title: predmet C-522/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. srpnja 2019. uputio Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španjolska) – DC protiv Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. srpnja 2019. uputio Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španjolska) – DC protiv Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.
      (predmet C-522/19)
      (2019/C 413/22)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: DC

         Tuženik: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li, radi očuvanja zaštite potrošača i korisnika i poštovanja sudske prakse koja je razvija, u skladu s pravom Unije, Direktivom Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima, a osobito njezinim člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1., to što Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) u svojim presudama 44 do 49 od 23. siječnja 2019. kao nedvosmislen kriterij određuje da je u potrošačkim ugovorima o hipotekarnom kreditu nepoštena ona odredba o kojoj se nije pregovaralo i kojom se određuje da sve troškove ugovaranja hipotekarnog kredita treba snositi korisnik kredita, uz raspodjelu različitih iznosa uključenih u navedenu nepoštenu odredbu koja je proglašena ništavom, između banke kao pružatelja usluge i potrošača kao korisnika kredita, kako bi se ograničio povrat neopravdano plaćenih iznosa primjenom nacionalnog zakonodavstva?
                  Je li, radi očuvanja zaštite potrošača i korisnika i poštovanja sudske prakse koja je razvija, u skladu s pravom Unije, Direktivom Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima, a osobito njezinim člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1., to što Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) logički tumači odredbu koja je ništava zbog svoje nepoštenosti ako njezino ukidanje i učinci ne utječu na mogućnost daljnjeg postojanja ugovora o kreditu osiguranog hipotekom?

                  2.

                  Nadalje, a u vezi s člankom 394. LEC-a kojim se utvrđuje objektivni kriterij uspjeha u pogledu postupovnih troškova, treba li smatrati da, ako se poništi nepoštena odredba o troškovima, ali su učinci navedene ništavosti ograničeni samo na gore navedenu raspodjelu troškova, to povrjeđuje načela djelotvornosti i načela neobvezatnosti prava Europske unije ako su djelomično prihvaćeni tužbeni zahtjevi i može li se tumačiti da time dolazi do obrnutog odvraćajućeg učinka te posljedičnog nepostojanja zaštite legitimnih interesa potrošačâ i korisnika?


title: predmet C-527/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. srpnja 2019. uputio Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španjolska) – HG i IH protiv Bankia S.A.

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. srpnja 2019. uputio Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španjolska) – HG i IH protiv Bankia S.A.
      (predmet C-527/19)
      (2019/C 413/24)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: HG i IH

         Tuženik: Bankia S.A.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li, radi očuvanja zaštite potrošača i korisnika i poštovanja sudske prakse koja je razvija, u skladu s pravom Unije, Direktivom Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (1), a osobito njezinim člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1., to što Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) u svojim presudama 44 do 49 od 23. siječnja 2019. kao nedvosmislen kriterij određuje da je u potrošačkim ugovorima o hipotekarnom kreditu nepoštena ona odredba o kojoj se nije pregovaralo i kojom se određuje da sve troškove ugovaranja hipotekarnog kredita treba snositi korisnik kredita, uz raspodjelu različitih iznosa uključenih u navedenu nepoštenu odredbu koja je proglašena ništavom, između banke kao pružatelja usluge i potrošača kao korisnika kredita, kako bi se ograničio povrat neopravdano plaćenih iznosa primjenom nacionalnog zakonodavstva?
                  Je li, radi očuvanja zaštite potrošača i korisnika i poštovanja sudske prakse koja je razvija, u skladu s pravom Unije, Direktivom Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima, a osobito njezinim člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1., to što Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) logički tumači odredbu koja je ništava zbog svoje nepoštenosti ako njezino ukidanje i učinci ne utječu na mogućnost daljnjeg postojanja ugovora o kreditu osiguranog hipotekom?

                  2.

                  Nadalje, a u vezi s člankom 394. LEC-a kojim se utvrđuje objektivni kriterij uspjeha u pogledu postupovnih troškova, treba li smatrati da, ako se poništi nepoštena odredba o troškovima, ali su učinci navedene ništavosti ograničeni samo na gore navedenu raspodjelu troškova, to povrjeđuje načela djelotvornosti i načela neobvezatnosti prava Europske unije ako su djelomično prihvaćeni tužbeni zahtjevi i može li se tumačiti da time dolazi do obrnutog odvraćajućeg učinka te posljedičnog nepostojanja zaštite legitimnih interesa potrošačâ i korisnika?

         (1)  SL 1993., L 95, str. 29. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: predmet C-582/19 P: Žalba koju je 30. srpnja 2019. podnio Holzer y Cia, SA de CV protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 23. svibnja 2019. u spojenim predmetima T-3/18 i T-4/18, Holzer y Cia protiv EUIPO-a - Annco

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/22

      Žalba koju je 30. srpnja 2019. podnio Holzer y Cia, SA de CV protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 23. svibnja 2019. u spojenim predmetima T-3/18 i T-4/18, Holzer y Cia protiv EUIPO-a - Annco
      (predmet C-582/19 P)
      (2019/C 413/25)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Holzer y Cia, SA de CV (zastupnik: N.A. Fernández Fernández-Pacheco, abogado)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo, Annco, Inc.
      Rješenjem od 22. listopada 2019. Sud Europske unije (vijeće za dopuštanje žalbi) odlučio je da je žalba nedopuštena i da Holzer y Cia, SA de CV snosi vlastite troškove.


title: predmet C-591/19 P: Žalba koju je 1. kolovoza 2019. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 11. lipnja 2019. u predmetu T-138/18, De Esteban Alonso protiv Komisije

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/23

      Žalba koju je 1. kolovoza 2019. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 11. lipnja 2019. u predmetu T-138/18, De Esteban Alonso protiv Komisije
      (predmet C-591/19 P)
      (2019/C 413/26)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: B. Mongin i J. Baquero Cruz, agenti)

         Druga stranka u postupku: Fernando De Esteban Alonso

         Zahtjevi

                  —

                  Ukinuti presudu od 11. lipnja 2019. (T-138/18);

                  —

                  Odbiti tužbu podnesenu u prvom stupnju;

                  —

                  Naložiti F. De Estebanu snošenje svih troškova obaju postupaka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvim žalbenim razlogom, koji se temelji na pogrešci u pravnoj kvalifikaciji činjenica u pogledu članka 4. Odluke Komisije br. 1999/396, Komisija tvrdi da Opći sud nije smio zaključiti da F. De Estebana treba „izjednačiti” s osobama na koje se imenom odnosi OLAF-ova obavijest upućena francuskim vlastima 19. ožujka 2003., ili barem smatrati osobno uključenim u djela, dok dotična osoba nije obuhvaćena niti jednom od tih kategorija.
      Drugi žalbeni razlog temelji se na pogrešnom pravnom tumačenju članka 9. stavka 4. Uredbe br. 1073/1999, na temelju kojeg institucije moraju na temelju izvješća koje im OLAF dostavi pokrenuti „stegovne ili sudske postupke kako nalažu te istrage…”. Komisija smatra da ta odredba ne može tumačiti na suprotan način, kao da ograničava ovlast koju ona ima u obrani interesa Unije i, posebice, kao da joj zabranjuje da podnese imovinskopravni zahtjev i da podnese tužbu nacionalnim vlastima kada smatra da je to potrebno u svjetlu informacija s kojima raspolaže, uključujući u stadiju koji prethodi eventualnom usvajanju OLAF-ovog izvješća.
      Svojim trećim žalbenim razlogom, iznesenim podredno, Komisija tvrdi da Opći sud zbog nepostojanja uzročnosti nije mogao usvojiti tužbu radi naknade štete. Opći sud je neosnovano odstupio od svoje sudske prakse prema kojoj ne postoji dovoljno izravna uzročna veza između OLAF-ovog prosljeđivanja podataka nacionalnim vlastima i navodno pretrpljene štete.


title: predmet C-613/19 P: Žalba koju je 14. kolovoza 2019. podnio Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 6. lipnja 2019. u predmetu T-209/18, Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/23

      Žalba koju je 14. kolovoza 2019. podnio Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 6. lipnja 2019. u predmetu T-209/18, Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (predmet C-613/19 P)
      (2019/C 413/27)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG (zastupnik: C. Klawitter, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo, Autec AG
      Sud Europske unije (vijeće za odlučivanje o dopustivosti žalbe) rješenjem od 24. listopada 2019. nije dopustio žalbu te je žalitelju naložio snošenje vlastitih troškova.


title: Žalba koju je:

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/24

      Žalba koju je 14. kolovoza 2019. podnio Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 6. lipnja 2019. u predmetu T-210/18, Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (predmet C-614/19 P)
      (2019/C 413/28)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG (zastupnik: C. Klawitter, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo, Autec AG
      Sud Europske unije (vijeće za odlučivanje o dopustivosti žalbe) rješenjem od 24. listopada 2019. nije dopustio žalbu te je žalitelju naložio snošenje vlastitih troškova.


title: predmet C-618/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. kolovoza 2019. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Ge.Fi.L. – Gestione Fiscalità Locale SpA protiv Regione Campania

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. kolovoza 2019. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Ge.Fi.L. – Gestione Fiscalità Locale SpA protiv Regione Campania
      (predmet C-618/19)
      (2019/C 413/29)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Ge.Fi.L. - Gestione Fiscalità Locale SpA

         Druga stranka u postupku: Regione Campania

         Prethodno pitanje

      Protivi li se pravu [Europske unije] te, posebno, načelima slobodnog kretanja usluga i što većeg tržišnog natjecanja u području javne nabave usluga, regionalna odredba kao što je članak 1. stavak 121. legge della Regione Campania 7 agosto 2014, n. 16. (Zakon br. 16 Regije Kampanije od 7. kolovoza 2014.), koja dopušta izravnu dodjelu, bez provođenja nadmetanja, usluga povezanih s upravljanjem porezima na vozila Regije Kampanije ACI-ju?


title: predmet C-649/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. rujna 2019. uputio Spetsializiran nakazatelen sad (Bugarska) – Kazneni postupak protiv IR

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. rujna 2019. uputio Spetsializiran nakazatelen sad (Bugarska) – Kazneni postupak protiv IR
      (predmet C-649/19)
      (2019/C 413/30)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Spetsializiran nakazatelen sad

         Stranka glavnog postupka

      IR

         Prethodna pitanja

      Primjenjuju li se prava okrivljenika u skladu s člankom 4. (posebice pravo na temelju članka 4. stavka 3.), člankom 6. stavkom 2. i člankom 7. stavkom 1. Direktive 2012/13 (1) na okrivljenika koji je uhićen na temelju europskog uhidbenog naloga?
      Ako odgovor na to bude potvrdan: treba li članak 8. Okvirne odluke 2002/584 tumačiti na način da se njime dopušta promjena sadržaja europskog uhidbenog naloga u pogledu obrasca u Prilogu, osobito uvrštavanje novog teksta u taj obrazac koji se odnosi na prava tražene osobe na pobijanje nacionalnog i europskog uhidbenog naloga u odnosu na pravosudna tijela države članice koja izdaje uhidbeni nalog?
      Ako odgovor na drugo prethodno pitanje bude negativan: je li u skladu s uvodnom izjavom 12., člankom 1. stavkom 3. Okvirne odluke 2002/584/PUP, člankom 4., člankom 6. stavkom 2. i člankom 7. stavkom 1. Direktive 2012/13/ЕU te člancima 6. i 47. Povelje to da se europski uhidbeni nalog izdaje u potpunosti u skladu s obrascem iz Priloga (tj. bez informiranja tražene osobe o njezinim pravima pred pravosudnim tijelom koje izdaje uhidbeni nalog), a pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog, nakon što je obaviješteno o uhićenju osobe, pruži toj osobi informacije o njezinim pravima te joj pošalje odgovarajuće dokumente?
      Je li valjana Okvirna odluka 2002/584 ako ne postoje druga pravna sredstava kojima bi se jamčila prava osobe uhićene na temelju europskog uhidbenog naloga u skladu s člankom 4., posebice pravo u skladu s člankom 4. stavkom 3., člankom 6. stavkom 2. i člankom 7. stavkom 1. Direktive 2012/13/EU?

         (1)  Direktiva 2012/13/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2012. o pravu na informiranje u kaznenom postupku (SL 2012., L 142, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 48.)


title: predmet C-674/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. rujna 2019. uputio Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) – „Skonis ir kvapas” UAB protiv Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/26

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. rujna 2019. uputio Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) – „Skonis ir kvapas” UAB protiv Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
      (predmet C-674/19)
      (2019/C 413/31)
      Jezik postupka: litavski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj:„Skonis ir kvapas” UAB

         Tuženik: Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 2. stavak 2. Direktive Vijeća 2011/64/EU (1) od 21. lipnja 2011. o strukturi i stopama trošarine koje se primjenjuju na prerađeni duhan tumačiti na način da duhan za vodenu lulu, poput onoga koji se razmatra u ovom predmetu (odnosno koji se sastoji od duhana (do 24 %), šećernog sirupa, glicerina, aroma i konzervansa), treba smatrati ‚proizvodom koji djelomično […] sadrži tvari koje nisu duhan’ u svrhu primjene te odredbe?

                  2.

                  Treba li članak 5. stavak 1. Direktive 2011/64/EU, i u slučajevima kada je u vezi s člankom 2. stavkom 2. te direktive, tumačiti na način da se, u slučaju kada duhan iz mješavine namijenjene pušenju, u ovom slučaju iz duhana za vodenu lulu (sporni proizvod koji se razmatra u ovome predmetu), zadovoljava kriterije navedene u članku 5. stavku 1. Direktive 2011/64/EU, cijela mješavina treba smatrati duhanom za pušenje neovisno o drugim tvarima koje taj proizvod sadržava?

                  3.

                  U slučaju niječnog odgovora na drugo pitanje, treba li članak 2. stavak 2. i/ili članak 5. stavak 1. Direktive 2011/64/EU tumačiti na način da cijeli sporni proizvod, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, dobiven miješanjem sitno rezanog duhana s drugim tekućim i obično finim tvarima (šećerni sirup, glicerin, arome i konzervans), treba smatrati duhanom za pušenje u svrhu primjene te direktive?

                  4.

                  U slučaju niječnog odgovora na drugo pitanje, a potvrdnog odgovora na prvo i treće pitanje, treba li odredbe tarifnog broja 2 403 Kombinirane nomenklature iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 (2) od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EU) br. 1006/2011 od 27. rujna 2011., Provedbenom uredbom Komisije (EU) br. 927/2012 od 9. listopada 2012., Provedbenom uredbom Komisije (EU) br. 1001/2013 od 4. listopada 2013. i Provedbenom uredbom Komisije (EU) br. 1101/2014 od 16. listopada 2014., tumačiti na način da se komponente duhana za vodenu lulu kao što su 1. šećerni sirup, 2. arome i/ili 3. glicerin ne smatraju „nadomjescima duhana”?

         (1)  SL 2011., L 176, str. 24.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 63., str. 313.

         (2)  SL 1987., L 256, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jezku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3.


title: predmet C-673/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. rujna 2019. uputio Raad van State (Nizozemska) – M, A, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, andere Parteien: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, T

text:
               16.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. rujna 2019. uputio Raad van State (Nizozemska) – M, A, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, andere Parteien: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, T
      (predmet C-673/19)
      (2019/C 423/26)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Raad van State

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: M, A, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Druge stranke u žalbenom postupku: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, T

         Prethodno pitanje

      Protivi li se Direktivi 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom (1), osobito njezinim člancima 3., 4., 6. i 15., to da se stranca kojemu je odobrena međunarodna zaštita u drugoj državi članici Unije zadržava na temelju nacionalnih propisa, s ciljem udaljavanja u tu drugu državu članicu ako mu se u tom pogledu u biti najprije naložio odlazak u državno područje te države članice, ali nakon toga nije donesena odluka o vraćanju?

         (1)  SL 2008., L 348, str. 98. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 8., str. 188.)


title: predmet C-332/18 P: Presuda Suda (osmo vijeće) od 11. prosinca 2019. – Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon, prije Alouminion tis Ellados VEAE protiv Europske komisije, Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (Žalba – Državne potpore – Proizvodnja aluminija – Ugovorom određena povlaštena cijena isporuke električne energije – Povlaštena cijena električne energije određena ugovorom – Odluka kojom se potpora proglašava spojivom s unutarnjim tržištem – Raskid ugovora – Sudska odgoda učinaka raskida ugovora u postupku privremene pravne zaštite – Odluka kojom se potpora proglašava nezakonitom)

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/2

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 11. prosinca 2019. – Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon, prije Alouminion tis Ellados VEAE protiv Europske komisije, Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI)
      (predmet C-332/18 P) (1)

      (Žalba - Državne potpore - Proizvodnja aluminija - Ugovorom određena povlaštena cijena isporuke električne energije - Povlaštena cijena električne energije određena ugovorom - Odluka kojom se potpora proglašava spojivom s unutarnjim tržištem - Raskid ugovora - Sudska odgoda učinaka raskida ugovora u postupku privremene pravne zaštite - Odluka kojom se potpora proglašava nezakonitom)
      (2020/C 54/02)
      Jezik postupka: grčki

         Stranke

         Žalitelj: Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon, prije Alouminion tis Ellados VEAE (zastupnici: N. Korogiannakis, N. Keramidas, E. Chrysafis, D. Diakopoulos i A. Komninos, dikigoroi, i K. Struckmann, Rechtsanwalt)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija (A. Bouchagiar i E. Gippini Fournier, agenti), Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (zastupnici: E. Bourtzalas i D. Waelbroeck, avocats, i C. Synodinos, H. Tagaras, E. Salaka, dikigoroi)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvu Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 285, 13. 8. 2018.


title: predmet C-376/18: Presuda Suda (peto vijeće) od 12. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Najvyšší súd Slovenskej republiky – Slovačka) – Slovenské elektrárne a.s. protiv Úrad pre vybrané hospodárske subjekty, bivši Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty (Zahtjev za prethodnu odluku – Dopuštenost – Zajednička pravila za unutarnje tržište električne energije – Direktiva 2009/72/EZ – Područje primjene – Članak 3. – Ciljevi – Načelo nediskriminacije – Posebni namet koji se primjenjuje za obavljanje djelatnosti u reguliranim sektorima – Elektroenergetski sektor)

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/3

      Presuda Suda (peto vijeće) od 12. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Najvyšší súd Slovenskej republiky – Slovačka) – Slovenské elektrárne a.s. protiv Úrad pre vybrané hospodárske subjekty, bivši Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty
      (predmet C-376/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Dopuštenost - Zajednička pravila za unutarnje tržište električne energije - Direktiva 2009/72/EZ - Područje primjene - Članak 3. - Ciljevi - Načelo nediskriminacije - Posebni namet koji se primjenjuje za obavljanje djelatnosti u reguliranim sektorima - Elektroenergetski sektor)
      (2020/C 54/03)
      Jezik postupka: slovački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Slovenské elektrárne a.s.

         Druga stranka u postupku: Úrad pre vybrané hospodárske subjekty, bivši Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty

         Izreka

      Direktivu 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ te, posebno, njezin članak 3. stavke 1. do 3. i 10., treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni propis kojim se uvodi posebni namet na prihode, na temelju djelatnosti koje obavljaju kako na nacionalnoj razini, tako i u inozemstvu, poduzeća koja djeluju, na temelju odobrenja koje im je izdalo javno tijelo, u različitim sektorima regulirane djelatnosti, uključujući poduzeća koja su imatelji odobrenja za opskrbu električnom energijom koje je izdalo nadležno nacionalno regulatorno tijelo.

         (1)  SL C 285, 13. 8. 2018.


title: predmet C-380/18: Presuda Suda (prvo vijeće) od 12. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Raad van State - Nizozemska) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid protiv E.P. (Zahtjev za prethodnu odluku – Granična kontrola, azil i useljavanje – Uredba (EU) 2016/399 – Zakonik Unije o pravilima kojima se uređuje kretanje osoba preko granica (Zakonik o schengenskim granicama) – Članak 6. – Uvjeti ulaska za državljane trećih zemalja – Pojam „prijetnja javnom poretku” – Odluka o vraćanju u pogledu državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom)

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/3

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 12. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Raad van State - Nizozemska) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid protiv E.P.
      (predmet C-380/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Granična kontrola, azil i useljavanje - Uredba (EU) 2016/399 - Zakonik Unije o pravilima kojima se uređuje kretanje osoba preko granica (Zakonik o schengenskim granicama) - Članak 6. - Uvjeti ulaska za državljane trećih zemalja - Pojam „prijetnja javnom poretku” - Odluka o vraćanju u pogledu državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom)
      (2020/C 54/04)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Raad van State

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Druga stranka u žalbenom postupku: E.P.

         Izreka

      Članak 6. stavak 1. točku (e) Uredbe (EU) 2016/399 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o Zakoniku Unije o pravilima kojima se uređuje kretanje osoba preko granica (Zakonik o schengenskim granicama) treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalna praksa na temelju koje nadležna tijela mogu donijeti odluku o vraćanju u pogledu državljanina treće zemlje koji nema obvezu imanja vize i nalazi se na području država članica na kratkom boravku zato što ga se smatra prijetnjom javnom poretku jer je osumnjičen da je počinio kazneno djelo pod uvjetom da se ta praksa primjenjuje samo ako je, s jedne strane, to djelo, s obzirom na njegovu narav i kaznu koja može biti izrečena, dostatno ozbiljno kako bi opravdalo neposredno okončanje boravka tog državljanina na području država članica i, s druge strane, ta tijela raspolažu podudarnim, objektivnim i konkretnim elementima na kojima temelje svoje sumnje, provjera čega je na sudu koji je uputio zahtjev.

         (1)  SL C 294, 20. 8. 2018.


title: predmet C-433/18: Presuda Suda (prvo vijeće) od 12. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Korkein oikeus - Finska) – ML protiv Aktiva Finants OÜ (Zahtjev za prethodnu odluku – Uredba (EZ) br. 44/2001 – Sudska nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima – Zahtjev kontradiktornog postupka i djelotvornog pravnog lijeka – Odluka nacionalnog suda kojom se presuda koju je donio sud druge države članice proglašava izvršivom – Postupak odobrenja podnošenja nacionalne žalbe)

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/5

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 12. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Korkein oikeus - Finska) – ML protiv Aktiva Finants OÜ
      (predmet C-433/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Uredba (EZ) br. 44/2001 - Sudska nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima - Zahtjev kontradiktornog postupka i djelotvornog pravnog lijeka - Odluka nacionalnog suda kojom se presuda koju je donio sud druge države članice proglašava izvršivom - Postupak odobrenja podnošenja nacionalne žalbe)
      (2020/C 54/06)
      Jezik postupka: finski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Korkein oikeus

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: ML

         Tuženik: Aktiva Finants OÜ

         Izreka

                  1.

                  Članak 43. stavak 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da mu se ne protivi postupak odobrenja daljnjeg ispitivanja pravnog lijeka u kojem, s jedne strane, žalbeni sud odlučuje o pitanju dodjele navedenog odobrenja na temelju prvostupanjske odluke, pravnog lijeka koji mu je podnesen, mogućeg očitovanja druge stranke u postupku i, ako je to potrebno, na temelju drugih elemenata iz spisa i, s druge strane, daljnje ispitivanje pravnog lijeka treba odobriti, među ostalim, ako postoje dvojbe o točnosti predmetne odluke, ako bez odobrenja daljnjeg ispitivanja pravnog lijeka nije moguće ocijeniti točnost te odluke ili ako postoji drugi važan razlog za odobrenje daljnjeg ispitivanja pravnog lijeka.

                  2.

                  Članak 43. stavak 3. Uredbe br. 44/2001 treba tumačiti na način da mu se ne protivi postupak ispitivanja pravnog lijeka protiv odluke o zahtjevu za proglašenje izvršivosti u kojem se ne zahtijeva prethodno saslušanje druge stranke u postupku prilikom donošenja odluke koja je za nju povoljna.

         (1)  SL C 352, 1. 10. 2018.


title: spojeni predmeti C-381/18 i C-382/18: Presuda Suda (prvo vijeće) od 12. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Raad van State - Nizozemska) – G.S. (C-381/18), V.G. (C-382/18) protiv Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Zahtjev za prethodnu odluku – Granična kontrola, azil i useljavanje – Politika useljavanja – Direktiva 2003/86/EZ – Pravo na spajanje obitelji – Uvjeti za ostvarenje prava na spajanje obitelji – Pojam „razlozi javnog poretka” – Odbijanje zahtjeva za ulazak i boravak člana obitelji – Povlačenje ili odbijanje obnavljanja dozvole boravka člana obitelji)

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/4

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 12. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Raad van State - Nizozemska) – G.S. (C-381/18), V.G. (C-382/18) protiv Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (spojeni predmeti C-381/18 i C-382/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Granična kontrola, azil i useljavanje - Politika useljavanja - Direktiva 2003/86/EZ - Pravo na spajanje obitelji - Uvjeti za ostvarenje prava na spajanje obitelji - Pojam „razlozi javnog poretka” - Odbijanje zahtjeva za ulazak i boravak člana obitelji - Povlačenje ili odbijanje obnavljanja dozvole boravka člana obitelji)
      (2020/C 54/05)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Raad van State

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: G. S. (C-381/18), V. G. (C-382/18)

         Druga stranka u žalbenom postupku: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Izreka

                  1.

                  Sud je, na temelju članka 267. UFEU-a, nadležan za tumačenje članka 6. Direktive Vijeća 2003/86/EZ od 22. rujna 2003. o pravu na spajanje obitelji u situaciji u kojoj sud mora odlučiti o zahtjevu za ulazak i boravak državljanina treće zemlje, člana obitelji građanina Unije, koji se nije koristio svojim pravom na slobodno kretanje ako je nacionalnim pravom utvrđeno da je ta odredba izravno i bezuvjetno primjenjiva na takvu situaciju.

                  2.

                  Članak 6. stavke 1. i 2. Direktive 2003/86 treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalna praksa na temelju koje nadležna tijela mogu zbog razloga javnog poretka, s jedne strane, odbiti zahtjev za ulazak i boravak koji se temelji na toj direktivi na osnovi kaznene osude izrečene prilikom ranijeg boravka na području predmetne države članice i, s druge strane, povući dozvolu boravka na temelju navedene direktive ili odbiti njezino obnavljanje ako je podnositelju zahtjeva izrečena kazna koja je dovoljno stroga s obzirom na trajanje boravka, pod uvjetom da se ta praksa primjenjuje samo ako je povreda zbog koje je donesena predmetna kaznena osuda dostatno ozbiljna kako bi se utvrdilo da je potrebno isključiti boravak tog podnositelja zahtjeva i ako ta tijela provedu pojedinačnu ocjenu predviđenu člankom 17. te direktive, provjera čega je na sudu koji je uputio zahtjev.

         (1)  SL C 294, 20. 8. 2018.


title: predmet C-435/18: Presuda Suda (peto vijeće) od 12. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof – Austrija) – Otis GmbH, Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Kone AG,Thyssenkrupp Aufzüge GmbH protiv Land Oberösterreich i dr. (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 101. UFEU-a – Naknada šteta nastalih zabranjenim sporazumom – Pravo na naknadu štete osobama koje ne djeluju kao ponuditelj ili kupac na tržištu zahvaćenom zabranjenim sporazumom – Štete koje su nastale javnom tijelu koje je dodijelilo zajmove pod povoljnim uvjetima radi stjecanja dobara koja su predmet zabranjenog sporazuma)

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/6

      Presuda Suda (peto vijeće) od 12. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof – Austrija) – Otis GmbH, Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Kone AG,Thyssenkrupp Aufzüge GmbH protiv Land Oberösterreich i dr.
      (predmet C-435/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 101. UFEU-a - Naknada šteta nastalih zabranjenim sporazumom - Pravo na naknadu štete osobama koje ne djeluju kao ponuditelj ili kupac na tržištu zahvaćenom zabranjenim sporazumom - Štete koje su nastale javnom tijelu koje je dodijelilo zajmove pod povoljnim uvjetima radi stjecanja dobara koja su predmet zabranjenog sporazuma)
      (2020/C 54/07)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberster Gerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Otis GmbH, Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Kone AG, Thyssenkrupp Aufzüge GmbH

         Tuženici: Land Oberösterreich, Gemeinnützige Wohnungsgenossenschaft „Lebensräume” eingetragene GmbH, EBS Wohnungsgesellschaft mbH, WAG Wohnungsanlagen GmbH, WSG Gemeinnützige Wohn- und Siedlergemeinschaft reg.GmbH, Neue Heimat Oberösterreich Gemeinnützige Wohnungs- und SiedlungsgesmbH, BRW Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft „Baureform Wohnstätte” eingetragene Gen.m.b.H., Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft „Familie” eingetragene Gen.m.b.H., VLW Vereinigte Linzer Wohnungsgenossenschaften Gemeinnützige GmbH, Gemeinnützige Steyrer Wohn- und Siedlungs Genossenschaft „Styria” reg.Gen.m.b.H., Innviertler Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft reg.Gen.m.b.H., Gemeinnützige Wohnungsgesellschaft der Stadt Steyr GmbH, Gemeinnützige Industrie-Wohnungsaktiengesellschaft, Gemeinnützige Siedlungsgesellschaft m.b.H. für den Bezirk Vöcklabruck, GEWOG Neues Heim Gemeinnützige Wohnungsgesellschaft m.b.H.

         Izreka

      Članak 101. UFEU-a treba tumačiti na način da osobe koje ne djeluju kao ponuditelj ili kao kupac na tržištu zahvaćenom određenim zabranjenim sporazumom, ali su odobrile poticaje u obliku poticajnih zajmova kupcima proizvoda koji se nude na tom tržištu, mogu zahtijevati da se društvima koja su sudjelovala u tom zabranjenom sporazumu naloži naknada štete koja im je nastala zbog toga što, s obzirom na to da je iznos tih poticaja bio viši nego što bi bio bez navedenog zabranjenog sporazuma, te osobe nisu mogle koristiti tu razliku u druge, isplativije svrhe.

         (1)  SL C 352, 1. 10. 2018.


title: predmet C-519/18: Presuda Suda (peto vijeće) od 12. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság - Mađarska) – TB protiv Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (Zahtjev za prethodnu odluku – Politika useljavanja – Pravo na spajanje obitelji – Direktiva 2003/86/EZ – Članak 10. stavak 2. – Fakultativne odredbe – Uvjeti za ostvarenje prava na spajanje obitelji – Član obitelji izbjeglice koji nije naveden u članku 4. – Pojam ‚osoba koja je ovisna o izbjeglici)

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/7

      Presuda Suda (peto vijeće) od 12. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság - Mađarska) – TB protiv Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (predmet C-519/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Politika useljavanja - Pravo na spajanje obitelji - Direktiva 2003/86/EZ - Članak 10. stavak 2. - Fakultativne odredbe - Uvjeti za ostvarenje prava na spajanje obitelji - Član obitelji izbjeglice koji nije naveden u članku 4. - Pojam ‚osoba koja je ovisna o izbjeglici)
      (2020/C 54/09)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: TB

         Tuženik: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Izreka

      Članak 10. stavak 2. Direktive Vijeća 2003/86/EZ od 22. rujna 2003. o pravu na spajanje obitelji treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da država članica odobrava spajanje obitelji sestri izbjeglice samo ako se ona zbog svojeg zdravstvenog stanja ne može skrbiti za vlastite potrebe, pod uvjetom da se:

                  —

                  s jedne strane, navedena nesposobnost ocjenjuje uzimajući u obzir posebnu situaciju u kojoj se izbjeglice nalaze i nakon pojedinačnog ispitivanja kojim se u obzir uzimaju svi relevantni elementi i da se

                  —

                  s druge strane, može utvrditi, također uzimajući u obzir posebnu situaciju u kojoj se izbjeglice nalaze i nakon pojedinačnog ispitivanja kojim se u obzir uzimaju svi relevantni elementi, da izbjeglica stvarno osigurava materijalnu potporu dotičnoj osobi ili da je izbjeglica član obitelji koji je u najboljem položaju da osigura potrebnu materijalnu potporu.

         (1)  SL C 436, 3. 12. 2018.


title: predmet C-708/1: Presuda Suda (treće vijeće) od 11. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunalul București - Rumunjska) – TK protiv Asociația de Proprietari bloc M5A-ScaraA (Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita fizičkih osoba u vezi s obradom osobnih podataka – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Članci 7. i 8. – Direktiva 95/46/EZ – Članak 6. stavak 1. točka (c) i članak 7. točka (f) – Zakonitost obrade osobnih podataka – Nacionalni propis kojim se dopušta videonadzor radi osiguranja sigurnosti i zaštite osoba, imovine i dragocjenosti te ostvarenja zakonitih interesa, bez privole ispitanika – Postavljanje sustava videonadzora u zajedničkim dijelovima stambene zgrade)

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/8

      Presuda Suda (treće vijeće) od 11. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunalul București - Rumunjska) – TK protiv Asociația de Proprietari bloc M5A-ScaraA
      (predmet C-708/1) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita fizičkih osoba u vezi s obradom osobnih podataka - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članci 7. i 8. - Direktiva 95/46/EZ - Članak 6. stavak 1. točka (c) i članak 7. točka (f) - Zakonitost obrade osobnih podataka - Nacionalni propis kojim se dopušta videonadzor radi osiguranja sigurnosti i zaštite osoba, imovine i dragocjenosti te ostvarenja zakonitih interesa, bez privole ispitanika - Postavljanje sustava videonadzora u zajedničkim dijelovima stambene zgrade)
      (2020/C 54/10)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunalul București

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: TK

         Tuženik: Asociația de Proprietari bloc M5A-ScaraA

         Izreka

      Članak 6. stavak 1. točku (c) i članak 7. točku (f) Direktive 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka, u vezi s člancima 7. i 8. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da im se ne protive nacionalne odredbe kojima se dopušta postavljanje sustava videonadzora, poput sustava o kojem je riječ u glavnom postupku koji je postavljen u zajedničkim dijelovima stambene zgrade, radi ostvarenja zakonitih interesa koji se sastoje od osiguranja sigurnosti i zaštite osoba i imovine, bez privole ispitanika, ako obrada osobnih podataka putem predmetnog sustava videonadzora ispunjava uvjete iz navedenog članka 7. točke (f), što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

         (1)  SL C 65, 18. 2. 2019.


title: predmet C-783/18 P: Presuda Suda (deseto vijeće) od 12. prosinca 2019. – Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo protiv Wajos GmbH (Žalba – Žig Europske unije – Uredba (EZ) br. 207/2009 – Članak 7. stavak 1. točka (b) – Apsolutni razlog za odbijanje – Žigovi koji nemaju razlikovni karakter – Trodimenzionalni žigovi koji se sastoje od oblika proizvoda – Kriteriji ocjene razlikovnoga karaktera – Obveza obrazlaganja – Oblik spremnika – Amfora)

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/9

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 12. prosinca 2019. – Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo protiv Wajos GmbH
      (predmet C-783/18 P) (1)

      (Žalba - Žig Europske unije - Uredba (EZ) br. 207/2009 - Članak 7. stavak 1. točka (b) - Apsolutni razlog za odbijanje - Žigovi koji nemaju razlikovni karakter - Trodimenzionalni žigovi koji se sastoje od oblika proizvoda - Kriteriji ocjene razlikovnoga karaktera - Obveza obrazlaganja - Oblik spremnika - Amfora)
      (2020/C 54/11)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: D. Hanf, agent)

         Druga stranka u postupku: Wajos GmbH (zastupnici: J. Schneiders, R. Krillke i B. Schneiders, odvjetnici)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) nalaže se snošenje vlastitih troškova i troškova društva Wajos GmbH.

         (1)  SL C 112, 25. 3. 2019.


title: predmet C-87/19: Presuda Suda (deveto vijeće) od 11. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas - Litva) – TV Play Baltic AS protiv Lietuvos radijo ir televizijos komisija (Zahtjev za prethodnu odluku – Elektroničke komunikacijske mreže i usluge – Direktiva 2002/21/EZ (Okvirna direktiva) – Članak 2. točka (m) – Pružanje elektroničkih komunikacijskih mreža – Pojam – Direktiva 2002/22/EZ (Direktiva o univerzalnoj usluzi) – Članak 31. stavak 1. – Obveza prijenosa određenih televizijskih ili radijskih kanala – Operator koji nudi paket satelitskih kanala – Razumne obveze prijenosa – Pretpostavke – Članak 56. UFEU-a – Proporcionalnost)

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/10

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 11. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas - Litva) – TV Play Baltic AS protiv Lietuvos radijo ir televizijos komisija
      (predmet C-87/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Elektroničke komunikacijske mreže i usluge - Direktiva 2002/21/EZ (Okvirna direktiva) - Članak 2. točka (m) - Pružanje elektroničkih komunikacijskih mreža - Pojam - Direktiva 2002/22/EZ (Direktiva o univerzalnoj usluzi) - Članak 31. stavak 1. - Obveza prijenosa određenih televizijskih ili radijskih kanala - Operator koji nudi paket satelitskih kanala - Razumne obveze prijenosa - Pretpostavke - Članak 56. UFEU-a - Proporcionalnost)
      (2020/C 54/12)
      Jezik postupka: litavski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: TV Play Baltic AS

         Tuženik: Lietuvos radijo ir televizijos komisija

         Uz sudjelovanje: Lietuvos nacionalinis radijas ir televizija VšĮ

         Izreka

                  1.

                  Članak 2. točku (m) Direktive 2002/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (Okvirna direktiva) treba tumačiti na način da djelatnost reemitiranja televizijskih programa putem satelitskih mreža koje posjeduju treće osobe nije obuhvaćeno pojmom „pružanje elektroničkih komunikacijskih mreža” u smislu te odredbe.

                  2.

                  Članak 31. stavak 1. Direktive 2002/22/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o univerzalnoj usluzi i pravima korisnika u vezi s elektroničkim komunikacijskim mrežama i uslugama (Direktiva o univerzalnoj usluzi) treba tumačiti na način da se ne protivi tomu da države članice nametnu obvezu prijenosa televizijskog programa poduzetnicima koji putem satelitskih mreža koje posjeduju treće osobe reemitiraju televizijske programe zaštićene sustavom uvjetnog pristupa i svojim klijentima pružaju pakete televizijskih programa.

                  3.

                  Članak 56. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da države članice nametnu obvezu besplatnog prijenosa televizijskog kanala poduzetnicima koji putem satelitskih mreža koje posjeduju treće osobe reemitiraju televizijske programe zaštićene sustavom uvjetnog pristupa i koji svojim klijentima nude pakete televizijskih programa, pod uvjetom, s jedne strane, da ta obveza prijenosa omogućuje značajnom broju ili postotku krajnjih korisnika svih sredstava prijenosa televizijskih programa da pristupe kanalu na koji se primjenjuje ta obveza i, s druge strane, da se vodi računa o zemljopisnoj rasprostranjenosti krajnjih korisnika usluga koje pruža operator kojemu je nametnuta ista obveza prijenosa, o okolnosti da on reemitira taj kanal bez kodiranja i o tome da se navedenom kanalu može besplatno pristupiti internetom ili putem zemaljske televizije, što je dužan provjeriti sud koji je uputio zahtjev.

         (1)  SL C 155, 6. 5. 2019.


title: spojeni predmeti C-566/19 PPU i C-626/19 PPU: Presuda Suda (prvo vijeće) od 12. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour d'appel, Rechtbank Amsterdam – Luksemburg, Nizozemska) – Izvršenje europskih uhidbenih naloga izdanih protiv JR (C-566/19 PPU), YC (C-626/19 PPU) (Zahtjev za prethodnu odluku – Hitni prethodni postupak – Policijska i pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Europski uhidbeni nalog – Okvirna odluka 2002/584/PUP – Članak 6. stavak 1. – Pojam,pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog’ – Kriteriji – Europski uhidbeni nalog koji je radi kaznenog progona izdalo državno odvjetništvo države članice)

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/11

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 12. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour d'appel, Rechtbank Amsterdam – Luksemburg, Nizozemska) – Izvršenje europskih uhidbenih naloga izdanih protiv JR (C-566/19 PPU), YC (C-626/19 PPU)
      (spojeni predmeti C-566/19 PPU i C-626/19 PPU) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Hitni prethodni postupak - Policijska i pravosudna suradnja u kaznenim stvarima - Europski uhidbeni nalog - Okvirna odluka 2002/584/PUP - Članak 6. stavak 1. - Pojam,pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog’ - Kriteriji - Europski uhidbeni nalog koji je radi kaznenog progona izdalo državno odvjetništvo države članice)
      (2020/C 54/14)
      Jezik postupka: francuski i nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour d'appel, Rechtbank Amsterdam

         Stranke glavnog postupka

      JR (C-566/19 PPU), YC (C-626/19 PPU)

         Izreka

      Članak 6. stavak 1. Okvirne odluke 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009., valja tumačiti na način da su pojmom „pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog”, u smislu te odredbe, obuhvaćeni državni odvjetnici države članice, koji su zaduženi za kazneni progon, a nalaze se pod vodstvom i nadzorom hijerarhijski nadređenih osoba, ako na temelju svojeg položaja uživaju jamstvo neovisnosti, osobito u odnosu na izvršnu vlast, u okviru izdavanja europskog uhidbenog naloga.
      Okvirnu odluku 2002/584, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299, valja tumačiti na način da su zahtjevi koji se odnose na djelotvornu sudsku zaštitu na koju osoba protiv koje je radi kaznenog progona izdan europski uhidbeni nalog ima pravo, ispunjeni ako je, u skladu s pravom države članice izdavanja, u toj državi predviđen sudski nadzor pretpostavki za izdavanje takvog naloga i, osobito, njegove proporcionalnosti.

         (1)  SL C 337, 7. 1. 2019.

         SL C 383, 11. 11. 2019.


title: predmet C-627/19 PPU: Presuda Suda (prvo vijeće) od 12. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank Amsterdam - Nizozemska) – Izvršenje europskog uhidbenog naloga izdanog protiv osobe ZB (Zahtjev za prethodnu odluku – Hitni prethodni postupak – Policijska i pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Europski uhidbeni nalog – Okvirna odluka 2002/584/PUP – Članak 6. stavak 1. – Pojam „pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog” – Kriteriji – Europski uhidbeni nalog koji je izdalo državno odvjetništvo države članice radi izvršenja kazne)

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/13

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 12. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank Amsterdam - Nizozemska) – Izvršenje europskog uhidbenog naloga izdanog protiv osobe ZB
      (predmet C-627/19 PPU) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Hitni prethodni postupak - Policijska i pravosudna suradnja u kaznenim stvarima - Europski uhidbeni nalog - Okvirna odluka 2002/584/PUP - Članak 6. stavak 1. - Pojam „pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog” - Kriteriji - Europski uhidbeni nalog koji je izdalo državno odvjetništvo države članice radi izvršenja kazne)
      (2020/C 54/16)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Amsterdam

         Stranke glavnog postupka

      ZB

         Izreka

      Okvirnu odluku Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009., treba tumačiti na način da joj se ne protivi zakonodavstvo države članice koje, unatoč tomu što nadležnost za izdavanje europskog uhidbenog naloga u svrhu izvršenja kazne dodjeljuje tijelu koje, iako sudjeluje u sudovanju u toj državi članici, sâmo nije sud, ne predviđa zaseban pravni lijek o kojem odlučuje sud protiv odluke tog tijela o izdavanju takvog europskog uhidbenog naloga.

         (1)  SL C 383, 11. 11. 2019.


title: predmet C-725/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. listopada 2019. uputila Judecătoria Sector 2 București (Rumunjska) – IO protiv Impuls Leasing România IFN SA

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/14

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. listopada 2019. uputila Judecătoria Sector 2 București (Rumunjska) – IO protiv Impuls Leasing România IFN SA
      (predmet C-725/19)
      (2020/C 54/17)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Judecătoria Sector 2 București

         Stranke glavnog postupka

         Tužiteljica i podnositeljica prigovora: IO

         Tuženik: Impuls Leasing România IFN SA

         Prethodna pitanja

      Treba li Direktivu 93/13/EEZ (1), uzimajući u obzir načelo djelotvornosti, tumačiti na način da joj se protivi nacionalno zakonodavstvo, kao što je važeći rumunjski propis o uvjetima dopuštenosti prigovora protiv ovrhe – članak 713. stavak 2. Zakona o parničnom postupku, kako je izmijenjen Zakonom br. 310/2018, koje ne omogućuje, u okviru prigovora protiv ovrhe, mogućnost da sud ispitiva, na zahtjev potrošača ili po službenoj dužnosti, jesu li uvjeti ugovora o leasingu, koji predstavlja ovršnu ispravu, nepošteni zbog toga što postoji tužba općeg prava u okviru koje ugovori sklopljeni između „potrošača” i „trgovca” („vânzător sau furnizor”) mogu biti provjereni u pogledu postojanja nepoštenih uvjeta u smislu te direktive?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: predmet C-734/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. listopada 2019. uputio Tribunalul București (Rumunjska) – ITH Comercial Timișoara SRL protiv Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București – Administrația Sector 1 a Finanțelor Publice

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/14

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. listopada 2019. uputio Tribunalul București (Rumunjska) – ITH Comercial Timișoara SRL protiv Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București – Administrația Sector 1 a Finanțelor Publice
      (predmet C-734/19)
      (2020/C 54/18)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunalul București

         Stranke

         Tužitelj: ITH Comercial Timișoara SRL

         Tuženici: Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București – Administrația Sector 1 a Finanțelor Publice

         Prethodna pitanja

                  1.1.

                  Dopušta li se odredbama Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1), konkretno člancima 167. i 168., načelom pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja, načelom nediskriminacije i načelom porezne neutralnosti, ili im se protivi to da porezni obveznik koji je imao određene troškove ulaganja s namjerom da ih namijeni izvršenju oporezive transakcije, gubi pravo na odbitak PDV-a za te troškove ako se kasnije odustane od predviđenog ulaganja?

                  1.2.

                  Dopušta li se navedenim odredbama i načelima ili im se protivi to da se u slučaju odustajanja od ulaganja, pravo na odbitak dovodi u pitanje i u okolnostima koje nisu one u kojima je porezni obveznik počinio zlouporabu ili utaju?

                  1.3.

                  Dopušta li se navedenim odredbama i načelima ili im se protivi tumačenje na način da okolnosti u kojima se u slučaju odustajanja od ulaganja može dovesti u pitanje pravo na odbitak uključuju:

                              1.3.1.

                              naknadno ostvarenje rizika neprovedbe ulaganja koji je poreznom obvezniku bio poznat u trenutku nastanka troškova za ulaganje, kao što je činjenica da javno tijelo nije odobrilo urbanistički plan koji je potreban za provedbu predmetnog ulaganja;

                              1.3.2.

                              promjenu gospodarskih okolnosti tijekom vremena tako da predviđeno ulaganje izgubi profitabilnost koju je imalo u trenutku kada je započeto?

                  1.4.

                  Treba li odredbe Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost i opća načela europskog prava tumačiti na način da se u slučaju odustajanja od ulaganja:

                              1.4.1.

                              zlouporaba ili utaja kojima se opravdava dovođenje u pitanje prava na odbitak predmnijevaju, ili pak da ih porezna tijela moraju dokazati;

                              1.4.2.

                              dokaz zlouporabe ili utaje može biti obična presumpcija, ili su pak potrebni objektivni dokazi?

                  1.5.

                  Dopušta li se odredbama Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednosti i općim načelima europskog prava, ili pak oni isključuju to da se u slučaju odustajanja od ulaganja, zlouporaba ili utaja kojima se opravdava dovođenje u pitanje prava na odbitak, uzmu u obzir ako se porezni obveznik ne može koristiti robom i uslugama za koje je odbio PDV za bilo koju svrhu, a time niti u isključivo privatne svrhe?

                  1.6.

                  Treba li odredbe Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost i opća načela europskog prava tumačiti na način da u slučaju odustajanja od ulaganja, okolnosti koje su nastale nakon što je porezni obveznik stvorio troškove, kao što su primjerice (i.) nastupanje gospodarske krize ili (ii.) ostvarenje rizika neprovedbe ulaganja koji je postojao u trenutku kada su nastali troškovi za ulaganje (na primjer, činjenica da javno tijelo nije odobrilo urbanistički plan koji je nužan za provedbu predmetnog ulaganja) ili (iii.) izmjena procjena u pogledu profitabilnosti ulaganja, predstavljaju okolnosti koje ne ovise o volji poreznog obveznika i koje se mogu uzeti u obzir prilikom određivanja njegove dobre vjere?

                  1.7.

                  Treba li odredbe Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, konkretno članke 184. i 185, načelo pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja, načelo nediskriminacije i načelo porezne neutralnosti tumačiti na način da odustajanje od ulaganja predstavlja slučaj ispravka PDV-a?
                  Drugim riječima, u slučaju naknadnog odustajanja od ulaganja, ostvaruje li se činjenica da se dovodi u pitanje pravo na odbitak PDV-a za određene troškove ulaganja koji su poreznom obvezniku nastali s namjerom da ih namijeni izvršenju oporezive transakcije, mehanizmom ispravka PDV-a?

                  1.8.

                  Dopušta li se odredbama Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost ili im se protivi nacionalno zakonodavstvo kojim se taksativno propisuje da se pravo na odbitak PDV-a za ulaganja od kojih se odustalo može zadržati isključivo u dva slučaja utvrđena u dvjema presudama Suda na koje se ukratko upućuje: (i.) ako zbog okolnosti neovisnih o njegovoj volji, porezni obveznik nikada ne iskoristi tu robu/usluge za svoju gospodarsku djelatnost, kao što je Sud Europske unije utvrdio u predmetu C-37/95, Belgische Staat protiv Ghent Coal Terminal NV, kao i (ii.) u drugim slučajevima u kojima stečene robe/usluge za koje je ostvareno pravo na odbitak nisu iskorištene za gospodarsku djelatnost poreznog obveznika zbog objektivnih razloga neovisnih o njegovoj volji, kao što je to utvrdio Sud Europske unije u predmetu C-110/94, Intercommunale voor zeewaterontzilting (INZO) protiv Belgijske države?

                  1.9.

                  Dopušta li se odredbama Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, načelom pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja, ili im se protivi to da porezna tijela opozovu priznavanja koja su sadržana u ranijim izvješćima o poreznom nadzoru ili u ranijim odlukama povodom žalbi u upravnom postupku:

                              1.9.1.

                              u smislu da je privatni subjekt stekao robu i usluge s namjerom ih namijeni izvršenju oporezive transakcije;

                              1.9.2.

                              u smislu da je odgoda ili odustajanje od projekta ulaganja uzrokovala određena okolnost koja ne ovisi o volji poreznog obveznika?

                  2.1.

                  Dopušta li se odredbama Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, konkretno članka 28., ili im se protivi to da se sustav komisionara primjenjuje i izvan okvira ugovora o nalogu bez zastupanja?

                  2.2.

                  Treba li odredbe Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, konkretno članak 28., tumačiti na način da se sustav komisionara primjenjuje kad porezni obveznik izgradi objekt u skladu sa zahtjevima i uvjetima djelatnosti druge pravne osobe, s ciljem zadržavanja vlasništva nad objektom i, nakon njegova dovršetka, isključivo davanja objekta u zakup toj drugoj pravnoj osobi?

                  2.3.

                  Treba li navedene odredbe tumačiti na način da izvođač u gore opisanoj situaciji treba fakturirati troškove ulaganja povezane s izgradnjom objekta, pravnoj osobi kojoj će taj objekt dati u zakup kada bude dovršen i od te pravne osobe naplatiti pripadajući PDV?

                  2.4.

                  Treba li navedene odredbe tumačiti na način da izvođač u gore opisanoj situaciji ima obvezu fakturirati troškove ulaganja i naplatiti pripadajući PDV kada konačno prestane s izvođenjem građevinskih radova zbog drastičnog smanjenja gospodarske djelatnosti osobe kojoj je taj objekt trebao dati u zakup, pri čemu je smanjenje prouzročeno time da bi ta osoba uskoro mogla postati nesolventna?

                  2.5.

                  Treba li odredbe Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost i opća načela europskog prava tumačiti na način da porezna tijela mogu izmijeniti kvalifikaciju transakcija poreznog obveznika ne uzimajući u obzir odredbe ugovora koje je taj porezni obveznik sklopio, čak i ako predmetni ugovori nisu fiktivni?

                  2.6.

                  Dopušta li se odredbama Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, odnosno konkretno načelom pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja, ili im se protivi to da porezna tijela opozovu priznavanja poreznom obvezniku prava na odbitak PDV-a, koja su sadržana u ranijim izvješćima o poreznom nadzoru ili ranijim odlukama povodom žalbi u upravnom postupku?

         (1)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: predmet C-748/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. listopada 2019 uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) – Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim protiv WB

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/17

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. listopada 2019 uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) – Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim protiv WB
      (predmet C-748/19)
      (2020/C 54/19)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim

         Tuženik: WB

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak u vezi s člankom 2. Ugovora o Europskoj uniji i vrijednošću vladavine prava iz tog članka i članak 6. stavke 1. i 2. u vezi s uvodnom izjavom 22. Direktive (EU) 2016/343 Europskog parlamenta i Vijeća (1) tumačiti na način da dolazi do povrede zahtjevâ djelotvorne sudske zaštite, uključujući neovisnost pravosuđa i zahtjeva koji proizlaze iz pretpostavke nedužnosti, u situaciji u kojoj je sudski postupak, kao što je kazneni postupak protiv optuženog za počinjenje kaznenog djela iz članka 200. stavka 1. KZ-a i drugih, oblikovan tako da:

                              —

                              u sastavu suda odlučuje sudac (sudac općinskog suda HO) koji je delegiran na temelju odluke koju je donio sam ministar pravosuđa sa suda koji je razinu niže u hijerarhiji, pri čemu nisu poznati kriteriji na temelju kojih je ministar pravosuđa delegirao tog suca, a nacionalno pravo ne predviđa sudski nadzor takve odluke i omogućuje ministru pravosuđa da u svakom trenutku opozove delegiranog suca;

                  2.

                  Dolazi li do povrede zahtjevâ iz točke 1. u situaciji u kojoj protiv odluke u sudskom postupku poput onog opisanog u točki 1. stranke imaju pravo na izvanredno pravno sredstvo pred sudom kao što je Sąd Najwyższy (Vrhovni sud) protiv čijih odluka prema nacionalnom pravu nema pravnog lijeka, a nacionalno pravo nalaže predsjedniku organizacijske jedinice tog suda (vijeća) nadležne za razmatranje pravnog sredstva obvezu dodjele predmeta prema abecednom popisu sudaca tog vijeća uz izričitu zabranu izostavljanja bilo kojeg suca, a u dodjeli predmeta sudjeluje i osoba koja je imenovana na zahtjev kolegijalnog tijela kao što je Krajowa Rada Sądownictwa (Državno sudbeno vijeće) koja je sastavljena od članova sudaca:

                              a)

                              koje bira dom parlamenta koji zajednički glasuje za listu kandidata koju je ranije sastavio parlamentarni odbor iz redova kandidata koje su predložile parlamentarne frakcije ili tijelo tog doma na temelju prijava grupa sudaca ili građana, iz čega proizlazi da kandidate tijekom izbornog postupka tri puta podržavaju političari;

                              b)

                              koji predstavljaju većinu u tom tijelu koja je dovoljna za donošenje odluke o upućivanju zahtjeva za imenovanje na dužnost sudaca, kao i drugih obvezujućih odluka koje zahtijeva nacionalno pravo?

                  3.

                  Koji učinak sa stajališta prava Unije, uključujući odredbe i zahtjeve iz točke 1., ima odluka donesena u sudskom postupku koji je oblikovan kako je opisano u točki 1. i odluka donesena u postupku pred Sądom Najwyższym (Vrhovni sud), kada u donošenju te odluke sudjeluje osoba o kojoj je riječ u točki 2.?

                  4.

                  Uvjetuje li pravo Europske unije, uključujući odredbe iz točke 1., učinak odluka iz točke 3. time je li predmetni sud odlučio u korist ili protiv okrivljenika?

         (1)  SL 2016, L 65, str. 1.; Direktiva (EU) 2016/343 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti i prava sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku


title: predmet C-749/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. listopada 2019. uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) – Prokuratura Rejonowa Warszawa-Żoliborz protiv Warszawie przeciwko XA, YZ

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/18

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. listopada 2019. uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) – Prokuratura Rejonowa Warszawa-Żoliborz protiv Warszawie przeciwko XA, YZ
      (predmet C-749/19)
      (2020/C 54/20)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Prokuratura Rejonowa Warszawa-Żoliborz w Warszawie

         Tuženik: XA, YZ

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak u vezi s člankom 2. Ugovora o Europskoj uniji i vrijednošću vladavine prava iz tog članka i članak 6. stavke 1. i 2. u vezi s uvodnom izjavom 22. Direktive (EU) 2016/343 Europskog parlamenta i Vijeća (1) tumačiti na način da dolazi do povrede zahtjevâ djelotvorne sudske zaštite, uključujući neovisnost pravosuđa i zahtjeva koji proizlaze iz pretpostavke nedužnosti, u situaciji u kojoj je sudski postupak, kao što je kazneni postupak protiv optuženih za počinjenje kaznenih djela iz članka 280. stavka 1. KZ-a, oblikovan tako da:

                              —

                              u sastavu suda odlučuje sudac koji je delegiran na temelju odluke koju je donio sam ministar pravosuđa sa suda koji je razinu niže u hijerarhiji, pri čemu nisu poznati kriteriji na temelju kojih je ministar pravosuđa delegirao tog suca, a nacionalno pravo ne predviđa sudski [orig. str. 2.] nadzor takve odluke i omogućuje ministru pravosuđa da u svakom trenutku opozove delegiranog suca;

                  2.

                  Dolazi li do povrede zahtjevâ iz točke 1. u situaciji u kojoj protiv odluke u sudskom postupku poput onog opisanog u točki 1. stranke imaju pravo na izvanredno pravno sredstvo pred sudom kao što je Sąd Najwyższy (Vrhovni sud) protiv čijih odluka prema nacionalnom pravu nema pravnog lijeka, a nacionalno pravo nalaže predsjedniku organizacijske jedinice tog suda (vijeća) nadležne za razmatranje pravnog sredstva obvezu dodjele predmeta prema abecednom popisu sudaca tog vijeća uz izričitu zabranu izostavljanja bilo kojeg suca, a u dodjeli predmeta sudjeluje i osoba koja je imenovana na zahtjev kolegijalnog tijela kao što je Krajowa Rada Sądownictwa (Državno sudbeno vijeće) koja je sastavljena od članova sudaca:

                              a)

                              koje bira dom parlamenta koji zajednički glasuje za listu kandidata koju je ranije sastavio parlamentarni odbor iz redova kandidata koje su predložile parlamentarne frakcije ili tijelo tog doma na temelju prijava grupa sudaca ili građana, iz čega proizlazi da kandidate tijekom izbornog postupka tri puta podržavaju političari;

                              b)

                              koji predstavljaju većinu u tom tijelu koja je dovoljna za donošenje odluke o upućivanju zahtjeva za imenovanje na dužnost sudaca, kao i drugih obvezujućih odluka koje zahtijeva nacionalno pravo?

                  3.

                  Koji učinak sa stajališta prava Unije, uključujući odredbe i zahtjeve iz točke 1., ima odluka donesena u sudskom postupku koji je oblikovan kako je opisano u točki 1. i odluka donesena u postupku pred Sądom Najwyższym (Vrhovni sud), kada u donošenju te odluke sudjeluje osoba o kojoj je riječ u točki 2.?

                  4.

                  Uvjetuje li pravo Europske unije, uključujući odredbe iz točke 1., učinak odluka iz točke 3. time je li predmetni sud odlučio u korist ili protiv okrivljenika?

         (1)  SL 2016., L 65, str. 1.; Direktiva (EU) 2016/343 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti i prava sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku


title: predmet C-750/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. listopada 2019. uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) – Prokuratura Rejonowa Warszawa - Wola w Warszawie protiv DT

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. listopada 2019. uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) – Prokuratura Rejonowa Warszawa - Wola w Warszawie protiv DT
      (predmet C-750/19)
      (2020/C 54/21)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Prokuratura Rejonowa Warszawa - Wola w Warszawie

         Tuženik: DT

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak u vezi s člankom 2. Ugovora o Europskoj uniji i vrijednošću vladavine prava iz tog članka i članak 6. stavke 1. i 2. u vezi s uvodnom izjavom 22. Direktive (EU) 2016/343 (1) Europskog parlamenta i Vijeća tumačiti na način da dolazi do povrede zahtjevâ djelotvorne sudske zaštite, uključujući neovisnost pravosuđa i zahtjeva koji proizlaze iz pretpostavke nedužnosti, u situaciji u kojoj je sudski postupak, kao što je kazneni postupak protiv optužene za počinjenje kaznenog djela iz članka 62. stavka 2. FKZ-a i drugih, oblikovan tako da:

                              —

                              u sastavu suda odlučuje sudac (sudac općinskog suda JM) koji je delegiran na temelju odluke koju je donio sam ministar pravosuđa sa suda koji je razinu niže u hijerarhiji, pri čemu nisu poznati kriteriji na temelju kojih je ministar pravosuđa delegirao tog suca, a nacionalno pravo ne predviđa sudski nadzor takve odluke i omogućuje ministru pravosuđa da u svakom trenutku opozove delegiranog suca;

                  2.

                  Dolazi li do povrede zahtjevâ iz točke 1. u situaciji u kojoj protiv odluke u sudskom postupku poput onog opisanog u točki 1. stranke imaju pravo na izvanredno pravno sredstvo pred sudom kao što je Sąd Najwyższy (Vrhovni sud) protiv čijih odluka prema nacionalnom pravu nema pravnog lijeka, a nacionalno pravo nalaže predsjedniku organizacijske jedinice tog suda (vijeća) nadležne za razmatranje pravnog sredstva obvezu dodjele predmeta prema abecednom popisu sudaca tog vijeća uz izričitu zabranu izostavljanja bilo kojeg suca, a u dodjeli predmeta sudjeluje i osoba koja je imenovana na zahtjev kolegijalnog tijela kao što je Krajowa Rada Sądownictwa (Državno sudbeno vijeće) koja je sastavljena od članova sudaca:

                              (a)

                              koje bira dom parlamenta koji zajednički glasuje za listu kandidata koju je ranije sastavio parlamentarni odbor iz redova kandidata koje su predložile parlamentarne frakcije ili tijelo tog doma na temelju prijava grupa sudaca ili građana, iz čega proizlazi da kandidate tijekom izbornog postupka tri puta podržavaju političari;

                              (b)

                              koji predstavljaju većinu u tom tijelu koja je dovoljna za donošenje odluke o upućivanju zahtjeva za imenovanje na dužnost sudaca, kao i drugih obvezujućih odluka koje zahtijeva nacionalno pravo?

                  3.

                  Koji učinak sa stajališta prava Unije, uključujući odredbe i zahtjeve iz točke 1., ima odluka donesena u sudskom postupku koji je oblikovan kako je opisano u točki 1. i odluka donesena u postupku pred Sądom Najwyższym (Vrhovni sud), kada u donošenju te odluke sudjeluje osoba o kojoj je riječ u točki 2.?

                  4.

                  Uvjetuje li pravo Europske unije, uključujući odredbe iz točke 1., učinak odluka iz točke 3. time je li predmetni sud odlučio u korist ili protiv okrivljenika?”

         (1)  SL 2016., L 65, str. 1.; Direktiva (EU) 2016/343 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti i prava sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku


title: predmet C-751/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. listopada 2019. uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) – kazneni postupak protiv ZY

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. listopada 2019. uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) – kazneni postupak protiv ZY
      (predmet C-751/19)
      (2020/C 54/22)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Stranke glavnog postupka

         Strona skarżąca: Prokuratura Rejonowa w Pruszkowie

         Strona pozwana: ZY

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak u vezi s člankom 2. Ugovora o Europskoj uniji i vrijednošću vladavine prava iz tog članka i članak 6. stavke 1. i 2. u vezi s uvodnom izjavom 22. Direktive (EU) 2016/343 (1) Europskog parlamenta i Vijeća tumačiti na način da dolazi do povrede zahtjevâ djelotvorne sudske zaštite, uključujući neovisnost pravosuđa i zahtjeva koji proizlaze iz pretpostavke nedužnosti, u situaciji u kojoj je sudski postupak, kao što je kazneni postupak protiv osuđenika iz zahtjeva za donošenje presude kojom se izriče jedinstvena kazna, oblikovan tako da:

                              —

                              u sastavu suda odlučuje sudac (sudac općinskog suda KL) koji je delegiran na temelju odluke koju je donio sam ministar pravosuđa sa suda koji je razinu niže u hijerarhiji, pri čemu nisu poznati kriteriji na temelju kojih je ministar pravosuđa delegirao tog suca, a nacionalno pravo ne predviđa sudski nadzor takve odluke i omogućuje ministru pravosuđa da u svakom trenutku opozove delegiranog suca;

                  2.

                  Dolazi li do povrede zahtjevâ iz točke 1. u situaciji u kojoj protiv odluke u sudskom postupku poput onog opisanog u točki 1. stranke imaju pravo na izvanredno pravno sredstvo pred sudom kao što je Sąd Najwyższy (Vrhovni sud) protiv čijih odluka prema nacionalnom pravu nema pravnog lijeka, a nacionalno pravo nalaže predsjedniku organizacijske jedinice tog suda (vijeća) nadležne za razmatranje pravnog sredstva obvezu dodjele predmeta prema abecednom popisu sudaca tog vijeća uz izričitu zabranu izostavljanja bilo kojeg suca, a u dodjeli predmeta sudjeluje i osoba koja je imenovana na zahtjev kolegijalnog tijela kao što je Krajowa Rada Sądownictwa (Državno sudbeno vijeće) koja je sastavljena od članova sudaca:

                              (a)

                              koje bira dom parlamenta koji zajednički glasuje za listu kandidata koju je ranije sastavio parlamentarni odbor iz redova kandidata koje su predložile parlamentarne frakcije ili tijelo tog doma na temelju prijava grupa sudaca ili građana, iz čega proizlazi da kandidate tijekom izbornog postupka tri puta podržavaju političari;

                              (b)

                              koji predstavljaju većinu u tom tijelu koja je dovoljna za donošenje odluke o upućivanju zahtjeva za imenovanje na dužnost sudaca, kao i drugih obvezujućih odluka koje zahtijeva nacionalno pravo?

                  3.

                  Koji učinak sa stajališta prava Unije, uključujući odredbe i zahtjeve iz točke 1., ima odluka donesena u sudskom postupku koji je oblikovan kako je opisano u točki 1. i odluka donesena u postupku pred Sądom Najwyższym (Vrhovni sud), kada u donošenju te odluke sudjeluje osoba o kojoj je riječ u točki 2.?

                  4.

                  Uvjetuje li pravo Europske unije, uključujući odredbe iz točke 1., učinak odluka iz točke 3. time je li predmetni sud odlučio u korist ili protiv okrivljenika?”

         (1)  SL.2016, L 65, str. 1.; Direktiva (EU) 2016/343 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti i prava sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku


title: predmet C-752/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. listopada 2019. uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) – Prokuratura Rejonowa Warszawa - Ursynów w Warszawie protiv AX

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. listopada 2019. uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) – Prokuratura Rejonowa Warszawa - Ursynów w Warszawie protiv AX
      (predmet C-752/19)
      (2020/C 54/23)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Prokuratura Rejonowa Warszawa - Ursynów w Warszawie

         Tuženik: AX

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak u vezi s člankom 2. Ugovora o Europskoj uniji i vrijednošću vladavine prava iz tog članka i članak 6. stavke 1. i 2. u vezi s uvodnom izjavom 22. Direktive (EU) 2016/343 (1) Europskog parlamenta i Vijeća tumačiti na način da dolazi do povrede zahtjevâ djelotvorne sudske zaštite, uključujući neovisnost pravosuđa i zahtjeva koji proizlaze iz pretpostavke nedužnosti, u situaciji u kojoj je sudski postupak, kao što je kazneni postupak protiv optuženog za djela iz članka 177. stavka 1. KZ-a i drugih, oblikovan tako da:

                              —

                              u sastavu suda odlučuje sudac (sudac općinskog suda LK) koji je delegiran na temelju odluke koju je donio sam ministar pravosuđa sa suda koji je razinu niže u hijerarhiji, pri čemu nisu poznati kriteriji na temelju kojih je ministar pravosuđa delegirao tog suca, a nacionalno pravo ne predviđa sudski nadzor takve odluke i omogućuje ministru pravosuđa da u svakom trenutku opozove delegiranog suca;

                  2.

                  Dolazi li do povrede zahtjevâ iz točke 1. u situaciji u kojoj protiv odluke u sudskom postupku poput onog opisanog u točki 1. stranke imaju pravo na izvanredno pravno sredstvo pred sudom kao što je Sąd Najwyższy (Vrhovni sud) protiv čijih odluka prema nacionalnom pravu nema pravnog lijeka, a nacionalno pravo nalaže predsjedniku organizacijske jedinice tog suda (vijeća) nadležne za razmatranje pravnog sredstva obvezu dodjele predmeta prema abecednom popisu sudaca tog vijeća uz izričitu zabranu izostavljanja bilo kojeg suca, a u dodjeli predmeta sudjeluje i osoba koja je imenovana na zahtjev kolegijalnog tijela kao što je Krajowa Rada Sądownictwa (Državno sudbeno vijeće) koja je sastavljena od članova sudaca:

                              (a)

                              koje bira dom parlamenta koji zajednički glasuje za listu kandidata koju je ranije sastavio parlamentarni odbor iz redova kandidata koje su predložile parlamentarne frakcije ili tijelo tog doma na temelju prijava grupa sudaca ili građana, iz čega proizlazi da kandidate tijekom izbornog postupka tri puta podržavaju političari;

                              (b)

                              koji predstavljaju većinu u tom tijelu koja je dovoljna za donošenje odluke o upućivanju zahtjeva za imenovanje na dužnost sudaca, kao i drugih obvezujućih odluka koje zahtijeva nacionalno pravo?

                  3.

                  Koji učinak sa stajališta prava Unije, uključujući odredbe i zahtjeve iz točke 1., ima odluka donesena u sudskom postupku koji je oblikovan kako je opisano u točki 1. i odluka donesena u postupku pred Sądom Najwyższym (Vrhovni sud), kada u donošenju te odluke sudjeluje osoba o kojoj je riječ u točki 2.?

                  4.

                  Uvjetuje li pravo Europske unije, uključujući odredbe iz točke 1., učinak odluka iz točke 3. time je li predmetni sud odlučio u korist ili protiv okrivljenika?”

         (1)  SL 2016., L 65, str. 1.; Direktiva (EU) 2016/343 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti i prava sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku


title: predmet C-753/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. listopada 2019. uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) – Prokuratura Rejonowa Warszawa - Wola w Warszawie protiv BV

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. listopada 2019. uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) – Prokuratura Rejonowa Warszawa - Wola w Warszawie protiv BV
      (predmet C-753/19)
      (2020/C 54/24)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Prokuratura Rejonowa Warszawa - Wola w Warszawie

         Tuženik: BV

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak u vezi s člankom 2. Ugovora o Europskoj uniji i vrijednošću vladavine prava iz tog članka i članak 6. stavke 1. i 2. u vezi s uvodnom izjavom 22. Direktive (EU) 2016/343 Europskog parlamenta i Vijeća (1) tumačiti na način da dolazi do povrede zahtjevâ djelotvorne sudske zaštite, uključujući neovisnost pravosuđa i zahtjeva koji proizlaze iz pretpostavke nedužnosti, u situaciji u kojoj je sudski postupak, kao što je kazneni postupak protiv osuđenika iz zahtjeva za donošenje presude kojom se izriče jedinstvena kazna, oblikovan tako da:

                              —

                              u sastavu suda odlučuje sudac (sudac općinskog suda MJ) koji je delegiran na temelju odluke koju je donio sam ministar pravosuđa sa suda koji je razinu niže u hijerarhiji, pri čemu nisu poznati kriteriji na temelju kojih je ministar pravosuđa delegirao tog suca, a nacionalno pravo ne predviđa sudski nadzor takve odluke i omogućuje ministru pravosuđa da u svakom trenutku opozove delegiranog suca;

                  2.

                  Dolazi li do povrede zahtjevâ iz točke 1. u situaciji u kojoj protiv odluke u sudskom postupku poput onog opisanog u točki 1. stranke imaju pravo na izvanredno pravno sredstvo pred sudom kao što je Sąd Najwyższy (Vrhovni sud) protiv čijih odluka prema nacionalnom pravu nema pravnog lijeka, a nacionalno pravo nalaže predsjedniku organizacijske jedinice tog suda (vijeća) nadležne za razmatranje pravnog sredstva obvezu dodjele predmeta prema abecednom popisu sudaca tog vijeća uz izričitu zabranu izostavljanja bilo kojeg suca, a u dodjeli predmeta sudjeluje i osoba koja je imenovana na zahtjev kolegijalnog tijela kao što je Krajowa Rada Sądownictwa (Državno sudbeno vijeće) koja je sastavljena od članova sudaca:

                              a)

                              koje bira dom parlamenta koji zajednički glasuje za listu kandidata koju je ranije sastavio parlamentarni odbor iz redova kandidata koje su predložile parlamentarne frakcije ili tijelo tog doma na temelju prijava grupa sudaca ili građana, iz čega proizlazi da kandidate tijekom izbornog postupka tri puta podržavaju političari;

                              b)

                              koji predstavljaju većinu u tom tijelu koja je dovoljna za donošenje odluke o upućivanju zahtjeva za imenovanje na dužnost sudaca, kao i drugih obvezujućih odluka koje zahtijeva nacionalno pravo?

                  3.

                  Koji učinak sa stajališta prava Unije, uključujući odredbe i zahtjeve iz točke 1., ima odluka donesena u sudskom postupku koji je oblikovan kako je opisano u točki 1. i odluka donesena u postupku pred Sądom Najwyższym (Vrhovni sud), kada u donošenju te odluke sudjeluje osoba o kojoj je riječ u točki 2.?

                  4.

                  Uvjetuje li pravo Europske unije, uključujući odredbe iz točke 1., učinak odluka iz točke 3. time je li predmetni sud odlučio u korist ili protiv okrivljenika?

         (1)  SL 2016,, L 65, str. 1.; Direktiva (EU) 2016/343 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti i prava sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku


title: predmet C-754/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. listopada 2019. uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) – Prokuratura Rejonowa Warszawa – Wola w Warszawie protiv CU

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. listopada 2019. uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) – Prokuratura Rejonowa Warszawa – Wola w Warszawie protiv CU
      (predmet C-754/19)
      (2020/C 54/25)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Prokuratura Rejonowa Warszawa - Wola w Warszawie

         Tuženik: CU

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak u vezi s člankom 2. Ugovora o Europskoj uniji i vrijednošću vladavine prava iz tog članka i članak 6. stavke 1. i 2. u vezi s uvodnom izjavom 22. Direktive (EU) 2016/343 Europskog parlamenta i Vijeća (1) tumačiti na način da dolazi do povrede zahtjevâ djelotvorne sudske zaštite, uključujući neovisnost pravosuđa i zahtjeva koji proizlaze iz pretpostavke nedužnosti, u situaciji u kojoj je sudski postupak, kao što je kazneni postupak protiv optuženog za počinjenje kaznenog djela iz članka 296. stavka 2. KZ-a i drugih, oblikovan tako da:

                              —

                              u sastavu suda odlučuje sudac (sudac općinskog suda NI) koji je delegiran na temelju odluke koju je donio sam ministar pravosuđa sa suda koji je razinu niže u hijerarhiji, pri čemu nisu poznati kriteriji na temelju kojih je ministar pravosuđa delegirao tog suca, a nacionalno pravo ne predviđa sudski nadzor takve odluke i omogućuje ministru pravosuđa da u svakom trenutku opozove delegiranog suca;

                  2.

                  Dolazi li do povrede zahtjevâ iz točke 1. u situaciji u kojoj protiv odluke u sudskom postupku poput onog opisanog u točki 1. stranke imaju pravo na izvanredno pravno sredstvo pred sudom kao što je Sąd Najwyższy (Vrhovni sud) protiv čijih odluka prema nacionalnom pravu nema pravnog lijeka, a nacionalno pravo nalaže predsjedniku organizacijske jedinice tog suda (vijeća) nadležne za razmatranje pravnog sredstva obvezu dodjele predmeta prema abecednom popisu sudaca tog vijeća uz izričitu zabranu izostavljanja bilo kojeg suca, a u dodjeli predmeta sudjeluje i osoba koja je imenovana na zahtjev kolegijalnog tijela kao što je Krajowa Rada Sądownictwa (Državno sudbeno vijeće) koja je sastavljena od članova sudaca:

                              a)

                              koje bira dom parlamenta koji zajednički glasuje za listu kandidata koju je ranije sastavio parlamentarni odbor iz redova kandidata koje su predložile parlamentarne frakcije ili tijelo tog doma na temelju prijava grupa sudaca ili građana, iz čega proizlazi da kandidate tijekom izbornog postupka tri puta podržavaju političar;

                              b)

                              koji predstavljaju većinu u tom tijelu koja je dovoljna za donošenje odluke o upućivanju zahtjeva za imenovanje na dužnost sudaca, kao i drugih obvezujućih odluka koje zahtijeva nacionalno pravo?

                  3.

                  Koji učinak sa stajališta prava Unije, uključujući odredbe i zahtjeve iz točke 1., ima odluka donesena u sudskom postupku koji je oblikovan kako je opisano u točki 1. i odluka donesena u postupku pred Sądom Najwyższym (Vrhovni sud), kada u donošenju te odluke sudjeluje osoba o kojoj je riječ u točki 2.?

                  4.

                  Uvjetuje li pravo Europske unije, uključujući odredbe iz točke 1., učinak odluka iz točke 3. time je li predmetni sud odlučio u korist ili protiv okrivljenika?

         (1)  SL 2016., L 65, str. 1.; Direktiva (EU) 2016/343 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti i prava sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku


title: predmet C-763/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. listopada 2019. uputio Sąd Apelacyjny w Krakowie (Poljska) – D.S. protiv S.P., A.P., D.K., Sz. w K.

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. listopada 2019. uputio Sąd Apelacyjny w Krakowie (Poljska) – D.S. protiv S.P., A.P., D.K., Sz. w K.
      (predmet C-763/19)
      (2020/C 54/26)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Apelacyjny w Krakowie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: D.S.

         Tuženici: S.P., A.P., D.K., Sz. w K.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak, članak 2., članak 4. stavak 3. i članak 6. stavak 3. Ugovora o Europskoj uniji u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i člankom 267. Ugovora o funkcioniranju Europske unije tumačiti na način da neovisni sudac u smislu prava Europske unije nije osoba koja je na dužnost suca imenovana uslijed teške povrede pravnih pravila države članice koja se odnose na imenovanje sudaca, a koja se prije svega sastoji od imenovanja te osobe na dužnost suca jer ga je odredilo tijelo koje ne jamči neovisnost o zakonodavnoj i izvršnoj vlasti i nepristranost, uz sustavno isključenje sudskog nadzora zakonitosti postupka imenovanja, kao i imenovanja te osobe na dužnost suca unatoč tomu što je nadležnom nacionalnom sudu (Naczelnom Sądu Administracyjnom (Visoki upravni sud, Poljska)) prethodno podnesena žalba protiv odluke nacionalnog tijela (Krajowe Rade Sądownictwa (Državno sudbeno vijeće, Poljska)) koja obuhvaća zahtjev za njezino imenovanje na dužnost suca, unatoč tomu što je izvršenje te odluke obustavljeno u skladu s nacionalnim pravom te unatoč tomu što postupak pred nadležnim nacionalnim sudom (Naczelnim Sądom Administracyjnim (Visoki upravni sud)) nije okončan prije dostave akta o imenovanju?

                              —

                              te stoga sud u čijem sastavu zasjedaju osobe imenovane u navedenim uvjetima nije zakonom prethodno ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u smislu prava Europske unije??

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo prethodno pitanje, treba li članak 19. stavak 1. drugu rečenicu, članak 2., članak 4. stavak 3. i članak 6. stavak 3. Ugovora o Europskoj uniji u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i člankom 267. Ugovora o funkcioniranju Europske unije tumačiti na način da odluka koju je donio sudac i sud posljednjeg stupnja uspostavljen kako je opisano u točki 1. nije odluka u pravnom smislu (to je nepostojeća odluka) i u smislu odredbi prava Unije, a ocjenu u tom pogledu može donijeti redovni sud koji ispunjava uvjete za sud u smislu propisa Unije?


title: predmet C-764/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. listopada 2019. uputio Sąd Apelacyjny w Krakowie (Poljska) – C. S.A. protiv Stečajnog upravitelja I.T. u O. u stečaju

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/26

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. listopada 2019. uputio Sąd Apelacyjny w Krakowie (Poljska) – C. S.A. protiv Stečajnog upravitelja I.T. u O. u stečaju
      (predmet C-764/19)
      (2020/C 54/27)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Apelacyjny w Krakowie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: C. S.A.

         Tuženik: Stečajni upravitelj I.T. u O. u stečaju

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak, članak 2., članak 4. stavak 3. i članak 6. stavak 3. Ugovora o Europskoj uniji u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i člankom 267. Ugovora o funkcioniranju Europske unije tumačiti na način da neovisni sudac u smislu prava Europske unije nije osoba koja je na dužnost suca imenovana uslijed teške povrede pravnih pravila države članice koja se odnose na imenovanje sudaca, a koja se prije svega sastoji od imenovanja te osobe na dužnost suca jer ga je odredilo tijelo koje ne jamči neovisnost o zakonodavnoj i izvršnoj vlasti i nepristranost, uz sustavno isključenje sudskog nadzora zakonitosti postupka imenovanja, kao i imenovanja te osobe na dužnost suca unatoč tomu što je nadležnom nacionalnom sudu (Naczelnom Sądu Administracyjnom (Visoki upravni sud, Poljska)) prethodno podnesena žalba protiv odluke nacionalnog tijela (Krajowe Rade Sądownictwa (Državno sudbeno vijeće, Poljska)) koja obuhvaća zahtjev za njezino imenovanje na dužnost suca, unatoč tomu što je izvršenje te odluke obustavljeno u skladu s nacionalnim pravom te unatoč tomu što postupak pred nadležnim nacionalnim sudom (Naczelnim Sądom Administracyjnim (Visoki upravni sud)) nije okončan prije dostave akta o imenovanju?

                              —

                              te stoga sud u čijem sastavu zasjedaju osobe imenovane u navedenim uvjetima nije zakonom prethodno ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u smislu prava Europske unije?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo prethodno pitanje, treba li članak 19. stavak 1. drugu rečenicu, članak 2., članak 4. stavak 3. i članak 6. stavak 3. Ugovora o Europskoj uniji u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i člankom 267. Ugovora o funkcioniranju Europske unije tumačiti na način da odluka koju je donio sudac i sud posljednjeg stupnja uspostavljen kako je opisano u točki 1. nije odluka u pravnom smislu (to je nepostojeća odluka) i u smislu odredbi prava Unije, a ocjenu u tom pogledu može donijeti redovni sud koji ispunjava uvjete za sud u smislu propisa Unije?