u gornjoj točki 65., nije potrebno ispitati eventualni prigovor nezakonitosti koji se odnosi na članak 4. stavak 1. točku (a) drugu i treću alineju izmijenjene Odluke 2004/258.
            104. Stoga ovaj tužbeni razlog treba odbiti a da pritom nije potrebno ispitati prigovore koji se odnose na članak 4. stavak 1. točku (a) sedmu alineju izmijenjene Odluke 2004/258, kojim je propisano da se uskraćuje pristup ili odbija otkrivanje dokumenta kad se time ugrožava zaštita javnog interesa u odnosu na stabilnost financijskog sustava u Uniji ili u državi članici. Naime, te prigovore treba odbiti kao bespredmetne. Prema strukturi članka 4. izmijenjene Odluke 2004/258, odbijanje zahtjeva za pristup opravdano je kad su ispunjeni uvjeti propisani jednom od iznimaka predviđenih u tom članku. U ovom se slučaju to odbijanje može temeljiti na članku 4. stavku 1. točki (a) drugoj i trećoj alineji izmijenjene Odluke 2004/258. Stoga, čak i pod pretpostavkom da su prigovori koji se odnose na članak 4. stavak 1. točku (a) sedmu alineju izmijenjene Odluke 2004/258 utemeljeni, oni ne mogu dovesti u pitanje opravdanje odbijanja zahtjeva za pristup.
             Prvi tužbeni razlog koji se odnosi na nezakonitost pravne osnove odluke od 22. svibnja 2013.
            105. U okviru ovog tužbenog razloga tužitelj ističe da članak 4. stavak 1. točka (a) sedma alineja izmijenjene Odluke 2004/258 nije u skladu s člankom 15. stavkom 3. UFEU‑a ni s člankom 42. Povelje o temeljim pravima. S jedne strane, iznimka predviđena tom odredbom više nije obuhvaćena Uredbom (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.). S druge strane, uvodne izjave Odluke 2011/342 ne upućuju na to proširenje razloga za odbijanje. Stoga se odluka ESB‑a od 22. svibnja 2013. ne može temeljiti na toj odluci.
            106. ESB osporava ove argumente.
            107. Ovaj tužbeni razlog treba odbiti kao bespredmetan zbog razmatranja iznesenih u gornjoj točki 104.
            108. Budući da treba odbiti sve navedene tužbene razloge, valja odbiti i zahtjev za poništenje odluke ESB‑a od 22. svibnja 2013.
            3. Dopis ESB‑a od 16. travnja 2013.
            109. Kao što je to navedeno u gornjoj točki 24., zahtjev za poništenje treba tumačiti na način da se odnosi samo na odluku ESB od 22. svibnja 2013.
            110. U svakom slučaju, čak i pod pretpostavkom da je tužitelj zahtijevao i poništenje dopisa ESB‑a od 16. travnja 2013., taj bi zahtjev trebalo odbiti jer treba odbiti sve tužbene razloge iznesene u prilog zahtjevu za poništenje dopisa ESB‑a od 22. svibnja 2013. i jer tužitelj nije istaknuo posebne tužbene razloge u prilog eventualnom zahtjevu za poništenje odluke ESB‑a od 16. travnja 2013.
            111. Stoga nije potrebno odlučiti o prigovoru nedopuštenosti koji je istaknuo ESB, a prema kojem eventualni zahtjev za poništenje dopisa ESB‑a od 16. svibnja 2013. nije dovoljno jasan.
            112. Imajući u vidu sva prethodna razmatranja, tužbu treba odbiti u cijelosti.
             Troškovi
            113. Sukladno odredbama članka 87. stavka 2. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku snosi troškove, ako je takav zahtjev postavljen. Budući da tužitelj nije uspio u postupku, treba mu naložiti snošenje troškova sukladno zahtjevu ESB‑a.

            Operativni dio
            Slijedom navedenoga,
            OPĆI SUD (deveto vijeće)
            proglašava i presuđuje:
            1. Tužba se odbija.
            2. Versorgungswerk der Zahnärztekammer Schleswig‑Holstein nalaže se snošenje troškova.