title: Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 21. siječnja 2014. # Christoph Klein protiv Europske komisije. # Izvanugovorna odgovornost - Medicinski proizvodi - Članci 8. i 18. Direktive 93/42/EEZ - Nepostupanje Komisije nakon priopćavanja odluke o zabrani stavljanja u promet - Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima. # Predmet T-309/10.

text:
         PRESUDA OPĆEG SUDA (prvo vijeće)
      21. siječnja 2014. (
            *1
         )
      „Izvanugovorna odgovornost — Medicinski proizvodi — Članci 8. i 18. Direktive 93/42/EEZ — Nepostupanje Komisije nakon priopćavanja odluke o zabrani stavljanja u promet — Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima“
      U predmetu T‑309/10,

         Christoph Klein, sa stalnom adresom u Groβgmainu (Austrija), kojeg zastupa D. Schneider‑Addae‑Mensah, odvjetnik,
      tužitelj,
      protiv

         Europske komisije, koju zastupaju A. Sipos i G. von Rintelen, u svojstvu agenata, uz asistenciju C. Winklera, odvjetnik,
      tuženice,
      koju podupire

         Savezna Republika Njemačka, koju je početno zastupao T. Henze i N. Graf Vitzthum, a zatim T. Henze, u svojstvu agenata,
      intervenijent,
      povodom tužbe za naknadu štete koja se temelji na zajedno čitanim odredbama članka 268. UFEU‑a i članka 340. stavka drugog UFEU‑a, za popravljanje štete koju je tužitelj navodno pretrpio nakon što je Komisija povrijedila obveze koje ima na temelju članka 8. Direktive Vijeća 93/42/EEZ od 14. lipnja 1993. o medicinskim proizvodima (SL L 169, str. 1.) [neslužbeni prijevod]
      OPĆI SUD (prvo vijeće),
      u sastavu: S. Frimodt Nielsen, u funkciji predsjednika, M. Kancheva (izvjestitelj) i E. Buttigieg, suci,
      tajnik: K. Andová, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 18. lipnja 2013.,
      donosi sljedeću

         Presudu

         Pravni okvir

               1

               Direktiva Vijeća 93/42/EEZ od 14. lipnja 1993. o medicinskim proizvodima (SL L 169, str. 1.) [neslužbeni prijevod] ima za cilj uskladiti postupke izdavanja potvrda i inspekcijske postupke medicinskih proizvoda. Njom se predviđa dodjeljivanje CE oznake medicinskim proizvodima za koje se, nakon što su bili podvrgnuti postupku ocjenjivanja njihove sukladnosti, utvrdilo da ispunjavaju bitne zahtjeve utvrđene u toj Direktivi. Sukladnost s bitnim zahtjevima potvrđuje proizvođač pod vlastitom odgovornošću ili tijela za izdavanje potvrda koja su odredile države članice.

               2

               Članak 1. stavak 1. Direktive 93/42, pod naslovom „Definicije, područje primjene“, propisuje:
               „Ova Direktiva primjenjuje se na medicinske proizvode i njihov pribor […] Dalje u tekstu i medicinski proizvod i pribor nazivaju se proizvodima.“ [neslužbeni prijevod]

               3

               Članak 2. Direktive 93/42/EZ, pod naslovom „Stavljanje u promet i stavljanje u uporabu“, određuje:
               „Države članice poduzimaju sve potrebne mjere kako bi osigurale da se proizvodi mogu staviti u promet i staviti u uporabu samo ako ne ugrožavaju sigurnost i zdravlje pacijenata, korisnika i, gdje je primjenjivo, drugih osoba kada su ispravno postavljeni, održavani i upotrebljavani u skladu sa svojom namjenom.“ [neslužbeni prijevod]

               4

               Člankom 3. Direktive 93/42/EZ, pod naslovom „Bitni zahtjevi“, utvrđuje se:
               „Proizvodi moraju biti u skladu s bitnim zahtjevima propisanim u Prilogu I. koji se na njih odnose, vodeći računa o namjeni tih proizvoda.“ [neslužbeni prijevod]

               5

               Članak 4. stavak 1. Direktive 93/42/EZ predviđa:
               „1.   Države članice ne smiju stvarati nikakve prepreke stavljanju u promet ili stavljanju u uporabu unutar svoga područja proizvoda koji nose CE oznaku sukladnosti iz članka 17. ove Direktive, što znači da je ocijenjena njihova sukladnost u skladu s odredbama članka 11. ove Direktive.“ [neslužbeni prijevod]

               6

               Članak 8. Direktive 93/42, pod naslovom „Zaštitna klauzula“, propisuje:
               „1.   Ako neka država članica utvrdi da proizvodi iz članka 4. stavka 1. i stavka 2. alineje 2. ove Direktive, kada su ispravno instalirani, održavani i upotrebljavani u skladu s njihovom namjenom, mogu ugroziti zdravlje i/ili sigurnost pacijenata, korisnika ili, gdje je to primjenjivo, drugih osoba, ona je dužna poduzeti sve odgovarajuće privremene mjere da povuče takve proizvode iz prometa ili zabrani ili ograniči njihovo stavljanje u promet ili stavljanje u uporabu. Ta država članica odmah obavješćuje Komisiju o svim takvim mjerama, ukazujući na razloge za svoju odluku, a posebno je li nepoštovanje ove Direktive uzrokovano:

                        (a)

                        neispunjavanjem bitnih zahtjeva iz članka 3. ove Direktive;

                        (b)

                        pogrešnom primjenom normi iz članka 5. ove Direktive u mjeri u kojoj se tvrdi da su te norme primijenjene;

                        (c)

                        nedostacima u samim normama.

                  2.   Komisija se u najkraćem roku savjetuje sa zainteresiranim strankama. Ako nakon takva savjetovanja Komisija utvrdi:

                        —

                        da su mjere opravdane, o tome odmah obavješćuje državu članicu koja je pokrenula inicijativu i druge države članice; ako se odluka na koju se odnosi stavak 1. ovog članka pripisuje nedostacima u normama, Komisija nakon savjetovanja sa zainteresiranim strankama iznosi predmet pred odbor iz članka 6. stavka 1. ove Direktive u roku od dva mjeseca, ako država članica koja je odluku donijela namjerava na njoj ustrajati, te pokreće postupak iz članka 6. ove Direktive,

                        —

                        da su mjere neopravdane, o tome odmah izvješćuje državu članicu koja je pokrenula inicijativu i proizvođača ili njegovoga ovlaštenog zastupnika s poslovnim nastanom u Zajednici.

                  3.   Ako proizvod koji nije u skladu s normama nosi CE oznaku sukladnosti, nadležna država članica poduzima odgovarajuće mjere protiv onoga tko je oznaku stavio te o tome obavješćuje Komisiju i druge države članice.
               4.   Komisija osigurava da države članice budu obaviještene o tijeku i ishodu ovog postupka.“ [neslužbeni prijevod]

               7

               Članak 9. Direktive 93/42, pod naslovom „Razvrstavanje“, predviđa razvrstavanje medicinskih proizvoda u skladu s pravilima iz Priloga IX.

               8

               Članak 11. stavak 5. Direktive 93/42 propisuje:
               „5.   Kada proizvodi, osim onih izrađenih po narudžbi za određenog korisnika ili namijenjenih kliničkim ispitivanjima, pripadaju klasi rizika I., proizvođač se, da bi stavio CE oznaku sukladnosti , mora pridržavati postupka izloženog u Prilogu VII. i sastaviti EZ izjavu o sukladnosti potrebnu prije stavljanja proizvoda u promet.“

               9

               Članak 17. stavak 1. Direktive 93/42 određuje:
               „1.   Proizvodi, osim onih izrađenih po narudžbi za određenog korisnika ili namijenjenih kliničkim ispitivanjima, za koje se smatra da su u skladu s bitnim zahtjevima iz članka 3. ove Direktive, moraju nositi CEoznaku sukladnosti kada se stavljaju na tržište.“

               10

               Članak 18. Direktive 93/42, pod naslovom „Neispravno stavljena CE oznaka sukladnosti“, utvrđuje:
               „Ne dovodeći u pitanje članak 8. ove Direktive:

                        (a)

                        ako neka država članica utvrdi da je CE oznaka sukladnosti stavljena neopravdano, proizvođač ili njegov ovlašteni zastupnik s poslovnim nastanom u Zajednici obvezan je prestati s takvom povredom pod uvjetima koje propiše ta država članica;

                        (b)

                        ako nastavi s nepridržavanjem, ta država članica mora poduzeti sve odgovarajuće mjere da ograniči ili zabrani stavljanje u promet predmetnog proizvoda ili da osigura njegovo povlačenje iz prometa u skladu s postupkom iz članka 8. ove Direktive.“ [neslužbeni prijevod]

               11

               Članak 19. Direktive 93/42, pod naslovom „Odluka o zabrani ili ograničenju“, predviđa:
               „1.   Za svaku odluku donesenu na temelju ove Direktive:

                        (a)

                        radi zabrane ili ograničenja stavljanja u promet ili stavljanja u uporabu proizvoda ili obavljanja kliničkih ispitivanja
                        ili

                        (b)

                        radi povlačenja medicinskog proizvoda iz prometa

                  potrebno je navesti točne razloge na kojima je utemeljena. Takve se odluke bez odgode priopćavaju zainteresiranoj stranki, koju se istodobno obavješćuje o pravnim lijekovima koji joj stoje na raspolaganju na temelju važećih nacionalnih propisa u toj državi članici, kao i o rokovima za izjavljivanje tih pravnih lijekova.
               2.   U slučaju odluke iz stavka 1. ovog članka proizvođač ili njegov ovlašteni zastupnik s poslovnim nastanom u Zajednici ima priliku unaprijed iznijeti svoje stajalište, osim u slučaju da takvo iznošenje mišljenja ne bude moguće zbog hitnosti mjere koju je potrebno poduzeti.“ [neslužbeni prijevod]

               12

               Prilog I. Direktivi 93/42 sadrži bitne zahtjeve koje moraju ispuniti medicinski proizvodi koji ulaze u područje njezine primjene. Ona posebno predviđa:
               „I. OPĆI ZAHTJEVI

                        1.

                        Proizvodi moraju biti projektirani i proizvedeni tako da, uporabljeni pod uvjetima i za predviđenu namjenu, ne ugrožavaju kliničko stanje niti sigurnost pacijenata, niti sigurnost i zdravlje korisnika ili, gdje je primjenjivo, drugih osoba, uz uvjet da svi rizici koji se eventualno povezuju s njihovom uporabom tvore prihvatljive rizike u usporedbi s koristi za pacijenta i kad su spojivi s visokom razinom zaštite zdravlja i sigurnosti.

                  […]

                        3.

                        Proizvodi moraju ostvariti učinke koje im je proizvođač namijenio, a moraju biti projektirani, proizvedeni i zapakirani tako da odgovaraju jednoj ili više namjena iz članka 1. stavka 2. točke (a) ove Direktive, prema proizvođačevoj specifikaciji.

                  […]
               II. ZAHTJEVI POVEZANI S PROJEKTIRANJEM I OBLIKOVANJEM
               […]

                        13.

                        Podaci koje navodi proizvođač

                  […]

                        13.6.

                        Upute za uporabu moraju prema potrebi sadržavati sljedeće podrobne podatke:

                  […]

                        (c)

                        ako se proizvod mora instalirati s drugim medicinskim proizvodima ili opremom ili priključiti na njih da bi djelovao u skladu s namjenom, dovoljno podataka o njegovim svojstvima za identifikaciju pravih proizvoda ili opreme koje je potrebno koristiti da bi se dobila pouzdana kombinacija;

                  […]

                        (m)

                        primjerene podatke o lijeku ili drugim tvarima čijem je davanju taj proizvod namijenjen, uključujući sva ograničenja u izboru tvari koje se daju;

                  […]

                        (p)

                        stupanj točnosti koji se zahtijeva za proizvod s mjernom funkcijom.

                  […]“

               13

               Prilog VII. Direktivi 93/42, pod naslovom „EZ izjava o sukladnosti“opisuje postupak koji proizvođači medicinskih proizvoda iz klase I. moraju slijediti kako bi jamčili i izjavili da su predmetni proizvodi u skladu s odredbama Direktive koje se na njih odnose. Isto tako, ovim se Prilogom definira tehnička dokumentacija koju proizvođač medicinskih proizvoda iz klase I. mora staviti na raspolaganje nacionalnim tijelima radi nadzora tijekom razdoblja predviđenog u tom Prilogu. Tehnička dokumentacija obuhvaća, između ostalih elemenata, analizu rizika i kliničke podatke koji se izrađuju u skladu s Prilogom X. Direktivi 93/42, kao i označavanje i upute o uporabi.

               14

               Prilogom IX. Direktivi 93/42, pod naslovom „Pravila za razvrstavanje“, utvrđuju se pravila za razvrstavanje medicinskih proizvoda koji ulaze u područje primjene Direktive 93/42. On osobito predviđa:
               „III. RAZVRSTAVANJE

                        1.

                        Neinvazivni medicinski proizvod

                        1.1.

                           Pravilo 1.
                        Svi neinvazivni proizvodi pripadaju klasi I. ako se ne primjenjuje jedno od niže navedenih pravila.

                        1.2.

                           Pravilo 2.
                        Svi neinvazivni proizvodi namijenjeni kanaliziranju ili pohranjivanju krvi, tjelesnih tekućina ili tkiva, tekućina ili plinova u svrhu kasnije infuzije, davanja ili uvođenja u tijelo pripadaju klasi rizika II.a:

                                 —

                                 ako se mogu priključiti na aktivni proizvod u klasi rizika II.a ili u višoj klasi,

                                 —

                                 ako su namijenjeni pohranjivanju ili kanaliziranju krvi, drugih tjelesnih tekućina ili pohranjivanju organa, dijelova organa ili tjelesnog tkiva,

                                 u svim drugim slučajevima pripadaju klasi rizika I.

                  […]“

               15

               Točka 1. Priloga X. Direktivi 93/42, pod naslovom „Klinička ocjena“, predviđa, u svojoj verziji primjenjivoj na činjenice u predmetnom slučaju, kako slijedi:
               „1. Opće odredbe

                        1.1.

                        Kao opće pravilo, potvrda sukladnosti zahtjevima u odnosu na svojstva i učinkovitost iz odjeljaka 1. i 3. Priloga I. pod normalnim uvjetima korištenja proizvoda i ocjena neželjenih popratnih pojava moraju se temeljiti na kliničkim podacima, posebno u slučaju proizvoda za ugradnju i proizvoda iz klase rizika III. Vodeći računa o svim odgovarajućim usklađenim normama, prema potrebi, sukladnost kliničkih podataka temelji se na sljedećem:

                        1.1.1.

                        ili na kompilaciji odgovarajuće znanstvene literature trenutačno dostupne o namjeni proizvoda i korištenim tehnikama, kao i, ovisno o slučaju, na pisanom izvješću koje sadrži kritičku ocjenu takve kompilacije;

                        1.1.2.

                        ili na rezultatima svih izvršenih kliničkih ispitivanja, uključujući ona koja se izvode u skladu s odjeljkom 2.

                        1.2.

                        Svi podaci moraju ostati povjerljivi, u skladu s odredbama članka 20. ove Direktive.“

         Činjenična osnova spora

               16

               Tužitelj, Christoph Klein, direktor je atmed AG‑a, dioničkog društva osnovanoga u skladu s njemačkim pravom koje je trenutačno insolventno. On je također izumitelj proizvoda za pomoć pri inhalaciji za osobe koje boluju od astme, koji je patentirao početkom 90-ih godina.

         Odluka o zabrani proizvoda Inhaler

               17

               Od 1996. do 2001. proizvod za pomoć pri inhalaciji tužitelja proizvodio je Primed Halberstadt GmbH i distribuiralo njemačko trgovačko društvo Broncho‑Air Medizintechnik AG pod imenom „Inhaler Broncho Air®“ (u daljnjem tekstu: proizvod Inhaler). Od trenutka njegova stavljanja u promet na njemačkom tržištu taj je proizvod nosio CE oznaku, radi označavanja njegove sukladnosti s bitnim zahtjevima Direktive 93/42.

               18

               Godine 1996. njemačka su tijela Broncho‑Air Medizintechniku dostavila nacrt odluke o zabrani distribucije proizvoda Inhaler. U tom nacrtu odluke spomenuta su tijela objasnila da, zbog nedostatka iscrpnih kliničkih podataka, sumnjaju na to da taj proizvod ne ispunjava bitne zahtjeve predviđene Direktivom 93/42. Ona su također izrazila želju za povlačenjem s tržišta primjeraka tog proizvoda koji su već pušteni u promet.

               19

               Dana 22. svibnja 1997. Broncho‑Air Medizintechnik je nakon razgovora s njemačkim tijelima njima poslao pismo kojim ih je izvijestio da proizvod Inhaler nije stavljan u promet od 1. siječnja 1997. i da je njegova distribucija bila obustavljena do trenutka dostupnosti dodatnih studija i testova o sukladnosti tog proizvoda s Direktivom 93/42. Također, izvijestio je njemačka tijela da predmetni proizvod nije bio distribuiran u inozemstvu.

               20

               Dana 23. rujna 1997. njemačka su tijela unatoč tome donijela odluku kojom se zabranjuje stavljanje u promet proizvoda Inhaler. U toj su odluci njemačke vlasti, u bitnome, istaknule da, u skladu s mišljenjem Bundesinstitut für Arzneimittel und Medizinprodukte (Saveznog instituta za lijekove i medicinske proizvode, u daljnjem tekstu: BfArM), predmetni medicinski proizvod ne ispunjava bitne zahtjeve iz Priloga I. Direktivi 93/42 u mjeri u kojoj sigurnost njegove primjene nije dovoljno znanstveno dokazana u svjetlu dokaza koje je proizvođač stavio na raspolaganje.

               21

               Dana 7. siječnja 1998. njemačka su tijela Komisiji Europskih zajednica dostavila pismo pod naslovom „Postupak zaštitne klauzule iz članka 8. Direktive 93/42/EEZ u pogledu inhalatora […] ‘Inhaler Broncho Air’, kojim su je izvijestile o svojoj odluci o zabrani kao i o razlozima na kojima se takva odluka temelji.

               22

               Komisija nije donijela odluku nakon obavijesti njemačkih tijela.

         Odluka o zabrani proizvoda effecto

               23

               Od 2002. proizvod za pomoć pri inhalaciji tužitelja je ekskluzivno distribuirao atmed pod nazivom „effecto®“ (u daljnjem tekstu: proizvod effecto). Godine 2003. to je trgovačko društvo također preuzelo njegovu proizvodnju. Od trenutka njegova stavljanja u promet na njemačkom tržištu taj je proizvod nosio CE oznaku kojom se označava njegova sukladnost s bitnim zahtjevima Direktive 93/42.

               24

               Dana 18. svibnja 2005. njemačka su tijela donijela odluku kojom atmedu zabranjuju stavljanje u promet proizvoda effecto. U bitnome, ona su smatrala da postupak ocjenjivanja sukladnosti, posebno klinička ocjena, nije izvršen na primjereni način te da se, stoga, za spomenuti proizvod ne može smatrati da ispunjava bitne zahtjeve predviđene Direktivom 93/42. Njemačka tijela Komisiji nisu priopćila tu odluku sukladno članku 8. stavku 1. Direktive 93/42.

               25

               Dana 16. siječnja i 17. kolovoza 2006. atmed je kontaktirao Komisijine službe radi prijave činjenice da njemačka tijela nisu izvijestila Komisiju o odluci o zabrani stavljanja u promet proizvoda effecto. Prema njoj trebao je biti pokrenut postupak zaštitne klauzule iz članka 8. Direktive 93/42.

               26

               Dana 6. listopada 2006. temeljem informacija dobivenih od atmeda, Komisija je od njemačkih tijela zatražila da se izjasne jesu li uvjeti postupka zaštitne klauzule iz članka 8. stavka 1. Direktive 93/42 bili, po njihovom mišljenju, ispunjeni.

               27

               Dana 12. prosinca 2006. Savezna Republika Njemačka objasnila je Komisiji da je, prema njoj, postupak pokrenut 1998. u pogledu proizvoda Inhaler bio postupak zaštitne klauzule u smislu spomenute odredbe te da novi postupak, za isti proizvod s drugim imenom, ne bi bio opravdan. Nadalje, njemačka su tijela izvijestila Komisiju o njihovim trajnim sumnjama kad je riječ o sukladnosti proizvoda effecto s bitnim zahtjevima iz Direktive 93/42 te su, stoga, od Komisije zatražila da potvrdi njihovu odluku o zabrani.

               28

               Dana 13. prosinca 2006. Komisija je izvijestila atmed o odgovoru njemačkih tijela.

               29

               Dana 18. prosinca 2006. atmed je od Komisije zatražio otvaranje postupka zbog povrede obveze iz članka 226. UEZ‑a protiv Savezne Republike Njemačke, kao i da provede postupak zaštitne klauzule koji je, prema njemu, pokrenut 1998.

               30

               Dana 22. veljače 2007. Komisija je njemačkim tijelima predložila da preispitaju odluku od 18. svibnja 2005. u okviru postupka zaštitne klauzule iz 1998. te da ga provedu na temelju novih informacija. Prema Komisiji na taj bi se način omogućilo izbjegavanje novog obavješćivanja i osigurala veća učinkovitost.

               31

               Dana 18. srpnja 2007. Komisija je izvijestila njemačka tijela o svojem zaključku prema kojemu bi taj predmet odgovarao slučaju neopravdane dodjele CE oznake i da ga, zbog toga, treba razmotriti u svjetlu članka 18. Direktive 93/42. U tom je smislu Komisija dovela u sumnju činjenicu da proizvod effecto ne bi ispunjavao bitne zahtjeve predviđene tom Direktivom. Protivno tome, ona smatra da su dodatni klinički podaci bili potrebni kako bi se dokazalo da je proizvod effecto bio sukladan spomenutim zahtjevima i pozvala je njemačka tijela da usko surađuju s atmedom kako bi se utvrdilo koji podaci nedostaju. Komisija je tužitelju dala primjerak pisma upućenoga njemačkim tijelima u tu svrhu.

               32

               Godine 2008. tužitelj je podnio peticiju Europskom parlamentu o nedostatnom praćenju njegova predmeta od strane Komisije i njegovim štetnim učincima za predmetno poduzeće.

               33

               Dana 12. siječnja 2011. Parlament je usvojio Rezoluciju B7-0026/2011.

               34

               Dana 9. ožujka 2011. tužitelj je od Komisije zatražio plaćanje odštete u iznosu od 170 milijuna EUR za trgovačko društvo atmed AGi130 milijuna EUR za sebe osobno.

               35

               Dana 11. ožujka 2011. Komisija je odbila zahtjev za naknadu štete.

         Postupak i tužbeni zahtjev stranaka

               36

               Aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 27. srpnja 2010. tužitelj je od Općeg suda zahtijevao da mu odobri zahtjev za besplatnu pravnu pomoć iz članka 94. i 95. Poslovnika Općeg suda prije podnošenja tužbe za naknadu štete.

               37

               Rješenjem predsjednika Općeg suda od 13. rujna 2010. Opći sud je prihvatio taj zahtjev.

               38

               Aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 2. svibnja 2011. tužitelj je od Općeg suda zahtijevao da mu odobri zahtjev za dodatnu besplatnu pravnu pomoć iz članka 94. i 95. Poslovnika.

               39

               Rješenjem predsjednika Općeg suda od 9. lipnja 2011. Opći sud je odbio taj zahtjev.

               40

               Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 15. rujna 2011. tužitelj je pokrenuo ovaj postupak.

               41

               Aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 12. siječnja 2012. Savezna Republika Njemačka zatražila je intervenciju na strani Komisije. Rješenjem od 19. travnja 2012. predsjednik sedmog vijeća Općeg suda odobrio je tu intervenciju. Savezna Republika Njemačka podnijela je svoj intervencijski podnesak 4. lipnja 2012.

               42

               Budući da je sastav vijećâ Općeg suda bio izmijenjen, sudac izvjestitelj bio je raspoređen u prvo vijeće, kojemu je ovaj predmet, slijedom toga, bio dodijeljen.

               43

               Na temelju izvještaja suca izvjestitelja Opći sud je (prvo vijeće) odlučio pozvati stranke, u okviru mjera upravljanja postupkom predviđenih člankom 64. Poslovnika, da pisanim putem odgovore na nekoliko pitanja. Stranke su udovoljile tom zahtjevu u predviđenom roku.

               44

               Usmena izlaganja stranaka i njihovi odgovori na pitanja Općeg suda saslušani su na raspravi održanoj 18. lipnja 2013.

               45

               Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        utvrdi kako je Komisija zbog svog propusta u postupku zaštitne klauzule koji je u tijeku od 1998. za sporne medicinske proizvode i zbog izostanka pokretanja postupka zaštitne klauzule iz članka 8. Direktive 93/42 nakon što su njemačka tijela donijela odluku o zabrani distribucije povrijedila obveze koje ima na temelju Direktive 93/42 i prava Unije, te tako izravno nanijela štetu tužitelju;

                        —

                        Komisiji naloži popravljanje štete, čiji iznos treba utvrditi, a koju je prouzročila tužitelju;

                        —

                        Komisiji naloži snošenje troškova.

               46

               Komisija od Općeg suda zahtijeva:

                        —

                        da odbije tužbu kao nedopuštenu s obzirom na to da se odnosi na štetu koja je navodno nastupila prije 29. srpnja 2006. te u svakom slučaju kao neosnovanu;

                        —

                        da tužitelju naloži snošenje troškova.

               47

               Savezna Republika Njemačka podupire Komisijine zahtjeve za odbijanje tužbe za naknadu štete kao neosnovane kao i to da se tužitelju naloži snošenje troškova.

         O pravu

         O dopuštenosti

               48

               Komisija smatra da su prava na popravljanje štete na koje se poziva tužitelj djelomično propisana u skladu s člankom 46. Statuta Suda Europske unije.

               49

               Tužitelj osporava Komisijine navode.

               50

               Treba podsjetiti na to da se, na temelju članka 46. Statuta Suda, primjenjivoga na postupak pred Općim sudom, u skladu s člankom 53. stavkom 1. tog statuta, tužbe protiv Unije u predmetima koji proizlaze iz izvanugovorne odgovornosti ne mogu pokrenuti nakon proteka roka od pet godina od nastanka događaja koji je povod pokretanju postupka. Rok zastare prekida se pokretanjem postupka pred Općim sudom ili ako je prije pokretanja tog postupka oštećena strana podnijela zahtjev nadležnoj instituciji Unije. U potonjem slučaju postupak se mora pokrenuti u roku od dva mjeseca predviđenom u članku 263. UFEU‑a.

               51

               Slijedom ustaljene sudske prakse rok zastare počinje teći onda kada su ispunjeni svi uvjeti o kojima ovisi obveza popravljanja štete i posebno onda kada je šteta koju treba popraviti konkretizirana (presuda Suda od 19. travnja 2007., Holcim (Njemačka/Komisija, C-282/05 P, Zb., str. I-2941., točke 29. i 30. i rješenje Općeg suda od 1. travnja 2009., Perry/Komisija, T‑280/08, još neobjavljeno u Zborniku, t. 36.).

               52

               Osim toga, u slučaju trajne štete, primjenjuje se rok zastare iz članka 46. Statuta Suda, upućivanjem na datum događaja kojim je prekinut rok zastare, na razdoblje koje prethodi tom datumu više od pet godina, te ne utječe na prava koja su nastupila tijekom kasnijih razdoblja (rješenja Općeg suda od 14. prosinca 2005., Arizona Chemical i dr./Komisija, T-369/03, Zb., str. II-5839., t. 116. i od 10. travnja 2008., 2K‑Teint i dr./Komisija i EIB, T‑336/06, još neobjavljeno u Zborniku, t. 106.).

               53

               U ovom slučaju iz spisa predmeta slijedi da je tužitelj Komisiji uputio prethodni zahtjev za naknadu štete koju je pretrpio. Spomenuti zahtjev, podnesen 9. ožujka 2011., ne može se smatrati aktom kojim se prekida zastara u smislu članka 46. Statuta Suda zato što nakon njega nije uslijedilo podnošenje tužbe u roku od iduća dva mjeseca kako je propisano spomenutom odredbom. U tim okolnostima samo se tužba podnesena u ovom predmetu 15. rujna 2011. može smatrati aktom kojim se prekida zastara.

               54

               S obzirom na prethodno navedeno, ovaj se zahtjev, pod pretpostavkom da postoji trajna šteta, mora, u svakom slučaju, odbaciti kao nedopušten u mjeri u kojoj se odnosi na štetu navodno pretrpljenu prije 15. rujna 2006.

         O meritumu

      Uvodna očitovanja

               55

               Na temelju članka 340. stavka 2. UFEU‑a u pogledu izvanugovorne odgovornosti Unija je, u skladu s općim načelima koja su zajednička pravima država članica, dužna naknaditi svaku štetu koju njezine institucije ili službenici prouzroče pri obavljanju svojih dužnosti.

               56

               Prema ustaljenoj sudskoj praksi, da bi postojala izvanugovorna odgovornost Unije, u smislu članka 340. stavka 2. UFEU‑a, zbog nezakonitog postupanja njezinih institucija, mora se kumulativno ispuniti nekoliko uvjeta, tj. postupanje institucija mora biti nezakonito, mora se pretrpjeti stvarna šteta i mora postojati uzročna veza između postupanja i štete na koju se poziva (presuda Suda od 29. rujna 1982., Oleifici Mediterranei/EEZ, 26/81, Zb., str. 3057., t. 16. i presuda Općeg suda od 14. prosinca 2005., Beamglow/Parlament i dr., T-383/00, Zb., str. II-5459., t. 95.).

               57

               U prvom redu, što se tiče uvjeta koji se odnosi na nezakonito postupanje koje se zamjera predmetnoj instituciji ili tijelu, sudska praksa nalaže utvrđivanje dovoljno ozbiljne povrede pravnog pravila koje za cilj ima dodjeljivanje prava pojedincima (presuda Suda od 4. srpnja 2000., Bergaderm i Goupil/Komisija, C-352/98 P, Zb., str. I-5291., t. 42). Kad je riječ o uvjetu prema kojem povreda mora biti dovoljno ozbiljna, odlučujući kriterij za utvrđenje da je uvjet ispunjen jest očito i ozbiljno nepoštovanje od strane predmetne institucije ili predmetnog tijela Unije ograničenja kojima je omeđeno njihovo diskrecijsko pravo. Kada ta institucija ili tijelo ima znatno smanjenu ili nema nikakvu marginu prosudbe, obična povreda prava Unije dostatna je za utvrđivanje postojanja dovoljno ozbiljne povrede (presuda Suda od 10. prosinca 2002., Komisija/Camar i Tico, C-312/00 P, Zb., str. I-11355., t. 54., i presuda Općeg suda od 12. srpnja 2001., Comafrica i Dole Fresh Fruit Europe/Komisija, T-198/95, T-171/96, T-230/97, T-174/98 i T-225/99, Zb., str. II-1975., t. 134.).

               58

               Nadalje, kad je riječ o uvjetu postojanja stvarne štete, odgovornost Unije može postojati samo ako je tužitelj pretrpio stvarnu i odredivu štetu (presuda Općeg suda od 16. siječnja 1996. Candiotte/Vijeće, T-108/94, Zb., str. II-87., t. 54.). Na tužitelju je da pruži dokaze sudu Unije radi utvrđivanja postojanja i opsega takve štete (presuda Suda od 21. svibnja 1976., Roquette frères/Komisija, 26/74, Zb., str. 677., t. 22. do 24., i presuda Općeg suda od 9. siječnja 1996., Koelman/Komisija, T-575/93, Zb., str. II-1., t. 97.).

               59

               Naposljetku, kad je riječ o uvjetu koji se odnosi na postojanje uzročne veze između navodnog postupanja i štete na koju se poziva, navedena šteta mora dovoljno izravno proizlaziti iz postupanja koje se zamjera, a potonje mora predstavljati odlučujući uzrok štete, dok ne postoji obveza popravljanja svake štetne posljedice, čak i one udaljene, nezakonite situacije (vidjeti presudu Suda od 4. listopada 1979., Dumortier i dr./Vijeće, 64/76, 113/76, 167/78, 239/78, 27/79, 28/79 i 45/79, Zb., str. 3091., t. 21. i presudu Općeg suda od 10. svibnja 2006., Galileo International Technology i dr./Komisija, T-279/03, Zb., str. II-1291., t. 130 i navedenu sudsku praksu). Na tužitelju je da pruži dokaz o postojanju uzročne veze između postupanja koje se zamjera i štete na koju se poziva (vidjeti presudu Općeg suda od 30. rujna 1998., Coldiretti i dr./Vijeće i Komisija, T-149/96, Zb., str. II-3841., t. 101. i navedenu sudsku praksu).

               60

               Kako jedan od triju uvjeta za postojanje izvanugovorne odgovornosti Unije nije ispunjen, zahtjeve za naknadu štete treba odbiti, a da se ne ispituje jesu li ispunjena druga dva uvjeta (vidjeti, u tom smislu, presudu Suda od 15. rujna 1994., KYDEP/Vijeće i Komisija, C-146/91, Zb., str. I-4199, t. 81. i presudu Općeg suda od 20. veljače 2002., Förde‑Reederei/Vijeće i Komisija, T-170/00, Zb., str. II-515., t. 37.). Nadalje, sud Unije nije dužan ispitati postojanje tih uvjeta određenim redoslijedom (presuda Suda od 9. rujna 1999., Lucaccioni/Komisija, C-257/98 P, Zb., str. I-5251., t. 13.).

               61

               U ovom slučaju tužitelj tvrdi da su ispunjena tri uvjeta za postojanje izvanugovorne odgovornosti Unije koje nalaže sudska praksa. Opći sud smatra da je potrebno ponajprije ispitati postojanje nezakonitog postupanja koje se zamjera Komisiji, zatim postojanje navodne štete i, konačno, postojanje uzročne veze između dvaju prethodnih elemenata.

         O nezakonitom postupanju

               62

               Tužitelj u bitnome ističe da je Komisija povrijedila obveze koje ima na temelju članka 8. Direktive 93/42. Kao prvo, Komisiji zamjera da nije donijela nikakvu odluku nakon primitka pisma od 7. siječnja 1998. u vezi sa zabranom stavljanja u promet proizvoda Inhaler. Kao drugo, tvrdi da je Komisija trebala pokrenuti postupak zaštitne klauzule u trenutku kad je saznala za postojanje odluke o zabrani stavljanja u promet proizvoda effecto, donesene 18. svibnja 2005. Kao treće, tužitelj tvrdi da se dvama propustima Komisije krši Povelja o temeljnim pravima Europske unije.

         – O zabrani proizvoda Inhaler

               63

               Kad je riječ o zabrani proizvoda Inhaler, tužitelj navodi da su njemačka tijela pismom od 7. siječnja 1998. pokrenula postupak zaštitne klauzule, ali da ga Komisija nikad nije dovršila donošenjem konačne odluke. Tužitelj tvrdi da to predstavlja propust u suprotnosti s Direktivom 93/42 s obzirom na to da, kako slijedi iz članka 8. stavka 2. ove Direktive, kada Komisija primi obavijest o nacionalnoj odluci kojom se zabranjuje stavljanje u promet medicinskog proizvoda, ona mora donijeti odluku kojom se utvrđuje je li takva mjera opravdana ili ne. Nadalje, u skladu s člankom 8. stavkom 4. Direktive 93/42, Komisija je morala obavijestiti državu članicu o svojoj odluci kao i stranke na koje odnosi taj postupak.

               64

               Komisija poriče ove navode.

               65

               Opći sud najprije podsjeća na to da Direktiva 93/42, kako slijedi iz njezine uvodne izjave 3, za cilj ima usklađivanje zahtjeva u vezi sa sigurnošću i zaštitom zdravlja u odnosu na korištenje medicinskih proizvoda da bi se jamčilo slobodno kretanje tih proizvoda na unutarnjem tržištu (presuda Suda od 19. studenoga 2009., Nordiska Dental, C-288/08, Zb., str. I-11031., t. 19.). Direktivom 93/42 stoga se nastoji pomiriti cilj zaštite javnog zdravlja s načelom slobodnoga kretanja robe (presude Suda od 14. lipnja 2007., Medipac‑Kazantzidis, C-6/05, Zb., str. I-4557., t. 52., i od 22. studenoga 2012., Brain Products, C‑219/11, t. 28.).

               66

               Na temelju članka 2. Direktive 93/42 medicinski proizvodi koji ulaze u njezino područje primjene ne mogu biti stavljeni u promet ako ne ispunjavaju zahtjeve iz te Direktive. Prema članku 3. Direktive 93/42 to znači, u bitnome, da medicinski proizvodi moraju poštovati bitne zahtjeve iz njezinog Priloga I.

               67

               Nadalje, člankom 4. Direktive 93/42 se predviđa da države članice ne smiju stavljati nikakve prepreke na svom državnom području stavljanju u promet ili stavljanju u uporabu medicinskih proizvoda koji ispunjavaju bitne zahtjeve utvrđene u toj Direktivi i koji nose, u skladu s člankom 17. stavkom 1. ove Direktive, CE oznaku. Te se proizvode, od trenutka kada odgovaraju usklađenim normama i kada su potvrđeni u skladu s postupcima predviđenima spomenutom Direktivom, mora smatrati usklađenima s navedenim bitnim zahtjevima i, slijedom toga, primjerenima za uporabu za koju su namijenjeni. Nadalje, ti bi medicinski proizvodi trebali imati koristi od slobodnog kretanja unutar Unije (presude Medipac‑Kazantzidis, t. 65. supra, t. 42. i Nordiska Dental, t. 65. supra, t. 22.).

               68

               Presumpcija sukladnosti medicinskih proizvoda ipak može biti oborena (presude Medipac‑Kazantzidis, t. 65. supra, t. 44., i Nordiska Dental, t. 65. supra, t. 23.).

               69

               Osobito, člankom 8. stavkom 1. Direktive 93/42 od država članica se zahtijeva da, nakon što su utvrdile postojanje rizika u svezi s medicinskim proizvodima za koje je potvrđeno da su sukladni s tom Direktivom, poduzmu sve odgovarajuće privremene mjere kako bi povukle te medicinske proizvode iz prometa ili da zabrane ili ograniče njihovo stavljanje u promet ili stavljanje u uporabu. U tim okolnostima predmetna država članica, sukladno istoj odredbi, odmah obavješćuje Komisiju o donesenim mjerama posebno precizirajući razloge zbog kojih su one donesene. U skladu s člankom 8. stavkom 2. Direktive 93/42, Komisija, sa svoje strane, ispituje jesu li privremene mjere opravdane te, ako jesu, odmah obavješćuje državu članicu koja je pokrenula inicijativu za donošenje takvih mjera kao i druge države članice (presude Medipac‑Kazantzidis, t. 65. supra, t. 46., i Nordiska Dental, t. 65. supra, t. 24.).

               70

               Članak 8. stavak 3. Direktive 93/42 određuje da, ako se pokaže da medicinski proizvod, iako nosi CE oznaku, ipak nije u skladu s bitnim zahtjevima predviđenima tom Direktivom, predmetna država članica poduzima odgovarajuće mjere te o tome obavješćuje Komisiju i druge države članice. Nadalje, iz članka 18. spomenute Direktive proizlazi da je, kada neka država članica utvrdi da je navedena oznaka stavljena neopravdano, proizvođač ili njegov ovlašteni zastupnik s poslovnim nastanom u Uniji dužan prestati s takvom povredom pod uvjetima koje propiše ta država članica (presuda Medipac‑Kazantzidis, t. 65. supra, t. 47.).

               71

               U ovom je slučaju među strankama nesporno da Komisija nije donijela nikakvu odluku nakon što je primila pismo od 7. siječnja 1998. u svezi sa zabranom stavljanja u promet proizvoda Inhaler. Ipak, stranke se ne slažu o tome što je bila obveza Komisije nakon primitka tog pisma. Dok tužitelj ističe da je pismo od 7. siječnja 1998. predstavljalo obavijest o zaštitnoj klauzuli u smislu članka 8. stavka 2. Direktive 93/42 i da je Komisija trebala donijeti odluku na temelju te iste odredbe, potonja, s druge strane, smatra da ju se tim pismom samo obavijestilo o slučaju neopravdano stavljene CE oznake na temelju članka 18. Direktive 93/42 i da, slijedom toga, u svjetlu članka 8. stavka 3. te iste Direktive, ona nije bila dužna postupati.

               72

               U tom smislu Opći sud, prije svega, primjećuje da tužitelj ne osporava to da je proizvod Inhaler bio medicinski proizvod u smislu članka 1. Direktive 93/42 i da se, stoga, na njega primjenjuju odredbe te Direktive, kao ni to da je za njegovo stavljanje u promet morao ispuniti bitne zahtjeve predviđene u Prilogu I. Tužitelj također priznaje da je navedeni proizvod prvotno bio stavljen u promet s CE oznakom radi označavanja njegove sukladnosti s odredbama Direktive 93/42.

               73

               Zatim je na raspravi Komisija precizirala da tužitelj nije dalje osporavao da proizvod Inhaler pripada klasi rizika I. medicinskih proizvoda u smislu članka 9. i Priloga IX. Direktivi 93/42. U tom smislu treba istaknuti da je, u skladu s člankom 11. stavkom 5. Direktive 93/42, za proizvode klase rizika I. proizvođač medicinskog proizvoda dužan osigurati, pod vlastitom odgovornošću, sukladnost spomenutog proizvoda s bitnim zahtjevima Direktive 93/42 radi stavljanja CE oznake prije njegovog stavljanja u promet. Nadalje, u skladu s postupkom iz Priloga VII., proizvođač je radi inspekcije trebao staviti na raspolaganje nacionalnim tijelima osim EZ izjave o sukladnosti kojom se jamči i izjavljuje sukladnost proizvoda s bitnim zahtjevima te opširnu tehničku dokumentaciju kojom se dokazuje ta sukladnost. Tehnička dokumentacija osobito sadržava analizu rizika i kliničke podatke u skladu s Prilogom X. Direktivi 93/42 kao i označivanja te upute za uporabu.

               74

               Naposljetku, pismom od 7. siječnja 1998. Savezna Republika Njemačka izvijestila je Komisiju da, kako su njemačka tijela već utvrdila u svojem nacrtu odluke iz 1996. i u odluci od 23. rujna 1997. (vidjeti gore navedene točke 18. i 20.), proizvođač proizvoda Inhaler nije bio u mogućnosti dostaviti kliničke podatke kojima bi se mogla utvrditi sigurnost i zajamčena učinkovitost proizvoda u smislu bitnih zahtjeva iz Direktive 93/42. Posebice, kako navode spomenuta tijela, koja su se u tom smislu oslonila na mišljenje BfArM‑a, dokazi koje je dostavio proizvođač navedenog proizvoda nisu bili dovoljni da bi se njima otklonile sumnje kad je riječ o dovođenju u opasnost korištenjem inhalatora kao ni za dokazivanje da su ispunjeni bitni zahtjevi predviđeni točkama 1. i 3. Priloga I. Direktivi 93/42. Štoviše, njemačka su tijela Komisiju obavijestila da su izostale informacije koje su trebale pratiti medicinski proizvod kako bi se on mogao ispravno i sigurno koristiti u skladu s točkom 13.6. Priloga I. Direktivi 93/42.

               75

               Iz toga slijedi da su njemačka tijela bila suočena sa slučajem u kojem je proizvođač neopravdano stavio CE oznaku na proizvod Inhaler s obzirom na to da, u suštini, provjera sukladnosti spomenutog proizvoda s bitnim zahtjevima nije bila izvršena u skladu s Direktivom 93/42 i, posebice, nije poštovan ni Prilog VII. ni Prilog X. te Direktive. U tom smislu treba istaknuti to da je trgovačko društvo distributer samo priznalo, u pismu koje je poslalo njemačkim tijelima 22. svibnja 1997. (vidjeti gore navedenu točku 19.), potrebu za provođenjem dodatnih studija i testova o sukladnosti medicinskog proizvoda s Direktivom 93/42.

               76

               U tim okolnostima pismo koje su njemačka tijela uputila Komisiji 7. siječnja 1998. ne može se smatrati pismom namijenjenim obavješćivanju Komisije o odluci o zabrani stavljanja u promet donesenoj u skladu s člankom 18. Direktive 93/42.

               77

               Osim toga, s obzirom na to da se člankom 8. stavkom 3. Direktive 93/42 samo utvrđuje obveza za državu članicu da obavijesti Komisiju o odluci o zabrani stavljanja u promet, a ne obveza postupanja po njoj (vidjeti također navedenu sudsku praksu u gore navedenoj točki 70.), treba utvrditi da Komisija nije bila dužna donijeti nikakvu odluku nakon primitka spomenutog pisma.

               78

               Prethodna ocjena ne može biti dovedena u pitanje okolnošću da se u naslovu pisma od 7. siječnja 1998. pozivalo na postupak zaštitne klauzule predviđen člankom 8. Direktive 93/42.

               79

               Treba podsjetiti, u tom smislu, na to da, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, ispitivanje pravnog značaja upravnog akta treba provoditi gledajući njegov smisao, a ne njegov formalni oblik (vidjeti, u tom smislu, presudu Suda od 11. studenoga 1981., IBM/Komisija, 60/81, Zb., str. 2639., t. 9. i presudu Općeg suda od 29. siječnja 2002., Van Parys i Pacific Fruit Company/Komisija, T-160/98, Zb., str. II-233., t. 60.).

               80

               U ovom slučaju činjenica da se u naslovu pisma od 7. siječnja 1998. pozivalo na postupak zaštitne klauzule u skladu s člankom 8. Direktive 93/42 ne umanjuje zaključak prema kojemu se spomenutim pismom, u svjetlu njegova sadržaja i utemeljenosti na odluci o zabrani od 23. rujna 1997., Komisiju obavijestilo o slučaju neopravdano stavljene CE oznake, tako da se na teret Komisije ne može utvrditi nikakva obveza donošenja odluke na temelju članka 8. stavka 2. Direktive 93/42. Osim toga, treba istaknuti to da su na raspravi njemačka tijela priznala, u odgovoru na pitanje koje je postavio Opći sud, da je tekst pisma od 7. siječnja 1998. bio pogrešan te da je do te pogreške došlo zbog činjenice da je odluka o proizvodu Inhaler bila jedna od prvih odluka koje su spomenuta tijela donijela u okviru Direktive 93/42.

               81

               Tužitelj nadalje tvrdi da potreba za donošenjem konačne odluke od strane Komisije na temelju članka 8. stavka 2. Direktive 93/42 počiva na činjenici da svaki proizvođač na kojeg se odnosi odluka o zabrani mora imati mogućnost znati je li odluka o zabrani stavljanja u promet nacionalnih tijela opravdana ili ne. U bitnome, on smatra da je, u izostanku intervencije Komisije, pravo na slobodno kretanje medicinskih proizvoda koje se preporučuje Direktivom 93/42 bilo poništeno.

               82

               Ipak, Opći sud utvrđuje da se Direktivom 93/42 predviđa to da nacionalni sudovi provjeravaju zakonitost odluka o zabrani stavljanja u promet koje donesu nacionalna tijela u tom području. Člankom 19. Direktive 93/42 osobito se predviđa da svaka odluka donesena na temelju te Direktive od strane nacionalnih tijela, radi zabrane ili ograničenja stavljanja u promet ili radi povlačenja medicinskog proizvoda iz prometa, mora biti priopćena zainteresiranoj stranci uz precizno navođenje pravnih lijekova koji joj stoje na raspolaganju u skladu s važećim nacionalnim pravom u predmetnoj državi članici i s rokovima za izjavljivanje tih pravnih lijekova. U ovom slučaju iz pisma od 23. rujna 1997. slijedi da su njemačka tijela tužitelju navela koji mu pravni lijekovi stoje na raspolaganju radi pobijanja odluke spomenutih tijela. Osim toga, tužitelj u svojim podnescima navodi kako je nadležnom njemačkom nacionalnom tijelu podnio prigovor radi pobijanja zakonitosti odluke o zabrani proizvoda Inhaler.

               83

               Naposljetku, tužitelj ističe da, u ovom slučaju, obveza Komisije da donese odluku na temelju članka 8. stavka 2. Direktive 93/42 izvire iz načela dobrog upravljanja, kako je opisano u, s jedne strane, Bijeloj knjizi o europskom upravljanju (SL 2001, C 287, str. 1., u daljnjem tekstu: Bijela knjiga) [neslužbeni prijevod] i, s druge strane, Vodiču za provedbu direktiva utemeljenom na novom pristupu i na globalnom pristupu Komisije (u daljnjem tekstu: Vodič).

               84

               U tom smislu je, u prvom redu, važno podsjetiti na to da je Bijela knjiga samo dokument koji sadrži prijedloge djelovanja Unije u specifičnom području. Općenito govoreći, Bijela je knjiga često nastavak Zelene knjige, čiji je cilj pokretanje postupka savjetovanja na europskoj razini. Radi se stoga o obavijesti namijenjenoj pokretanju političke rasprave, a ne stvaranju obveza Komisije u slučaju kao što je ovaj.

               85

               Nadalje, Vodič, osim što ne može predstavljati pravnu osnovu za obvezu Komisije u smislu u kojem to tvrdi tužitelj, navodi da se mjere koje trebaju poduzeti nacionalna tijela i Komisija u slučaju kršenja odredaba direktiva pod nazivom „novi pristup“, kao što je Direktiva 93/42, moraju donijeti za svaki pojedinačni slučaj, na osnovi vrste utvrđene neusklađenosti. Prema Vodiču slučajevi kao što je ovaj, u kojemu obveza stavljanja na raspolaganje nadležnim tijelima informacija koje se zahtijevaju Direktivom, kao što su tehnička dokumentacija ili klinički podaci, nije u potpunosti ispunjena, posebice predstavljaju primjere „značajne nesukladnosti“. U tim slučajevima nacionalna su tijela dužna od proizvođača zahtijevati da prekine s povredom, ograničiti ili zabraniti stavljanje u promet predmetnog proizvoda i, prema potrebi, osigurati da spomenuti proizvod bude povučen iz prometa. Slučajevi „manje nesukladnosti“, za razliku od onih koji proizlaze iz „značajne nesukladnosti“, također obuhvaćeni vodičem, ne opravdavaju pokretanje postupka zaštitne klauzule predviđenoga člankom 8. stavkom 2. Direktive 93/42 (vidjeti točku 8.2.2 Vodiča pod naslovom „Korektivna djelovanja“).

               86

               S obzirom na prethodno navedeno, treba zaključiti da se, suprotno onome što tvrdi tužitelj, i iako je izostanak reakcije Komisije nakon što su je njemačka tijela obavijestila o zabrani proizvoda Inhaler vrijedan žaljenja, ne može izvući zaključak o nezakonitom postupanju te institucije iz činjenice da ona nije donijela odluku na temelju članka 8. stavka 2. Direktive 93/42 slijedom spomenute obavijesti.

         – O zabrani proizvoda effecto

               87

               Kad je riječ o zabrani proizvoda effecto, tužitelj, u bitnome, ističe dva prigovora. Prvi se prigovor temelji na navodu da je Komisija trebala donijeti odluku na temelju članka 8. stavka 2. Direktive 93/42 čak i u nedostatku formalne obavijesti od strane njemačkih tijela. U tom smislu tužitelj smatra da je Komisija trebala postupiti u trenutku kad je saznala za postojanje odluke o zabrani proizvoda effecto. Drugi se prigovor temelji na navodu da je Komisija u najmanju ruku trebala pokrenuti postupak zbog povrede protiv Savezne Republike Njemačke kako bi potonjoj naložila da priopći spomenutu odluku o zabrani.

               88

               Komisija osporava te navode.

               89

               Kad je riječ o prvom prigovoru, koji za cilj ima, u bitnome, utvrđenje da je Komisija na vlastitu inicijativu trebala pokrenuti postupak zaštitne klauzule u pogledu proizvoda effecto, treba najprije utvrditi da se, kako navodi Komisija, tim prigovorom ne poštuje podjela nadležnosti uspostavljena između nje i država članica Direktivom 93/42. Treba istaknuti to da je, u skladu s člankom 8. stavkom 1. ove Direktive, na državama članicama da poduzmu potrebne mjere da se medicinski proizvodi kojima se ugrožava zdravlje i sigurnost pacijenata ne mogu staviti u promet. U tim okolnostima Direktivom se predviđa sustav u kojemu su za nadzor tržišta nadležna nacionalna tijela, a ne Komisija. Štoviše, prema članku 8. Direktive 93/42, inicijativa za postupak zaštitne klauzule u isključivoj je nadležnosti država članica u smislu da samo potonje mogu pokrenuti navedeni postupak. U tom se smislu mora utvrditi da članak 8. Direktive 93/42 ne predviđa to da Komisija može na vlastitu inicijativu obavijestiti države članice o svojim utvrđenjima u svezi s nacionalnim mjerama.

               90

               Nadalje, tužitelj navodi da svako drugo rješenje osim obveze Komisije da po službenoj dužnosti pokrene postupak zaštitne klauzule ne bi bilo učinkovito. U tom je smislu dovoljno podsjetiti na to da, u skladu s načelom dodjeljivanja nadležnosti iz članka 5. stavka 2. UEU‑a, Unija djeluje samo u granicama nadležnosti koje su joj države članice dodijelile Ugovorima kako bi postigla njima određene ciljeve. U tom slučaju Komisija nije mogla postupati izvan nadležnosti utvrđenih Direktivom 93/42 i to joj se ne može prigovoriti pozivanjem na kriterij učinkovitosti.

               91

               Naposljetku, kad je riječ o tužiteljevom navodu prema kojemu je Komisija povrijedila svoje obveze ne postupajući nakon što je saznala za odluku o zabrani proizvoda effecto, treba utvrditi da taj navod nema činjenične osnove.

               92

               U prvom redu, e‑pošta od 16. siječnja 2006. koja je, prema tužitelju, trebala poslužiti kao osnova za djelovanje Komisije, sadržavala je samo apstraktna pitanja, bez ikakvoga konkretnog pozivanja na odluku o zabrani od 18. svibnja 2005. Komisija nije mogla znati, s obzirom na sadržaj te e‑pošte, da su njemačka tijela donijela odluku o zabrani u pogledu spornoga medicinskog proizvoda. Drugo, čim je Komisija saznala za odluku o zabrani proizvoda effecto, na temelju tužiteljevih dodatnih informacija, poduzela je nekoliko koraka kako bi utvrdila je li odluka o zabrani njemačkih tijela bila opravdana. Komisija se, kao prvi korak, obratila spomenutim tijelima zahtijevajući od njih razloge kojima su se rukovodila kada nisu obavijestila o odluci o zabrani na temelju članka 8. stavka 1. Direktive 93/42. Kao drugi korak, Komisija je izrazila namjeru da ispita njemačku odluku na osnovi članka 18. Direktive 93/42 radi izbjegavanja nove obavijesti. Nadalje, Komisija je redovito izvješćivala tužitelja kako o odgovorima njemačkih tijela na pitanja koja im je postavila tako i o svojem djelovanju (vidjeti gore navedene točke 26. do 31.).

               93

               Stoga prvi prigovor treba odbiti.

               94

               Kad je riječ o drugom prigovoru, u kojemu tužitelj svoj zahtjev odštetni zahtjev temelji na činjenici da Komisija nije pokrenula postupak zbog povrede obveze protiv Savezne Republike Njemačke u skladu s člankom 226. UEZ‑a, dovoljno je podsjetiti na to da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, Komisija raspolaže diskrecijskom ovlašću u svezi s pokretanjem postupka zbog povrede (presuda Suda od 14. veljače 1989., Star Fruit/Komisija, 247/87, Zb., str. 291., t. 11. i rješenje Općeg suda od 12. studenoga 1996., SDDDA/Komisija, T-47/96, Zb., str. II-1559., t. 42.). Unatoč pozivu Komisiji da pokrene postupak zbog povrede obveze, treba ustvrditi to da Komisija nije bila dužna pokrenuti takav postupak, tako da njegovo nepokretanje ne predstavlja povredu pravnog pravila Unije.

               95

               Stoga drugi prigovor treba odbiti.

               96

               Iz toga slijedi da se, suprotno onome što tvrdi tužitelj, ne može izvući nikakav zaključak o nezakonitom postupanju Komisije iz činjenice da ona nije pokrenula postupak zaštitne klauzule na temelju članka 8. stavka 2. Direktive 93/42 kao ni iz činjenice da nije pokrenula ni postupak na temelju članka 226. UEZ‑a u trenutku kad je saznala za odluku njemačkih tijela o zabrani proizvoda effecto u 2005.

         – O povredi Povelje o temeljnim pravima

               97

               U okviru replike tužitelj ističe prigovor da je Komisija povrijedila njegova temeljna prava kako su predviđena u Povelji o temeljnim pravima. U bitnome, on smatra da propust Komisije kao i nemogućnost trženja njegovih medicinskih proizvoda predstavljaju povredu slobode izbora zanimanja, slobode poduzetništva i prava na vlasništvo kako su predviđeni člancima 15., 16. i 17. spomenute Povelje.

               98

               Opći sud podsjeća na to da je, na temelju članka 48. stavka 2. prvog podstavka Poslovnika, tijekom postupka zabranjeno iznositi nove razloge, osim ako se ne temelje na pravnim ili činjeničnim pitanjima za koja se saznalo tijekom postupka.

               99

               U ovom slučaju treba ustvrditi da su navodi tužitelja u svezi s povredom temeljnih prava prvi put u fazi replike i da se ne temelje na pravnim ili činjeničnim pitanjima za koja se saznalo tijekom postupka. Oni ne predstavljaju ni dopunu razloga koji je tužitelj prethodno istaknuo.

               100

               Stoga tužiteljeve navode treba odbaciti kao nedopuštene.

         – O tužbenom zahtjevu za utvrđenje nezakonitog postupanja

               101

               Iz gore navedenih točaka 62. do 100. slijedi da tužitelj nije dokazao da je Komisija povrijedila obveze koje ima na temelju članka 8. Direktive 93/42 niti da je povrijedila drugo pravno pravilo Unije u smislu sudske prakse iz gore navedene točke 57. Stoga se u ovom slučaju ne može utvrditi nikakvo nezakonito postupanje.

         O šteti i uzročnoj vezi

               102

               U skladu sa sudskom praksom iz gore navedene točke 60., uvjeti za nastanak izvanugovorne odgovornosti Unije su kumulativni. Izostanak samo jednog od navedenih uvjeta dovoljan je za zaključak o nepostojanju takve odgovornosti.

               103

               U ovom slučaju, kako slijedi i iz gore navedene točke 101., tužitelj nije dokazao da je ispunjen uvjet za utvrđenje nezakonitosti postupanja Komisije.

               104

               Stoga tužiteljev zahtjev za naknadu štete koju je navodno pretrpio zbog zabrane stavljanja u promet proizvoda Inhaler i effecto 1998. i 2005., treba, u dijelu u kojem za njega nije nastupila zastara, u svakom slučaju odbiti kao neosnovan bez potrebe ispitivanja jesu li u ovom slučaju ispunjena druga dva uvjeta za spomenutu odgovornost.

               105

               Uzimajući u obzir sve prethodno navedeno, tužbu treba odbiti u cijelosti.

         Troškovi

               106

               U skladu s člankom 87. stavkom 2. Poslovnika, svakoj stranci koja izgubi spor nalaže se snošenje troškova, ako je postavljen takav zahtjev. Budući da je Komisija postavila zahtjev da se tužitelju naloži snošenje troškova i da on nije uspio u postupku, tužitelju se nalaže snošenje vlastitih troškova kao i troškova Komisije.

               107

               U skladu s člankom 87. stavkom 4. prvim podstavkom Poslovnika, države članice koje su intervenirale u postupak snose vlastite troškove. Stoga Saveznoj Republici Njemačkoj valja naložiti snošenje vlastitih troškova.

               Slijedom navedenog,
               OPĆI SUD (prvo vijeće)
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Tužba se odbija.

                           2.

                           Christophu Kleinu nalaže se snošenje vlastitih troškova kao i troškova Europske komisije.

                           3.

                           Savezna Republika Njemačka snosi vlastite troškove.

                           Frimodt Nielsen

                           Kancheva

                           Buttigieg

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu, 21. siječnja 2014.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački


Presuda Suda (treće vijeće) od 16. lipnja 2005.#Komisija Europskih zajednica protiv Talijanske Republike.#Povreda obveze države članice - Direktiva 98/44/EZ - Dopuštenost.#Predmet C-456/03.


Presuda Općeg suda (peto vijeće) od 16. srpnja 2014. # Erreà Sport SpA protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Predmet T-36/13.


title: Presuda Suda (prvo vijeće) od 12. svibnja 2016.#Toorank Productions BV protiv Staatssecretaris van Financiën.#Zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Hoge Raad der Nederlanden.#Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednička carinska tarifa – Tarifno razvrstavanje – Kombinirana nomenklatura – Tarifni broj 2206 – Tarifni broj 2208 – Alkoholna pića dobivena fermentacijom i zatim pročišćavanjem – Dodavanje aditiva alkoholnim pićima dobivenima fermentacijom i zatim pročišćavanjem – Pića koja su izgubila svojstva pića koja potpadaju pod tarifni broj 2206.#Spojeni predmeti C-532/14 i C-533/14.

text:
      PRESUDA SUDA (prvo vijeće)
   12. svibnja 2016. (
         *1
      )
   „Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednička carinska tarifa — Tarifno razvrstavanje — Kombinirana nomenklatura — Tarifni broj 2206 — Tarifni broj 2208 — Alkoholna pića dobivena fermentacijom i zatim pročišćavanjem — Dodavanje aditiva alkoholnim pićima dobivenima fermentacijom i zatim pročišćavanjem — Pića koja su izgubila svojstva pića koja potpadaju pod tarifni broj 2206“
   U spojenim predmetima C‑532/14 i C‑533/14,
   povodom zahtjevâ za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koje je uputio Hoge Raad der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske), odlukama od 24. listopada 2014., koje je Sud zaprimio 24. studenoga 2014., u postupcima

      Toorank Productions BV

   protiv

      Staatssecretaris van Financiën,

   SUD (prvo vijeće),
   u sastavu: R. Silva de Lapuerta, predsjednica vijeća, A. Arabadjiev, C. G. Fernlund, S. Rodin (izvjestitelj) i E. Regan, suci,
   nezavisni odvjetnik: M. Campos Sánchez‑Bordona,
   tajnik: A. Calot Escobar,
   uzimajući u obzir pisani postupak,
   uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

            —

            za Toorank Productions BV, G. van Slooten, belastingadviseur,

            —

            za nizozemsku vladu, B. Koopman, M. Bulterman i H. Stergiou, u svojstvu agenata,

            —

            za grčku vladu, K. Nasopoulou, u svojstvu agenta,

            —

            za poljsku vladu, B. Majczyna, u svojstvu agenta,

            —

            za Europsku komisiju, A. Caeiros i W. Roels, u svojstvu agenata,

      saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 19. siječnja 2016.,
   donosi sljedeću

      Presudu

            1

            Zahtjevi za prethodnu odluku odnose se na tumačenje Kombinirane nomenklature (u daljnjem tekstu: KN) iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL 1987., L 256, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3.), u verzijama koje proizlaze iz Uredbe Komisije (EZ) br. 1719/2005 od 27. listopada 2005. (SL 2005., L 286, str. 1.) i Uredbe Komisije (EZ) br. 1214/2007 od 20. rujna 2007. (SL 2007., L 286, str. 1.).

            2

            Zahtjevi su podneseni u okviru sporova između Toorank Productionsa BV i Staatssecretaris van Financiën (državni tajnik za financije) u vezi s tarifnim razvrstavanjem alkoholnih pića.

      Pravni okvir

      HS

            3

            Vijeće za carinsku suradnju, koje je postalo Svjetska carinska organizacija (WCO), osnovano je konvencijom o osnivanju tog vijeća, sklopljenom u Bruxellesu 15. prosinca 1950. Harmonizirani sustav nazivlja i brojčanog označavanja robe (u daljnjem tekstu: HS) koji je izradio WCO uspostavljen je Međunarodnom konvencijom o Harmoniziranom sustavu nazivlja i brojčanog označavanja robe sklopljenom u Bruxellesu 14. lipnja 1983. i prihvaćenom zajedno s Protokolom o njezinim izmjenama od 24. lipnja 1986. u ime Europske ekonomske zajednice Odlukom Vijeća 87/369/EEZ od 7. travnja 1987. (SL L 1987., str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 6., str. 3.).

            4

            Na temelju članka 3. stavka 1. navedene međunarodne konvencije, svaka se ugovorna strana obvezuje uskladiti svoje tarifne i statističke nomenklature s HS‑om, koristiti se svim njegovim tarifnim brojevima i podbrojevima kao i pripadajućim brojčanim oznakama bez dodavanja ili preinaka te slijediti brojčani niz navedenog sustava. Svaka ugovorna strana obvezuje se također primijeniti opća pravila za tumačenje HS‑a kao i sve napomene za odsjeke, poglavlja i podbrojeve HS‑a te da im neće preinačiti opseg.

            5

            Pod uvjetima utvrđenima u članku 8. iste konvencije, WCO odobrava napomene s objašnjenjem i mišljenja o razvrstavanju koje je usvojio Odbor za HS.

            6

            Tarifni broj 22.06 HS‑a glasi „Ostala fermentirana pića (primjerice, jabukovača, kruškovača, medovina); mješavine fermentiranih pića i mješavine fermentiranih i bezalkoholnih pića koje nisu navedene ni obuhvaćene na drugome mjestu” [neslužbeni prijevod]. U drugom stavku napomene s objašnjenjem HS‑a koja se odnosi na taj tarifni broj propisano je:
            „Sva ta pića mogu biti prirodno ili umjetno pjenušava dodavanjem ugljikova dioksida. Ona ovdje ostaju razvrstana čak i ako im je dodan alkohol ili je njihov udio alkohola povećan drugom fermentacijom, pod uvjetom da zadrže karakter proizvoda koji su razvrstani u ovaj tarifni broj.” [neslužbeni prijevod]

            7

            Tarifni broj 22.08 HS‑a glasi „Etilni alkohol koji nije denaturiran s volumnim udjelom alkohola manjim od 80 % vol.; rakije, likeri i ostala jaka alkoholna pića” [neslužbeni prijevod]. U napomeni s objašnjenjem HS‑a koja se odnosi na taj tarifni broj propisuje se:
            „Ovaj tarifni broj obuhvaća, s jedne strane, i bez obzira na njihov udio alkohola:
            [...]

                     B)

                     Likere, alkoholna pića kojima je dodan šećer, med ili druga prirodna sladila i ekstrakti ili esencije (primjerice, alkoholna pića dobivena destilacijom ili miješanjem etilnog alkohola ili drugih destiliranih pića s jednim ili više sljedećih proizvoda: voćem, cvjetovima ili drugim dijelovima biljaka, ekstraktima, esencijama, eteričnim uljima ili sokovima, uključujući koncentrirane). Ti proizvodi tako uključuju likere sastavljene od šećernih kristala, likere od voćnih sokova, likere na osnovi jaja, likere na biljnoj osnovi, likere od bobičastog voća, likere od začinskog bilja, likere od čaja, čokoladne likere, mliječne likere i likere od meda.

               [...]” [neslužbeni prijevod]

      KN

            8

            Kombinirana nomenklatura temelji se na HS‑u, iz kojeg preuzima tarifne brojeve i tarifne podbrojeve koji se sastoje od šest znamenki, a samo sedma i osma znamenka čine pododjeljak svojstven KN‑u.

            9

            Prema članku 12. stavku 1. Uredbe br. 2658/87, kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 254/2000 od 31. siječnja 2000. (SL L 28, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 216.), Europska komisija svake godine donosi uredbu koja sadržava cjelokupnu verziju KN‑a i carinskih stopa, kako proizlazi iz mjera koje su usvojili Vijeće Europske unije ili Komisija. Ta se uredba primjenjuje od 1. siječnja sljedeće godine.

            10

            Tekstovi tarifnih brojeva 2206 i 2208 i općih pravila za tumačenje KN‑a koja se nalaze u njezinu prvom dijelu odjeljku I. odsjeku A u verzijama KN‑a koje proizlaze iz Uredbe br. 1719/2005 i Uredbe br. 1214/2007 su jednaki.

            11

            Navedeni odsjek navodi:
            „Razvrstavanje robe u Kombiniranu nomenklaturu uređuju sljedeća načela:

                     1.

                     Naslovi odsjeka, poglavlja i potpoglavlja služe samo za lakše snalaženje; za zakonske potrebe, razvrstavanje se provodi na temelju naziva tarifnih brojeva i svih odgovarajućih napomena uz odsjeke i poglavlja te na temelju sljedećih pravila, pod uvjetom da iz naziva tarifnih brojeva ili napomena ne proizlazi drukčije.

               [...]

                     3.

                     Proizvode koje bi se, primjenom općeg pravila 2.b ili zbog bilo kojeg drugog razloga, na prvi pogled moglo razvrstati u dva ili više tarifnih brojeva, razvrstava se na sljedeći način.
                     [...]

                              b)

                              mješavine, složenu robu koja se sastoji od različitih materijala ili je izrađena od različitih komponenti i proizvode pripremljene u setovima za pojedinačnu prodaju, koje se ne može razvrstati primjenom općeg pravila 3.a, razvrstava se kao da se sastoje od materijala ili komponente koja im daje bitnu značajku, ako se taj kriterij može primijeniti.

               [...]” [neslužbeni prijevod]

            12

            Tarifni brojevi 2206 i 2208 KN‑a preuzimaju tekst tarifnih brojeva 22.06 i 22.08 HS‑a.

      Glavni postupci i prethodna pitanja

      Predmet C‑532/14

            13

            Toorank Productions poreznoj je upravi podnio zahtjev za izdavanje obvezujuće tarifne informacije za piće pod imenom „Petrikov Creamy Green” u kojem predlaže da ga se razvrsta u tarifni podbroj 2206 00 59 KN‑a. Odlukom koja je potvrđena nakon žalbe u upravnom postupku, ta je uprava razvrstala navedeno piće u tarifni podbroj 2208 70 10 KN‑a.

            14

            Navedeno piće dobiva se miješanjem fermentiranog pića pod imenom „Ferm Fruit” i destiliranog alkohola, šećernog sirupa, obranog mlijeka, biljne masti i aroma. Ono ima volumni udio alkohola od 13,4 %, a najmanje 51 % alkohola koji sadržava nastalo je fermentacijom. Ferm Fruit, koji ima volumni udio alkohola od 16 %, priprema se od alkohola koji nastaje fermentacijom voća, koji se zatim pročišćava filtracijom. Njegov su miris, boja i okus neutralni. S obzirom na to da se koristi za proizvodnju gotovih proizvoda, Ferm Fruit, takav kakav jest, također je prikladan za prehranu ljudi.

            15

            Odlučujući povodom tužbe koju je Toorank Productions podnio protiv odluke porezne uprave, Rechtbank Amsterdam (sud u Amsterdamu, Nizozemska) poništio je tu odluku smatrajući da Petrikov Creamy Green treba razvrstati u tarifni podbroj 2206 00 59 KN‑a.

            16

            Povodom žalbe državnog tajnika za financije, Gerechtshof te Amsterdam (žalbeni sud u Amsterdamu, Nizozemska) zaključio je da Petrikov Creamy Green, kao liker, treba razvrstati u tarifni podbroj 2208 70 10 KN‑a, zbog povećanog udjela šećera, dodavanja destiliranog alkohola, aroma i kremaste osnove kao i zelene boje.

            17

            Toorank Productions podnio je protiv te presude kasacijsku žalbu Hoge Raadu der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske).

            18

            Navedeni sud, s jedne strane, navodi da tarifni broj 2206 KN‑a obuhvaća i mješavine fermentiranih i bezalkoholnih pića i da, na temelju napomene s objašnjenjem HS‑a koja se odnosi na tarifni broj HS‑a, takva pića ostaju razvrstana u taj tarifni broj čak i ako im je dodan alkohol ili je njihov udio alkohola povećan drugom fermentacijom, pod uvjetom da zadrže karakter proizvoda koji su razvrstani u taj zadnji tarifni broj. S druge strane, tarifni broj 2208 KN‑a obuhvaća likere čiji je volumni udio alkohola u pravilu veći od 13,4 %. Međutim, dodavanje destiliranog alkohola u piće koje potpada pod tarifni broj 2206 KN‑a nema za posljedicu njegovo automatsko isključenje iz tog broja. Ipak, ako količine fermentiranog alkohola i destiliranog alkohola u proizvodu poput Petrikov Creamy Greena nisu odlučujuće za razvrstavanje tog proizvoda i ako piće kojem je dodan destilirani alkohol ima karakteristike i svojstva proizvoda koji potpadaju pod tarifni broj 2208 KN‑a, navedeni se proizvod, prema mišljenju tog suda, mora razvrstati u taj tarifni broj.

            19

            Sud koji je uputio zahtjev pita se o tumačenju koje valja dati presudi od 7. svibnja 2009., Siebrand (C‑150/08, EU:C:2009:294). Konkretno, on se pita treba li tu presudu, osobito njezinu točku 35., tumačiti na način da je količina dodanog destiliranog alkohola, ocijenjena i na temelju obujma i sadržaja alkohola, odlučujući element za razvrstavanje u tarifni broj 2208 KN‑a, bez obzira na druge eventualne karakteristike i svojstva razmatranog proizvoda, ili je u svakom slučaju potrebno provjeriti odgovaraju li organoleptičke karakteristike i namjena proizvoda onima pića koja su razvrstana u tarifni broj 2208 KN‑a.

            20

            U tim je okolnostima Hoge Raad der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                     „1.

                     Treba li tarifni broj 2206 KN‑a tumačiti na način da u njega treba razvrstati piće s volumnim udjelom alkohola od 13,4 % koje se iz pročišćenog (osnovnog) alkoholnog pića pod imenom ‚Ferm fruit’, nastalog fermentacijom koncentrata jabuke uz dodavanje šećera, aroma, bojila i tvari za poboljšavanje okusa, zgušnjivača, konzervansa i destiliranog alkohola, proizvodi tako da destilirani alkohol ne samo prema obujmu nego i prema sadržaju ne čini više od 49 % alkohola sadržanog u piću, dok 51 % alkohola nastaje fermentacijom?

                     2.

                     U slučaju negativnog odgovora, treba li tarifni podbroj 2208 70 KN‑a tumačiti na način da takvo piće treba razvrstati u taj podbroj kao liker?”

      Predmet C‑533/14

            21

            Toorank Productions primio je rješenje o ponovnom razrezu poreza koje se odnosi na trošarine potraživane nakon povlačenja iz njegova trošarinskog skladišta različitih alkoholnih pića tijekom razdoblja od 1. do 31. listopada 2008. To je rješenje potvrđeno odlukom porezne uprave koja je donesena povodom žalbe u upravnom postupku.

            22

            Proizvodi za koje je određena trošarina su, s jedne strane, Ferm Fruit i, s druge strane, pića koja su proizvedena na osnovi Ferm Fruita kojem su dodani različiti sastojci (u daljnjem tekstu: pića na osnovi Ferm Fruita).

            23

            Ferm Fruit je piće čiji je volumni udio alkohola 16 %. Jedna litra tog proizvoda proizvedena je od 275 ml šećernog sirupa, 711 ml demineralizirane vode, 10 ml koncentrata jabuke i 4 ml minerala i vitamina. Ti se sastojci miješaju, potom pasteriziraju te im se dodaje vinski kvasac, što uzrokuje fermentaciju mješavine. Tako dobivena tekućina pročišćava se različitim postupcima filtracije ultrafiltracijom, filtracijom kroz kremenu zemlju, mikrofiltracijom i filtracijom aktivnim ugljenom. Ne sadržava destilirani alkohol, a koncentracija alkohola koji sadržava nije povećavana nikakvim postupkom. Ima neutralan miris, boju i okus. Budući da je prikladan za prehranu ljudi, nije isključivo namijenjen za proizvodnju drugih proizvoda.

            24

            Pića na osnovi Ferm Fruita su pića s volumnim udjelom alkohola od 14 % koja se proizvode tako da se Ferm Fruitu dodaju šećer, arome, bojila, tvari za poboljšavanje okusa, zgušnjivači i/ili konzervansi te u slučaju jednog od njih i vrhnje. Alkohol koji sadržavaju ta pića dobiven je isključivo fermentacijom, bez dodavanja destiliranog alkohola. Ta su pića sastavljena od 80 % do 90 % Ferm Fruita.

            25

            U odluci o kojoj je riječ u glavnom postupku porezna je uprava zaključila da Ferm Fruit i pića na osnovi Ferm Fruita potpadaju pod tarifni broj 2208 KN‑a.

            26

            Toorank Productions podnio je tužbu protiv te odluke Rechtbanku te Breda (sud u Bredi, Nizozemska), koji je odluku poništio te smanjio iznos ponovnog razrezivanja poreza.

            27

            Gerechtshof te ’s‑Hertogenbosch (žalbeni sud u ’s‑Hertogenboschu, Nizozemska) povodom zahtjeva Toorank Productionsa i državnog tajnika za financije potvrdio je odluku Rechtbanka te Breda (sud u Bredi, Nizozemska) zaključivši da Ferm Fruit potpada pod tarifni broj 2206 KN i da pića na osnovi Ferm Fruita potpadaju pod tarifni broj 2208 KN‑a.

            28

            Toorank Productions podnio je kasacijsku žalbu, a državni tajnik za financije protužalbu Hoge Raadu der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske).

            29

            Sud koji je uputio zahtjev smatra da se Ferm Fruit može razvrstati i u tarifni broj 2206 KN‑a, u mjeri u kojoj je alkohol koji sadržava dobiven fermentacijom, i u tarifni broj 2208 KN‑a, u mjeri u kojoj je, s obzirom na to da nema ni boje, ni mirisa, ni okusa, prema svojim organoleptičkim svojstvima sličan alkoholnom proizvodu nastalom destilacijom. Međutim, čini se da napomene s objašnjenjem HS‑a iz tog zadnjeg tarifnog broja isključuju pića dobivena fermentacijom.

            30

            Suprotno tomu, taj sud navodi da iz presude od 14. srpnja 2011., Paderborner Brauerei Haus Cramer (C‑196/10, EU:C:2011:487) proizlazi da proizvodi koji su dobiveni fermentacijom, a zatim ultrafiltracijom mogu potpadati pod tarifni broj 2208 KN‑a pod uvjetom da imaju svojstva proizvoda koji potpadaju pod taj tarifni broj.

            31

            Kad je riječ o pićima na osnovi Ferm Fruita, sud koji je uputio zahtjev smatra da, u slučaju da Ferm Fruit valja razvrstati u tarifni broj 2206 KN‑a, ona ne mogu potpadati pod tarifni broj 2208 KN‑a. Taj je sud iz teksta tarifnog broja 2208 KN‑a i napomena s objašnjenjem koje se na njega odnose zaključio da taj tarifni broj obuhvaća samo pića, uključujući likere, koja sadržavaju destilirani alkohol. On također navodi da pića na osnovi Ferm Fruita imaju volumni udio alkohola od 14 %, što je relativno malo u usporedbi s općenito visokim udjelom koji imaju likeri i druga alkoholna pića. Međutim, s obzirom na to da su pića na osnovi Ferm Fruita izgubila svojstva proizvoda koji potpadaju pod tarifni broj 2206 KN‑a, sud koji je uputio zahtjev potvrđuje da razvrstavanje tih pića u taj tarifni broj može biti predmet rasprave.

            32

            U tim je okolnostima Hoge Raad der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                     „1.

                     Treba li tarifni broj 2206 KN‑a tumačiti na način da u njega treba razvrstati piće dobiveno fermentacijom koncentrata jabuke pod imenom ‚Ferm fruit’, koji se također upotrebljava kao osnovno piće za proizvodnju različitih drugih pića, ima volumni udio alkohola 16 %, zbog pročišćavanja (uključujući ultrafiltraciju) ima neutralnu boju, miris i okus i kojemu nije dodan destilirani alkohol? U slučaju negativnog odgovora: treba li tarifni broj 2208 KN‑a tumačiti na način da takvo piće treba razvrstati u taj tarifni broj?

                     2.

                     Treba li tarifni broj 2206 KN‑a tumačiti na način da u njega treba razvrstati piće s volumnim udjelom alkohola od 14 %, koje je dobiveno miješanjem (osnovnog) pića opisanog gore u prvom pitanju sa šećerom, aromama, bojilima, tvarima za poboljšavanje okusa, zgušnjivačima i konzervansima i ne sadržava destilirani alkohol? U slučaju negativnog odgovora: treba li tarifni broj 2208 KN‑a tumačiti na način da takvo piće treba razvrstati u taj tarifni broj?”

            33

            Odlukom predsjednika Suda od 7. siječnja 2015. predmeti C‑532/14 i C‑533/14 spojeni su u svrhu pisanog i usmenog dijela postupka i u svrhu donošenja presude.

      O prethodnim pitanjima

      Uvodna očitovanja

            34

            Kao prvo, u skladu je s ustaljenom sudskom praksom Suda da se, u interesu pravne sigurnosti i jednostavnijeg nadzora, odlučujući kriterij za tarifno razvrstavanje robe mora općenito tražiti u njezinim objektivnim značajkama i svojstvima, kako su definirani u tekstu broja KN‑a i napomenama uz odjeljke ili poglavlja (vidjeti presudu od 11. lipnja 2015. Amazon EU, C‑58/14, EU:C:2015:385, t. 20. i navedenu sudsku praksu).

            35

            Zatim, nesporno je da namjena proizvoda može predstavljati objektivan kriterij za razvrstavanje ako je inherentna tim proizvodima s obzirom na njihove objektivne karakteristike i svojstva (vidjeti presudu od 30. travnja 2014., Nutricia, C‑267/13, EU:C:2014:277, t. 21. i navedenu sudsku praksu). Međutim, namjena proizvoda relevantan je kriterij samo ako se razvrstavanje ne može izvršiti samo na temelju objektivnih karakteristika i svojstava proizvoda (vidjeti presudu od 16. prosinca 2010., Skoma‑Lux, C‑339/09, EU:C:2010:781, t. 47. i navedenu sudsku praksu).

            36

            Treba podsjetiti na to da Napomene s objašnjenjem koje je, kad je riječ o KN‑u, sastavila Komisija i, kad je riječ o HS‑u, WCO, znatno doprinose tumačenju opsega različitih tarifnih brojeva a da ipak nemaju obvezujuću pravnu snagu (vidjeti presudu od 4. ožujka 2015., Oliver Medical, C‑547/13, EU:C:2015:139, t. 46. i navedenu sudsku praksu).

      Prvo pitanje u predmetu C‑533/14

            37

            Prvim pitanjem u predmetu C‑533/14 sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li KN tumačiti na način da pod njegov tarifni broj 2206 potpada piće poput Ferm Fruita, nastalo fermentacijom koncentrata jabuke, namijenjeno da se upotrebljava čisto ili kao osnova za druga alkoholna pića, neutralne boje, mirisa i okusa zbog pročišćavanja, uključujući ultrafiltraciju, i koje bez dodavanja destiliranog alkohola ima volumni udio alkohola od 16 %, ili ga treba tumačiti na način da je to piće obuhvaćeno tarifnim brojem 2208 navedene nomenklature.

            38

            Valja podsjetiti, s jedne strane, da iz napomene s objašnjenjem HS‑a koja se odnosi na tarifni broj 22.06 HS‑a, koji je jednak tarifnom broju 2206 KN‑a, proizlazi da proizvodi dobiveni fermentacijom ostaju razvrstani u navedeni tarifni broj ako zadržavaju karakter proizvoda koji su razvrstani u taj tarifni broj, to jest karakter fermentiranih pića (vidjeti u tom smislu presude od 7. svibnja 2009., Siebrand, C‑150/08, EU:C:2009:294, t. 26. i od 16. prosinca 2010, Skoma‑Lux, C‑339/09, EU:C:2010:781, t. 46. i navedenu sudsku praksu).

            39

            S druge strane valja napomenuti da proizvodi koji se ne dobivaju isključivo fermentacijom, nego i postupkom pročišćavanja, što dovodi do toga da ti proizvodi gube svojstva i karakteristike fermentiranih pića, a stječu svojstva i karakteristike etilnog alkohola, koji se razvrstava u tarifni broj 2208 KN‑a, potpadaju pod taj broj (vidjeti u tom smislu presudu od 14. srpnja 2011., Paderborner Brauerei Haus Cramer, C‑196/10, EU:C:2011:487, t. 37.).

            40

            Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da se Ferm Fruit, čiji je udio alkohola 16 %, dobiva fermentacijom koncentrata jabuke, nakon čega slijede različiti postupci filtracije. Kad je riječ o karakteristikama i svojstvima Ferm Fruita, iz odluka kojima se upućuju prethodna pitanja također proizlazi da on ima neutralnu boju, miris i okus te stoga određenu sličnost s alkoholnim proizvodom koji se dobiva destilacijom.

            41

            Najprije valja podsjetiti da, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 34. ove presude, razvrstavanje proizvoda ovisi uglavnom o njegovim objektivnim karakteristikama i svojstvima.

            42

            Zatim, iz teksta tarifnog broja 2208 KN‑a proizlazi, kao prvo, da on obuhvaća i pića i međuproizvode koji se koriste za proizvodnju drugih proizvoda, kao drugo, kad je riječ o udjelu alkohola, jedini kriterij koji je predviđen jest najveći volumni udio alkohola od 80 % i, kao treće, nije uspostavljen kriterij koji se odnosi na način proizvodnje proizvoda koji potpadaju pod taj tarifni broj.

            43

            Zaključno, iz sudske prakse navedene u točkama 38. i 39. ove presude proizlazi da proizvod koji je dobiven fermentacijom i zatim pročišćavanjem potpada pod tarifni broj 2208 KN‑a, u mjeri u kojoj je izgubio svojstva fermentiranih pića koja potpadaju pod tarifni broj 2206 KN‑a, a stekao ona koja ima etilni alkohol, koji je obuhvaćen tarifnim brojem 2208 KN‑a.

            44

            Posljedično, s obzirom na to da je Ferm Fruit nakon različitih postupaka pročišćavanja stekao objektivna svojstva etilnog alkohola, koji potpada pod tarifni broj 2208 KN‑a, to jest neutralnu boju, miris i okus, on potpada pod tarifni broj 2208 KN‑a.

            45

            S obzirom na sva prethodna razmatranja, na prvo pitanje postavljeno u predmetu C‑533/14 valja odgovoriti da KN treba tumačiti na način da piće poput Ferm Fruita, nastalo fermentacijom koncentrata jabuke, namijenjeno da se upotrebljava čisto ili kao osnova za druga alkoholna pića, neutralne boje, mirisa i okusa zbog pročišćavanja, uključujući ultrafiltraciju, i koje bez dodavanja destiliranog alkohola ima volumni udio alkohola od 16 %, potpada pod tarifni broj 2208 te nomenklature.

      Drugo pitanje u predmetu C‑533/14

            46

            Drugim pitanjem u predmetu C‑533/14 sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li KN tumačiti na način da pića s volumnim udjelom alkohola od 14 %, koja se proizvode tako da se Ferm Fruitu dodaju šećer, arome, bojila, tvari za poboljšavanje okusa, zgušnjivači, konzervansi i u slučaju jednog od njih vrhnje, i koja ne sadržavaju destilirani alkohol potpadaju pod tarifni broj 2206 ili ga treba tumačiti na način da navedena pića potpadaju pod tarifni broj 2208 KN‑a.

            47

            Na početku valja utvrditi da iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje u predmetu C‑533/14 proizlazi da je Ferm Fruitu, koji potpada pod tarifni broj 2208 KN‑a, dodan određen broj aditiva, poput šećera, aroma, bojila, tvari za poboljšavanje okusa, zgušnjivača, konzervansa i u slučaju jednog od njih vrhnja.

            48

            Međutim, kao što je to naveo nezavisni odvjetnik u točki 76. svojeg mišljenja, iz teksta napomene s objašnjenjem HS‑a koja se odnosi na tarifni broj 22.08 HS, koji je jednak tarifnom broju 2208 KN‑a, proizlazi da on obuhvaća proizvode koji sadržavaju različite aditive, poput, primjerice, šećera i aroma.

            49

            Posljedično, pića na osnovi Ferm Fruita kojima su, među ostalim, dodani šećer i arome imaju objektivne karakteristike likera i potpadaju pod tarifni broj 2208 KN‑a.

            50

            Stoga na drugo pitanje u predmetu C‑533/14 valja odgovoriti da KN treba tumačiti na način da pića čiji je volumni udio alkohola 14 %, koja su proizvedena tako da su Ferm Fruitu dodani šećer, arome, bojila, tvari za poboljšavanje okusa, zgušnjivači, konzervansi i u slučaju jednog od njih vrhnje, i koja ne sadržavaju destilirani alkohol potpadaju pod tarifni broj 2208 te nomenklature.

      Prethodno pitanje u predmetu C‑532/14

            51

            Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li KN tumačiti na način da piće čiji je volumni udio alkohola 13,4 %, koje je proizvedeno tako da su Ferm Fruitu dodani šećer, arome, bojila, tvari za poboljšavanje okusa, zgušnjivači, konzervansi i destilirani alkohol, s obzirom na to da destilirani alkohol i prema obujmu i prema sadržaju ne čini više od 49 % alkohola sadržanog u tom piću, dok preostalih 51 % nastaje fermentacijom, potpada pod tarifni broj 2206 te nomenklature ili taj broj treba tumačiti na način da je navedeno piće obuhvaćeno tarifnim brojem 2208 KN‑a.

            52

            Na početku valja navesti da iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da spomenuti sud smatra da piće o kojem je riječ u glavnom postupku iz predmeta C‑532/14 ima karakteristike i svojstva proizvoda koji potpadaju pod tarifni broj 2208 KN‑a.

            53

            Ipak, isti sud izražava sumnje glede tumačenja kriterija utvrđenih u presudi od 7. svibnja 2009., Siebrand (C‑150/08, EU:C:2009:294) u odnosu na tarifno razvrstavanje pića koja su proizvedena tako što su osnovnom fermentiranom piću dodani destilirani alkohol i druge tvari.

            54

            Konkretnije, taj se sud pita o tome je li riječ o nizu kriterija koji svi moraju biti ispunjeni da bi se piće moglo razvrstati u tarifni broj 2208 KN‑a ili prije svega prednost treba dati količinama fermentiranog odnosno destiliranog alkohola pred drugim objektivnim karakteristikama i svojstvima proizvoda.

            55

            S tim u vezi, valja napomenuti da je Sud u točki 35. presude od 7. svibnja 2009., Siebrand (C‑150/08, EU:C:2009:294) jasno naznačio da se za određivanje bitnog karaktera u smislu pravila 3.b KN‑a u obzir može uzeti više objektivnih karakteristika i svojstava. Stoga je ocijenio omjer destiliranog alkohola sadržanog u proizvodima o kojima je riječ s obujmom i sadržajem alkohola tih proizvoda. Sud je zatim u točkama 36. i 37. te presude ispitao organoleptičke karakteristike tih proizvoda kao i, u točki 38., njihovu namjenu te u točki 39. došao do rješenja koje proizlazi iz opće ocjene tih triju kriterija.

            56

            Kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točki 84. svojeg mišljenja, važnost koju je Sud u točki 35. presude od 7. svibnja 2009., Siebrand (C‑150/08, EU:C:2009:294) dao činjenici da je udio destiliranog alkohola veći od udjela fermentiranog alkohola objašnjava se time što je u predmetu povodom kojeg je donesena ta presuda volumni udio alkohola proizvoda o kojima je riječ proizlazio iz destiliranog, a ne fermentiranog alkohola koji su ti proizvodi sadržavali.

            57

            Iz prethodno navedenog proizlazi da je veći udio određene vrste alkohola u odnosu na drugu vrstu alkohola samo jedan među kriterijima koje valja uzeti u obzir kada je potrebno odrediti, u skladu s pravilom za tumačenje br. 3.b tarifnog broja KN‑a, koja tvar razmatranom proizvodu daje bitan karakter.

            58

            Potrebno je istaknuti da, za razliku od proizvoda o kojima je riječ u predmetu povodom kojeg je donesena presuda od 7. svibnja 2009., Siebrand (C‑150/08, EU:C:2009:294), opće pravilo 3.b KN‑a ne uređuje razvrstavanje pića o kojem je riječ u glavnom postupku. Kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točki 88. svojeg mišljenja, razvrstavanje pića Petrikov Creamy Green temelji se na kriteriju organoleptičkih karakteristika i svojstava tog pića.

            59

            Posljedično, s obzirom na to da takvo piće nema organoleptičke karakteristike i svojstva pića koja potpadaju pod tarifni broj 2206 KN‑a, nego ona koja imaju proizvodi koji potpadaju pod tarifni broj 2208 KN‑a, ono potpada pod taj potonji tarifni broj.

            60

            Iz svega prethodno navedenog proizlazi da na pitanje u predmetu C‑532/14 valja odgovoriti da KN treba tumačiti na način da piće čiji je volumni udio alkohola 13,4 %, koje se proizvodi tako da se Ferm Fruitu dodaju šećer, arome, bojila, tvari za poboljšavanje okusa, zgušnjivači, konzervansi i destilirani alkohol, pri čemu destilirani alkohol prema obujmu i sadržaju ne čini više od 49 % alkohola sadržanog u tom piću, dok preostalih 51 % nastaje postupkom fermentacije, potpada pod tarifni broj 2208 te nomenklature.

      Troškovi

            61

            Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

            Slijedom navedenoga, Sud (prvo vijeće) odlučuje:

                        1.

                        Kombiniranu nomenklaturu iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, u verzijama koje proizlaze iz Uredbe Komisije (EZ) br. 1719/2005 od 27. listopada 2005. i Uredbe Komisije (EZ) br. 1214/2007 od 20. rujna 2007., treba tumačiti na način da piće poput Ferm Fruita, nastalo fermentacijom koncentrata jabuke, namijenjeno da se upotrebljava čisto ili kao osnova za druga alkoholna pića, neutralne boje, mirisa i okusa zbog pročišćavanja, uključujući ultrafiltraciju, i koje bez dodavanja destiliranog alkohola ima volumni udio alkohola od 16 %, potpada pod tarifni broj 2208 te nomenklature.

                        2.

                        Kombiniranu nomenklaturu iz Priloga I. Uredbi br. 2658/87, u verzijama koje proizlaze iz Uredbe br. 1719/2005 i Uredbe br. 1214/2007, treba tumačiti na način da pića čiji je volumni udio alkohola 14 %, koja su proizvedena tako da su Ferm Fruitu dodani šećer, arome, bojila, tvari za poboljšavanje okusa, zgušnjivači, konzervansi i u slučaju jednog od njih vrhnje, i koja ne sadržavaju destilirani alkohol potpadaju pod tarifni broj 2208 te nomenklature.

                        3.

                        Kombiniranu nomenklaturu iz Priloga I. Uredbi br. 2658/87, u verzijama koje proizlaze iz Uredbe br. 1719/2005 i Uredbe br. 1214/2007, treba tumačiti na način da piće čiji je volumni udio alkohola 13,4 %, koje se proizvodi tako da se Ferm Fruitu dodaju šećer, arome, bojila, tvari za poboljšavanje okusa, zgušnjivači, konzervansi i destilirani alkohol, pri čemu destilirani alkohol prema obujmu i sadržaju ne čini više od 49 % alkohola sadržanog u tom piću, dok preostalih 51 % nastaje postupkom fermentacije, potpada pod tarifni broj 2208 te nomenklature.

                  Potpisi

         (
         *1
      )	Jezik postupka: nizozemski


Presuda Općeg suda (peto vijeće) od 27. ožujka 2014. # Oracle America, Inc. protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Predmet T-554/12.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 23. travnja 2009.#Komisija Europskih zajednica protiv Helenske Republike.#Povreda obveze države članice.#Predmet C-331/07.


Presuda Suda (treće vijeće) od 2012. travanj 19.#Bonnier Audio AB i drugi protiv Perfect Communication Sweden AB.#Zahtjev za prethodnu odluku, podnesena po Högsta domstolen.#Predmet C-461/10.


Presuda Suda od 11. svibnja 1999. # Angestelltenbetriebsrat der Wiener Gebietskrankenkasse protiv Wiener Gebietskrankenkasse. # Zahtjev za prethodnu odluku: Oberlandesgericht Wien - Austrija. # Predmet C-309/97.