title: Predmet T-73/19: Presuda Općeg suda od 29. travnja 2020. – Bergslagernas Järnvaru protiv EUIPO-a – Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen (alat za cijepanje drva) („Dizajn Zajednice – Postupak za proglašavanje ništavosti – Registrirani dizajn Zajednice koji prikazuje alat za cijepanje drva – Raniji nacionalni dizajn – Razlog ništavosti – Nedostatak individualnog karaktera – Nedostatak drugačijeg ukupnog dojma – Članak 6. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 6/2002 – Povreda prava obrane – Članak 62. Uredbe br. 6/2002”)

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/24

      Presuda Općeg suda od 29. travnja 2020. – Bergslagernas Järnvaru protiv EUIPO-a – Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen (alat za cijepanje drva)
      (Predmet T-73/19) (1)

      („Dizajn Zajednice - Postupak za proglašavanje ništavosti - Registrirani dizajn Zajednice koji prikazuje alat za cijepanje drva - Raniji nacionalni dizajn - Razlog ništavosti - Nedostatak individualnog karaktera - Nedostatak drugačijeg ukupnog dojma - Članak 6. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 6/2002 - Povreda prava obrane - Članak 62. Uredbe br. 6/2002”)
      (2020/C 209/32)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Bergslagernas Järnvaruaktiebolag (Saltsjö-Boo, Švedska) (zastupnici: S. Kirschstein-Freund i B. Breitinger, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: S. Hanne, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen GmbH (Ichenhausen, Njemačka)

         Predmet

      Tužba protiv odluke trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 23. studenoga 2018. (predmet R 1455/2018-3) koja se odnosi na postupak za proglašavanje dizajna ništavim između društava Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen GmbH i Bergslagernas Järnvaruaktiebolag.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Bergslagernas Järnvaruaktiebolag nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 122, 1. 4. 2019.


title: Predmet T-106/19: Presuda Općeg suda od 29. travnja 2020. – Abarca protiv EUIPO-a – Abanca Corporación Bancaria (ABARCA SEGUROS) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije ABARCA SEGUROS – Raniji verbalni žig Europske unije ABANCA – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/25

      Presuda Općeg suda od 29. travnja 2020. – Abarca protiv EUIPO-a – Abanca Corporación Bancaria (ABARCA SEGUROS)
      (Predmet T-106/19) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije ABARCA SEGUROS - Raniji verbalni žig Europske unije ABANCA - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2020/C 209/33)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Abarca – Companhia de Seguros SA (Lisabon, Portugal) (zastupnici: J. Pimenta i Á. Pinho, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: G. Schneider, J. Crespo Carrillo i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Abanca Corporación Bancaria, SA (Betanzos, Španjolska) (zastupnik: M. Aznar Alonso, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 22. studenoga 2018. (predmet R 1370/2018-2), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Abanca Corporación Bancaria i Abarca – Companhia de Seguros.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Abarca – Companhia de Seguros SA nalaže se snošenje, osim vlastitih troškova, i troškova Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) te troškova društva Abanca Corporación Bancaria, SA.

         (1)  SL C 131, 8. 4. 2019.


title: Predmet T-109/19: Presuda Općeg suda od 29. travnja 2020. – Kerry Luxembourg protiv EUIPO-a – Döhler (TasteSense) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije TasteSense – Raniji verbalni žig Europske unije MultiSense – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/26

      Presuda Općeg suda od 29. travnja 2020. – Kerry Luxembourg protiv EUIPO-a – Döhler (TasteSense)
      (Predmet T-109/19) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije TasteSense - Raniji verbalni žig Europske unije MultiSense - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)
      (2020/C 209/34)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Kerry Luxembourg Sàrl (Luxembourg, Luksemburg) (zastupnici: A. von Mühlendahl i H. Hartwig, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: J. Ivanauskas i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Döhler GmbH (Darmstadt, Njemačka)

         Predmet

      Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 27. studenoga 2018. (predmet R 1178/2018-2), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Döhler i Kerry Luxembourg.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Kerry Luxembourg Sàrl nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 139. 15. 4. 2019.


title: Predmet T-496/19: Presuda Općeg suda od 29. travnja 2020. – CV i dr. protiv Komisije („Javna služba – Dužnosnici – Primici od rada – Koeficijent ispravka – Fiksna naknada troškova – Troškovi smještaja – Obveza obrazlaganja – Dužnost brižnog postupanja – Istovjetna kupovna moć – Jednako postupanje”)

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/26

      Presuda Općeg suda od 29. travnja 2020. – CV i dr. protiv Komisije
      (Predmet T-496/19) (1)

      („Javna služba - Dužnosnici - Primici od rada - Koeficijent ispravka - Fiksna naknada troškova - Troškovi smještaja - Obveza obrazlaganja - Dužnost brižnog postupanja - Istovjetna kupovna moć - Jednako postupanje”)
      (2020/C 209/35)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: CV, CW i CY (zastupnik: J.-N. Louis, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: B. Mongin i M. Brauhoff, agenti)

         Predmet

      Tužba na temelju članka 270. UFEU-a kojom se zahtijeva poništenje Komisijine implicitne odluke kojom je njezino tijelo za imenovanje odbilo zahtjev tužiteljâ kojim se u biti traži povećanje, po potrebi retroaktivno, koeficijenta ispravka koji se primjenjuje na njihovo mjesto zaposlenja, u ovom slučaju Pariz.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Osobama CV, CW i CY nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 305, 9. 9. 2019.


title: Predmet T-497/19: Presuda Općeg suda od 29. travnja 2020. – CZ i dr. protiv ESVD-a („Javna služba – Dužnosnici – Primici od rada – Koeficijent ispravka – Fiksna naknada troškova – Troškovi smještaja – Obveza obrazlaganja – Dužnost brižnog postupanja – Istovjetna kupovna moć – Jednako postupanje”)

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/27

      Presuda Općeg suda od 29. travnja 2020. – CZ i dr. protiv ESVD-a
      (Predmet T-497/19) (1)

      („Javna služba - Dužnosnici - Primici od rada - Koeficijent ispravka - Fiksna naknada troškova - Troškovi smještaja - Obveza obrazlaganja - Dužnost brižnog postupanja - Istovjetna kupovna moć - Jednako postupanje”)
      (2020/C 209/36)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: CZ, DB, DC, DD (zastupnik: J.-N. Louis, odvjetnik)

         Tuženik: Europska služba za vanjsko djelovanje (zastupnici: S. Marquardt i R. Spac, agenti)

         Predmet

      Tužba na temelju članka 270. UFEU-a kojim se zahtijeva poništenje prešutne odluke ESVD-a kojom su ESVD-ovo tijelo za imenovanje i tijelo ovlašteno za sklapanje ugovora odbili zahtjev tužiteljâ kojim se u biti traži povećanje, po potrebi retroaktivno, koeficijenta ispravka koji se primjenjuje na njihovo mjesto zaposlenja, u ovom slučaju Pariz.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Osobama CZ, DB, DC i DD nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 305, 9. 9. 2019.


title: Predmet T-549/19: Presuda Općeg suda od 27. travnja 2020. – Axactor protiv EUIPO-a – Axa (AXACTOR) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Povlačenje prigovora – Obustava postupka”)

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/27

      Presuda Općeg suda od 27. travnja 2020. – Axactor protiv EUIPO-a – Axa (AXACTOR)
      (Predmet T-549/19) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Povlačenje prigovora - Obustava postupka”)
      (2020/C 209/37)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Axactor SE (Oslo, Norveška) (zastupnici: D. Stone, A. Dykes, A. Leonelli, solicitors)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: A. Folliard-Monguiral, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Axa SA (Pariz, Francuska) (zastupnik: P. Martini-Berthon, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 28. lipnja 2019. (predmet R 479/2018-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Axa SA i Axactor SE.

         Izreka

                  1.

                  Obustavlja se postupak po tužbi.

                  2.

                  Društvima Axactor SE i Axa SA nalaže se snošenje njihovih troškova, kao i, svakome, polovice troškova Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO).

         (1)  SL C 363, 28. 10. 2019.


title: Predmet T-623/19: Rješenje Općeg suda od 30. travnja 2020. – ArcelorMittal Bremen protiv Komisije („Tužba zbog propusta – Direktiva 2003/87/EZ – Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova – Odluka 2011/278/EU – Prijelazna pravila za usklađenu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica – Izmjena u nacionalnoj tablici dodjele u odnosu na Njemačku za razdoblje od 2013. do 2020. – Značajno proširenje kapaciteta – Prestanak postojanja predmeta spora – Obustava postupka”)

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/28

      Rješenje Općeg suda od 30. travnja 2020. – ArcelorMittal Bremen protiv Komisije
      (Predmet T-623/19) (1)

      („Tužba zbog propusta - Direktiva 2003/87/EZ - Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova - Odluka 2011/278/EU - Prijelazna pravila za usklađenu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica - Izmjena u nacionalnoj tablici dodjele u odnosu na Njemačku za razdoblje od 2013. do 2020. - Značajno proširenje kapaciteta - Prestanak postojanja predmeta spora - Obustava postupka”)
      (2020/C 209/38)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: ArcelorMittal Bremen GmbH (Bremen, Njemačka) (zastupnici: S. Altenschmidt i L. Buschmann, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J.-F. Brakeland i A. Becker, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 265. UFEU-a radi utvrđenja da je Komisija protuzakonito propustila donijeti odluku o ukupnoj godišnjoj količini emisijskih jedinica za besplatnu dodjelu radi značajnog proširenja kapaciteta tužiteljeva potpostrojenja s referentnim vrijednostima za vrući metal i, podredno, zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a radi poništenja navodne odluke koju je Komisija donijela 19. srpnja 2019. o tužiteljevoj opomeni od 1. srpnja 2019.

         Izreka

                  1.

                  Obustavlja se postupak po tužbi.

                  2.

                  Svaka stranka snosit će svoje troškove.

         (1)  SL C 363, 28. 10. 2019.


title: Predmet T-146/20 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 4. svibnja 2020. – Csordas i dr./Komisija („Privremena pravna zaštita – Javna služba – Izbori lokalnog ogranka u Luksemburgu odbora osoblja Komisije – Pravilnost – Obveza nadzora institucije – Zahtjev za određivanje privremenih mjera – Nepostojanje fumus boni juris”)

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/29

      Rješenje predsjednika Općeg suda od 4. svibnja 2020. – Csordas i dr./Komisija
      (Predmet T-146/20 R)
      („Privremena pravna zaštita - Javna služba - Izbori lokalnog ogranka u Luksemburgu odbora osoblja Komisije - Pravilnost - Obveza nadzora institucije - Zahtjev za određivanje privremenih mjera - Nepostojanje fumus boni juris”)
      (2020/C 209/39)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: Annamaria Csordas (Luxembourg, Luksemburg), Adrian Sorin Cristescu (Luxembourg), Jean Putz (Esch-sur-Alzette, Luksemburg), Miguel Vicente-Nunez (Luxembourg) (zastupnik: M.-A. Lucas, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: D. Milanowska, T. Lilamand i T. Bohr, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a i članka 91. stavka 4. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije kojim se traži, najprije, s jedne strane, suspenzija izvršenja, kao prvo, obavijesti od 26. studenoga 2019. biračkog mjesta o proglašenju rezultata izbora lokalnog ogranka u Luxembourgu odbora osoblja Komisije, kao drugo, odluke Komisije od 28. studenoga 2019. o izračunu zastupljenosti predstavničkih sindikata i udruženja osoblja u tom odboru, kao treće, mandata lokalnog ogranka u Luxembourgu odbora osoblja Komisije koji je rezultat izbora iz studenoga 2019., kao četvrto, imenovanja od strane lokalnog ogranka u Luksemburgu odbora osoblja Komisije svojih poslanika u središnji odbor osoblja Komisije, kao peto, svake odluke o dodjeli dodatnih sredstava predstavnicima osoblja Komisije i, s druge strane, da se Komisiji naloži da osigura nastavak rada odbora osoblja u odlasku do datuma objave presude u glavnom postupku uz istodobno ograničavanje tog mandata na postupke u tijeku i, podredno, da se, s jedne strane, naloži Komisiji da mandat lokalnog ogranka u Luxembourgu odbora osoblja Komisije koji je rezultat izbora iz studenoga 2019. ograniči na postupke u tijeku i, s druge strane, da se tom lokalnom ogranku naloži da u središnji odbor osoblja Komisije imenuje predstavnike koje je predložio Union syndicale Luxembourg.

         Izreka

                  1.

                  Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

                  2.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet T-179/20: Tužba podnesena 18. ožujka 2020. – JP protiv Komisije

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/29

      Tužba podnesena 18. ožujka 2020. – JP protiv Komisije
      (Predmet T-179/20)
      (2020/C 209/40)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: JP (zastupnik: S. Rodrigues i A. Champetier, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku od 17. srpnja 2019. o neuvrštavanju tužitelja na popis uspješnih kandidata natječaja EPSO/AD/363/18 – Administratori (AD7), zajedno s odlukom od 10. prosinca 2019. o odbijanju tužiteljeva zahtjeva za preispitivanje;

                  —

                  naloži tuženiku da nadoknadi nastalu štetu; i,

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova u cijelosti.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela u skladu s kojim članovi povjerenstva za odabir moraju raspolagati potrebnim sposobnostima za donošenje objektivne ocjene izvedbe i stručnih kvalifikacija kandidata tijekom intervjua iz relevantnog područja, povredi načela jednakog postupanja i povredi načela legitimnih očekivanja.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela u skladu s kojim sastav povjerenstva za odabir mora biti dovoljno stabilan.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni.


title: Predmet T-210/20: Tužba podnesena 20. travnja 2020. – Square protiv EUIPO-a ($ Cash App)

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/30

      Tužba podnesena 20. travnja 2020. – Square protiv EUIPO-a ($ Cash App)
      (Predmet T-210/20)
      (2020/C 209/41)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Square, Inc. (San Francisco, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države) (zastupnik: M. Hawkins, Solicitor, K. Lüder i T. Dolde, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: međunarodna registracija žiga u kojoj je naznačena Europska unija u odnosu na figurativni znak $ Cash App – međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija br. 1 410 819

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 5. veljače 2020. u predmetu R 811/2019-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka, uključujući troškove postupaka pred Odjelom za osnovne djelatnosti i prvim žalbenim vijećem.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 72. stavka 2. Uredbe br. 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 94. stavka 1. Uredbe br. 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda načelâ jednakog postupanja i dobre uprave.


title: Predmet T-211/20: Tužba podnesena 20. travnja 2020. – Square protiv EUIPO-a ($ Cash App)

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/31

      Tužba podnesena 20. travnja 2020. – Square protiv EUIPO-a ($ Cash App)
      (Predmet T-211/20)
      (2020/C 209/42)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Square, Inc. (San Francisco, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države) (zastupnik: M. Hawkins, Solicitor, K. Lüder i T. Dolde, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: međunarodna registracija žiga u kojoj je naznačena Europska unija u odnosu na figurativni znak $ Cash App – međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija br. 1 410 839

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 5. veljače 2020. u predmetu R 810/2019-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka, uključujući troškove postupaka pred Odjelom za osnovne djelatnosti i prvim žalbenim vijećem.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 72. stavka 2. Uredbe br. 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 94. stavka 1. Uredbe br. 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-219/20: Tužba podnesena 15. travnja 2020. – JK protiv Komisije

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/32

      Tužba podnesena 15. travnja 2020. – JK protiv Komisije
      (Predmet T-219/20)
      (2020/C 209/43)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: JK (zastupnik: N. de Montigny, odvjetnica)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku direktora GU-a za proračun i upravu, Ljudski resursi, ESVD-a od 5. lipnja 2019., o odbijanju njegove žalbe podnesene na temelju članka 24. Pravilnika, dana 5. veljače 2019.;

                  —

                  poništi implicitnu odluku Komisijinog tijela za imenovanje o odbijanju njegove žalbe podnesene na temelju članka 24. Pravilnika, dana 5. veljače 2019.;

                  —

                  poništi, s obzirom na to da je ta odluka uslijedila nakon implicitnog odbijanja, odluku o odbijanju žalbe koju je tužitelj podnio 4. rujna 2019., a o kojoj je direktor GU-a za proračun i upravu, Ljudski resursi i sigurnost obavijestio 6. siječnja 2020.;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 12.a Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik), pogrešci koja se tiče prava pri ocjeni pojma uznemiravanja, a posebno njegove ocjene u pogledu provedbe dužnosti pružanja pomoći institucije u skladu s člankom 24. Pravilnika i pogrešci koja se tiče prava koju je počinilo tijelo za imenovanje u okviru odbijanja žalbe, prije bilo kakvog pokretanja upravne istrage u vezi s važnošću dokaza dostavljenih u prilog njegove žalbe.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni dokaza priloženih u potporu zahtjevu za pružanje pomoći, s obzirom na to da je tužitelj u svojoj žalbi iznio dovoljno dokaza kojima se može dokazati stvarnost napada kojima je bio izložen.


title: Predmet T-223/20: Tužba podnesena 23. travnja 2020. – Orion protiv Komisije

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/32

      Tužba podnesena 23. travnja 2020. – Orion protiv Komisije
      (Predmet T-223/20)
      (2020/C 209/44)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Orion Oyj (Espoo, Finska) (zastupnici: C. Schoonderbeek, odvjetnik, J. Mulryne i E. Amos, Solicitors)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi tuženikovu odluku od 13. veljače 2020. o dodjeli općeg odobrenja za stavljanje u promet za „Dexmedetomidine Accord”;

                  —

                  naloži tuženiku da snosi tužiteljeve sudske i ostale troškove u vezi s ovim predmetom.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužitelj se u prilog tužbi poziva na tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog se temelji na tvrdnji da pobijana odluka predstavlja povredu članka 10. stavka 1. Direktive 2001/83/EZ (1) u vezi s njezinim člankom 10. stavkom 2. točkom (a), jer se njome prihvaća lijek „Precedex” za koji je u Češkoj Republici prije njezina priključenja Uniji izdano nacionalno odobrenje za stavljanje u promet kao referentni lijek, s obzirom na to da to nacionalno odobrenje za stavljanje u promet nije izdano (ili ažurirano) u skladu s važećim odredbama Unije.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog se temelji na tvrdnji da pobijana odluka predstavlja povredu članka 14. stavka 11. Uredbe 726/2004 (2) u vezi s njezinim člankom 10. stavkom 1. i člankom 6. stavkom 1. Direktive 2001/83, jer je njome utvrđeno da je zakonska zaštita podataka za tužiteljev lijek „Dexdor” istekla i jer je njome prihvaćeno da se on (i istraživački podaci na kojima se on temelji) može koristiti kao referentni lijek u prilog zahtjevu za odobrenje za stavljanje u promet kopije (generičkog) proizvoda, s obzirom na to da su lijekovi „Precedex” i „Dexdor” dijelom istog općeg odobrenja za stavljanje u promet.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog se temelji na tvrdnji da pobijana odluka ne sadržava odgovarajuće obrazloženje kako se to zahtijeva člankom 296. UFEU-a.

         (1)  Direktiva 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu (SL 2001., L 311, str. 67.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 56., str. 27.)

         (2)  Uredba (EZ) br. 726/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o utvrđivanju postupaka odobravanja primjene i postupaka nadzora nad primjenom lijekova koji se rabe u humanoj i veterinarskoj medicini, te uspostavi Europske agencije za lijekove (SL 2004., L 136, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 31., str. 18.)


title: Predmet T-230/20: Tužba podnesena 27. travnja 2020. – PNB Banka protiv ESB-a

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/33

      Tužba podnesena 27. travnja 2020. – PNB Banka protiv ESB-a
      (Predmet T-230/20)
      (2020/C 209/45)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: PNB Banka AS (Riga, Latvija) (zastupnici: O. Behrends, odvjetnik)

         Tuženik: Europska središnja banka

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi ESB-ovu odluku od 17. veljače 2020. o oduzimanju bankarske licencije AS PNB Banki;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužitelj se u prilog svojoj tužbi poziva na trinaest tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog se temelji na tvrdnji da tekst pobijane odluke sadržava nepotpune i pogrešne postupovne informacije.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog se temelji na tvrdnji da se ESB nezakonito koristio dvostupanjskim postupkom u pogledu pobijane odluke (uključujući prijedlog nacionalnog nadležnog tijela), u skladu s člankom 14. stavkom 5. drugim podstavkom Uredbe Vijeća (EU) br. 1024/2013 (1) i člankom 83. Uredbe (EU) br. 468/2014 (2), unatoč odluci ESB-a o prerazvrstavanju od 1. ožujka 2019. kojom je ESB preuzeo izravan nadzor nad tužiteljem.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog se temelji na tvrdnji o povredi postupka pred nacionalnim nadležnim tijelom – Komisijom za financijska tržišta i tržišta kapitala (FCMC).

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog se temelji na tvrdnji da je ESB-u postalo postupovno nemoguće da 17. veljače 2020. usvoji nacrt odluke o oduzimanju licencije od 12. rujna 2019. zbog postupovne odredbe članka 83. stavka 1. Uredbe (EU) br. 468/2014.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog se temelji na tvrdnji da je pobijana odluka postala postupovno i materijalno nezakonita zbog ESB-ova de facto povlačenja licencije pomoću prethodne ocjene „propasti ili vjerojatne propasti” (FOLTF) od 15. kolovoza 2019.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog se temelji na tvrdnji da je pobijana odluka nezakonita jer se temelji na nezakonitom uplitanju u tužiteljeva prava zastupanja kojim mu se postupovna prava uskraćuju u cijelosti.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog se temelji na tvrdnji da je pobijana odluka nezakonita jer se temelji na nedostatnom obrazloženju.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog se temelji na tvrdnji o povredi tužiteljeva prava na saslušanje.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog se temelji na tvrdnji da je ESB bio spriječen da se osloni na latvijsku odluku o insolventnosti od 12. rujna 2019. jer je ta odluka bila nezakonita i temeljila se isključivo na pogrešnoj ESB-ovoj FOLTF ocjeni.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog se temelji na tvrdnji da se ESB pogrešno oslanjao na daljnje razloge pobijane odluke, odnosno navodne povrede ograničenja velike izloženosti i regulatornih kapitalnih zahtjeva, koje nisu bile opravdane i na koje se FCMC nije oslanjao u svojem nacrtu odluke.

                  11.

                  Jedanaesti tužbeni razlog se temelji na tvrdnji da je pobijana odluka materijalno nezakonita jer je tužitelj bio u FCMC-ovom, a time neizravno i ESB-ovom isključivom nadzoru od 12. rujna 2019.

                  12.

                  Dvanaesti tužbeni razlog se temelji na tvrdnji da je pobijana odluka neproporcionalna.

                  13.

                  Trinaesti tužbeni razlog se temelji na tvrdnji da se pobijana odluka temelji na svim nedostatcima FOLTF ocjene.

         (1)  Uredba Vijeća (EU) br. 1024/2013 od 15. listopada 2013. o dodjeli određenih zadaća Europskoj središnjoj banci u vezi s politikama bonitetnog nadzora kreditnih institucija (SL 2013., L 287, str. 63.)

         (2)  Uredba (EU) br. 468/2014 Europske središnje banke od 16. travnja 2014. o uspostavljanju okvira za suradnju unutar Jedinstvenog nadzornog mehanizma između Europske središnje banke i nacionalnih nadležnih tijela te s nacionalnim imenovanim tijelima (SL 2014., L 141, str. 1.)


title: Predmet T-231/20: Tužba podnesena 23. travnja 2020. – Price protiv Vijeća

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/35

      Tužba podnesena 23. travnja 2020. – Price protiv Vijeća
      (Predmet T-231/20)
      (2020/C 209/46)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: David Price (Le Dorat, Francuska) (zastupnik: J. Fouchet, odvjetnik)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  zastane s postupkom u ovom slučaju i postavi Sudu Europske unije sljedeća prethodna pitanja u ubrzanom postupku:

                              1.

                              Ukida li povlačenje Ujedinjene Kraljevine iz Europske unije europsko građanstvo britanskih državljana koji su prije isteka prijelaznog razdoblja koristili svoje pravo na slobodu kretanja i slobodu nastana na području druge države članice?

                              2.

                              U slučaju potvrdnog odgovora, treba li se smatrati da kombinacija članaka 2., 3., 10., 12. i 127. Sporazuma o povlačenju, točke 6. njegove preambule i članaka 18., 20. i 21. Ugovora o funkcioniranju Europske unije dopušta tim britanskim državljanima zadržavanje, bez ikakve iznimke, pravâ na europsko građanstvo koja su uživali prije povlačenja njihove zemlje iz Europske unije?

                              3.

                              U slučaju niječnog odgovora na drugo pitanje, povređuje li Sporazum o povlačenju članke 18., 20. i 21. Ugovora o funkcioniranju Europske unije time što ne sadržava odredbe koje bi im dopustile bez ikakve iznimke zadržavanje tih pravâ?

                              4.

                              U svakom slučaju, ne povređuje li članak 127. stavak 1. točka (b) Sporazuma o povlačenju članke 18., 20. i 21. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, kao i članke 39. i 40. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, time što građanima Unije koji su se koristili svojim pravom na slobodu kretanja i slobodu nastana u Ujedinjenoj Kraljevini, uskraćuje aktivno i pasivno biračko pravo na lokalnim izborima u toj zemlji i, ako Opći sud i Sud to tumače na isti način kao francuski Conseil d’État (Državno vijeće), ne proširuje li se ta povreda na državljane Ujedinjene Kraljevine koji su koristili svoju slobodu kretanja i slobodu nastana?

                  —

                  djelomično poništi Odluku Vijeća (EU) 2020/135 od 30. siječnja 2020. o sklapanju Sporazuma o povlačenju Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske iz Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju, zajedno sa Sporazumom o povlačenju Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske iz Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju, u dijelu u kojem Sporazum o povlačenju ne dozvoljava u potpunosti zaštitu prava na zdravlje tih državljana i u dijelu u kojem ti akti automatski i na općenit način razlikuju, bez bilo kakve provjere proporcionalnosti, građane Unije i državljane Ujedinjene Kraljevine počevši od 1. veljače 2020., i tako osobito poništi 6. stavak preambule i članke 9., 10. i 127. Sporazuma o povlačenju;

                  —

                  naloži Europskoj uniji snošenje svih troškova postupka, uključujući i trošak odvjetnika u visini od 5 000 eura.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe osam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nepostojanju provjere proporcionalnosti ukidanja europskog građanstva za određene kategorije britanskih državljana. Tužitelj ističe da kao europski građanin koji se koristio svojom slobodom kretanja u Uniji i bio odsutan s britanskog državnog područja tijekom više od petnaest godina, nije mogao glasovati na referendumu od 23. lipnja 2016. o članstvu Ujedinjene Kraljevine u Europskoj uniji.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načelâ demokratičnosti, jednakog postupanja, slobode kretanja, slobode izražavanja i dobre uprave.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi pravnog poretka Unije i načela jednakog postupanja, koje je neizostavni dio europskog građanstva. Tužitelj osobito ističe da je pobijana odluka protivna pravnom poretku Unije, koji predviđa načelo jednakog postupanja prema svim građanima, i pravnom poretku Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načelâ pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja. Tužitelj u tom pogledu osobito ističe da pobijana odluka potvrđuje gubitak njegova prava na stalni boravak, stečenog nakon pet godina neprekidnog boravka u jednoj državi članici, bez da su predviđene konkretne posljedice tog gubitka i, štoviše, bez provođenja bilo kakve provjere proporcionalnosti.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava na poštovanje privatnog i obiteljskog života zajamčenog Konvencijom za zaštitu ljudskih prava i temeljih sloboda. Tužitelj ističe da pobijana odluka utječe na njegovo pravo na privatni i obiteljski život s obzirom na to da mu oduzima građanstvo Unije, a time i pravo na slobodu boravka na području države članice čiji nije državljan, ali na čijem je području izgradio svoj obiteljski život.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi aktivnog i pasivnog biračkog prava britanskih državljana na lokalnim i europskim izborima. Prema tužitelju, članak 127. Sporazuma o povlačenju povređuje članak 18. UFEU-a i članke 20. i 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Pobijanu odluku stoga treba poništiti u dijelu u kojem potvrđuje sporazum koji sadržava odredbu koja uspostavlja diskriminaciju između britanskih državljana.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na automatskom i općenitom razlikovanju koje se Sporazumom o povlačenju provodi između građana Unije i državljana Ujedinjene Kraljevine bez provjere proporcionalnosti u pogledu osobnog i obiteljskog života britanskih državljana počevši od 1. veljače 2020. U prilog tom tužbenom razlogu tužitelj tvrdi da ukidanje europskog građanstva ne može biti automatsko i općenito, nego je bilo potrebno predvidjeti ocjenu posljedica in concreto i da, u nedostatku takve ocjene, pobijanu odluku treba poništiti.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 35. Povelje o temeljnim pravima, odnosno prava na zdravlje. Tužitelj smatra da zbog činjenice da Sporazum o povlačenju ne predviđa nikakvu mjeru zaštite njegova prava na zdravlje, ta pomoćna nadležnost prestaje postojati za Ujedinjenu Kraljevinu i njezine državljane, što potonje dovodi u opasnost, osobito u razdoblju pandemije i zdravstvene krize.


title: Predmet T-238/20: Tužba podnesena 1. svibnja 2020. – Ryanair protiv Komisije

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/36

      Tužba podnesena 1. svibnja 2020. – Ryanair protiv Komisije
      (Predmet T-238/20)
      (2020/C 209/47)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Ryanair DAC (Swords, Irska) (zastupnici: E. Vahida, F. Laprévote, S. Rating i I. Metaxas-Maranghidis, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Europske komisije (EU) od 11. travnja 2020. o državnoj potpori SA.56812 (1); i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova.

                  —

                  Tužitelj je također zatražio da se o njegovoj tužbi odluči u ubrzanom postupku, predviđenom člankom 23.a Statuta Suda.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se Komisijinom odlukom povrjeđuju posebne odredbe UFEU-a i opća načela europskog prava u pogledu zabrane diskriminacije na temelju državljanstva i slobodnog pružanja usluga, na kojima od kasnih 1980-ih počiva liberalizacija zračnog prijevoza u Uniji. Liberalizacija tržišta zračnog prijevoza u Uniji omogućila je rast istinski paneuropskih niskotarifnih zračnih prijevoznika. Komisijina odluka zanemaruje ulogu takvih paneuropskih zračnih prijevoznika u povezanosti država članica Unije kada dopušta Švedskoj da potporu rezervira samo za one zračne prijevoznike Unije kojima je Švedska izdala operativne licencije Unije. Člankom 107. stavkom 3. točkom (b) UFEU-a predviđena je iznimka od zabrane državne potpore na temelju članka 107. stavka 1. UFEU-a, ali nije predviđena iznimka od drugih pravila i načela UFEU-a.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se Komisijinom odlukom povrjeđuje Komisijina obveza odvagivanja korisnih učinaka potpore naspram njezinih štetnih učinaka na uvjete trgovanja i održavanje nenarušenog tržišnog natjecanja (tj., „test ravnoteže”).

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija propustila pokrenuti službeni istražni postupak unatoč ozbiljnim poteškoćama i povrijedila tužiteljeva postupovna prava.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se odlukom povrjeđuje Komisijina obveza obrazlaganja.

         (1)  Odluka Europske komisije (EU) od 11. travnja 2020. o državnoj potpori SA.56812 Švedska – Program kreditnih jamstava zračnim prijevoznicima na temelju privremenog okvira za mjere državne potpore radi potpore gospodarstvu u trenutnoj epidemiji COVID-19 (još nije objavljeno u SL-u).


title: Predmet T-239/20: Tužba podnesena 30. travnja 2020. – Stada Arzneimittel protiv EUIPO-a – Pfizer (RUXXIMLA)

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/37

      Tužba podnesena 30. travnja 2020. – Stada Arzneimittel protiv EUIPO-a – Pfizer (RUXXIMLA)
      (Predmet T-239/20)
      (2020/C 209/48)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Stada Arzneimittel AG (Bad Vilbel, Njemačka) (zastupnici: J.-C. Plate i R. Kaase, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Pfizer Inc. (New York, New York, Sjedinjene Države)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije RUXXIMLA – prijava br. 17 865 742

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 13. veljače 2020. u predmetu R 1879/2019-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova, uključujući troškove žalbenog postupka.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-248/20: Tužba podnesena 5. svibnja 2020. – Stada Arzneimittel protiv EUIPO-a – Pfizer (RUXYMLA)

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/38

      Tužba podnesena 5. svibnja 2020. – Stada Arzneimittel protiv EUIPO-a – Pfizer (RUXYMLA)
      (Predmet T-248/20)
      (2020/C 209/49)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Stada Arzneimittel AG (Bad Vilbel, Njemačka) (zastupnici: J.-C. Plate i R. Kaase, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Pfizer Inc. (New York, New York, Sjedinjene Države)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije RUXYMLA – prijava br. 17 865 739

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 13. veljače 2020. u predmetu R 1878/2019-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova, uključujući troškove žalbenog postupka.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-257/20: Tužba podnesena 7. svibnja 2020. – González Calvet protiv SRB-a

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/39

      Tužba podnesena 7. svibnja 2020. – González Calvet protiv SRB-a
      (Predmet T-257/20)
      (2020/C 209/50)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelji: Ramón González Calvet i Joan González Calvet (zastupnik: P. Molina Bosch, odvjetnik)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da se:

                  —

                  poništi odluka Jedinstvenog sanacijskog odbora SRB/EES/2020/52 od 17. ožujka 2020.;

                  —

                  procijeni ukupnu imovinu cijele grupe Banco Popular, a ne samo imovinu društva majke odvojeno od imovine njegovih društava kćeri, kao što je to učinio Deloitte, a s obzirom na to da je društvu Banco Santander pripojena cijela grupa, a ne samo društvo majka;

                  —

                  prihodonosni krediti procijene na 100 % njihove knjigovodstvene vrijednosti;

                  —

                  neprihodonosni krediti procijene na 100 % njihove knjigovodstvene vrijednosti s obzirom na to da je njihovo pokriće, jamstvima i rezervacijama, blizu 100 %;

                  —

                  nekretnine grupe Banco Popular procijene na 10 896 000 000 eura s obzirom na to da su odgovarajuće rezervacije već odbijene;

                  —

                  ukupna imovina grupe Banco Popular procijeni na 153 785 000 000 eura prema argumentima sadržanima u tužbi, čime se dobiva procijenjena prodajna vrijednost za dioničare u slučaju namire 29 365 000 000 eura, jednom kad se oduzme 124 420 000 000 eura koji iznos se, prema Deloitteu, duguje vjerovnicima;

                  —

                  naloži plaćanje naknade u iznosu od 7,00 eura po dionici, što se dobiva dijeljenjem 29 365 000 000 eura s 4 196 000 000 dionica koje su bile u prometu u trenutku sanacije;

                  —

                  Ramónu Gonzálezu Calvetu nadoknadi šteta u visini 317 072 eura (tristo sedamnaest tisuća sedamdeset dva eura) za izvlaštenje njegovih 45 296 dionica, a Joanu Gonzálezu Calvetu u visini 11 977 eura (jedanaest tisuća devetsto sedamdeset sedam eura) za izvlaštenje njegovih 1 711 dionica, uvećano za sudske troškove.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Jedinstveni sanacijski odbor (SRB) 6. lipnja 2017. odlučio je o sanaciji grupe Banco Popular i prodao ju je po cijeni od 1 eura društvu Banco Santander. Jedinstveni sanacijski odbor je 17. ožujka 2020., nakon što je saslušao imatelje obveznica i dioničare na koje njegova odluka utječe, svojom odlukom SRB/EES/2020/52 odredio da ne treba nadoknaditi nikakvu štetu dotičnim osobama temeljeći svoju odluku na Deloitteovom izvješću o procjeni 3.
      U tužbi tužitelji navode da je Deloitte revizorsko društvo koje je diskreditirano slučajevima poput slučajâ Gowex, Bankia, Gescartera i Abengoa i zapravo, trenutačno, ne provodi reviziju ni nad jednom velikom španjolskom bankom.
      U prilog tužbi, tužitelji ističu sljedeće argumente:

                  1.

                  Tužitelji utvrđuju da je Delloitteova procjena iskrivljena u korist SRB-ovih interesa i da šteti dioničarima, među ostalim, jer

                              —

                              podcjenjuje odgođenu poreznu imovinu, koju je društvo Banco Santander u cijelosti naplatilo;

                              —

                              ne uzima u obzir da je pokriće neprihodonosnih kredita, jamstvima i rezervacijama, bilo 100 %;

                              —

                              podcjenjuje portfelj prihodonosnih kredita;

                              —

                              ne obračunava ukupnu imovinu grupe Banco Popular tako da odvoji imovinu pravnog subjekta Banco Popular od imovine njegovih društva kćeri i povezanih društava;

                              —

                              ne uzima u obzir da je, nakon što su se odbile rezervacije, neto računovodstvena vrijednost nekretnina bila 10 896 000 000 eura.

                  2.

                  SRB je 23. svibnja 2017. s Deloitteom sklopio ugovor o procjeni grupe Banco Popular za vrijeme dok je njegova predsjednica Elka König u jednom intervjuu za Bloomberg TV priznala da promatraju grupu Banco Popular. Iz toga se zaključuje da je SRB 23. svibnja 2017. već bio odlučio provesti sanaciju grupe Banco Popular, što se dojavilo agenciji Reuters 31. svibnja, a što je prouzročilo epizodu povlačenja depozitâ čime se narušila likvidnost grupe Banco Popular.

                  3.

                  Banco de España tvrdi da je Europska središnja banka smatrala da je Banco Popular 13. ožujka 2017. bila solventna banka. Banco Popular nikad nije bio u likvidaciji kako to tvrdi Deloitte, ali jasno je da si je SRB zadao kao cilj da sanira Banco Popular kako bi mogao spasiti Banco Santander, sistemsku europsku i svjetsku banku čiji su se gubici (koje su tužitelji izračunali u iznosu od 22 573 000 000 eura tijekom 2017. godine) sakrili njezinim dioničarima izvlaštenjem i pripajanjem grupe Banco Popular.


title: Predmet T-266/20: Tužba podnesena 8. svibnja 2020. – Global Chartered Controller Institute protiv EUIPO-a– CFA Institute (CCA CHARTERED CONTROLLER ANALYST CERTIFICATE)

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/40

      Tužba podnesena 8. svibnja 2020. – Global Chartered Controller Institute protiv EUIPO-a– CFA Institute (CCA CHARTERED CONTROLLER ANALYST CERTIFICATE)
      (Predmet T-266/20)
      (2020/C 209/51)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Global Chartered Controller Institute SL (Alicante, Španjolska) (zastupnici: M. Pomares Caballero i T. Barber Giner, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: CFA Institute (Charlottesville, Virginia, Sjedinjene Američke Države)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žig Europske unije CCA CHARTERED CONTROLLER ANALYST CERTIFICATE – Zahtjev za registraciju br. 15 508 161

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 25. veljače 2020. u predmetu R 235/2019-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  preinači pobijanu odluku na način da utvrdi da u ovom slučaju nisu ispunjene pretpostavke primjene relativnog razloga za odbijanje registracije iz članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe o žigu Europske unije;

                  —

                  ili, podredno, poništi pobijanu odluku i

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje vlastitih i tužiteljevih troškova (uključujući troškove postupka pred žalbenim vijećem) i naloži intervenijentu snošenje troškova koji su nastali u postupku pred Odjelom za prigovore.

         Tužbeni razlozi

      Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) i članka 92. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Zahtjev za savjetodavno mišljenje Suda EFTA-a koji je 3. ožujka 2020. podnio Vrhovni sud Norveške (Norges Høyesterett) u predmetu Abdulkerim Kerim protiv norveške vlade (Predmet E-1/20) 2020/C 218/08

text:
               2.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 218/13

      Zahtjev za savjetodavno mišljenje Suda EFTA-a koji je 3. ožujka 2020. podnio Vrhovni sud Norveške (Norges Høyesterett) u predmetu Abdulkerim Kerim protiv norveške vlade
      (Predmet E-1/20)
      (2020/C 218/08)
      Dopisom Sudu EFTA-e od 3. ožujka 2020., zaprimljenim u pisarnicu Suda 3. ožujka 2020., Vrhovni sud Norveške (Norges Høyesterett) podnio je zahtjev za savjetodavno mišljenje u predmetu Abdulkerim Kerim protiv norveške vlade o sljedećim pitanjima:
      Koji bi kriteriji trebali biti osnova za utvrđivanje je li posrijedi fiktivni brak na koji se primjenjuje pravilo o zlouporabi iz članka 35. Direktive 2004/38/EZ? Bilo bi korisno da se Sud EFTA-e posebno izjasni o sljedećem:

                  a)

                  Ima li subjektivna namjera državljanina države članice EGP-a da sklopi brak ikakvu važnost za utvrđivanje moguće fiktivnosti braka?

                  b)

                  Ako je namjera državljanina treće zemlje ključni čimbenik na temelju kojeg se utvrđuje je li posrijedi fiktivni brak u smislu predmetne direktive, je li nužno da želja državljanina treće zemlje da ostvari pravo na boravak bude jedina svrha sklapanja braka ili je dovoljno da je to glavna svrha sklapanja braka?


title: Predmet C-727/17: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 28. svibnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Wojewódzki Sąd Administracyjny w Kielcach – Poljska) – Syndyk Masy Upadłości ECO-WIND Construction S.A. w upadłości prije ECO-WIND Construction S.A. protiv Samorządowe Kolegium Odwoławcze w Kielcach (Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva (EU) 2015/1535 – Pravila i tehnički propisi – Vjetroagregati – Direktiva 2006/123/EZ – Pojam „usluga” – Okoliš – Direktiva 2009/28/EZ – Promicanje uporabe energije proizvedene iz obnovljivih izvora – Obvezni nacionalni opći ciljevi – Nacionalno pravilo o postupcima odobrenja koji se primjenjuju na postrojenja za proizvodnju električne energije iz obnovljivih izvora – Proporcionalnost – Propis države članice koji predviđa ograničenja u odnosu na lokaciju vjetroelektrana)

text:
               3.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/2

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 28. svibnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Wojewódzki Sąd Administracyjny w Kielcach – Poljska) – Syndyk Masy Upadłości ECO-WIND Construction S.A. w upadłości prije ECO-WIND Construction S.A. protiv Samorządowe Kolegium Odwoławcze w Kielcach
      (Predmet C-727/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva (EU) 2015/1535 - Pravila i tehnički propisi - Vjetroagregati - Direktiva 2006/123/EZ - Pojam „usluga” - Okoliš - Direktiva 2009/28/EZ - Promicanje uporabe energije proizvedene iz obnovljivih izvora - Obvezni nacionalni opći ciljevi - Nacionalno pravilo o postupcima odobrenja koji se primjenjuju na postrojenja za proizvodnju električne energije iz obnovljivih izvora - Proporcionalnost - Propis države članice koji predviđa ograničenja u odnosu na lokaciju vjetroelektrana)
      (2020/C 255/02)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Kielcach

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Syndyk Masy Upadłości ECO-WIND Construction S.A. w upadłości prije ECO-WIND Construction S.A.

         Tuženik: Samorządowe Kolegium Odwoławcze w Kielcach

         Izreka

                  1.

                  Članak 1. stavak 1. točku (f) Direktive (EU) 2015/1535 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. rujna 2015. o utvrđivanju postupka pružanja informacija u području tehničkih propisa i pravila o uslugama informacijskog društva treba tumačiti na način da zahtjev prema kojem je postavljanje vjetroelektrane uvjetovano poštovanjem najmanje udaljenosti između nje i objekata koji imaju stambenu funkciju ne predstavlja tehnički propis koji mora biti prijavljen na temelju članka 5. te direktive dok god taj zahtjev ne dovede do isključivo marginalne uporabe vjetroagregata, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

                  2.

                  Članak 15. stavak 2. točku (a) Direktive 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu treba tumačiti na način da propis koji postavljanje vjetroelektrane uvjetuje poštovanjem najmanje udaljenosti između nje i objekata koji imaju stambenu funkciju nije obuhvaćen propisima koji uvjetuju pristup uslužnoj djelatnosti ili njezinu izvršavanju u teritorijalnim granicama, osobito u obliku granica određenih s obzirom na najmanju udaljenost između pružatelja usluga, koje države članice moraju prijaviti Europskoj komisiji na temelju članka 15. stavka 7. te direktive.

                  3.

                  Članak 3. stavak 1. prvi podstavak i članak 13. stavak 1. prvi podstavak Direktive 2009/28/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora te o izmjeni i kasnijem stavljanju izvan snage direktiva 2001/77/EZ i 2003/30/EZ, kako je izmijenjena Direktivom (EU) 2015/1513 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. rujna 2015., treba tumačiti na način da im se ne protivi propis koji postavljanje vjetroelektrane uvjetuje poštovanjem najmanje udaljenosti između nje i objekata koji imaju stambenu funkciju, ako je taj propis nužan i razmjeran s obzirom na obvezni nacionalni opći cilj dotične države članice, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

         (1)  SL C 134, 16. 4. 2018.


title: Predmet C-535/18: Presuda Suda (prvo vijeće) od 28. svibnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesverwaltungsgericht – Njemačka) – IL i dr. protiv Land Nordrhein-Westfalen (Zahtjev za prethodnu odluku – Okoliš – Arhuška konvencija – Direktiva 2011/92/EU – Procjena učinaka određenih projekata na okoliš – Sudjelovanje javnosti u postupku odlučivanja – Nepravilnosti u postupku izdavanja odobrenja projekta – Pristup pravosuđu – Ograničenja predviđena nacionalnim pravom – Direktiva 2000/60/EZ – Vodna politika Europske unije – Pogoršanje stanja tijela podzemnih voda – Načini procjene – Pravo pojedinaca na donošenje mjera kako bi se spriječilo onečišćenje – Aktivna procesna legitimacija pred nacionalnim sudovima)

text:
               3.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/3

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 28. svibnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesverwaltungsgericht – Njemačka) – IL i dr. protiv Land Nordrhein-Westfalen
      (Predmet C-535/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Okoliš - Arhuška konvencija - Direktiva 2011/92/EU - Procjena učinaka određenih projekata na okoliš - Sudjelovanje javnosti u postupku odlučivanja - Nepravilnosti u postupku izdavanja odobrenja projekta - Pristup pravosuđu - Ograničenja predviđena nacionalnim pravom - Direktiva 2000/60/EZ - Vodna politika Europske unije - Pogoršanje stanja tijela podzemnih voda - Načini procjene - Pravo pojedinaca na donošenje mjera kako bi se spriječilo onečišćenje - Aktivna procesna legitimacija pred nacionalnim sudovima)
      (2020/C 255/03)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesverwaltungsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: IL, JK, KJ, LI, NG, MH, OF, PE, nasljednička zajednica osobe QD, koju čine RC i SB, TA, UZ, VY, WX

         Tuženik: Land Nordrhein-Westfalen

         Izreka

                  1.

                  Članak 11. stavak 1. točku (b) Direktive 2011/92/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o procjeni učinaka određenih javnih i privatnih projekata na okoliš treba tumačiti na način da državama članicama dopušta da predvide, ako postupovna povreda koju sadržava odluka o odobrenju projekta nije takva da mijenja njezin sadržaj, da je zahtjev za poništenje odluke o odobrenju projekta zbog postupovne povrede dopušten samo ako se predmetnom nepravilnošću tužitelju uskraćuje njegovo pravo na sudjelovanje u postupku odlučivanja u području okoliša koje se jamči člankom 6. te direktive.

                  2.

                  Članak 4. Direktive 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike treba tumačiti na način da mu se protivi mogućnost da nadležno tijelo kontrolu poštovanja obveza koje predviđa, među kojima je obveza sprečavanja pogoršanja stanja kako površinskih tako i podzemnih vodnih tijela na koje utječe projekt, može izvršiti tek nakon što je projekt odobren.
                  Članak 6. Direktive 2011/92 treba tumačiti na način da informacije koje su dostupne javnosti tijekom postupka izdavanja odobrenja projekta moraju uključivati podatke potrebne za procjenu njegovih učinaka na vodu s obzirom na kriterije i obveze predviđene, među ostalim, u članku 4. stavku 1. Direktive 2000/60.

                  3.

                  Članak 4. stavak 1. točku (b) podtočku i. Direktive 2000/60 treba tumačiti na način da treba smatrati da postoji pogoršanje kemijskog stanja tijela podzemnih voda ako je zbog projekta, s jedne strane, prekoračen barem jedan standard kvalitete ili barem jedna granična vrijednost u smislu članka 3. stavka 1. Direktive 2006/118 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o zaštiti podzemnih voda od onečišćenja i pogoršanja stanja i, s druge strane, ako je predvidljivo povećanje koncentracije onečišćujućih tvari kada je prag utvrđen za tu onečišćujuću tvar već prekoračen. Vrijednosti izmjerene na svakoj točki praćenja moraju se uzeti u obzir pojedinačno.

                  4.

                  Članak 1. prvi stavak točku (b) i drugi stavak prvu alineju kao i članak 4. stavak 1. točku (b) Direktive 2000/60, u vezi s člankom 19. UEU-a i člankom 288. UFEU-a, treba tumačiti na način da pripadnici javnosti koji su zahvaćeni projektom moraju imati mogućnost pozivati se pred nadležnim nacionalnim sudovima na povredu obveze sprečavanja pogoršanja stanja vodnih tijela i obveze njegova poboljšanja ako se ta povreda na njih izravno odnosi.

         (1)  SL C 427, 26. 11. 2018.


title: Predmet C-654/18: Presuda Suda (peto vijeće) od 28. svibnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Stuttgart – Njemačka) – Interseroh Dienstleistungs GmbH protiv SAA Sonderabfallagentur Baden-Württemberg GmbH (Zahtjev za prethodnu odluku – Okoliš – Pošiljke otpada – Uredba (EZ) br. 1013/2006 – Postupak prethodne pisane obavijesti i odobrenja – Opći zahtjevi o dostavi informacija – Prilog III.A – Mješavina papira, kartona i papirnatih proizvoda – Rubrika B3020 Dodatka IX. Baselskoj konvenciji – Nečistoće – Onečišćenje mješavine drugim materijalima – Oporaba na način prihvatljiv za okoliš)

text:
               3.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/4

      Presuda Suda (peto vijeće) od 28. svibnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Stuttgart – Njemačka) – Interseroh Dienstleistungs GmbH protiv SAA Sonderabfallagentur Baden-Württemberg GmbH
      (Predmet C-654/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Okoliš - Pošiljke otpada - Uredba (EZ) br. 1013/2006 - Postupak prethodne pisane obavijesti i odobrenja - Opći zahtjevi o dostavi informacija - Prilog III.A - Mješavina papira, kartona i papirnatih proizvoda - Rubrika B3020 Dodatka IX. Baselskoj konvenciji - Nečistoće - Onečišćenje mješavine drugim materijalima - Oporaba na način prihvatljiv za okoliš)
      (2020/C 255/04)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Stuttgart

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Interseroh Dienstleistungs GmbH

         Tuženik: SAA Sonderabfallagentur Baden-Württemberg GmbH

         Izreka

                  1.

                  Članak 3. stavak 2. točku (a) Uredbe (EZ) br. 1013/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2006. o pošiljkama otpada, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EU) 2015/2002 od 10. studenoga 2015., treba tumačiti na način da se ne primjenjuje na mješavinu otpada od papira, kartona i papirnatih proizvoda, pri čemu je svaka vrsta otpada obuhvaćena nekom od prvih triju alineja rubrike B3020 Dodatka IX. Konvenciji o nadzoru prekograničnog prometa opasnog otpada i njegovu odlaganju, potpisane u Baselu 22. ožujka 1989., odobrene u ime Europske zajednice Odlukom Vijeća 93/98/EEZ od 1. veljače 1993., koja je preuzeta u Prilogu V. dijelu 1. popisu B te uredbe, a koja sadržava do 10 % nečistoća.

                  2.

                  Članak 3. stavak 2. točku (b) Uredbe br. 1013/2006, kako je izmijenjena Uredbom 2015/2002, treba tumačiti na način da se primjenjuje na takvu mješavinu otpada, s jedne strane, ako ta mješavina ne sadržava materijale koji su obuhvaćeni četvrtom alinejom rubrike B3020 Dodatka IX. toj konvenciji, koja je preuzeta u Prilogu V. dijelu 1. popisu B te uredbe, i, s druge strane, ako su ispunjeni uvjeti iz točke 1. Priloga III.A toj uredbi, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

         (1)  SL C 35, 28. 1. 2019.


title: Predmet C-684/18: Presuda Suda (deveto vijeće) od 28. svibnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Curtea de Apel Bucureşti – Rumunjska) – World Comm Trading Gfz SRL protiv Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Ploieşti (Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje – Porez na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Članak 90. – Članci 184. do 186. – Načelo neutralnosti PDV-a – Ispravak početnog odbitka poreza – Popusti odobreni za isporuke robe unutar Zajednice i domaće isporuke robe)

text:
               3.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/5

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 28. svibnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Curtea de Apel Bucureşti – Rumunjska) – World Comm Trading Gfz SRL protiv Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Ploieşti
      (Predmet C-684/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 90. - Članci 184. do 186. - Načelo neutralnosti PDV-a - Ispravak početnog odbitka poreza - Popusti odobreni za isporuke robe unutar Zajednice i domaće isporuke robe)
      (2020/C 255/05)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Bucureşti

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: World Comm Trading Gfz SRL

         Tuženici: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Ploieşti

         Izreka

                  1.

                  Članak 185. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost valja tumačiti na način da nacionalna porezna tijela moraju od poreznog obveznika zahtijevati ispravak početnog odbitka poreza na dodanu vrijednost ako, nakon što je on ostvario popust na domaće isporuke robe, ta tijela utvrde da je početni odbitak bio viši od onoga na koji je taj porezni obveznik imao pravo.

                  2.

                  Članak 185. Direktive 2006/112 treba tumačiti na način da se ispravak početnog odbitka poreza na dodanu vrijednost (PDV) zahtijeva od poreznog obveznika sa sjedištem u državi članici čak i ako je dobavljač tog poreznog obveznika prestao obavljati svoju djelatnost u toj državi članici i ako navedeni dobavljač zbog toga više ne može zahtijevati povrat dijela PDV-a koji je platio.

         (1)  SL C 44, 4. 2. 2019.


title: Predmet C-796/18: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 28. svibnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberlandesgericht Düsseldorf – Njemačka) – Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (ISE) mbH protiv Stadt Köln (Zahtjev za prethodnu odluku – Ugovori o javnoj nabavi – Direktiva 2014/24/EU – Članak 2. stavak 1. točka 5. – Članak 12. stavak 4. – Članak 18. stavak 1. – Pojam ‚naplatni ugovor’ – Ugovor između dvaju javnih naručitelja koji nastoje ostvariti zajednički cilj od javnog interesa – Ustupanje softvera za upravljanje intervencijama vatrogasaca – Nepostojanje protučinidbe u novcu – Veza s ugovorom o suradnji kojim se predviđa uzajamno ustupanje bez naknade dopunskih modula za taj softver – Načelo jednakog postupanja – Zabrana stavljanja privatnog poduzetnika u povoljniji položaj u odnosu na njegove konkurente)

text:
               3.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/6

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 28. svibnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberlandesgericht Düsseldorf – Njemačka) – Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (ISE) mbH protiv Stadt Köln
      (Predmet C-796/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Ugovori o javnoj nabavi - Direktiva 2014/24/EU - Članak 2. stavak 1. točka 5. - Članak 12. stavak 4. - Članak 18. stavak 1. - Pojam ‚naplatni ugovor’ - Ugovor između dvaju javnih naručitelja koji nastoje ostvariti zajednički cilj od javnog interesa - Ustupanje softvera za upravljanje intervencijama vatrogasaca - Nepostojanje protučinidbe u novcu - Veza s ugovorom o suradnji kojim se predviđa uzajamno ustupanje bez naknade dopunskih modula za taj softver - Načelo jednakog postupanja - Zabrana stavljanja privatnog poduzetnika u povoljniji položaj u odnosu na njegove konkurente)
      (2020/C 255/06)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (ISE) mbH

         Tuženik: Stadt Köln

         uz sudjelovanje: Land Berlin

         Izreka

                  1.

                  Direktivu 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ treba tumačiti na način da ugovor kojim se, s jedne strane, predviđa da jedan javni naručitelj drugomu bez naknade ustupa softver i koji je, s druge strane, povezan s ugovorom o suradnji na temelju kojeg je svaka njegova stranka dužna drugoj stranci ustupiti bez naknade moguće buduće vlastite nadogradnje tog softvera čini „ugovor o javnoj nabavi” u smislu članka 2. stavka 1. točke 5. te direktive, kada iz teksta tih ugovora i iz mjerodavnih nacionalnih propisa proizlazi da će u pravilu doći do prilagodbi spomenutog softvera.

                  2.

                  Članak 12. stavak 4. Direktive 2014/24 treba tumačiti na način da se suradnja između javnih naručitelja može isključiti iz područja primjene pravila o provedbi postupaka javne nabave predviđenih u toj direktivi kada se ta suradnja odnosi na aktivnosti koje su akcesorne u odnosu na javne usluge koje su dužne pružiti, makar i pojedinačno, sve stranke ugovora o suradnji, pod uvjetom da te akcesorne aktivnosti pridonose stvarnom pružanju navedenih javnih usluga.

                  3.

                  Članak 12. stavak 4. Direktive 2014/24, u vezi s drugom alinejom njezine uvodne izjave 33. i njezinim člankom 18. stavkom 1., treba tumačiti na način da suradnja javnih naručitelja ne smije, protivno načelu jednakog postupanja, dovesti do stavljanja privatnog poduzetnika u povoljniji položaj u odnosu na njegove konkurente.

         (1)  SL C 93, 11. 3. 2019.


title: Predmet C-33/19: Presuda Suda (deseto vijeće) od 28. svibnja 2020. – Europska komisija protiv Republike Bugarske (Povreda obveze države članice – Sigurnost željeznica – Direktiva 2004/49/EZ – Članak 21. stavci 1. i 2. – Nedonošenje odredbi koje su nužne kako bi se osigurala organizacijska nezavisnost istražnog tijela kao i njegov samostalan pristup dostatnim sredstvima)

text:
               3.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/7

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 28. svibnja 2020. – Europska komisija protiv Republike Bugarske
      (Predmet C-33/19) (1)

      (Povreda obveze države članice - Sigurnost željeznica - Direktiva 2004/49/EZ - Članak 21. stavci 1. i 2. - Nedonošenje odredbi koje su nužne kako bi se osigurala organizacijska nezavisnost istražnog tijela kao i njegov samostalan pristup dostatnim sredstvima)
      (2020/C 255/07)
      Jezik postupka: bugarski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: C. Vrignon, C. Georgieva-Kecsmar i J. Hottiaux, agenti)

         Tuženik: Republika Bugarska (zastupnici: L. Zaharieva i E. Petranova, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Time što nije donijela nužne mjere kako bi osigurala organizacijsku neovisnost istražnog tijela u odnosu na upravitelja željezničke infrastrukture kojeg nadzire ministar transporta, informacijskih tehnologija i komunikacija kao i neovisnost tog tijela u odnosu na tog upravitelja što se tiče pristupa sredstvima potrebnima za obavljanje svojih zadaća, Republika Bugarska nije ispunila obveze koje ima temelju članka 21. stavaka 1. i 2. Direktive 2004/49/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o sigurnosti željeznica Zajednice i izmjeni Direktive Vijeća 95/18/EZ o izdavanju dozvola za obavljanje usluga u željezničkom prijevozu i Direktive 2001/14/EZ o dodjeli željezničkog infrastrukturnog kapaciteta i ubiranju pristojbi za korištenje željezničke infrastrukture i dodjeli rješenja o sigurnosti (Direktiva o sigurnosti željeznice).

                  2.

                  Republici Bugarskoj se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 122, 1. 4. 2019.


title: Predmet C-309/19 P: Presuda Suda (osmo vijeće) od 28. svibnja 2020. – Asociación de fabricantes de morcilla de Burgos protiv Europske komisije (Žalba – Članak 73. stavak 1. Poslovnika Općeg suda – Rješenje Općeg suda kojim se utvrđuje očita nedopuštenost tužbe zbog nepostojanja vlastoručnog potpisa – Papirnata verzija tužbe koja sadržava ispis ovjerenog elektroničkog potpisa)

text:
               3.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/7

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 28. svibnja 2020. – Asociación de fabricantes de morcilla de Burgos protiv Europske komisije
      (Predmet C-309/19 P) (1)

      (Žalba - Članak 73. stavak 1. Poslovnika Općeg suda - Rješenje Općeg suda kojim se utvrđuje očita nedopuštenost tužbe zbog nepostojanja vlastoručnog potpisa - Papirnata verzija tužbe koja sadržava ispis ovjerenog elektroničkog potpisa)
      (2020/C 255/08)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelj: Asociación de fabricantes de morcilla de Burgos (zastupnici: J. Azcárate Olano i E. Almarza Nantes, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: F. Castillo de la Torre i I. Naglis, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Asociaciónu de fabricantes de morcilla de Burgos nalaže se snošenje troškova postupka.

         (1)  SL C 263, 5. 8. 2019.


title: Predmet C-634/19 P: Žalba koju je 25. kolovoza 2019. podnio CJ protiv rješenja Općeg suda (treće vijeće) od 27. lipnja 2019. u predmetu T-1/19, CJ protiv Suda Europske unije

text:
               3.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/8

      Žalba koju je 25. kolovoza 2019. podnio CJ protiv rješenja Općeg suda (treće vijeće) od 27. lipnja 2019. u predmetu T-1/19, CJ protiv Suda Europske unije
      (Predmet C-634/19 P)
      (2020/C 255/09)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: CJ (zastupnik: V. Kolias, dikigoros)

         Druga stranka u postupku: Sud Europske unije
      Rješenjem od 16. lipnja 2020. Sud (sedmo vijeće) je utvrdio da se žalba odbija kao očito neosnovana i da osoba CJ snosi vlastite troškove.


title: Predmet C-818/19 i C-878/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji su 6. studenoga 2019. odnosno 3. prosinca 2019. uputili Vrhoven kasacionen sad (Bugarska) i Sofijski Rajonen sad (Bugarska) – „Marvik-Pastrogor” EOOD i „RODES – 08” EOOD

text:
               3.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji su 6. studenoga 2019. odnosno 3. prosinca 2019. uputili Vrhoven kasacionen sad (Bugarska) i Sofijski Rajonen sad (Bugarska) – „Marvik-Pastrogor” EOOD i „RODES – 08” EOOD
      (Predmet C-818/19 i C-878/19)
      (2020/C 255/10)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Vrhoven kasacionen sad, Sofijski Rajonen sad

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji:„Marvik-Pastrogor” EOOD, „RODES – 08” EOOD

         Tuženik: Daržavata, predstavljavana ot Ministara na finansite, Narodno sabranie na Republika Bulgaria
      Sud (deseto vijeće) je rješenjem od 30. travnja 2020. utvrdio da je očito nenadležan za odgovaranje na postavljena prethodna pitanja.


title: Predmet C-26/20 P: Žalba koju je 20. siječnja 2020. podnio Rezon OOD protiv presude Općeg suda od 20. studenoga 2019. u predmetu T-101/19, Rezon protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (imot.bg)

text:
               3.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/8

      Žalba koju je 20. siječnja 2020. podnio Rezon OOD protiv presude Općeg suda od 20. studenoga 2019. u predmetu T-101/19, Rezon protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (imot.bg)
      (Predmet C-26/20 P)
      (2020/C 255/11)
      Jezik postupka: bugarski

         Stranke

         Žalitelj: Rezon OOD (zastupnik: M. Yordanova-Harizanova, advokat)

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      Sud (vijeće za dopuštanje žalbi) proglasio je rješenjem od 21. travnja 2020. ovu žalbu očito nedopuštenom.


title: Predmet C-165/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. travnja 2020. uputio Verwaltungsgericht Berlin (Njemačka) – ET kao stečajni upravitelj društva Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs KG (AB KG) protiv Savezne Republike Njemačke

text:
               3.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. travnja 2020. uputio Verwaltungsgericht Berlin (Njemačka) – ET kao stečajni upravitelj društva Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs KG (AB KG) protiv Savezne Republike Njemačke
      (Predmet C-165/20)
      (2020/C 255/12)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Berlin

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: ET kao stečajni upravitelj društva Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs KG (AB KG)

         Tuženik: Savezna Republika Njemačka

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li Direktivu 2003/87/EZ (1) i Direktivu 2008/101/EZ (2), uzimajući u obzir uvodnu izjavu 20. Direktive 2008/101/EZ, tumačiti na način da im se protivi stavljanje izvan snage besplatne dodjele emisijskih jedinica za zrakoplovstvo operateru zrakoplova za godine 2018. do 2020. ako je dodjela izvršena za godine 2013. do 2020., a operater zrakoplova svoju je zrakoplovnu djelatnost zbog stečaja prestao obavljati 2017.?
                  Treba li članak 3.f stavak 1. Direktive 2003/87/EZ tumačiti na način da stavljanje izvan snage odluke o dodjeli nakon prestanka obavljanja zrakoplovne djelatnosti zbog stečaja ovisi o tome hoće li drugi operater zrakoplova nastaviti obavljati zrakoplovne djelatnosti? Treba li članak 3.f stavak 1. Direktive 2003/87/EZ tumačiti na način da nastavak obavljanja zrakoplovne djelatnosti postoji ako je pravo slijetanja u takozvanim koordiniranim zračnim lukama (slotovi) djelomice (za kratke i srednje letove zračnog prijevoznika u stečaju) prodano trima drugima operaterima zrakoplova?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje:
                  Jesu li odredbe iz članka 10. stavka 5., članka 29., članka 55. stavka 1. točke (a) i stavka 3. te članka 56. Uredbe 389/2013 (3) (Uredba o uspostavi Registra Unije iz 2013.) u skladu s Direktivom 2003/87/EZ i Direktivom 2008/101/EZ i mogu li se primjenjivati ako se protive izdavanju dodijeljenih besplatnih emisijskih jedinica u zrakoplovstvu, ali koje još nisu izdane, u slučaju da operater zrakoplova zbog stečaja prestane obavljati zrakoplovnu djelatnost?

                  3.

                  U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje:
                  Treba li direktive 2003/87/EZ i 2008/101/EZ tumačiti na način da je stavljanje odluke o besplatnoj dodjeli emisijskih jedinica u zrakoplovstvu izvan snage prema pravu Unije obvezno?

                  4.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje kao i u slučaju niječnog odgovora na treće pitanje:
                  Treba li članak 3.c stavak 3.a., članak 28.a stavke 1. i 2. i članak 28.b stavak 2. Direktive 2003/87/EZ u verziji kako je izmijenjena Direktivom (EU) 2018/410 (4) tumačiti na način da treće razdoblje trgovanja za operatere zrakoplova ne završava istekom 2020. nego tek 2023.?

                  5.

                  U slučaju niječnog odgovora na četvrto pitanje:
                  Mogu li se prava na dodatnu dodjelu besplatnih emisijskih jedinica operaterima zrakoplova za treće razdoblje trgovanja ostvariti nakon završetka tog razdoblja trgovanja putem emisijskih jedinica iz četvrtog razdoblja trgovanja ako se postojanje takvog prava na dodjelu sudski utvrdi tek nakon isteka trećeg razdoblja trgovanja ili prava na dodjelu koja još nisu ostvarena prestaju sa završetkom trećeg razdoblja trgovanja?

         (1)  Direktiva 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 2003. o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61/EZ (SL 2003., L 275, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 9., str. 28.)

         (2)  Direktiva 2008/101/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o izmjeni Direktive 2003/87/EZ radi uključivanja zrakoplovnih djelatnosti u sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice (SL 2009., L 8, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 29., str. 213.)

         (3)  Uredba Komisije (EU) br. 389/2013 od 2. svibnja 2013. o uspostavi Registra Unije u skladu s Direktivom 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, odlukama br. 280/2004/EZ i br. 406/2009/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i o ukidanju uredbi Komisije (EU) br. 920/2010 i br. 1193/2011 (SL 2013., L 122, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 31., str. 190.)

         (4)  Direktiva (EU) 2018/410 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. ožujka 2018. o izmjeni Direktive 2003/87/EZ radi poboljšanja troškovno učinkovitih smanjenja emisija i ulaganja za niske emisije ugljika te Odluke (EU) 2015/1814 (SL 2018., L 76, str. 3.)


title: Predmet C-184/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. travnja 2020. uputio Vilniaus apygardos administracinis teismas (Litva) – OT protiv Vyriausioji tarnybinės etikos komisija

text:
               3.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. travnja 2020. uputio Vilniaus apygardos administracinis teismas (Litva) – OT protiv Vyriausioji tarnybinės etikos komisija
      (Predmet C-184/20)
      (2020/C 255/13)
      Jezik postupka: litavski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Vilniaus apygardos administracinis teismas

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: OT

         Tuženik: Vyriausioji tarnybinės etikos komisija

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li uvjet iz članka 6. stavka 1. točke (e) Uredbe (1) – o tome da obrada mora biti nužna za izvršavanje zadaće od javnog interesa ili pri izvršavanju službene ovlasti voditelja obrade, uzimajući u obzir zahtjeve iz članka 6. stavka 3. Uredbe, uključujući zahtjev da se pravom države članice mora ostvariti cilj od javnog interesa te da ono mora biti proporcionalno zakonitom cilju koji se želi postići, te također uzimajući u obzir članke 7. i 8. Povelje (2) – tumačiti na način da se u nacionalnom pravu ne može zahtijevati otkrivanje deklaracija privatnih interesa i njihova objava na internetskoj stranici voditelja obrade, Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (Glavna komisija za službeničku etiku), čime se pristup tim podacima pruža svim pojedincima koji imaju pristup internetu?

                  2.

                  Treba li zabranu obrade posebnih kategorija osobnih podataka predviđenu člankom 9. stavkom 1. Uredbe – uzimajući u obzir uvjete iz članka 9. stavka 2. Uredbe, uključujući uvjet iz njegove točke (g) da obrada mora biti nužna za potrebe značajnog javnog interesa na temelju prava Unije ili prava države članice koje je proporcionalno željenom cilju i kojim se poštuje bit prava na zaštitu podataka te osiguravaju prikladne i posebne mjere za zaštitu temeljnih prava i interesa ispitanika kao i uzimajući u obzir članke 7. i 8. Povelje – tumačiti na način da se u nacionalnom pravu ne može zahtijevati otkrivanje podataka koji se odnose na privatne deklaracije interesa, uključujući podatke koji omogućuju određivanje političkih stajališta, članstvo u sindikatu, seksualne orijentacije i ostalih osobnih podataka pojedinca, te njihova objava na internetskoj stranici voditelja obrade, Vyriausioji tarnybinės etikos komisija, čime se pristup tim podacima pruža svim pojedincima koji imaju pristup internetu?

         (1)  Uredba (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (SL 2016., L 119, str. 1.)

         (2)  Povelja Europske unije o temeljnim pravima (SL 2012., C 326, str. 391.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 104.)


title: Predmet C-187/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. travnja 2020. uputio Landgericht Ravensburg (Njemačka) – JL protiv BMW Bank GmbH, DT protiv Volkswagen Bank GmbH

text:
               3.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. travnja 2020. uputio Landgericht Ravensburg (Njemačka) – JL protiv BMW Bank GmbH, DT protiv Volkswagen Bank GmbH
      (Predmet C-187/20)
      (2020/C 255/14)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Ravensburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: JL, DT

         Tuženici: BMW Bank GmbH, Volkswagen Bank GmbH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 10. stavak 2. točku (a) Direktive 2008/48/EZ (1) tumačiti na način da se u pogledu vrste kredita treba, prema potrebi, navesti da je riječ o povezanom ugovoru o kreditu i/ili ugovoru o kreditu s rokom dospijeća?

                  2.

                  Treba li članak 10. stavak 2. točku (d) Direktive 2008/48 tumačiti na način da u pogledu uvjeta kojima se uređuje povlačenje novca na temelju ugovora o kreditu povezanih s financiranjem predmeta kupnje treba u slučaju isplate iznosa kredita prodavatelju navesti da je dužnik oslobođen svoje obveze plaćanja kupoprodajne cijene u visini isplaćenog iznosa i da mu prodavatelj mora predati kupljeni predmet ako je kupoprodajna cijena u cijelosti plaćena?

                  3.

                  Treba li članak 10. stavak 2. točku (l) Direktive 2008/48 tumačiti na način da se:

                              (a)

                              prilikom sklapanja ugovora o kreditu važeća kamatna stopa koja se primjenjuje u slučaju zakašnjelih uplata mora priopćiti kao apsolutna vrijednost, a barem se kao apsolutna vrijednost mora navesti važeća referentna kamatna stopa (u ovom slučaju osnovna kamatna stopa u skladu s člankom 247. BGB-a) na temelju koje se važeća kamatna stopa koja se primjenjuje u slučaju zakašnjelih uplata izvodi primjenom dodatka na osnovnu kamatu (u ovom slučaju od pet postotnih bodova u skladu s člankom 288. stavkom 1. drugom rečenicom BGB-a)?

                              (b)

                              konkretno mora objasniti mehanizam prilagodbe kamatne stope koja se primjenjuje u slučaju zakašnjelih uplata, a barem se mora uputiti na nacionalne odredbe iz kojih proizlazi prilagodba kamatne stope koja se primjenjuje u slučaju zakašnjelih uplata (članak 247. i članak 288. stavak 1. druga rečenica BGB-a)?

                  4.

                              (a)

                              Treba li članak 10. stavak 2. točku (r) Direktive 2008/48 tumačiti na način da se u ugovoru o kreditu mora navesti konkretan i potrošaču razumljiv postupak za utvrđivanje kompenzacije koju je potrebno platiti u slučaju prijevremene otplate kredita, tako da potrošač može barem približno izračunati iznos kompenzacije koja nastaje u slučaju prijevremenog otkazivanja?

                              (b)

                              (u slučaju potvrdnog odgovora na prethodno pitanje navedeno u prethodnoj točki (a)):
                              Protivi li se članku 10. stavku 2. točki (r) i članku 14. stavku 1. prvoj rečenici Direktive 2008/48 nacionalni propis na temelju kojeg u slučaju dostave nepotpunih informacija u smislu članka 10. stavka 2. točke (r) te direktive rok za povlačenje iz ugovora počinje teći od sklapanja ugovora, a isključivo vjerovnik ima pravo na kompenzaciju za prijevremenu otplatu kredita?

                  5.

                  Treba li članak 10. stavak 2. točku (s) Direktive 2008/48 tumačiti na način

                              (a)

                              da se u ugovoru o kreditu također moraju navesti i nacionalnim pravom predviđena prava stranaka ugovora o kreditu na otkazivanje, osobito pravo zajmoprimca na otkazivanje ugovora o zajmu s rokom dospijeća zbog ozbiljnog razloga u skladu s člankom 314. BGB-a te da se odredba kojom se uređuje to pravo na otkazivanje mora izričito navesti?

                              (b)

                              (u slučaju niječnog odgovora na prethodno pitanje navedeno u prethodnoj točki (a)):
                              da mu se ne protivi nacionalni propis kojim se navođenje nacionalnog posebnog prava na otkazivanje propisuje kao informacija koja se treba uključiti u ugovor u smislu članka 10. stavka 2. točke (s) Direktive 2008/48?

                              (c)

                              da se u ugovoru o kreditu u pogledu svih prava stranaka ugovora o kreditu na otkazivanje mora navesti rok i oblik izjave o otkazivanju koji su propisani za ostvarivanje prava na otkazivanje?

                  6.

                  Treba li članak 10. stavak 2. točku (t) Direktive 2008/48 tumačiti na način da ugovor o kreditu mora sadržavati obavijest o bitnim uvjetima u pogledu žalbe i/ili pravnog lijeka u okviru izvansudskog žalbenog postupka i izvansudskog rješavanja sporova? Je li dovoljno u tom pogledu uputiti na poslovnik dostupan na internetu koji se primjenjuje na izvansudski žalbeni postupak i izvansudsko rješavanje sporova?

                  7.

                  Je li u slučaju ugovora o potrošačkom kreditu isključeno vjerovnikovo pozivanje na prigovor gubitka prava potrošača na povlačenje iz ugovora u skladu s člankom 14. stavkom 1. prvom rečenicom Direktive 2008/48

                              (a)

                              ako ugovor o kreditu ne sadržava pravilno jednu od obveznih informacija predviđenih člankom 10. stavkom 2. Direktive 2008/48 niti je naknadno pravilno pružena te stoga nije počeo rok povlačenja u skladu s člankom 14. stavkom 1. Direktive 2008/48?

                              (b)

                              (u slučaju niječnog odgovora na prethodno pitanje navedeno u prethodnoj točki (a)):
                              ako se gubitak u bitnome temelji na vremenu koje je proteklo od sklapanja ugovora i/ili na tome da su obje ugovorne stranke u potpunosti izvršile ugovor i/ili na vjerovnikovu raspolaganju iznosom zajma koji je vraćen ili povratu kreditnih garancija i/ili (u slučaju ugovora o kupoprodaji povezanim s ugovorom o kreditu) na tome što je potrošač koristio ili prodao financirani predmet, a da potrošač u relevantnom razdoblju i prilikom nastanka mjerodavnih okolnosti nije znao da njegovo pravo na povlačenje iz ugovora i dalje postoji te mu se to neznanje ne može razumno pripisati, a vjerovnik također nije mogao pretpostaviti da potrošač o tome ima odgovarajuća saznanja?

                  8.

                  Je li u slučaju ugovora o potrošačkom kreditu isključeno vjerovnikovo pozivanje na prigovor zloupotrebe prava potrošača na povlačenje iz ugovora u skladu s člankom 14. stavkom 1. prvom rečenicom Direktive 2008/48

                              (a)

                              ako ugovor o kreditu ne sadržava pravilno jednu od obveznih informacija predviđenih člankom 10. stavkom 2. Direktive 2008/48 niti je naknadno pravilno pružena te stoga nije počeo rok povlačenja u skladu s člankom 14. stavkom 1. Direktive 2008/48?

                              (b)

                              (u slučaju niječnog odgovora na prethodno pitanje navedeno u prethodnoj točki (a)):
                              ako se zloupotreba prava u bitnome temelji na vremenu koje je proteklo od sklapanja ugovora i/ili na tome da su obje ugovorne stranke u potpunosti izvršile ugovor i/ili na vjerovnikovu raspolaganju iznosom zajma koji je vraćen ili povratu kreditnih garancija i/ili (u slučaju ugovora o kupoprodaji povezanim s ugovorom o kreditu) na tome što je potrošač koristio ili prodao financirani predmet, a da potrošač u relevantnom razdoblju i prilikom nastanka mjerodavnih okolnosti nije znao da njegovo pravo na povlačenje iz ugovora i dalje postoji te mu se to neznanje ne može razumno pripisati, a vjerovnik također nije mogao pretpostaviti da potrošač o tome ima odgovarajuća saznanja?

         (1)  Direktiva 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ (SL 2008., L 133, S.66) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 13., str. 58 i ispravak SL 2014., L 283, str. 66.)


title: Predmet C-208/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. svibnja 2020. uputio Sofijski rajonen sad (Bugarska)– „Toplofikacija Sofia” EAD, „Čez Elektro Balgarija” AD i „Agencija za kontrol na prosročeni zadalženija” EOOD

text:
               3.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/12

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. svibnja 2020. uputio Sofijski rajonen sad (Bugarska)– „Toplofikacija Sofia” EAD, „Čez Elektro Balgarija” AD i „Agencija za kontrol na prosročeni zadalženija” EOOD
      (Predmet C-208/20)
      (2020/C 255/15)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sofijski rajonen sad

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji:„Toplofikacija Sofia” EAD, „Čez Elektro Balgarija” AD i „Agencija za kontrol na prosročeni zadalženija” EOOD

         Prethodna pitanja

                  1

                  Treba li članak 20. stavak 2. točku (a) Ugovora o funkcioniranju Europske unije u vezi s člankom 47. stavkom 2. Povelje o temeljnim pravima, načela nediskriminacije i ekvivalentnosti postupovnih mjera u nacionalnom sudskom postupku kao i članak 1. [stavak 1.] Uredbe (EZ) br. 1206/2001 (1) o suradnji između sudova država članica u izvođenju dokaza u građanskim ili trgovačkim stvarima tumačiti na način da je nacionalni sud pred kojim je pokrenut postupak, u slučaju da se nacionalnim pravom predviđa da on treba pribaviti službenu obavijest o adresi tuženika u vlastitoj državi i ako se utvrdi da tuženik boravi u drugoj državi članici Europske unije, dužan pribaviti obavijest o adresi tuženika od nadležnih tijela u državi u kojoj on boravi?

                  2

                  Treba li članak 5. stavak 1. Uredbe (EU) br. 1215/2012 (2) od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima u vezi s načelom prema kojem nacionalni sud mora jamčiti postupovna prava kako bi se učinkovito zaštitila prava koja proizlaze iz prava Unije tumačiti na način da je nacionalni sud prilikom utvrđivanja uobičajenog boravišta dužnika dužan, kao uvjet koji se nacionalnim pravom zahtijeva za provedbu jednostranog formalnog postupka bez mjere izvođenja dokaza, poput postupka izdavanja platnog naloga, tumačiti svaku opravdanu sumnju da dužnik uobičajeno boravi u drugoj državi članici Europske unije kao nepostojanje pravne osnove za izdavanje platnog naloga odnosno kao razlog zašto platni nalog ne može postati pravomoćan?

                  3

                  Treba li članak 5. stavak 1. Uredbe (EU) br. 1215/2012 od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima u vezi s načelom prema kojem nacionalni sud mora jamčiti postupovna prava kako bi se učinkovito zaštitila prava koja proizlaze iz prava Unije tumačiti na način da on obvezuje nacionalni sud koji je nakon izdavanja platnog naloga protiv određenog dužnika utvrdio da taj dužnik vjerojatno nema uobičajeno boravište u državi članici u kojoj se vodi postupak, pod uvjetom da to prema nacionalnom pravu predstavlja zapreku za izdavanje platnog naloga, da ukine izdani platni nalog po službenoj dužnosti iako ne postoji zakonska odredba kojom se to izričito propisuje?

                  4

                  Ako odgovor na treće prethodno pitanje bude niječan, treba li odredbe koje su ondje navedene tumačiti na način da se njima nacionalni sud obvezuje da ukine izdani platni nalog nakon što je provjerio i sa sigurnošću utvrdio da dužnik nema uobičajeno boravište u državi suda pred kojim se vodi postupak?

         (1)  SL 2001., L 174,str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str. 6.)

         (2)  SL 2012., L 351, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289.)