title: Predmet C-446/13: Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État (Francuska) 7. kolovoza 2013. — Société Fonderie 2A protiv Ministre de l'Économie et des Finances

text:
               19.10.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/7

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État (Francuska) 7. kolovoza 2013. — Société Fonderie 2A protiv Ministre de l'Économie et des Finances
   (Predmet C-446/13)
   2013/C 304/12
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Conseil d'État

      Stranke u glavnom postupku

      Tužitelj: Société Fonderie 2A

      Tuženik: Ministre de l'Économie et des Finances

      Prethodno pitanje

   Treba li se prema odredbama Šeste direktive 77/388/EZZ (1), kojima se određuje mjesto isporuke unutar Zajednice, smatrati da je isporuka robe, koju je društvo izvršilo kupcu u drugoj državi Europske unije nakon njezine obrade koja je za račun prodavatelja izvršena u poslovnoj jedinici drugog društva koje se nalazi u državi kupca, isporuka između države prodavatelja i države krajnjeg primatelja ili isporuka unutar države posljednje navedenog koja je izvršena iz poslovne jedinice u kojoj je izvršena obrada?

      (1)  Šesta direktiva Vijeća broj 77/388/EEZ, od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstva država članica koja se odnose na poreze na promet — zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost: jedinstvena osnovica za razrezivanje (SL L 147, str. 1.)


title: Predmet C-4/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. siječnja 2018. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – Michael Winterhoff kao stečajni upravitelj imovine društva DIREKTexpress Holding AG protiv Finanzamt Ulm

text:
               9.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 123/9

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. siječnja 2018. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – Michael Winterhoff kao stečajni upravitelj imovine društva DIREKTexpress Holding AG protiv Finanzamt Ulm
   (Predmet C-4/18)
   (2018/C 123/13)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesfinanzhof

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Michael Winterhoff kao stečajni upravitelj imovine društva DIREKTexpress Holding AG

      Tuženik: Finanzamt Ulm

      Prethodno pitanje

   Je li trgovac koji obavlja formalnu dostavu pismena u skladu s odredbama javnog prava „pružatelj univerzalne usluge” koji pruža osnovne poštanske usluge ili njihove dijelove u smislu članka 2. točke 13. Direktive 97/67/EZ od 15. prosinca 1997. (1) te jesu li te usluge izuzete u skladu s člankom 132. stavkom 1. točkom (a) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (2)?

      (1)  Direktiva 97/67/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. prosinca 1997. o zajedničkim pravilima za razvoj unutarnjeg tržišta poštanskih usluga u Zajednici i poboljšanje kvalitete usluga (SL 1998., L 15, str. 14.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 53.)

      (2)  SL 2006., L 347, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: Predmet T-179/17: Presuda Općeg suda od 21. veljače 2018. – Laboratoire Nuxe protiv EUIPO-a– Camille i Tariot (NYouX) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Europske unije NY ouX — Raniji nacionalni verbalni žig NUXE — Obveza obrazlaganja — Članak 75. prva rečenica Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 94. stavak 1. prva rečenica Uredbe (EU) 2017/1001) — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Sličnost proizvoda — Sličnost znakova — Razlikovni karakter — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe 2017/1001)”)

text:
               9.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 123/19

         Presuda Općeg suda od 21. veljače 2018. – Laboratoire Nuxe protiv EUIPO-a– Camille i Tariot (NYouX)
   (Predmet T-179/17) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije NY ouX - Raniji nacionalni verbalni žig NUXE - Obveza obrazlaganja - Članak 75. prva rečenica Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 94. stavak 1. prva rečenica Uredbe (EU) 2017/1001) - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Sličnost proizvoda - Sličnost znakova - Razlikovni karakter - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe 2017/1001)”))
   (2018/C 123/25)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Laboratoire Nuxe (Pariz, Francuska) (zastupnici: P. Wilhelm i J. Roux, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: A. Folliard–Monguiral i V. Ruzek, agenti)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Élisabeth Camille (Alicante, Španjolska) i Jean–Yves Tariot (Alicante)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 16. siječnja 2017. (predmet R 718/2016-5) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između, s jedne strane, društva Laboratoire Nuxe i, s druge strane, E. Camille i J.-Y. Tariota.

      Izreka

               1.

               Poništava se odluka petog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 16. siječnja 2017. (predmet R 718/2016-5).

               2.

               EUIPO-u se nalaže snošenje troškova.

      (1)  SL C 144, 8. 5. 2017.


title: Predmet T-65/18: Tužba podnesena 6. veljače 2018. – Venezuela protiv Vijeća

text:
               16.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 134/24

         Tužba podnesena 6. veljače 2018. – Venezuela protiv Vijeća
   (Predmet T-65/18)
   (2018/C 134/34)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Bolivarijanska Republika Venezuela (zastupnici: F. Di Gianni i L. Giuliano, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Uredbu Vijeća (EU) 2017/2063 od 13. studenoga 2017. o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Venezueli, u mjeri u kojoj se odnosi na tužitelja; i

               —

               naloži Vijeću snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, kojim se tvrdi da je, jer je donijelo mjere ograničavanja bez prethodnog obavještavanja tužitelja, i bez da je prethodno saslušalo mišljenje tužitelja o činjenicama kojima se navodno opravdavaju te mjere, Vijeće povrijedilo tužiteljevo pravo na saslušanje.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, kojim se tvrdi da je Vijeće povrijedilo svoju obvezu obrazlaganja i obvezu da podnese dovoljno dokaza za donošenje mjera ograničavanja.

               3.

               Treći tužbeni razlog, kojim se tvrdi da je Vijeće počinilo očitu pogrešku u ocijeni u vezi s činjenicama na kojima se temelje mjere ograničavanja.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, kojim se tvrdi da su mjere ograničavanja nezakonite protumjere prema međunarodnom običajnom pravu.


title: Predmet C-182/17: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 22. veljače 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Kúria – Mađarska) – Nagyszénás Településszolgáltatási Nonprofit Kft. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Zahtjev za prethodnu odluku — Porez na dodanu vrijednost (PDV) — Direktiva 2006/112/EZ — Članak 2. stavak 1. točka (c), članak 9. i članak 13. stavak 1. — Neoporezivanje — Pojam „subjekt javnog prava” — Trgovačko društvo koje je u stopostotnom vlasništvu općine, zaduženo za obavljanje određenih javnih poslova koji su u djelokrugu te općine — Određivanje tih poslova i naknada za potonje u ugovoru koji je sklopljen između tog društva i navedene općine)

text:
               16.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 134/11

         Presuda Suda (sedmo vijeće) od 22. veljače 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Kúria – Mađarska) – Nagyszénás Településszolgáltatási Nonprofit Kft. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
   (Predmet C-182/17) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 2. stavak 1. točka (c), članak 9. i članak 13. stavak 1. - Neoporezivanje - Pojam „subjekt javnog prava” - Trgovačko društvo koje je u stopostotnom vlasništvu općine, zaduženo za obavljanje određenih javnih poslova koji su u djelokrugu te općine - Određivanje tih poslova i naknada za potonje u ugovoru koji je sklopljen između tog društva i navedene općine))
   (2018/C 134/14)
   Jezik postupka: mađarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Kúria

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Nagyszénás Településszolgáltatási Nonprofit Kft.

      Tuženik: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      Izreka

               1.

               Članak 2. stavak 1. točku (c) Direktive Vijeća 2006/112/EZ, od 28. studenoga 2006., o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da, pod uvjetom da sud koji je uputio zahtjev provjeri relevantne činjenične elemente, aktivnost poput one u glavnom postupku, koja se sastoji u tome da društvo obavlja određene javne poslove na temelju ugovora sklopljenog između tog društva i određene općine, predstavlja isporuku usluga uz naknadu koja na temelju te odredbe podliježe porezu na dodanu vrijednost.

               2.

               Članak 13. stavak 1. Direktive 2006/112 treba tumačiti na način da, pod uvjetom da sud koji je uputio zahtjev provjeri relevantne činjenične elemente i nacionalno pravo, aktivnost poput one u glavnom postupku, koja se sastoji u tome da društvo obavlja određene javne komunalne poslove na temelju ugovora sklopljenog između tog društva i određene općine, ne potpada pod pravilo o postupanju kao s osobama koje nisu obveznici poreza na dodanu vrijednost u slučaju da ta aktivnost predstavlja gospodarsku aktivnost u smislu članka 9. stavka 1. te direktive.

      (1)  SL C 221, 10. 7. 2017.


title: Predmet T-94/18: Tužba podnesena 19. veljače 2018. – Multifit Tiernahrungs protiv EUIPO-a (fit+fun)

text:
               16.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 134/32

         Tužba podnesena 19. veljače 2018. – Multifit Tiernahrungs protiv EUIPO-a (fit+fun)
   (Predmet T-94/18)
   (2018/C 134/45)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Multifit Tiernahrungs GmbH (Krefeld, Njemačka) (zastupnici: N. Weber i L. Thiel, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „fit+fun” – prijava za registraciju br. 15 996 432

      Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 7. prosinca 2017. u predmetu R 847/2017-1

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

               —

               Povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 2017/1001.


title: Predmet T-307/16: Presuda Općeg suda od 27. veljače 2018. – CEE Bankwatch Network protiv Komisije („Pristup dokumentima — Uredba (EZ) br. 1049/2001 — Dokumenti koji se odnose na Komisijinu odluku o odobrenju zajma Euratoma za program poboljšanja sigurnosti ukrajinskih nuklearnih reaktora — Djelomično odbijanje pristupa — Izuzeće koje se odnosi na zaštitu javnog interesa u području međunarodnih odnosa — Izuzeće koje se odnosi na zaštitu komercijalnih interesa — Prevladavajući javni interes — Uredba (EZ) br. 1367/2006 — Primjena na dokumente koji se odnose na odluke donesene u okviru Ugovora o EZAE-u”)

text:
               16.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 134/19

         Presuda Općeg suda od 27. veljače 2018. – CEE Bankwatch Network protiv Komisije
   (Predmet T-307/16) (1)

   ((„Pristup dokumentima - Uredba (EZ) br. 1049/2001 - Dokumenti koji se odnose na Komisijinu odluku o odobrenju zajma Euratoma za program poboljšanja sigurnosti ukrajinskih nuklearnih reaktora - Djelomično odbijanje pristupa - Izuzeće koje se odnosi na zaštitu javnog interesa u području međunarodnih odnosa - Izuzeće koje se odnosi na zaštitu komercijalnih interesa - Prevladavajući javni interes - Uredba (EZ) br. 1367/2006 - Primjena na dokumente koji se odnose na odluke donesene u okviru Ugovora o EZAE-u”))
   (2018/C 134/26)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: CEE Bankwatch Network (Prag, Češka Republika) (zastupnik: C. Kiss, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: C. Zadra, F. Clotuche-Duvieusart i C. Cunniffe, agenti)

      Intervenijent u potporu tuženiku: Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske (zastupnici: u početku M. Holt i D. Robertson, zatim S. Brandon, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Komisije C(2016) 2319 final od 15. travnja 2016. kojom je na temelju Uredbe (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL 2001., L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.) odbijen pristup većem broju dokumenata u vezi s Odlukom Komisije C(2013) 3496 final od 24. lipnja 2013. o odobrenju zajma Euratoma za program poboljšanja sigurnosti ukrajinskih nuklearnih reaktora.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               CEE Bankwatch Network snosit će vlastite troškove i troškove Europske Komisije.

               3.

               Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 305, 22. 8. 2016.


title: Predmet C-185/17: Presuda Suda (deseto vijeće) od 22. veljače 2018. Administrativen sad – Varna – Bugarska) – Mitnitsa Varna protiv „SAKSA” ООD (Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednička carinska tarifa — Razvrstavanje robe — Europska usklađena norma EN 590:2013 — Podbroj 2710 19 43 kombinirane nomenklature — Relevantni kriteriji za razvrstavanje robe kao plinskog ulja)

text:
               16.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 134/11

         Presuda Suda (deseto vijeće) od 22. veljače 2018. Administrativen sad – Varna – Bugarska) – Mitnitsa Varna protiv „SAKSA” ООD
   (Predmet C-185/17) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednička carinska tarifa - Razvrstavanje robe - Europska usklađena norma EN 590:2013 - Podbroj 2710 19 43 kombinirane nomenklature - Relevantni kriteriji za razvrstavanje robe kao plinskog ulja))
   (2018/C 134/15)
   Jezik postupka: bugarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Administrativen sad – Varna

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Mitnitsa Varna

      Tuženik:„SAKSA” ООD

      uz sudjelovanje: Okrazhna prokuratura – Varna

      Izreka

   Kombiniranu nomenklaturu iz Priloga I. Uredbi (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, u verziji koja proizlazi iz Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 1101/2014 od 16. listopada 2014., treba tumačiti na način da se mineralno ulje poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku ne može zbog svojih destilacijskih osobina razvrstati kao plinsko ulje u podbroj 2710 19 43 te nomenklature, unatoč tome što udovoljava zahtjevima iz usklađene norme EN 590, u njezinoj verziji iz rujna 2013., koji se odnose na plinsko ulje namijenjeno arktičkim klimama ili klimama s oštrim zimama.

      (1)  SL C 213, 3. 7. 2017.


title: Predmet T-96/18: Tužba podnesena 19. veljače 2018. – Cabell protiv EUIPO-a – Zorro Productions (ZORRO)

text:
               16.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 134/32

         Tužba podnesena 19. veljače 2018. – Cabell protiv EUIPO-a – Zorro Productions (ZORRO)
   (Predmet T-96/18)
   (2018/C 134/46)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Robert W. Cabell (Renton, Washington, Sjedinjene Američke Države) (zastupnik: K. Bröcker, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Zorro Productions, Inc. (Berkeley, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni žig: verbalni žig EU-a ZORRO – žig EU-a br. 5 399 787

      Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

      Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 19. prosinca 2017. u predmetu R 1637/2015-4

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi spornu odluku;

               —

               usvoji tužbu za proglašavanje djelomične ništavosti registracije žiga Europske unije broj 5 399 787 za sva sporna dobra i usluge;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

               —

               Povreda članka 7. stavka 1. točke (b) i (c) u vezi s člankom 59. stavkom 1. točkom (a) Uredbe br. 2017/1001.


title: Predmet T-66/18: Tužba podnesena 29. siječnja 2018. – Tsapakidou protiv Suda Europske unije

text:
               16.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 134/25

         Tužba podnesena 29. siječnja 2018. – Tsapakidou protiv Suda Europske unije
   (Predmet T-66/18)
   (2018/C 134/35)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužiteljica: Argyro Tsapakidou (Berlin, Njemačka) (zastupnik: E. Kleani, odvjetnik)

      Tuženik: Sud Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               ukine Odluku Suda Europske unije od 23. studenoga 2017. (broj 20173939) kojom je odbijena tužiteljičina ponuda podnesena na temelju poziva na nadmetanje 2017/S 002-001564 za freelance prevoditelje za grčki jezik;

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog tužbi, tužiteljica tvrdi da se pobijanom odlukom krše temeljna načela prava Europske unije, prema kojima upravni akti moraju biti dovoljno obrazloženi i moraju navesti načela na kojima se temelje. Ti kriteriji nisu ispunjeni. Tužiteljica osobito tvrdi da tuženikovo objašnjenje nije bilo dostatno na temelju članka 4.3.1. dokumentacije za nadmetanje. Osim toga, informacije dane tužiteljici nisu joj dale mogućnost da ispita valjanost postignutog rezultata iz predmetnog testa prevođenja. Nije imala dovoljno informacija u pogledu smjernica za ocjenjivanje ili kriterija na temelju kojih je donesena pobijana odluka.


title: Predmet C-41/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. siječnja 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale della Campania (Italija) – Meca Srl protiv Comune di Napoli

text:
               23.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 142/27

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. siječnja 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale della Campania (Italija) – Meca Srl protiv Comune di Napoli
   (Predmet C-41/18)
   (2018/C 142/36)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunale Amministrativo Regionale della Campania

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Meca Srl

      Druga stranka u postupku: Comune di Napoli

      Prethodno pitanje

      Protivi li se načelima Zajednice o zaštiti legitimnih očekivanja i pravnoj sigurnosti predviđenima Ugovorom o funkcioniranju Europske unije (UFEU) i načelima koja iz njih proizlaze, kao što su jednakost postupanja, nediskriminacija, proporcionalnost i djelotvornost, predviđena Direktivom 2014/24/EU (1), te odredbi članka 57. stavka 4. točki (c) i (g) te direktive, primjena nacionalnog propisa kao što je talijanski propis iz članka 80. stavka 5. točke (c) Decreto legislativo n. 50/2016 (Zakonodavna uredba br. 50/2016) prema kojem pobijanje u sudskom postupku značajnih propusta zabilježenih u provedbi prijašnje nabave koji su doveli do prijevremenog raskida prethodnog ugovora o nabavi, javnom naručitelju onemogućuje bilo kakvo ocjenjivanje pouzdanosti ponuditelja sve do konačne odluke u građanskom postupku, pri čemu društvo nije dokazalo poduzimanje mjera self cleaninga usmjerenih na ispravljanje povreda i izbjegavanja njihova ponavljanja?

      (1)  Direktiva 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL 2014., L 94, str. 65., ispravak SL 2015., L 275, str. 68. i SL 2016., L 311, str. 26.)


title: Predmet T-764/16: Presuda Općeg suda od 28. veljače 2018. – Paulini protiv ESB-a („Javna služba — Osoblje ESB-a — Primici od rada — Godišnja revizija plaća i bonusa — Zakonitost smjernica — Način izračuna — Uzimanje u obzir bolovanja — Uzimanje u obzir djelatnosti predstavnika osoblja — Načelo nediskriminacije”)

text:
               23.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 142/46

         Presuda Općeg suda od 28. veljače 2018. – Paulini protiv ESB-a
   (Predmet T-764/16) (1)

   ((„Javna služba - Osoblje ESB-a - Primici od rada - Godišnja revizija plaća i bonusa - Zakonitost smjernica - Način izračuna - Uzimanje u obzir bolovanja - Uzimanje u obzir djelatnosti predstavnika osoblja - Načelo nediskriminacije”))
   (2018/C 142/61)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Jörn Paulini (Franfurt na Majni, Njemačka) (zastupnici: u početku L. Levi i M. Vandenbussche, zatim L. Levi i A. Tymen te naposljetku L. Levi, odvjetnici)

      Tuženik: Europska središnja banka (ESB) (zastupnici: F. von Lindeiner i D. Camilleri Podestà, agenti, uz asistenciju B. Wägenbaura, odvjetnika)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a kojim se, s jedne strane, traži poništenje odluke ESB-a koja se odnosi na godišnju reviziju plaća i bonusa za 2015., dostavljene tužitelju 15. prosinca 2015. i izmijenjene 10. veljače 2016., te kojim se, s druge strane, traži naknada štete koju je tužitelj navodno pretrpio na temelju te odluke.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Jörn Paulini snosit će vlastite troškove, kao i troškove Europske središnje banke.

      (1)  SL C 14, 16. 1. 2017.


title: Predmet C-54/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. siječnja 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Italija) – Cooperativa Animazione Valdocco S.C.S. Impresa Sociale Onlus protiv Consorzio Intercomunale Servizi Sociali di Pinerolo, Azienda Sanitaria Locale To3 di Collegno e Pinerolo

text:
               23.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 142/31

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. siječnja 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Italija) – Cooperativa Animazione Valdocco S.C.S. Impresa Sociale Onlus protiv Consorzio Intercomunale Servizi Sociali di Pinerolo, Azienda Sanitaria Locale To3 di Collegno e Pinerolo
   (Predmet C-54/18)
   (2018/C 142/41)
   Jezik postupak: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Cooperativa Animazione Valdocco S.C.S. Impresa Sociale Onlus

      Tuženici: Consorzio Intercomunale Servizi Sociali di Pinerolo, Azienda Sanitaria Locale To3 di Collegno e Pinerolo

      Prethodna pitanja

               1.

               Protivi li se pravilima prava Unije u području prava obrane, pravičnog suđenja i sadržajne djelotvornosti zaštite koju pružaju osobito članci 6. i 13. EKLJP-a, članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i članak 1. [stavci] 1. i 2. Direktive 89/665/EEZ (1), nacionalno zakonodavstvo, kao što je članak 120. stavak 2.a Codicea del processo amministrativo (Zakonik o upravnom postupku), koji obvezuje gospodarskog subjekta koji sudjeluje u postupku javne nabave da ospori odluku o dozvoli sudjelovanja/neisključenju drugog subjekta u roku 30 dana od priopćenja odluke o dozvoli sudjelovanja/isključenju sudionika?

               2.

               Protivi li se pravilima prava Unije u području prava obrane, pravičnog suđenja i sadržajne djelotvornosti zaštite koju pružaju osobito članci 6. i 13. EKLJP-a, članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i članak 1. [stavci] 1. i 2. Direktive 89/665/EEZ, nacionalno zakonodavstvo, kao što je članak 120. stavak 2.a Zakonika o upravnom postupku, koji ne dopušta gospodarskom subjektu da nakon provedenog postupka ističe, pa ni incidentalnim zahtjevom, nezakonitost akata o dozvoli sudjelovanja drugih gospodarskih subjekata, posebno uspješnog ponuditelja ili glavnog tužitelja, a da prethodno nije pobijao akt o dozvoli sudjelovanja u gore navedenom roku?

      (1)  Direktiva Vijeća 89/665/EEZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima (SL L 395, str. 33.)


title: Predmet T-843/16: Presuda Općeg suda od 28. veljače 2018. – dm-drogerie markt protiv EUIPO-a – Digital Print Group O. Schimek (Foto Paradies) („Žig Europske unije — Postupak za proglašavanje žiga ništavim — Verbalni žig Europske unije Foto Paradies — Apsolutni razlog za odbijanje — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               23.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 142/47

         Presuda Općeg suda od 28. veljače 2018. – dm-drogerie markt protiv EUIPO-a – Digital Print Group O. Schimek (Foto Paradies)
   (Predmet T-843/16) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak za proglašavanje žiga ništavim - Verbalni žig Europske unije Foto Paradies - Apsolutni razlog za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”))
   (2018/C 142/62)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: dm-drogerie markt GmbH & Co. KG (Karlsruhe, Njemačka) (zastupnici: T. Strack i O. Bludovsky, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: M. Fischer, R. Manea i D. Walicka, agenti)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Digital Print Group O. Schimek GmbH (Nürnberg, Njemačka) (zastupnici: L. Petri i M. Gilch, odvjetnici)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 15. rujna 2016. (R 1194/2015-1), koja se odnosi na postupak za proglašavanje žiga ništavim između društava Digital Print Group O. Schimek i dm-drogerie markt.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu dm-drogerie markt GmbH & Co. KG nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 38, 6. 2. 2017.


title: Predmet T-121/18: Tužba podnesena 20. veljače 2018. – Agencja Wydawnicza Technopol protiv EUIPO-a (1000 PANORAMICZNYCH)

text:
               23.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 142/62

         Tužba podnesena 20. veljače 2018. – Agencja Wydawnicza Technopol protiv EUIPO-a (1000 PANORAMICZNYCH)
   (Predmet T-121/18)
   (2018/C 142/80)
   Jezik postupka: poljski

      Stranke

      Tužitelj: Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o. o. (Częstochowa, Poljska) (zastupnik: C. Rogula, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „1000 PANORAMICZNYCH” – prijava za registraciju br. 15 299 671

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 15. prosinca 2017. u predmetu R 2208/2016-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               preinači odluku petog žalbenog vijeća na način da se prihvati tužiteljeva žalba i registrira žig „1000 PANORAMICZNYCH” i to s obzirom na to da verbalni znak „1000 PANORAMICZNYCH” ne ispunjava pretpostavke iz članka 7. stavka 1., osobito točki (b) i (c), Uredbe 2017/1001, i stoga ne postoji razlog za odbijanje registracije žiga

         i/ili

               —

               utvrdi da je verbalni znak „1000 PANORAMICZNYCH” na temelju članka 7. stavka 3. Uredbe 2017/1001 uporabom stekao razlikovni karakter (sekundarni razlikovni karakter) i da stoga ne postoji razlog za odbijanje registracije žiga, a osobito da ne postoji nijedna od pretpostavki propisanih u članku 7. stavku 1. točkama (b), (c) i (d);

         podredno,

               —

               poništi odluku petog žalbenog vijeća i naloži Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) da ponovno ispita prijavu za registraciju verbalnog znaka „1000 PANORAMICZNYCH” kao žiga Europske unije, prijavu za registraciju br. 015299671, i da pritom osobito ukloni dosad postojeće nepravilnosti i utvrdi da verbalni znak „1000 PANORAMICZNYCH” ne ispunjava pretpostavke iz članka 7. stavka 1., osobito točki (b) i (c), Uredbe 2017/1001 i da stoga ne postoji apsolutni razlog za odbijanje registracije žiga

         i/ili

               —

               utvrdi da je verbalni znak „1000 PANORAMICZNYCH” na temelju članka 7. stavka 3. Uredbe 2017/1001 uporabom stekao razlikovni karakter (sekundarni razlikovni karakter) i da stoga ne postoji razlog za odbijanje registracije žiga, a osobito da ne postoji neka od pretpostavki propisanih u članku 7. stavku 1. točkama (a), (b), (c) i (d);

               —

               EUIPO-u naloži snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

   Povreda članka 7. stavka 1. točki (b), (c) i (d) Uredbe 2017/1001.


title: Predmet C-131/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. veljače 2018. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – Vanessa Gambietz protiv Erike Ziegler

text:
               23.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 142/36

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. veljače 2018. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – Vanessa Gambietz protiv Erike Ziegler
   (Predmet C-131/18)
   (2018/C 142/48)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesgerichtshof

      Stranke glavnog postupka

      Podnositeljica revizije: Vanessa Gambietz

      Druga stranka u revizijskom postupku: Erika Ziegler

      Prethodno pitanje

   Treba li članak 6. stavak 3. Direktive 2011/7/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o borbi protiv kašnjenja u plaćanju u poslovnim transakcijama (1) tumačiti na način da fiksni iznos od 40 eura iz članka 6. stavka 1. te direktive treba uračunati u eksterne predsudske troškove pravne zaštite nastale zbog savjetovanja s odvjetnikom uslijed dužnikova zakašnjelog plaćanja te ih stoga treba naknaditi na temelju članka 6. stavka 3. te direktive?

      (1)  SL 2011., L 48, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 200.)


title: Predmet T-482/13: Rješenje Općeg suda od 21. ožujka 2018. – MedSkin Solutions Dr. Suwelack protiv EUIPO-a – Cryo-Save (CryoSafe) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Povlačenje prigovora — Obustava postupka”)

text:
               30.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 152/34

         Rješenje Općeg suda od 21. ožujka 2018. – MedSkin Solutions Dr. Suwelack protiv EUIPO-a – Cryo-Save (CryoSafe)
   (Predmet T-482/13) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Povlačenje prigovora - Obustava postupka”))
   (2018/C 152/43)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: MedSkin Solutions Dr. Suwelack AG (Billerbeck, Njemačka) (zastupnik: A. Thünken, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: A. Schifko, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Cryo-Save AG (Freienbach, Švicarska) (zastupnik: C. Onken, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 4. srpnja 2013. (predmet R 1759/2012-4), u vezi s postupkom povodom prigovora između društava Cryo-Save AG i MedSkin Solutions Dr. Suwelack AG.

      Izreka

               1.

               Obustavlja se postupak po ovoj tužbi.

               2.

               MedSkin Solutions Dr. Suwelack AG i Cryo-Save AG solidarno će snositi troškove Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO).

               3.

               MedSkin Solutions Dr. Suwelack AG i Cryo-Save AG snosit će vlastite troškove u skladu s međusobnim dogovorom.

      (1)  SL C 313, 26. 10. 2013.


title: Predmet C-114/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. veljače 2018. uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – Sandoz Ltd, Hexal AG protiv G.D. Seale LLC, Janssen Sciences Ireland

text:
               30.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 152/17

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. veljače 2018. uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – Sandoz Ltd, Hexal AG protiv G.D. Seale LLC, Janssen Sciences Ireland
   (Predmet C-114/18)
   (2018/C 152/20)
   Jezik postupka: engleski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelji: Sandoz Ltd, Hexal AG

      Druge stranke u postupku: G.D. Seale LLC, Janssen Sciences Ireland

      Prethodno pitanje

   Kad je jedini aktivni sastojak predmet svjedodžbe o dodatnoj zaštiti izdane u skladu s [Uredbom o SDZ-u] (1) član skupine spojeva koji spadaju pod Markushovu definiciju u zahtjevu za patent, od kojih svi članovi skupine utjelovljuju osnovni inventivni tehnički napredak patenta, je li u svrhu članka 3. točke (a) Uredbe o SDZ-u dovoljno da spoj, odmah nakon ispitivanja njegove strukture, bude prepoznat kao onaj koji spada u skupinu (i stoga bi bio zaštićen patentom prema nacionalnom patentnom pravu) ili je potrebno da specifični supstituenti potrebni za formiranje aktivnog sastojka budu među onima koje bi stručna osoba mogla izvesti, temeljem zajedničkog općeg znanja, iz čitanja patentnih zahtjeva?

      (1)  Uredba (EZ) br. 469/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. svibnja 2009. o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove (SL 2009., L 152 str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 64., str. 166.)


title: Predmet T-113/18: Tužba podnesena 22. veljače 2018. – Miles-Bramwell Executive Services protiv EUIPO-a (FREE)

text:
               30.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 152/43

         Tužba podnesena 22. veljače 2018. – Miles-Bramwell Executive Services protiv EUIPO-a (FREE)
   (Predmet T-113/18)
   (2018/C 152/52)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Miles-Bramwell Executive Services Ltd (Alfreton, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: J. Mellor, QC)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije FREE – Prijava za registraciju br. 15 083 091

      Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 27. studenoga 2017. u predmetu R 2164/2016-1

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 2017/1001;

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 2017/1001.


title: Predmet T-114/18: Tužba podnesena 22. veljače 2018. – Miles-Bramwell Executive Services protiv EUIPO-a (FREE)

text:
               30.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 152/43

         Tužba podnesena 22. veljače 2018. – Miles-Bramwell Executive Services protiv EUIPO-a (FREE)
   (Predmet T-114/18)
   (2018/C 152/53)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Miles-Bramwell Executive Services Ltd (Alfreton, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: J. Mellor, QC)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije FREE – prijava za registraciju br. 15 081 508

      Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 27. studenoga 2017. u predmetu R 2166/2016-1

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi

               —

               Povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 2017/1001;

               —

               Povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 2017/1001.


title: Predmet T-116/18: Tužba podnesena 27. veljače 2018. – Darmanin protiv EASO-a

text:
               30.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 152/44

         Tužba podnesena 27. veljače 2018. – Darmanin protiv EASO-a
   (Predmet T-116/18)
   (2018/C 152/54)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Joanna Darmanin (Sliema, Malta) (zastupnik: N. De Montigny, odvjetnik)

      Tuženik: Europski potporni ured za azil

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               utvrdi i presudi da se,

                           —

                           poništava odluka Tijela nadležnog za sklapanje ugovora o radu (Executive Director) od 27. lipnja 2017. kojom je tužitelj otpušten na kraju probnog roka, s učinkom od 15. srpnja 2017.;

                           —

                           u mjeri u kojoj je to potrebno, poništi izričita odluka o odbijanju žalbe od 29. siječnja 2018.;

               —

               tuženiku nalaže snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sedam tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 14. Uvjeta zaposlenja ostalih službenika (u daljnjem tekstu: Uvjeti zaposlenja) i na povredi Priručnika koji se primjenjuje na unutarnji postupak ocjenjivanja zaposlenika na probnom roku u Europskom potpornom uredu za azil (EASO).

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 43. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju) i na povredi odluke upravljačkog odbora EASO-a od 18. siječnja 2016. kojom se primjenjuju članci 43. i 44. Pravilnika za privremeno osoblje.

               3.

               Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi odluke br. 11 upravljačkog odbora EASO-a od 4. srpnja 2012. koja se odnosi na osoblje na srednjim rukovodećim položajima.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela dobre uprave i pravne sigurnosti.

               5.

               Peti tužbeni razlog, istaknut podredno, koji se temelji na prigovoru nezakonitosti zbog povrede načela jednakog postupanja i povrede prava na saslušanje.

               6.

               Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava na provedbu zakonitog, pravičnog i predvidljivog postupka ocjenjivanja.

               7.

               Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na nepoštovanju pravila o teretu dokazivanja.


title: Predmet C-206/18: Tužba podnesena 23. ožujka 2018. – Europska komisija protiv Republike Poljske

text:
               28.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/16

         Tužba podnesena 23. ožujka 2018. – Europska komisija protiv Republike Poljske
   (Predmet C-206/18)
   (2018/C 182/19)
   Jezik postupka: poljski

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: J. Samnadda, J. Hottiaux i G. von Rintelen, agenti)

      Tuženik: Republika Poljska

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               utvrdi da je nedonošenjem zakona i drugih propisa potrebnih za usklađivanje s Direktivom 2014/26/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o kolektivnom ostvarivanju autorskog prava i srodnih prava te izdavanju odobrenja za više državnih područja za prava na internetsko korištenje glazbenih djela na unutarnjem tržištu (1), ili, u svakom slučaju, time što Komisiji nije dostavila takve propise, Republika Poljska povrijedila obveze koje ima na temelju članka 43. te direktive;

               —

               Republici Poljskoj u skladu s člankom 260. stavkom 3. UFEU-a naloži plaćanje novčane kazne zbog povrede obveze priopćavanja mjera za prenošenje Direktive 2014/26/EU u dnevnom iznosu od 87 612 eura računajući od dana donošenja odluke u ovom predmetu;

               —

               Republici Poljskoj naloži snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Na temelju članka 43. stavka 1. Direktive 2014/26/EU Europskog parlamenta i Vijeća o kolektivnom ostvarivanju autorskog prava i srodnih prava te izdavanju odobrenja za više državnih područja za prava na internetsko korištenje glazbenih djela na unutarnjem tržištu, države članice morale su donijeti zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s tom direktivom do 10. travnja 2016. Komisiji su bez odlaganja trebali dostaviti tekst tih odredaba.
   Dana 22. studenoga 2017. Republika Poljska dostavila je Komisiji tri već postojeća pravna akta kojima se samo djelomično prenosi Direktiva 2014/26/EU. Komisija je odlučila podnijeti tužbu Sudu Europske unije zato što Republika Poljska u poljski pravni poredak još nije prenijela niti provela sve potrebne propise.
   Komisija u svojoj tužbi zahtijeva da se Republici Poljskoj izrekne novčana kazna u dnevnom iznosu od 87 612 eura dospjelom od dana donošenja odluke u ovom predmetu. Taj je iznos utvrđen uzimajući u obzir težinu povrede, njezino trajanje i potrebu da se osigura odvraćajući učinak.

      (1)  SL 2014., L 84 , str. 72.


title: Predmet C-130/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. veljače 2018. uputio Amtsgericht Düsseldorf (Njemačka) – flightright GmbH protiv Eurowings GmbH

text:
               28.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/8

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. veljače 2018. uputio Amtsgericht Düsseldorf (Njemačka) – flightright GmbH protiv Eurowings GmbH
   (Predmet C-130/18)
   (2018/C 182/08)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Amtsgericht Düsseldorf

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: flightright GmbH

      Tuženik: Eurowings GmbH

      Prethodno pitanje

   Treba li članak 5. stavak 1. točku (c) potočku iii. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (1) razumjeti na način da pravo na odštetu u slučaju otkazivanju leta u roku kraćem od sedam dana prije vremena polaska predviđenog redom letenja ne postoji ni onda kad putnik prilikom preusmjeravanja izgubi manje od 3, ali više od 2 sata jer je stvarno vrijeme dolaska uslijedilo manje od 3, ali više od 2 sata nakon planiranog vremena dolaska?

      (1)  SL 2004., L 46, str. 1.


title: Predmet C-179/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. ožujka 2018. uputio Arbeidsrechtbank Gent (Belgija) – Ronny Rohart protiv Federale Pensioendienst

text:
               28.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/12

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. ožujka 2018. uputio Arbeidsrechtbank Gent (Belgija) – Ronny Rohart protiv Federale Pensioendienst
   (Predmet C-179/18)
   (2018/C 182/13)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Arbeidsrechtbank Gent

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Ronny Rohart

      Tuženik: Federale Pensioendienst

      Prethodno pitanje

   Treba li načelo lojalne suradnje iz članka 4. stavka 3. UEU-a, u vezi s Pravilnikom o osoblju za dužnosnike Europske unije, koji je utvrđen Uredbom Vijeća (EEZ, Euratom, EZUČ) br. 259/68 (1) od 29. veljače 1968., tumačiti na način da mu se protivi propis te države članice koji, prilikom obračuna starosne mirovine radnika na temelju njegovih doprinosa u toj državi članici, ne dopušta uzimanje u obzir vojnog roka koji je potonji odslužio u toj državi članici, zbog toga što je dotična osoba u trenutku služenja vojnog roka i nakon toga neprekidno bio dužnosnik Europske unije i stoga ne ispunjava pretpostavke za izjednačavanje u skladu s propisom te države članice?

      (1)  UredbaVijeća (EEZ, Euratom, EZUČ) br. 259/68 od 29. veljače 1968. kojom se utvrđuje Pravilnik o osoblju za dužnosnike i Uvjeti zapošljavanja koji se primjenjuju na ostale službenike Europskih zajednica i kojom se uvode posebne mjere privremeno primjenjive na dužnosnike Komisije (Pravilnik o osoblju za dužnosnike Europske unije) (SL 1968., L 56, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 6., str. 3.).


title: Predmet C-80/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) protiv Administración General del Estado i Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.

text:
               28.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/2

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) protiv Administración General del Estado i Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.
   (Predmet C-80/18)
   (2018/C 182/02)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Supremo

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA)

      Druge stranke u žalbenom postupku: Administración General del Estado i Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.

      Prethodna pitanja

               1.

               Protivi li se načelu „onečišćivač plaća” utvrđenom u članku 191. stavku 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, u vezi s člancima 20. i 21. Povelje o temeljnim pravima kojima se utvrđuju načela jednakosti i nediskriminacije, koji se nalaze u članku 3. stavcima 1. i 2. Direktive 2009/72/EZ (1), s obzirom na to da se njime nastoji postići, među ostalim, konkurentno i nediskriminirajuće tržište električne energije, koje treba mijenjati samo zbog razloga u općem ekonomskom interesu, uključujući zaštitu okoliša, uvođenje poreza kojima podliježu isključivo proizvođači električne energije koji upotrebljavaju nuklearnu energiju ako glavni cilj navedenih davanja nije zaštita okoliša, nego povećanje prihoda sustava financiranja električne energije tako da ti poduzetnici u odnosu na druge poduzetnike koji obavljaju istu djelatnost preuzimaju veće opterećenje u financiranju tarifnog deficita?

               2.

               Dopušta li na konkurentnom i nediskriminirajućem tržištu električne energije europsko zakonodavstvo uvođenje porezâ za zaštitu okoliša koje se, uzimajući u obzir preambulu [predmetnog španjolskog] zakona, temelji na onečišćenju koje je svojstveno nuklearnoj aktivnosti, ali koji ne sadržava nijednu konkretnu odredbu o tome tako da, kad je riječ o porezu na proizvodnju istrošenog nuklearnog goriva i radioaktivnog otpada, ne postoje obvezujuće zakonske odredbe o troškovima koje treba pokriti ni o skladištenju radioaktivnog otpada, s obzirom na to da se troškovi gospodarenja i skladištenja već oporezuju drugim davanjima, pri čemu nije pojašnjena namjena prihoda od tih poreza, a gore navedeni poduzetnici dužni su preuzeti građanskopravnu odgovornost koja iz toga proizlazi u iznosu od 1,2 milijardi eura?

               3.

               Je li ispunjen zahtjev iz članka 3. stavka 2. navedene direktive, u skladu s kojim obveze koje treba odrediti u općem ekonomskom interesu, uključujući zaštitu okoliša, moraju biti jasno definirane, transparentne, nediskriminacijske i provjerljive, ako cilj zaštite okoliša i značajke poreza za zaštitu okoliša nisu pobliže uređeni obvezujućim zakonskim odredbama?

               4.

               Protivi li se načelu „onečišćivač plaća” iz članka 191. stavka 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, načelima jednakosti i nediskriminacije iz članaka 20. i 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i člancima 3. i 5. Direktive 2005/89/EZ (2), s obzirom na to da se njima nastoji osigurati „pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta električne energije”, pozivajući države članice da osiguravaju „da su sve mjere donesene u skladu s ovom Direktivom nediskriminirajuće i da ne predstavljaju nerazuman teret sudionicima na tržištu”, nacionalno zakonodavstvo na temelju kojeg se financiranje tarifnog deficita prevaljuje na sve poduzetnike iz sektora električne energije, ali kojim se nuklearnim elektranama (osim hidroelektranama koje proizvode energiju iz obnovljivih izvora) nameće plaćanje posebno visokih poreznih davanja tako da one imaju veće porezno opterećenje u odnosu na druge koji djeluju na tržištu energije i kojima nije nametnuto plaćanje tih davanja, iako neki uzrokuju veće onečišćenje, i u kojem se ta davanja opravdavaju zaštitom okoliša zbog rizika i nesigurnosti svojstvenih nuklearnim aktivnostima, bez konkretnog utvrđenja troškova tih prihoda ni toga da su namijenjeni zaštiti okoliša, bez obzira što se gospodarenje i skladištenje otpada oporezuju drugim porezima, a nuklearne elektrane preuzimaju građanskopravnu odgovornost, u mjeri u kojoj taj propis narušava slobodno tržišno natjecanje u skladu sa zahtjevima liberaliziranog unutarnjeg tržišta jer stavlja u povoljniji položaj druge proizvođače električne energije koji nisu obvezni plaćati poreze za zaštitu okoliša iako u proizvodnji upotrebljavaju izvore koji više onečišćuju?

               5.

               Protivi li se članku 191. stavku 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i „načelu da onečišćivač plaća” porez na proizvodnju istrošenog nuklearnog goriva i radioaktivnog otpada koji nastaju pri proizvodnji nuklearne energije kojem podliježe samo industrija za proizvodnju nuklearne energije, a kojim nije obuhvaćen nijedan drugi sektor u kojem bi se mogao proizvoditi navedeni otpad pa se ne oporezuju drugi poduzetnici koji se u okviru obavljanja svoje djelatnosti koriste nuklearnim materijalom ili izvorima iako utječu na okoliš koji treba zaštititi?

      (1)  Direktiva 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ (SL 2009., L 211, str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.)

      (2)  Direktiva 2005/89/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 18. siječnja 2006. o mjerama zaštite sigurnosti opskrbe električnom energijom i ulaganja u infrastrukturu (SL 2006., L 33, str. 22.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 58., str. 115.)


title: Predmet C-221/18 P: Žalba koju je 27. ožujka 2018. podnio Électricité de France (EDF) protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 16. siječnja 2018. u predmetu T-747/15, EDF protiv Komisije

text:
               28.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/17

         Žalba koju je 27. ožujka 2018. podnio Électricité de France (EDF) protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 16. siječnja 2018. u predmetu T-747/15, EDF protiv Komisije
   (Predmet C-221/18 P)
   (2018/C 182/20)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Žalitelj: Électricité de France (EDF) (zastupnik: M. Debroux, odvjetnik)

      Druge stranke u postupku: Europska komisija, Republika Francuska

      Zahtjevi

   Žalitelj od Suda u prvom redu zahtijeva da:

               —

               ukine pobijanu presudu;

               —

               odluči o prvostupanjskoj tužbi na način da ju prihvati i slijedom toga poništi članke 1. do 5. Odluke Komisije (EU) 2016/154 od 22. srpnja 2015. o državnoj potpori SA.13869 (C 68/2002) (prije NN 80/2002) (1);

         podredno:

               —

               donese konačnu odluku o prvom tužbenom razlogu i prvom dijelu drugog tužbenog razloga prvostupanjske tužbe, prihvati taj prvi dio drugog tužbenog razloga i slijedom toga, presudi da se načelo subjekta u tržišnom gospodarstvu primjenjuje na spornu mjeru;

               —

               predmet vrati drukčijem sastavu Općeg suda kako bi taj sud odlučio o drugim razlozima i argumentima koje je žalitelj iznio u svojoj tužbi od 22. prosinca 2015., i da o troškovima prvostupanjskog postupka odluči naknadno;

         još podrednije:
   predmet vrati drukčijem sastavu Općeg suda kako bi taj sud odlučio o svim razlozima i argumentima koje je žalitelj iznio u svojoj tužbi od 22. prosinca 2015. (uključujući i razloge iznesene podredno), i da o troškovima prvostupanjskog postupka odluči naknadno;
   te da u svakom slučaju:
   Komisiji naloži snošenje svih troškova ovog postupka.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog žalbi žalitelj u prvom redu ističe četiri žalbena razloga i podredno jedan žalbeni razlog.
   Prvi žalbeni razlog temelji se na nepoštovanju pravomoćnosti presude koju je Opći sud donio 15. prosinca 2009., EDF/Komisija (T-156/04). U pobijanoj presudi se sporna mjera utvrđuje kao navodno porezno oslobođenje, suprotno presudi od 15. prosinca 2009. donesenoj u istom predmetu u kojem je taj pristup izričito odbijen. Kako bi se opravdalo to odstupanje u utvrđivanju sporne mjere, čini se da se u pobijanoj presudi na implicitan način, pogrešno, poziva na nužnost da se presudu od 15. prosinca 2009. tumači „s obzirom” na potvrđujuću presudu Suda od 5. lipnja 2012. (C-124/10 P). Međutim, Sud u toj presudi nije donio odluku o utvrđivanju sporne mjere, što spada u utvrđivanje činjenica.
   Drugi žalbeni razlog temelji se na iskrivljavanju dokaza koji su predočeni Općem sudu. Tim se dokazima opisuje stvarno provedena mjera restrukturiranja kapitala EDF-a te se na temelju njih ne može zaključiti o postojanju navodnog poreznog oslobođenja kako ga je utvrdio Opći sud.
   Treći žalbeni razlog temelji se na nepoštovanju naravi i opsega obveza pažljivog i nepristranog ispitivanja uvedenih novijom sudskom praksom Suda, osobito presudom Frucona Košice od 20. rujna 2017. (C-300/16 P), o čemu su, međutim, Općem sudu podnesena pisana očitovanja.
   Četvrti žalbeni razlog temelji se na nepoštovanju obveze obrazlaganja od strane Općeg suda, kako u pogledu utvrđivanja sporne mjere, tako i u pogledu toga da nisu razmotreni žaliteljevi argumenti koji se temelje na presudi Frucona Košice.
   Konačno, podredno izneseni žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava u utvrđivanju navodne potpore kao nove potpore, iako ju je trebalo kvalificirati kao postojeću potporu.

      (1)  SL L 34, str. 152.


title: Predmet T-361/17: Rješenje Općeg suda od 21. ožujka 2018. – Eco-Bat Technologies i dr. protiv Komisije („Tužba za poništenje — Zabranjeni sporazumi — Tržište recikliranih automobilskih akumulatora — Odluka o ispravku odluke kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a i izriču novčane kazne — Rok za tužbu — Dan od kojega rok počinje teći — Nepravodobnost — Nedopuštenost”)

text:
               28.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/22

         Rješenje Općeg suda od 21. ožujka 2018. – Eco-Bat Technologies i dr. protiv Komisije
   (Predmet T-361/17) (1)

   ((„Tužba za poništenje - Zabranjeni sporazumi - Tržište recikliranih automobilskih akumulatora - Odluka o ispravku odluke kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a i izriču novčane kazne - Rok za tužbu - Dan od kojega rok počinje teći - Nepravodobnost - Nedopuštenost”))
   (2018/C 182/26)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Eco-Bat Technologies Ltd (Matlock, Ujedinjena Kraljevina), Berzelius Metall GmbH (Braubach, Njemačka) i Société traitements chimiques des métaux (STCM) (Bazoches-les-Gallerandes, Francuska) (zastupnici: M. Brealey, QC, I. Vandenborre i S. Dionnet, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: F. van Schaik, G. Conte, I. Rogalski i J. Szczodrowski, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za, s jedne strane, poništenje Odluke Komisije C(2017) 900 final od 8. veljače 2017. u vezi s postupkom na temelju članka 101. UFEU-a (Predmet AT.40018 – Recikliranje automobilskih akumulatora), kako je ispravljena Odlukom Komisije C(2017) 2223 final od 6. travnja 2017., i, s druge strane, za smanjenje iznosa novčane kazne izrečene tužiteljima.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

               2.

               Društvima Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH i Société traitements chimiques des métaux (STCM) nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 318, 25. 9. 2017.


title: Predmet C-247/18 P: Žalba koju je 9. travnja 2018. podnijela Talijanska Republika protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 25. siječnja 2018. u predmetu T-91/16, Italija protiv Komisije

text:
               28.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/18

         Žalba koju je 9. travnja 2018. podnijela Talijanska Republika protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 25. siječnja 2018. u predmetu T-91/16, Italija protiv Komisije
   (Predmet C-247/18 P)
   (2018/C 182/21)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Žalitelj: Talijanska Republika (zastupnici: G. Palmieri, agent, P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija

      Zahtjev

               —

               Talijanska Republika od Suda zahtjeva da ukine, u smislu članaka 56. i 58. Statuta Suda, presudu od 25. siječnja 2018., priopćenu 29. siječnja 2018., koju je donio Opći sud u predmetu T-91/16 i čiji je predmet poništenje odluke Komisije C(2015)9413 od 17. prosinca 2015., priopćene 18. 12. 2015., o smanjenju doprinosa iz Europskog socijalnog fonda Operativnom programu Sicilija koji je dio okvira za potporu Zajednice za strukturnu pomoć Zajednice regijama na koje se odnosi cilj br. 1 u Italiji (ORP Sicilija 2000.-2006.), i da poništi potonju odluku.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Talijanska Republika pobija pred Sudom presudu od 25. siječnja 2018., predmet T-91/16, kojom je Opći sud Europske unije odbio tužbu Italije usmjerenu protiv odluke Komisije C(2015)9413 od 17. prosinca 2015., priopćene 18. 12. 2015., o smanjenju doprinosa iz Europskog socijalnog fonda Operativnom programu Sicilija koji je dio okvira za potporu Zajednice za strukturnu pomoć Zajednice regijama na koje se odnosi cilj br. 1 u Italiji (ORP Sicilija 2000.-2006.).

      Prvi žalbeni razlog. Povreda članka 39. Uredbe br. 1260/99 (1)
      ; članaka 4., 6. i 10. Uredbe br. 438/[2001] (2)
      ; članka 317. UFEU-a i načela tereta dokazivanja.

   Opći sud nije naveo da iz istih činjenica koje je utvrdio proizlazi da se revizija, čije je ponovno provođenje odredila Komisija u 2008., odnosila na iste troškove koji su već bili provjereni 2005. i 2006. s pozitivnim ishodom, i pritom se nisu pojavile nove činjenice.

      Drugi žalbeni razlog. Povreda članka 39. Uredbe br. 1260/99, članka 100. Uredbe br. 1083/2006 (3)
      , članka 145. Uredbe br. 1303/2013 (4)
      i načela dobre uprave, kontradiktornosti i zaštite legitimnih očekivanja.

   Opći sud smatrao je osnovanim, a da pritom nije za to postojao razlog, ukupno trajanje postupka korekcije od preko sedam godina, za koje je vrijeme Komisija postupala uglavnom na način da protekne prekluzivni rok od šest mjeseci od saslušanja, koji je predviđen za donošenje konačne odluke, u trenutku koji je ona diskrecijski odredila, zanemarujući njegovu peremptornu narav.

      Treći žalbeni razlog. Povreda članka 39. stavka 2. i 3. Uredbe br. 1260/99 i članka 10. Uredbe br. 438/2001. Iskrivljenje činjenica.

   Opći sud je utvrdio da je stopa pogreške koja je utvrđena u konkretnom slučaju bila u bitnome različita za razdoblja prije i poslije 31. prosinca 2006. kao i u odnosu na troškove koji se odnose na projekte „u skladu” ili na druge projekte. Međutim, nezakonito je utvrdio ispravnom korekciju koja se temelji na ekstrapolaciji jedinstvene stope pogreške od 32,65 % bez razlike u odnosu na sve programske godine i na sve vrste projekata. Time je povrijedio načela proporcionalnosti korekcija i reprezentativnosti uzoraka.

      (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1260/1999 od 21. lipnja 1999. o utvrđivanju općih odredaba o strukturnim fondovima (SL 1999., L 161, str. 1.)

      (2)  Uredba Komisije (EZ) br. 438/2001 od 2 ožujka 2001. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1260/1999 u vezi sa sustavima upravljanja i kontrole za pomoć dodijeljenu iz strukturnih fondova (SL 2001., L 63, str. 21.)

      (3)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1083/2006 od 11. srpnja 2006. o utvrđivanju općih odredaba o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu i Kohezijskom fondu i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1260/1999 (SL 2006., L 210, str. 25.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 2., str. 120.)

      (4)  Uredba (EU) br. 1303/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju zajedničkih odredbi o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu, Kohezijskom fondu, Europskom poljoprivrednom fondu za ruralni razvoj i Europskom fondu za pomorstvo i ribarstvo i o utvrđivanju općih odredbi o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu, Kohezijskom fondu i Europskom fondu za pomorstvo i ribarstvo te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 1083/2006 (SL 2013., L 347, str. 320.)


title: Predmet C-81/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Endesa Generación, S.A. protiv Administración General del Estado

text:
               28.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/3

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Endesa Generación, S.A. protiv Administración General del Estado
   (Predmet C-81/18)
   (2018/C 182/03)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Supremo

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Endesa Generación, S.A.

      Druga stranka u postupku: Administración General del Estado

      Prethodna pitanja

               1.

               Protivi li se načelu „onečišćivač plaća” utvrđenom u članku 191. stavku 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, u vezi s člancima 20. i 21. Povelje o temeljnim pravima kojima se utvrđuju načela jednakosti i nediskriminacije, koji se nalaze u članku 3. stavcima 1. i 2. Direktive 2009/72/EZ (1), s obzirom na to da se njime nastoji postići, među ostalim, konkurentno i nediskriminirajuće tržište električne energije, koje treba mijenjati samo zbog razloga u općem ekonomskom interesu, uključujući zaštitu okoliša, uvođenje poreza kojima podliježu isključivo proizvođači električne energije koji upotrebljavaju nuklearnu energiju ako stvarni cilj navedenih davanja nije zaštita okoliša, nego povećanje prihoda sustava financiranja električne energije tako da ti poduzetnici u odnosu na druge poduzetnike koji obavljaju istu djelatnost preuzimaju veće opterećenje u financiranju tarifnog deficita?

               2.

               Protivi li se na konkurentnom i nediskriminirajućem tržištu električne energije gore navedenom europskom zakonodavstvu uvođenje porezâ za zaštitu okoliša koje se, uzimajući u obzir preambulu [predmetnog španjolskog] zakona, temelji na onečišćenju koje je svojstveno nuklearnoj aktivnosti, ali koji ne sadržava nijednu konkretnu odredbu o tome tako da, kad je riječ o porezu na proizvodnju istrošenog nuklearnog goriva i radioaktivnog otpada, ne postoje obvezujuće zakonske odredbe o troškovima koje treba pokriti ni o skladištenju radioaktivnog otpada, s obzirom na to da se troškovi gospodarenja i skladištenja već oporezuju drugim davanjima, pri čemu nije pojašnjena namjena prihoda od tih poreza, a gore navedeni poduzetnici dužni su preuzeti građanskopravnu odgovornost koja iz toga proizlazi u iznosu od 1,2 milijardi eura?

               3.

               Protive li se članku 3. stavku 2. Direktive 2009/72/EZ, u skladu s kojim specifične obveze industrije za proizvodnju nuklearne energije koje treba odrediti u općem interesu, uključujući zaštitu okoliša, moraju biti jasno definirane, transparentne, nediskriminacijske i provjerljive, porezi uspostavljeni na temelju Zakona 15/2012, ako cilj zaštite okoliša i značajke poreza za zaštitu okoliša nisu pobliže uređeni obvezujućim zakonskim odredbama?

               4.

               Protivi li se načelu „onečišćivač plaća” iz članka 191. stavka 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, načelima jednakosti i nediskriminacije iz članaka 20. i 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i člancima 3. i 5. Direktive 2005/89/EZ (2), kojima se nastoji osigurati „pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta električne energije”, pozivajući države članice da osiguravaju „da su sve mjere donesene u skladu s ovom Direktivom nediskriminirajuće i da ne predstavljaju nerazuman teret sudionicima na tržištu”, nacionalno zakonodavstvo na temelju kojeg se financiranje tarifnog deficita prevaljuje na sve poduzetnike iz sektora električne energije, ali kojim se nuklearnim elektranama (osim hidroelektranama koje proizvode energiju iz obnovljivih izvora) nameće plaćanje posebno visokih poreznih davanja tako da one imaju veće porezno opterećenje u odnosu na druge koji djeluju na tržištu energije i kojima nije nametnuto plaćanje tih davanja, iako neki uzrokuju veće onečišćenje, i u kojem se ta davanja opravdavaju zaštitom okoliša zbog rizika i nesigurnosti svojstvenih nuklearnim aktivnostima, bez konkretnog utvrđenja troškova tih prihoda ni toga da su namijenjeni zaštiti okoliša, bez obzira što se troškovi gospodarenja i skladištenja otpada već oporezuju drugim porezima, a nuklearne elektrane preuzimaju građanskopravnu odgovornost, u mjeri u kojoj taj propis narušava slobodno tržišno natjecanje u skladu sa zahtjevima liberaliziranog unutarnjeg tržišta jer stavlja u povoljniji položaj druge proizvođače električne energije koji nisu obvezni plaćati poreze za zaštitu okoliša iako u proizvodnji upotrebljavaju izvore koji više onečišćuju?

               5.

               Protivi li se članku 191. stavku 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, u kojem je utvrđeno „načelo da onečišćivač plaća”, porez na proizvodnju istrošenog nuklearnog goriva i radioaktivnog otpada koji nastaju pri proizvodnji nuklearne energije kojem podliježe samo industrija za proizvodnju nuklearne energije, a kojim nije obuhvaćen nijedan drugi sektor u kojem bi se mogao proizvoditi navedeni otpad pa se ne oporezuju drugi poduzetnici koji se u okviru obavljanja svoje djelatnosti koriste nuklearnim materijalom ili izvorima iako utječu na aspekt zaštite okoliša??

      (1)  Direktiva 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ (SL 2009., L 211, str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.)

      (2)  Direktiva 2005/89/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 18. siječnja 2006. o mjerama zaštite sigurnosti opskrbe električnom energijom i ulaganja u infrastrukturu (SL 2006., L 33, str. 22.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 58., str. 115.)


title: Predmet T-271/10 RENV: Presuda Općeg suda od 11. travnja 2018. – H protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Nacionalni član osoblja upućen u Policijsku misiju Europske unije (EUPM) u Bosni i Hercegovini — Odluka o preraspoređivanju — Nadležnost voditelja Policijske misije Europske unije (EUPM) za odlučivanje o preraspoređivanju upućenog nacionalnog člana osoblja — Obveza obrazlaganja — Zlouporaba ovlasti — Očita pogreška u ocjeni — Uznemiravanje”)

text:
               28.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/20

         Presuda Općeg suda od 11. travnja 2018. – H protiv Vijeća
   (Predmet T-271/10 RENV) (1)

   ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Nacionalni član osoblja upućen u Policijsku misiju Europske unije (EUPM) u Bosni i Hercegovini - Odluka o preraspoređivanju - Nadležnost voditelja Policijske misije Europske unije (EUPM) za odlučivanje o preraspoređivanju upućenog nacionalnog člana osoblja - Obveza obrazlaganja - Zlouporaba ovlasti - Očita pogreška u ocjeni - Uznemiravanje”))
   (2018/C 182/22)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: H (zastupnik: M. Velardo, odvjetnik)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: A. Vitro i F. Naert, agenti)

      Predmet

   Kao prvo, zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje, s jedne strane, odluke od 7. travnja 2010. koju je potpisao voditelj osoblja Policijske misije Europske unije (EUPM) u Bosni i Hercegovini, kojom je tužiteljica preraspoređena na radno mjesto Criminal Justice Adviser – Prosecutor u područnom uredu Banja Luka (Bosna i Hercegovina) i, s druge strane, odluke od 30. travnja 2010. koju je potpisao voditelj misije EUPM-a sukladno članku 6. Odluke Vijeća 2009/906/ZVSP od 8. prosinca 2009. o Policijskoj misiji Europske unije u Bosni i Hercegovini (SL 2009., L 322, str. 22.) kojom je potvrđena odluka od 7. travnja 2010. i, kao drugo, zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a za naknadu štete koju je tužiteljica navodno pretrpjela.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Osobi H nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 221, 14. 8. 2010.


title: Predmet T-574/17: Rješenje Općeg suda od 21. ožujka 2018. – UD protiv Komisije („Javna služba — Korisnik mirovine za nadživjele osobe — Socijalna sigurnost — Odbijanje zahtjeva za prethodno odobrenje radi naknade određenih liječničkih troškova — Novi zahtjev — Isključivo potvrđujući akt — Rok za tužbu — Nedopuštenost”)

text:
               28.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/23

         Rješenje Općeg suda od 21. ožujka 2018. – UD protiv Komisije
   (Predmet T-574/17) (1)

   ((„Javna služba - Korisnik mirovine za nadživjele osobe - Socijalna sigurnost - Odbijanje zahtjeva za prethodno odobrenje radi naknade određenih liječničkih troškova - Novi zahtjev - Isključivo potvrđujući akt - Rok za tužbu - Nedopuštenost”))
   (2018/C 182/27)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: UD (zastupnici: S. Orlandi i T. Martin, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: T. Bohr i M. Mensi, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a za poništenje odluke Komisije o odbijanju davanja tužitelju prethodnog odobrenja radi naknade određenih liječničkih troškova.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

               2.

               UD-u se nalaže snošenje vlastitih troškova kao i troškova Europske komisije.

      (1)  SL C 369, 30. 10. 2017.


title: Predmet C-82/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Endesa Generación, S.A. protiv Administración General del Estado i Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.

text:
               28.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/4

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Endesa Generación, S.A. protiv Administración General del Estado i Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.
   (Predmet C-82/18)
   (2018/C 182/04)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Supremo

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Endesa Generación, S.A.

      Druge stranke u postupku: Administración General del Estado i Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.

      Prethodna pitanja

               1.

               Protivi li se načelu „onečišćivač plaća” utvrđenom u članku 191. stavku 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, u vezi s člancima 20. i 21. Povelje o temeljnim pravima kojima se utvrđuju načela jednakosti i nediskriminacije, koji se nalaze u članku 3. stavcima 1. i 2. Direktive 2009/72/EZ (1), s obzirom na to da se njime nastoji postići, među ostalim, konkurentno i nediskriminirajuće tržište električne energije, koje treba mijenjati samo zbog razloga u općem ekonomskom interesu, uključujući zaštitu okoliša, uvođenje poreza kojima podliježu isključivo proizvođači električne energije koji upotrebljavaju nuklearnu energiju ako glavni cilj navedenih davanja nije zaštita okoliša, nego povećanje prihoda sustava financiranja električne energije tako da ti poduzetnici u odnosu na druge poduzetnike koji obavljaju istu djelatnost preuzimaju veće opterećenje u financiranju tarifnog deficita?

               2.

               Dopušta li na konkurentnom i nediskriminirajućem tržištu električne energije europsko zakonodavstvo uvođenje porezâ za zaštitu okoliša koje se, uzimajući u obzir preambulu [predmetnog španjolskog] zakona, temelji na onečišćenju koje je svojstveno nuklearnoj aktivnosti, ali koji ne sadržava nijednu konkretnu odredbu o tome tako da, kad je riječ o porezu na proizvodnju istrošenog nuklearnog goriva i radioaktivnog otpada, ne postoje obvezujuće zakonske odredbe o troškovima koje treba pokriti ni o skladištenju radioaktivnog otpada, s obzirom na to da se troškovi gospodarenja i skladištenja već oporezuju drugim davanjima, pri čemu nije pojašnjena namjena prihoda od tih poreza, a gore navedeni poduzetnici dužni su preuzeti građanskopravnu odgovornost koja iz toga proizlazi u iznosu od 1,2 milijardi eura?

               3.

               Je li ispunjen zahtjev iz članka 3. stavka 2. navedene direktive, u skladu s kojim obveze koje treba odrediti u općem ekonomskom interesu, uključujući zaštitu okoliša, moraju biti jasno definirane, transparentne, nediskriminacijske i provjerljive, ako cilj zaštite okoliša i značajke poreza za zaštitu okoliša nisu pobliže uređeni obvezujućim zakonskim odredbama?

               4.

               Protivi li se načelu „onečišćivač plaća” iz članka 191. stavka 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, načelima jednakosti i nediskriminacije iz članaka 20. i 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i člancima 3. i 5. Direktive 2005/89/EZ (2), s obzirom na to da se njima nastoji osigurati „pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta električne energije”, pozivajući države članice da osiguravaju „da su sve mjere donesene u skladu s ovom Direktivom nediskriminirajuće i da ne predstavljaju nerazuman teret sudionicima na tržištu”, nacionalno zakonodavstvo na temelju kojeg se financiranje tarifnog deficita prevaljuje na sve poduzetnike iz sektora električne energije, ali kojim se nuklearnim elektranama (osim hidroelektranama koje proizvode energiju iz obnovljivih izvora) nameće plaćanje posebno visokih poreznih davanja tako da one imaju veće porezno opterećenje u odnosu na druge koji djeluju na tržištu energije i kojima nije nametnuto plaćanje tih davanja, iako neki uzrokuju veće onečišćenje, i u kojem se ta davanja opravdavaju zaštitom okoliša zbog rizika i nesigurnosti svojstvenih nuklearnim aktivnostima, bez konkretnog utvrđenja troškova tih prihoda ni toga da su namijenjeni zaštiti okoliša, bez obzira što se gospodarenje i skladištenje otpada oporezuju drugim porezima, a nuklearne elektrane preuzimaju građanskopravnu odgovornost, u mjeri u kojoj taj propis narušava slobodno tržišno natjecanje u skladu sa zahtjevima liberaliziranog unutarnjeg tržišta jer stavlja u povoljniji položaj druge proizvođače električne energije koji nisu obvezni plaćati poreze za zaštitu okoliša iako u proizvodnji upotrebljavaju izvore koji više onečišćuju?

               5.

               Protivi li se članku 191. stavku 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i „načelu da onečišćivač plaća” porez na proizvodnju istrošenog nuklearnog goriva i radioaktivnog otpada koji nastaju pri proizvodnji nuklearne energije kojem podliježe samo industrija za proizvodnju nuklearne energije, a kojim nije obuhvaćen nijedan drugi sektor u kojem bi se mogao proizvoditi navedeni otpad pa se ne oporezuju drugi poduzetnici koji se u okviru obavljanja svoje djelatnosti koriste nuklearnim materijalom ili izvorima iako utječu na okoliš koji treba zaštititi?

      (1)  Direktiva 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ (SL 2009., L 211, str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.)

      (2)  Direktiva 2005/89/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 18. siječnja 2006. o mjerama zaštite sigurnosti opskrbe električnom energijom i ulaganja u infrastrukturu (SL 2006., L 33, str. 22.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 58., str. 115.)


title: Predmet T-274/15: Presuda Općeg suda od 10. travnja 2018. – Alcogroup i Alcodis protiv Komisije („Tužba za poništenje — Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Tržište bioetanola i etanola — Upravni postupak — Odluka kojom se nalaže pretraga — Komisijine ovlasti provjere — Zaštita povjerljivosti komunikacije između odvjetnikâ i klijenata — Dokumenti koji su predmet prepiske nakon prethodno provedene pretrage — Komisijino odbijanje da prekine predmetne postupke za utvrđivanje povrede — Akt koji se ne može pobijati — Nedopuštenost”)

text:
               28.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/20

         Presuda Općeg suda od 10. travnja 2018. – Alcogroup i Alcodis protiv Komisije
   (Predmet T-274/15) (1)

   ((„Tužba za poništenje - Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Tržište bioetanola i etanola - Upravni postupak - Odluka kojom se nalaže pretraga - Komisijine ovlasti provjere - Zaštita povjerljivosti komunikacije između odvjetnikâ i klijenata - Dokumenti koji su predmet prepiske nakon prethodno provedene pretrage - Komisijino odbijanje da prekine predmetne postupke za utvrđivanje povrede - Akt koji se ne može pobijati - Nedopuštenost”))
   (2018/C 182/23)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelji: Alcogroup (Bruxelles, Belgija) i Alcodis (Bruxelles) (zastupnici: P. de Bandt, J. Dewispelaere i J. Probst, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: T. Christoforou, C. Giolito, V. Bottka i F. Jimeno Fernández, agenti)

      Intervenijenti u potporu tužiteljima: Orde van Vlaamse Balies (Bruxelles) (zastupnici: u početku T. Bontinck i P. Goffinet, a zatim F. Wijckmans, S. Engelen i S. De Keer, odvjetnici), Ordre des barreaux francophones et germanophone (Bruxelles) (zastupnici: T. Bontinck, A. Guillerme i P. Goffinet, odvjetnici), i Ordre français des avocats du barreau de Bruxelles (Bruxelles) (zastupnici: T. Bontinck, A. Guillerme i P. Goffinet, odvjetnici)

      Predmet

   Zahtjev koji se temelji na članku 263. UFEU-a za poništenje Odluke Komisije C(2015) 1769 final od 12. ožujka 2015., upućene društvu Alcogroup kao i svim društvima koja ono izravno ili neizravno kontrolira, uključujući društvo Alcodis, o postupku primjene članka 20. stavka 4. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003 (AT.40244 – Bioetanol), i Komisijina dopisa od 8. svibnja 2015. upućenog društvu Alcogroup u okviru istraga AT.40244 – Bioethanol i AT.40054 – Oil and Biofuel Markets.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

               2.

               Društva Alcogroup i Alcodis snosit će vlastite troškove kao i troškove Europske komisije, uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite.

               3.

               Orde van Vlaamse Balies, Ordre des barreaux francophones et germanophone i Ordre français des avocats du barreau de Bruxelles snosit će vlastite troškove nastale u okviru ovog postupka.

      (1)  SL C 279, 24. 8. 2015.


title: Predmet C-180/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. ožujka 2018. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Agrenergy Srl protiv Ministero dello Sviluppo Economico

text:
               28.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/12

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. ožujka 2018. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Agrenergy Srl protiv Ministero dello Sviluppo Economico
   (Predmet C-180/18)
   (2018/C 182/14)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Consiglio di Stato

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Agrenergy Srl

      Druga stranka u žalbenom postupku: Ministero dello Sviluppo Economico

      Prethodno pitanje

   Treba li članak 3. stavak 3. točku (a) Direktive 2009/28/EZ (1), s obzirom na opće načelo zaštite legitimnih očekivanja i na sve odredbe propisane predmetnom direktivom koje se odnose na davanje poticaja za proizvodnju energije iz obnovljivih izvora, tumačiti na način da se njime isključuje usklađenost s pravom Europske unije nacionalnog zakonodavstva koje talijanskoj vladi omogućuje da nizom provedbenih uredbi smanjuje ili čak ukida prethodno određene poticajne tarife?

      (1)  Direktiva 2009/28/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora te o izmjeni i kasnijem stavljanju izvan snage direktiva 2001/77/EZ i 2003/30/EZ (SL L 140, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 11., str. 39.)


title: Predmet T-732/16 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 22. ožujka 2018. – Valencia Club de Fútbol protiv Komisije („Privremena pravna zaštita — Državne potpore — Potpore koje je Španjolska dodijelila u korist nekoliko profesionalnih nogometnih klubova — Državno jamstvo koje je izdalo javno tijelo — Odluka kojom su potpore proglašene nespojivima s unutarnjim tržištem — Zahtjev za suspenziju primjene — Nepostojanje hitnosti”)

text:
               28.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/21

         Rješenje predsjednika Općeg suda od 22. ožujka 2018. – Valencia Club de Fútbol protiv Komisije
   (Predmet T-732/16 R)
   ((„Privremena pravna zaštita - Državne potpore - Potpore koje je Španjolska dodijelila u korist nekoliko profesionalnih nogometnih klubova - Državno jamstvo koje je izdalo javno tijelo - Odluka kojom su potpore proglašene nespojivima s unutarnjim tržištem - Zahtjev za suspenziju primjene - Nepostojanje hitnosti”))
   (2018/C 182/24)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Valencia Club de Fútbol, SAD (Valencia, Španjolska) (zastupnici: J. García-Gallardo Gil-Fournier i A. Guerrero Righetto, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: G. Luengo, B. Stromsky i P. Němečková, agenti)

      Intervenijent u potporu tužitelju: Kraljevina Španjolska (zastupnik: A. Gavela Llopis, agent)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a za suspenziju primjene Odluke Komisije (EU) 2017/365 od 4. srpnja 2016. o državnoj potpori SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP) koju je provela Španjolska u korist triju nogometnih klubova iz Valencije: Valencia Club de Fútbol, Hércules Club de Fútbol, SAD i Elche Club de Fútbol, SAD (SL 2017., L 55, str. 12.).

      Izreka

               1.

               Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

               2.

               Opoziva se rješenje od 10. studenoga 2016., Valencia Club de Fútbol/Komisija (T-732/16 R).

               3.

               O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet T-34/18: Tužba podnesena 24. siječnja 2018. – Giove Gas protiv EUIPO-a – Primagaz (KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA)

text:
               28.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/23

         Tužba podnesena 24. siječnja 2018. – Giove Gas protiv EUIPO-a – Primagaz (KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA)
   (Predmet T-34/18)
   (2018/C 182/28)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Giove Gas Srl (Tarquinia, Italija) (zastupnici: A. Bergonzini i F. Dinelli, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Compagnie des gaz de petrole Primagaz (Pariz, Francuska)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj

      Predmetni sporni žig: Figurativni žig Europske unije koji sadržava verbalne elemente „KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA” – prijava za registraciju br. 14 740 559

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: Odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 27. studenoga 2017. u predmetu R 1271/2017-2

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               preinači pobijanu odluku u cijelosti;

               —

               dopusti registraciju žiga.

      Tužbeni razlog

               —

               Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 1001/2017.


title: Predmet C-134/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. veljače 2018. uputio Arbeidsrechtbank Antwerpen (Belgija) – Maria Vester protiv Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering (Riziv)

text:
               28.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/9

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. veljače 2018. uputio Arbeidsrechtbank Antwerpen (Belgija) – Maria Vester protiv Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering (Riziv)
   (Predmet C-134/18)
   (2018/C 182/09)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Arbeidsrechtbank Antwerpen

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Maria Vester

      Tuženik: Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering (Riziv)

      Prethodna pitanja

   Krše li se članci 45. i 48. Ugovora od 25. ožujka 1957. o funkcioniranju Europske Unije (UFEU), kada posljednje nadležna država članica po proteku počeka od 52 tjedna nesposobnosti za rad, tijekom kojeg su odobrena davanja za slučaj bolesti, odbije priznati pravo na davanja za invalidnost na temelju članka 57. Uredbe (EZ) br. 883/2004 (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti, a druga država članica koja nije posljednje nadležna za ispitivanje prava na odobrenje razmjernog dijela davanja za invalidnost primjenjuje poček od 104 tjedna u skladu s nacionalnim pravom te države članice?
   Je li u tom slučaju u skladu s pravom na slobodu kretanja da dotična osoba tijekom tog počeka treba primati socijalnu pomoć ili pak članci 45. i 48. UFEU-a obvezuju državu koja nije posljednje nadležna da pravo na davanja za invalidnost ispita nakon isteka počeka prema zakonodavstvu posljednje nadležne države članice, čak i ako to nije dopušteno nacionalnim pravom države članice koja nije posljednje nadležna?

      (1)  SL 2004, L 166, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 160.)


title: Predmet C-184/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. ožujka 2018. uputio Tribunal Central Administrativo Sul (Portugal) – Fazenda Pública protiv Carlosa Manuela Patrícija Teixeire, Marije Madalene da Silva Moreira Patrício Teixeira

text:
               28.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/13

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. ožujka 2018. uputio Tribunal Central Administrativo Sul (Portugal) – Fazenda Pública protiv Carlosa Manuela Patrícija Teixeire, Marije Madalene da Silva Moreira Patrício Teixeira
   (Predmet C-184/18)
   (2018/C 182/15)
   Jezik postupka: portugalski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Central Administrativo Sul

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Fazenda Pública

      Tuženici: Carlos Manuel Patrício Teixeira, Maria Madalena da Silva Moreira Patrício Teixeira

      Prethodno pitanje

   Treba li članke 12., 56., 57. i 58. Ugovora o osnivanju Europske zajednice (koji su postali članci 18., 63., 64. i 65. Ugovora o funkcioniranju Europske unije) tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku (članak 43. stavak 2. Zakona o porezu na dohodak fizičkih osoba, usvojen Uredbom sa zakonskom snagom br. 442-A/88 od 30. studenoga, kako je izmijenjen Zakonom br. 109-B/2001 od 27. prosinca), prema kojem se na kapitalnu dobit koja proizlazi iz prodaje nekretnine koja se nalazi u državi članici (Portugal), a koju izvrši državljanin navedene države članice s boravištem u trećoj zemlji (Angola), primjenjuje veći porez od onog koji se na istu vrstu transakcije primjenjuje kada kapitalnu dobit ostvari osoba s boravištem u državi u kojoj se ta nekretnina nalazi?


title: Predmet C-83/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Iberdrola Generación Nuclear S.A.U. protiv Administración General del Estado

text:
               28.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/6

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. veljače 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Iberdrola Generación Nuclear S.A.U. protiv Administración General del Estado
   (Predmet C-83/18)
   (2018/C 182/05)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Supremo

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Iberdrola Generación Nuclear S.A.U

      Druga stranka u žalbenom postupku: Administración General del Estado

      Prethodna pitanja

               1.

               Protivi li se načelu „onečišćivač plaća” utvrđenom u članku 191. stavku 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, u vezi s člancima 20. i 21. Povelje o temeljnim pravima kojima se utvrđuju načela jednakosti i nediskriminacije, koji se nalaze u članku 3. stavcima 1. i 2. Direktive 2009/72/EZ (1),s obzirom na to da se njime nastoji postići, među ostalim, konkurentno i nediskriminirajuće tržište električne energije, koje treba mijenjati samo zbog razloga u općem ekonomskom interesu, uključujući zaštitu okoliša, uvođenje poreza kojima podliježu isključivo proizvođači električne energije koji upotrebljavaju nuklearnu energiju ako glavni cilj navedenih davanja nije zaštita okoliša, nego povećanje prihoda sustava financiranja električne energije tako da ti poduzetnici u odnosu na druge poduzetnike koji obavljaju istu djelatnost preuzimaju veće opterećenje u financiranju tarifnog deficita?

               2.

               Dopušta li na konkurentnom i nediskriminirajućem tržištu električne energije europsko zakonodavstvo uvođenje porezâ za zaštitu okoliša koje se, uzimajući u obzir preambulu [predmetnog španjolskog] zakona, temelji na onečišćenju koje je svojstveno nuklearnoj aktivnosti, ali koji ne sadržava nijednu konkretnu odredbu o tome tako da, kad je riječ o porezu na proizvodnju istrošenog nuklearnog goriva i radioaktivnog otpada, ne postoje obvezujuće zakonske odredbe o troškovima koje treba pokriti ni o skladištenju radioaktivnog otpada, s obzirom na to da se troškovi gospodarenja i skladištenja već oporezuju drugim davanjima, pri čemu nije pojašnjena namjena prihoda od tih poreza, a gore navedeni poduzetnici dužni su preuzeti građanskopravnu odgovornost koja iz toga proizlazi u iznosu od 1,2 milijardi eura?

               3.

               Je li ispunjen zahtjev iz članka 3. stavka 2. navedene direktive, u skladu s kojim obveze koje treba odrediti u općem ekonomskom interesu, uključujući zaštitu okoliša, moraju biti jasno definirane, transparentne, nediskriminacijske i provjerljive, ako cilj zaštite okoliša i značajke poreza za zaštitu okoliša nisu pobliže uređeni obvezujućim zakonskim odredbama?

               4.

               Protivi li se načelu „onečišćivač plaća” iz članka 191. stavka 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, načelima jednakosti i nediskriminacije iz članaka 20. i 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i člancima 3. i 5. Direktive 2005/89/EZ (2), s obzirom na to da se njima nastoji osigurati „pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta električne energije”, pozivajući države članice da osiguravaju „da su sve mjere donesene u skladu s ovom Direktivom nediskriminirajuće i da ne predstavljaju nerazuman teret sudionicima na tržištu”, nacionalno zakonodavstvo na temelju kojeg se financiranje tarifnog deficita prevaljuje na sve poduzetnike iz sektora električne energije, ali kojim se nuklearnim elektranama (osim hidroelektranama koje proizvode energiju iz obnovljivih izvora) nameće plaćanje posebno visokih poreznih davanja tako da one imaju veće porezno opterećenje u odnosu na druge koji djeluju na tržištu energije i kojima nije nametnuto plaćanje tih davanja, iako neki uzrokuju veće onečišćenje, i u kojem se ta davanja opravdavaju zaštitom okoliša zbog rizika i nesigurnosti svojstvenih nuklearnim aktivnostima, bez konkretnog utvrđenja troškova tih prihoda ni toga da su namijenjeni zaštiti okoliša, bez obzira što se gospodarenje i skladištenje otpada oporezuju drugim porezima, a nuklearne elektrane preuzimaju građanskopravnu odgovornost, u mjeri u kojoj taj propis narušava slobodno tržišno natjecanje u skladu sa zahtjevima liberaliziranog unutarnjeg tržišta jer stavlja u povoljniji položaj druge proizvođače električne energije koji nisu obvezni plaćati poreze za zaštitu okoliša iako u proizvodnji upotrebljavaju izvore koji više onečišćuju?

               5.

               Protivi li se članku 191. stavku 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i „načelu da onečišćivač plaća” porez na proizvodnju istrošenog nuklearnog goriva i radioaktivnog otpada koji nastaju pri proizvodnji nuklearne energije kojem podliježe samo industrija za proizvodnju nuklearne energije, a kojim nije obuhvaćen nijedan drugi sektor u kojem bi se mogao proizvoditi navedeni otpad pa se ne oporezuju drugi poduzetnici koji se u okviru obavljanja svoje djelatnosti koriste nuklearnim materijalom ili izvorima iako utječu na okoliš koji treba zaštititi?

      (1)  Direktiva 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ (SL 2009., L 211, str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.)

      (2)  Direktiva 2005/89/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 18. siječnja 2006. o mjerama zaštite sigurnosti opskrbe električnom energijom i ulaganja u infrastrukturu (SL 2006., L 33, str. 22.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 58., str. 115.)