title: Presuda Suda (drugo vijeće) od 14. siječnja 2015.#The Queen, na zahtjev Eventech Ltd protiv The Parking Adjudicator.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division).#Zahtjev za prethodnu odluku – Tržišno natjecanje – Državne potpore – Članak 107. stavak 1. UFEU‑a – Odobrenje za korištenje autobusnih prometnih trakova dodijeljeno londonskim crnim taksijima (,black cabsʼ), ali ne i vozilima za privatni najam uz vozača – Pojam ,državne potporeʼ – Državna sredstva – Gospodarska prednost – Selektivna prednost – Utjecaj na trgovinu između država članica.#Predmet C-518/13.

text:
         PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
      14. siječnja 2015. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Tržišno natjecanje — Državne potpore — Članak 107. stavak 1. UFEU‑a — Odobrenje za korištenje autobusnih prometnih trakova dodijeljeno londonskim crnim taksijima (black cabs), ali ne i vozilima za privatni najam uz vozača — Pojam ,državne potpore' — Državna sredstva — Gospodarska prednost — Selektivna prednost — Utjecaj na trgovinu između država članica“
      U predmetu C‑518/13,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Ujedinjena Kraljevina), odlukom od 24. rujna 2013., koju je Sud zaprimio 26. rujna 2013., u postupku

         The Queen, na zahtjev:

         Eventech Ltd,

      protiv

         Parking Adjudicator,

      uz sudjelovanje:

         London Borough of Camden,

         Transport for London,

      SUD (drugo vijeće),
      u sastavu: R. Silva de Lapuerta, predsjednica vijeća, K. Lenaerts, potpredsjednik Suda, u svojstvu suca drugog vijeća, J.-C. Bonichot, A. Arabadjiev (izvjestitelj) i J. L. da Cruz Vilaça, suci,
      nezavisni odvjetnik: N. Wahl,
      tajnik: L. Hewlett, glavni administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 3. srpnja 2014.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Eventech Ltd, K. Bacon, barrister, po ovlaštenju J. Maitland‑Walkera, solicitor,

               —

               za Transport for London, C. Moore, u svojstvu agenta, uz asistenciju M. Chamberlaina, QC, i S. Love, barrister,

               —

               za poljsku vladu, B. Majczyna, u svojstvu agenta,

               —

               za Europsku komisiju, L. Flynn i P.‑J. Loewenthal, u svojstvu agenata,

               —

               za Nadzorni organ EFTA‑e, X. Lewis kao i C. Perrin i A. Steinarsdóttir, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 24. rujna 2014.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 107. stavka 1. UFEU‑a.

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Eventech Ltd (u daljnjem tekstu: Eventech) i Parking Adjudicatora vezano uz zakonitost politike koju provodi Transport for London (u daljnjem tekstu: TfL) i većina London Boroughsa (londonskih četvrti) koja londonskim crnim taksijima dopušta kretanje po glavnini autobusnih prometnih trakova u tom gradu tijekom sati kad se na njima primjenjuju prometna ograničenja, zabranjujući međutim vozilima za privatni najam uz vozača (u daljnjem tekstu: VPN‑ovi) da se kreću istima, osim kada uzimaju i ostavljaju putnike koji su prethodno naručili takvo vozilo (u daljnjem tekstu: politika autobusnog prometnog traka).

         Pravni okvir

         Londonski taksiji i VPN‑ovi

               3

               U Londonu usluge plaćenog prijevoza vozilima pružaju londonski crni taksiji i VPN‑ovi. Odobrenje za pružanje tih usluga daje London Taxi and Private Hire koji je dio TfL‑a. Ta se odobrenja dodjeljuju na temelju različitih zakonskih odredbi i podliježu različitim uvjetima, ovisno o tome je li riječ o londonskim crnim taksijima ili VPN‑ovima.

               4

               Odobrenje za londonske taksije dodjeljuje se u skladu s odredbama Izvršnog dekreta o londonskim taksijima iz 1934. (London Cab Order 1934). Taj je dekret donesen na temelju ovlasti iz članka 6. Zakona o javnom prijevozu u metropoli iz 1869. (Metropolitan Carriage Act), koji u članku 8. stavku 2. propisuje da u Londonu „taksi može nuditi usluge“ samo ako je vozač nositelj odobrenja koje je dodijelio TfL u skladu s člankom 8. istog zakona.

               5

               Iz toga proizlazi da samo taksi koji je nositelj odobrenja dodijeljenog u skladu s navedenim dekretom smije „ponuditi svoje usluge“ („ply for hire“) u Londonu, što je koncept koji se definira kao traženje ili čekanje putnika bez ugovorenog najma ili prethodne rezervacije. Prema navodima suda koji je uputio zahtjev, istraživanje iz 2009. pokazalo je da je 8% putovanja londonskim crnim taksijima bilo unaprijed naručeno, da je 52% posljedica činjenice da su putnici zaustavili taksi na cesti i da je većina drugih prijevoza bila izvršena uzimanjem putnika na stajalištu za taksije. Eventech međutim osporava ove brojke i tvrdi da oko 60% londonskih crnih taksija danas koristi aplikaciju „Hailo“ pomoću koje korisnici mogu naručiti taksi preko svog mobilnog telefona.

               6

               Odobrenje VPN‑ovima dodjeljuje se u skladu s odredbama zakona iz 1998. o VPN‑ovima (Private Hire Vehicles (London) Act 1998). VPN‑ovi nemaju pravo „nuditi svoje usluge“ u Londonu i stoga mogu uzeti samo one osobe koje su prethodno unajmile njihove usluge. Nije sporno da se VPN‑ovi bore s londonskim crnim taksijima za osobe koje su prethodno sklopile ugovor o najmu.

               7

               Iz spisa nadalje proizlazi da su još od Zakona o londonskim kočijama iz 1831. i 1853. (London Hackney Carriage Acts 1831 and 1853) londonski taksiji podvrgnuti „obvezi uzimanja“ koja nalaže taksijima da, nakon što su pristali uzeti putnika na stajalištu za taksije ili na cesti, istog odvedu do njegova odredišta unutar određene udaljenosti ili određenog trajanja vožnje. VPN‑ovima nije nametnuta takva obveza.

               8

               Londonski crni taksiji lako su prepoznatljivi po svom obliku, veličini i svjetlećoj oznaci taksija, s obzirom na to da moraju biti u skladu s uvjetima prikladnosti koji predviđaju određen broj standarda, a koje trenutno zadovoljavaju samo dvije marke vozila. S druge strane, VPN‑ovi mogu biti bilo koje boje i oblika, pa trenutno ima oko 700 različitih marki i modela VPN‑ova s odobrenjem.

               9

               Na cijene londonskih crnih taksija primjenjuju se strogi propisi pa se one mogu izračunati samo putem taksimetra. Vozači VPN‑ova pak slobodno određuju svoje cijene i njihova vozila nemaju brojač, pri čemu se cijena vožnje naznačuje u trenutku rezervacije bez obzira na trajanje vožnje, dok cijene londonskih crnih taksija ovise o tom trajanju.

               10

               Londonski taksiji moraju biti u mogućnosti prihvatiti osobe u invalidskim kolicima. Ovakva obveza dostupnosti ne odnosi se na VPN‑ove.

               11

               Prije stjecanja odobrenja vozači londonskih crnih taksija moraju položiti ispit „poznavanja Londona“ („Knowledge of London“), što zahtijeva dvije do četiri godine priprema. Prije stjecanja odobrenja vozači VPN‑ova moraju položiti topografski ispit koji obično traje jedan dan. Vozači londonskih crnih taksija također moraju položiti „napredni ispit vožnje Agencije za vozačke standarde“ („Driving Standards Agency Advanced Driving Assessment“), dok u odnosu na vozače VPN‑ova ne postoji sličan zahtjev.

         Ovlasti prometne policije i politika autobusnog prometnog traka

               12

               Članak 121A Zakona o uređenju prometa na cestama iz 1984. (Road Traffic Regulation Act 1984, u daljnjem tekstu: Zakon iz 1984.) određuje koje je tijelo nadležno za promet na svim javnim cestama u Engleskoj, Walesu i Škotskoj. Stavak 1A tog članka određuje da je TfL tijelo nadležno za određene ceste Velikog Londona pod nazivom „ceste u nadležnosti Greater London Authority“, odnosno u nadležnosti tijela nadležnog za područje Velikog Londona (u daljnjem tekstu: GLA). Te se ceste, koje su podvrgnute nadležnosti GLA, protežu na 580 km te su, općenito govoreći, najvažnije ceste u Velikom Londonu. Na temelju tog članka 121A stavka 2. tijela nadležna za promet na gotovo svim ostalim cestama u Londonu i Velikom Londonu su londonske četvrti („Boroughs“).

               13

               Ovlast tijela nadležnog za promet na određenoj cesti da ograniči njeno korištenje ili korištenje jednog njenog dijela od strane određenih vrsta vozila proizlazi iz članka 6. Zakona iz 1984., koji u svojoj verziji mjerodavnoj za glavni postupak određuje:
               „1.   Tijelo nadležno za regulaciju prometa na određenoj cesti na području Velikog Londona može donijeti odluku u skladu s ovim člankom radi nadzora ili uređenja cestovnog i ostalog prometa (uključujući pješake). Ta se odluka osobito može donijeti:

                        a)

                        u neku od svrha ili u odnosu na neko od pitanja navedenih u prilogu 1. ovog zakona i

                        b)

                        u sve ostale svrhe navedene u članku 1. stavku 1. točkama a) do g) ovog zakona.

                  2.   U odnosu na cestu za koju je u području prometa nadležno tijelo Secretary of State [ministar], ovlast donošenja odluke u smislu ovog članka također ima, uz njegov pristanak, i lokalno tijelo nadležno za promet.
               3.   Svaka odluka donesena na temelju ovog članka može se primijeniti na:

                        a)

                        čitavo područje nadležnosti lokalnog tijela ili na određene dijelove tog područja ili na određena mjesta, ulice ili dijelove ulica na tom području;

                        b)

                        cijeli dan ili određene sate;

                        c)

                        isključivo posebne prigode ili posebne sate;

                        d)

                        sve vrste prometa;

                        e)

                        uzimajući u obzir iznimke navedene u odluci ili utvrđene na način predviđen u odluci.“

               14

               Ciljevi navedeni u prilogu 1. Zakona iz 1984. uključuju, u članku 3. tog priloga, i cilj „uređenja relativnog položaja prometa različitih brzina i vrsta prometa“. Ciljevi navedeni u članku 1. stavku 1. istog zakona usmjereni su na „izbjegavanje dovođenja u opasnost osoba ili drugih vrsta prometa koji se koriste tom cestom [Velikog Londona] ili bilo kojom drugom cestom ili na sprečavanje vjerojatnosti nastanka takve opasnosti“, kao i na „olakšavanje toka svih vrsta prometa (uključujući pješake) na toj cesti ili bilo kojoj drugoj cesti“.

               15

               Članak 6. Zakona iz 1984. omogućava različitim londonskim četvrtima i TfL‑u označavanje autobusnih trakova na cestama nad kojima imaju prometnu nadležnost.

               16

               Na temelju ovlasti iz članka 6., TfL je označio autobusne trakove na određenom broju cesta u nadležnosti GLA‑a. To je tijelo također usvojilo politiku autobusnih trakova u skladu s kojom se londonski crni taksiji, ali ne i VPN‑ovi, mogu koristiti autobusnim trakovima kojima to tijelo upravlja tijekom sati kad su na tim trakovima na snazi prometna ograničenja. VNP‑ovima je međutim dopušteno korištenje autobusnim trakovima radi uzimanja i ostavljanja putnika. Ta se politika primjenjuje barem od 2000. godine.

               17

               U skladu s politikom autobusnih trakova koju primjenjuje TfL, većina londonskih četvrti također je usvojila politiku koja londonskim crnim taksijima, ali ne i VPN‑ovima, dopušta korištenje autobusnim trakovima pod upravom tih četvrti tijekom sati kad se primjenjuju prometna ograničenja. To je osobito slučaj s autobusnim trakom Southampton Row kojim upravlja London Borough of Camden (londonska četvrt Camden).

         Sankcije

               18

               Ovlast tijela nadležnih za promet da izdaju prekršajni nalog zbog nepoštovanja odluka donesenih na temelju članka 6. Zakona iz 1984. predviđena je člankom 4. Zakona o lokalnim londonskim tijelima iz 1996. (London Local Authorities Act 1996), čije mjerodavne odredbe glase:
               „1.   Kad se:

                        a)

                        u vezi s glavnom ili sporednom cestom u nadležnosti GLA‑a [TfL] […]

                  na temelju informacija prikupljenih korištenjem propisanog uređaja može smatrati da je vozač vozila dužan platiti prekršajnu kaznu u odnosu na navedeno vozilo […], [TfL] može izdati prekršajni nalog osobi koju smatra vlasnikom tog vozila.
               2.   […] [P]rekršajnu kaznu u odnosu na određeno vozilo plaća vlasnik vozila ako osoba odgovorna za vozilo postupa na način koji je suprotan ili nije u skladu s odlukom donesenom na temelju članaka 6. ili 9. ili s propisima iz članka 12. [Zakona iz 1984.] u mjeri u kojoj oni propisuju da je cijeli ili dio kolnika rezerviran za autobusni trak, i prekršajna kazna treba biti plaćena

                        a)

                        kad se povreda ili nepoštovanje odnosi na glavnu ili sporednu cestu u nadležnosti GLA‑a, [TfL] […]“

               19

               Policija također može sankcionirati nepoštovanje odluka donesenih u skladu s člankom 6. Zakona iz 1984. jer članak 8. stavak 1. istog zakona propisuje da postupanje suprotno odluci iz tog članka ili njeno nepoštovanje predstavlja kazneno djelo. U praksi se međutim većina povreda takvih odluka rješava u postupku naplate koji nema karakter kaznenog postupka, odnosno izdavanjem prekršajnih naloga od strane tijela nadležnih za promet.

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               20

               Eventech je društvo kći u 100%-tnom vlasništvu društva Addison Lee Plc (u daljnjem tekstu: Addison Lee), koje je upravitelj voznog parka VPN‑ova u Velikom Londonu. Eventech je registrirani vlasnik svih VPN‑ova društva Addison Lee, koje potonji ugovorom iznajmljuje samozaposlenim vozačima.

               21

               Društvo Eventech navodi da je u glavnom postupku podnijelo dokaze o više slučajeva oglašavanja operatera londonskih crnih taksija u kojima se ističu prednosti naručivanja taksija u odnosu na naručivanje VPN‑ova jer taksiji mogu koristiti autobusne trakove tijekom razdoblja najgušćeg prometa. Prema društvu Eventech, ti dokazi nisu sporni i razlog su zašto TfL ne osporava da politika autobusnih trakova taksi operaterima donosi ekonomsku prednost koju je uspostavila država.

               22

               TfL navodi da je predsjednik društva Addison Lee svojim vozačima poslao obavijest kojom ih informira da se mogu koristiti londonskim autobusnim trakovima kojima imaju pristup londonski crni taksiji i predlaže im da će im nadoknaditi sve novčane kazne ili druge obveze nastale na toj osnovi. TfL tvrdi da je u tom pogledu izdan nalog za prekid počinjenja kaznenog djela putem privremene pravne zaštite.

               23

               Društvo Eventech navodi da su mu tijekom 16 mjeseci, odnosno od kraja srpnja 2011. do početka prosinca 2012., TfL i različita vijeća londonskih četvrti odredili novčane kazne u ukupnom iznosu koji premašuje 180.000 funti sterlinga (GBP), odnosno oko 215.166 EUR, zbog korištenja autobusnih trakova u Londonu.

               24

               U predmetnom slučaju London Borough of Camden je društvu Eventech izdao dva prekršajna naloga jer su se 6. i 13. listopada 2010. dva vozača VPN‑a društva Addison Lee koristila autobusnim trakom Southampton Row u središnjem Londonu. Društvo Eventech je osporilo postojanje ovih prekršaja pred Parking Adjudicatorom. Taj je prigovor odbijen odlukom potonjeg od 16. kolovoza 2011.

               25

               High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) je presudom od 13. srpnja 2012. odbio tužbu koju je društvo Eventech uložilo protiv navedene odluke. Nakon što je Eventechu odobreno ulaganje žalbe protiv ove presude, predmet je 23. i 24. travnja 2013. ispitao Court of Appeal.

               26

               Eventech posebno navodi da politika autobusnih trakova predstavlja neobjavljenu državnu potporu operaterima londonskih taksija koja je protivna članku 108. stavku 3. UFEU‑a i članku 107. stavku 1. UFEU‑a.

               27

               U tom pogledu sud koji je uputio zahtjev smatra nespornim da navedena politika dodjeljuje gospodarsku prednost londonskim crnim taksijima, da se može pripisati državi te da može narušiti tržišno natjecanje između VPN‑ova i londonskih crnih taksija time što potonjima dopušta da se cestama na koje se odnosi navedena politika kreću brže od VPN‑ova, čime im osobito dodjeljuje konkurentsku prednost u privlačenju potencijalnih klijenata. Nasuprot tome, smatra da drugi uvjeti vezani uz pojam državne potpore nisu nužno bili zadovoljeni.

               28

               TfL naime tvrdi da gospodarska prednost dodijeljena londonskim crnim taksijima putem politike autobusnih trakova nije odobrena iz državnih sredstava jer ne bi imala nikakav učinak na ta sredstva. Nadalje, ta politika nije selektivna jer se londonski crni taksiji i VPN‑ovi ne nalaze u usporedivom pravnom ili činjeničnom položaju u pogledu cilja kojemu teži takva politika. U svakom slučaju, diferencijalni učinak politike opravdan je naravi i općom strukturom sustava. Naposljetku, navedena politika ne bi mogla utjecati na trgovinu između država članica jer je riječ o lokalnoj mjeri koja se primjenjuje isključivo na London.

               29

               Društvo Eventech nasuprot tome tvrdi da se ova gospodarska prednost pruža iz državnih sredstava jer je, s jedne strane, londonskim crnim taksijima dodijeljen povlašten pristup državnoj imovini i jer, s druge strane, politika autobusnih trakova tim taksijima priznaje odstupanje od obveze plaćanja novčanih kazni ili drugih kazni za korištenje tih trakova. Ta je politika selektivna jer londonskim crnim taksijima daje prednost pred njihovim konkurentima, odnosno VPN‑ovima. Naposljetku, s obzirom na to da se navedena politika odnosi na sektor otvoren poduzećima svih država članica, ne može se isključiti njen utjecaj na trgovinu između država članica.

               30

               U ovim je okolnostima Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) odlučio prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Uključuje li, u okolnostima predmetnog slučaja, činjenica da je autobusni prometni trak na javnoj cesti, tijekom sati kada je taj autobusni prometni trak otvoren za promet, dostupan samo londonskim crnim taksijima, ali ne i VPN‑ovima, upotrebu „državnih sredstava' u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a?

                        2.

                        a) Radi utvrđivanja je li činjenica da je autobusni prometni trak na javnoj cesti tijekom sati kada je taj autobusni prometni trak otvoren za promet dostupan samo londonskim crnim taksijima, ali ne i VPN‑ovima, selektivna u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a, koji je cilj relevantan za procjenu jesu li londonski crni taksiji i VPN‑ovi u usporedivoj pravnoj ili činjeničnoj situaciji?

                                 b)

                                 Ako se može dokazati da je relevantan cilj, u smislu pitanja 2(a), barem djelomice taj da se stvori siguran i učinkovit prometni sustav i da postoje sigurnosni razlozi i/ili razlozi učinkovitosti koji opravdavaju dopuštanje londonskim crnim taksijima da voze po autobusnim prometnim trakovima, a koji se ne primjenjuju na isti način na VPN‑ove, može li se smatrati da mjera nije selektivna u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a?

                                 c)

                                 Je li prilikom davanja odgovora na pitanje 2(b) nužno provjeriti je li država članica koja se poziva na to opravdanje također pokazala da je povoljnije postupanje prema londonskim crnim taksijima u usporedbi s VPN‑ovima proporcionalno i da ne prelazi ono što je nužno?

                        3.

                        Može li činjenica da je autobusni prometni trak na javnoj cesti,tijekom sati kada je taj autobusni prometni trak otvoren za promet dostupan londonskim crnim taksijima, ali ne i VPN‑ovima, utjecati na trgovinu između država članica u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a, u okolnostima u kojima je cesta u pitanju smještena u središtu Londona i ne postoji nijedna zapreka da građani drugih država članica budu vlasnici ili vozači londonskih crnih taksija ili VPN‑ova?“

         O prethodnim pitanjima

         Prvo i drugo pitanje

               31

               U svojem prvom i drugom pitanju, koje treba razmotriti zajedno, sud koji je uputio zahtjev pita da li odobrenje londonskim taksijima, dano radi uspostavljanja sigurnog i učinkovitog prometnog sustava, a koje im omogućava vožnju po autobusnim trakovima na javnim cestama tijekom sati kad su na snazi prometna ograničenja koja se odnose na te trakove, zabranjujući međutim VPN‑ovima korištenje tim trakovima osim kada uzimaju i ostavljaju putnike koji su ih prethodno naručili, uključuje uporabu državnih sredstava i tim taksijima donosi selektivnu gospodarsku prednost u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a. Sud koji je uputio zahtjev također želi znati treba li razmotriti, kako bi se odgovorilo na to pitanje, je li ta mjera proporcionalna i prelazi li ono što je nužno.

               32

               Prema članku 107. stavku 1. UFEU‑a, „osim odstupanja u skladu s Ugovorom, sa zajedničkim su tržištem nekompatibilne, u mjeri u kojoj utječu na razmjenu između država članica, potpore dodijeljene od strane države ili iz državnih sredstava, u bilo kojem obliku, koje potičući određena poduzeća ili određenu vrstu proizvodnje, stvaraju ili omogućavaju stvaranje nepovoljnih uvjeta za konkurenciju“.

               33

               S obzirom na uvjet koji se odnosi na korištenje državnih sredstava, valja podsjetiti da pojam potpore ne obuhvaća samo pozitivna davanja poput subvencija, već i intervencije koje u različitim oblicima smanjuju troškove koji uobičajeno opterećuju proračun poduzetnika i koje su time, iako nisu subvencije u strogom značenju riječi, iste naravi i imaju identične učinke (presuda Frucona Košice/Komisija, C‑73/11 P, EU:C:2013:32, t. 69. i navedena sudska praksa).

               34

               U skladu s time, kako bi se utvrdilo postojanje državne potpore, važno je utvrditi postoji li dovoljno izravna veza između, s jedne strane, prednosti dodijeljene korisniku i, s druge strane, smanjenja državnog proračuna, odnosno dovoljno konkretnog gospodarskog rizika za opterećenje tog proračuna (vidjeti u tom smislu presudu Bouygues i Bouygues Télécom/Komisija i dr. i Komisija/Francuska i dr., C‑399/10 P i C‑401/10 P, EU:C:2013:175, t. 109.).

               35

               U ovom slučaju iz spisa kojim raspolaže Sud proizlazi da sud koji je uputio zahtjev propituje osnovanost argumentacije koju je pred njime izložilo društvo Eventech i koju je ponovilo pred Sudom, a prema kojoj politika autobusnih trakova predstavlja takav proračunski teret zbog, s jedne strane, povlaštenog pristupa londonskih crnih taksija infrastrukturi koja pripada državi, odnosno autobusnim trakovima u Londonu, a čije korištenje ti taksiji ne plaćaju i, s druge strane, njihova izuzeća od obveze plaćanja novčanih kazni za korištenje tih trakova.

               36

               Što se tiče drugog argumenta spomenutog u prethodnoj točki, koji treba najprije razmotriti, prvo valja naglasiti da je svakom pravnom sustavu svojstveno da ponašanje koje je prethodno definirano kao zakonito i dopušteno pojedince ne izlaže sankcijama.

               37

               U glavnom postupku nesporno je da činjenica da londonski crni taksiji mogu koristiti autobusne trakove u Londonu a da ne podliježu novčanim kaznama proizlazi iz odobrenja danog tim taksijima na temelju politike autobusnih trakova da se koriste tim trakovima tijekom sati kad su na njima na snazi prometna ograničenja.

               38

               Kako Eventech temelji svoju argumentaciju na navodnoj sličnosti činjeničnih i pravnih okolnosti ovog slučaja i onih u predmetu koji je bio povod presudi Komisija/Nizozemska (C‑279/08 P, EU:C:2011:551), valja napomenuti da se okolnosti tog slučaja razlikuju od onih u glavnom postupku.

               39

               Naime, u točki 106. presude Komisija/Nizozemska (EU:C:2011:551) Sud je utvrdio da bi predmetna mjera mogla predstavljati dodatni teret za javna tijela, ponajprije u obliku izuzeća od obveze plaćanja kazni ili drugih prekršajnih kazni jer je Kraljevina Nizozemska poduzećima na koja se odnosi ta mjera dala mogućnost otkupa prava na emisije radi izbjegavanja plaćanja novčanih kazni koje bi se u odsutnosti takvih prava morale podmiriti zbog prekoračenja zakonskih ograničenja emisija dušikovog oksida od strane tih društava.

               40

               U glavnom postupku je, međutim, nesporno da svako nedopušteno korištenje autobusnih trakova predstavlja prekršaj kažnjiv novčanom kaznom i da nadležna javna tijela nisu uspostavila nijedan način izbjegavanja plaćanja tih kazni. Nadalje, iz tvrdnje navedene u točki 37. ove presude proizlazi da činjenica da se londonski crni taksiji mogu koristiti tim trakovima bez obveze plaćanja novčanih kazni nije rezultat odustanka javnih vlasti od naplate nepodmirenih kazni, već odobrenja danog taksijima da se koriste navedenim trakovima.

               41

               Stoga činjenica da londonski crni taksiji ne moraju plaćati novčane kazne zbog korištenja autobusnih trakova ne uključuje dodatne troškove za javne vlasti koji bi mogli dovesti do uporabe državnih sredstava.

               42

               Što se tiče prvog argumenta na koji se poziva Eventech, vezanog uz povlašteni pristup prometnoj infrastrukturi koju financira država, a čije korištenje londonski crni taksiji nisu obvezni plaćati, doista je točno da je, kao što navodi to poduzeće, Sud presudio da financiranje infrastrukture, koja je predmet gospodarskog iskorištavanja, kapitalnim udjelima javnih vlasti kao dioničara, može uključivati dodjelu državne potpore (vidjeti, u tom smislu, presudu Mitteldeutsche Flughafen i Flughafen Leipzig‑Halle/Komisija, C‑288/11 P, EU:C:2012:821, t. 43. i 44.).

               43

               U glavnom postupku je, međutim, nesporno da, kao prvo, predmetni cestovni promet, a potom i autobusni trakovi koji su njegov dio, nije predmet nikakvog gospodarskog iskorištavanja od strane javnih tijela. Naime, kao što su i Eventech i TfL na raspravi na Sudu potvrdili, uporaba tih cesta i trakova je besplatna.

               44

               Slijedi da se javne vlasti na temelju politike autobusnih trakova ne odriču prihoda koji bi primile da ne postoji takva politika.

               45

               S druge strane, valja napomenuti da se predmetna mjera u glavnom postupku ne odnosi na sâmo financiranje izgradnje autobusnih trakova, nego na povlašteni pristup istima. Valja dodati da iz spisa kojim raspolaže Sud nedvojbeno proizlazi da ti trakovi nisu sagrađeni u korist nekog određenog poduzeća ni neke određene vrste poduzeća, poput onoga londonskih crnih taksija, odnosno pružatelja autobusnih usluga, te im nisu dodijeljeni nakon njihove izgradnje, već su sagrađeni kao dio londonske cestovne mreže i ponajprije radi lakšeg odvijanja javnog autobusnog prometa, neovisno o tome pripada li organizacija te javne usluge javnom ili privatnom sektoru.

               46

               S obzirom na prethodna razmatranja, pitanje koje proizlazi iz argumentacije društva Eventech, sažete u točki 35. ove presude, jest ono, kao što je naveo nezavisni odvjetnik u točki 24. svog mišljenja, jesu li u okolnostima kao što su one u glavnom postupku, nadležne javne vlasti obvezne, na temelju članka 107. stavka 1. UFEU‑a, od korisnika koji uživaju pravo povlaštenog pristupa javnoj infrastrukturi zahtijevati naknadu ekonomske vrijednosti takvog prava.

               47

               Valja ipak napomenuti da se ovo pitanje kao takvo ne odnosi na kriterij korištenja državnih sredstava, već na to može li se smatrati da politika autobusnih trakova, putem koje TfL kao regulatorno tijelo teži ostvarenju cilja osiguranja sigurnog i učinkovitog prometnog sustava, utvrđenog nacionalnim propisima, svojim korisnicima pruža ekonomsku prednost u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a na koju se primjenjuje pravo Unije o državnim potporama i čija se ekonomska vrijednost mora naplatiti od njenih korisnika.

               48

               U tom pogledu, kao što su naveli Europska komisija i Nadzorno tijelo EFTA‑e, valja smatrati da kad država, kako bi postigla cilj predviđen propisima te države, dodijeli korisnicima javne infrastrukture koju javna tijela gospodarski ne iskorištavaju povlašten pristup istoj, ona ne dodjeljuje nužno gospodarsku prednost u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a.

               49

               Valja nadalje napomenuti da je utvrđivanje zadanog cilja u načelu ovlast isključivo nadležnih državnih tijela i da ista moraju raspolagati marginom prosudbe kako toga je li potrebno, radi postizanja namjeravanog cilja propisa, odreći se potencijalnih prihoda tako i načina utvrđivanja odgovarajućih kriterija dodjele, koji pak moraju biti određeni unaprijed na transparentan način i ne smiju sadržavati elemente diskriminacije.

               50

               U glavnom postupku nesporno je da je pravo povlaštenog pristupa pravo korištenja autobusnih trakova, da to pravo predstavlja gospodarsku vrijednost, da ga dodjeljuje tijelo nadležno za cestovni promet, da iz propisa u području cestovnog prometa proizlazi da je cilj predmetnih propisa osigurati siguran i učinkovit prometni sustav, da ni predmetna cestovna mreža ni autobusni trakovi nisu gospodarski iskorištavani, da je kriterij dodjele pružanje usluga taksija u Londonu, da je ovaj kriterij utvrđen unaprijed i na transparentan način i, naposljetku, da se sa svim pružateljima tih usluga postupa na jednak način.

               51

               Kad je riječ o vezi između postizanja regulatornog cilja osiguranja sigurnog i učinkovitog prometnog sustava, i odricanja, na temelju politike autobusnih trakova, od potencijalnih prihoda, kao što je pravilno naveo nezavisni odvjetnik u točki 30. svog mišljenja, nije moguće isključiti da bi naplaćivanje naknade londonskim crnim taksijima, koja odgovara ekonomskoj vrijednosti njihova prava pristupa autobusnim trakovima, moglo ugroziti, barem djelomično, ostvarenje tog cilja jer bi neke londonske crne taksije moglo odvratiti od korištenja navedenih trakova.

               52

               Nadalje, s obzirom na karakteristike londonskih crnih taksija i u skladu s onim što je navedeno u točkama 4. i 11. ove presude, nadležna nacionalna tijela bi razumno mogla smatrati da bi pristup tih taksija autobusnim trakovima mogao pogodovati učinkovitosti londonskog cestovnog sustava i da bi slijedom toga kriterij dodjele predmetnog prava, odnosno pružanja usluga taksija u Londonu, mogao omogućiti ispunjenje predviđenog cilja.

               53

               Vezano uz prethodna razmatranja, također je važno utvrditi primjenjuje li se na gospodarske subjekte kriterij dodjele prava pristupa, koji donosi nadležno tijelo, bez diskriminacije. Kako je međutim utvrdio nezavisni odvjetnik u točki 35. svog mišljenja, to se ispitivanje u biti podudara s utvrđenjem donosi li politika autobusnih trakova londonskim crnim taksijima selektivnu gospodarsku prednost. Slijedom toga, ovo pitanje valja raspraviti u okviru utvrđivanja postojanja takve prednosti.

               54

               U tom pogledu potrebno je podsjetiti da članak 107. stavak 1. UFEU‑a zabranjuje potpore koje „stavljaju određene poduzetnike ili određene proizvodnje u povlašten položaj“, odnosno selektivne potpore (presuda Mediaset/Komisija, C‑403/10 P, EU:C:2011:533, t. 36.).

               55

               S tim u svezi, iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da članak 107. stavak 1. UFEU‑a zahtijeva da se utvrdi stavlja li neka nacionalna mjera, u okviru određenog pravnog sustava, „određene poduzetnike ili proizvodnju određene robe u povoljniji položaj“, u usporedbi s drugima koji se nalaze, glede cilja koji se želi postići tom mjerom, u usporedivom činjeničnom i pravnom položaju (presuda Mediaset/Komisija, EU:C:2011:533, t. 36.).

               56

               Pitanjem 2(b) sud koji je uputio zahtjev u biti poziva Sud da ocijeni, radi utvrđivanja možebitnog selektivnog karaktera dodijeljene prednosti, uvodi li predmetna mjera razlikovanje subjekata koji se u odnosu na namjeravani cilj nalaze u usporedivoj činjeničnoj i pravnoj situaciji.

               57

               U tom pogledu valja naglasiti da je pitanje utvrđenja odnosnih položaja londonskih crnih taksija i VPN‑ova, kao i ocjene možebitne usporedivosti tih položaja, u nadležnosti suda koji je uputio zahtjev koji jedini ima na raspolaganju sve mjerodavne činjenične i pravne elemente.

               58

               Usprkos tome, Sud može, na temelju elemenata koji se nalaze u spisu kojim raspolaže, sudu koji je uputio zahtjev dati korisne naputke koji mu mogu poslužiti prilikom njegova obveznog donošenja ocjene.

               59

               U vezi s time treba najprije navesti da se utvrđivanje činjenične i pravne situacije londonskih crnih taksija i VPN‑ova ne može ograničiti na situaciju koja prevladava u segmentu tržišta u kojem se te dvije kategorije prijevoznika putnika izravno takmiče, odnosno u segmentu prethodnih rezervacija. Naime, nije moguće ozbiljno dvojiti mogu li sve vožnje koje izvrše londonski crni taksiji i VPN‑ovi u svojoj ukupnosti utjecati na sigurnost i učinkovitost prometnog sustava na svim cestama londonskog prometnog sustava.

               60

               S druge strane valja voditi računa o tome da temeljem svog pravnog statusa samo londonski crni taksiji mogu nuditi svoje usluge, da podliježu obvezi uzimanja putnika, da moraju biti prepoznatljivi i osposobljeni prevoziti osobe u invalidskim kolicima i da njihovi vozači moraju obračunavati svoje usluge pomoću taksimetra te osobito dobro poznavati grad London.

               61

               Slijedi da se londonski crni taksiji i VPN‑ovi nalaze u dovoljno različitim činjeničnim i pravnim položajima da je moguće ustvrditi da oni nisu usporedivi i da stoga politika autobusnih trakova londonskim crnim taksijima ne donosi selektivnu gospodarsku prednost.

               62

               Pod ovim okolnostima nema potrebe odgovoriti na pitanje 2(c).

               63

               S obzirom na sva prethodna razmatranja, na prvo i drugo pitanje valja odgovoriti da se ne čini da je odobrenje dano londonskim taksijima, s ciljem stvaranja sigurnog i učinkovitog prometnog sustava, da se kreću autobusnim trakovima na javnim cestama tijekom sati kad se na tim trakovima primjenjuju prometna ograničenja, uz zabranu VPN‑ovima da se kreću tim trakovima osim kada uzimaju i ostavljaju putnike koji su ih naručili, takvo da uključuje korištenje državnih sredstava, kao ni da donosi selektivnu gospodarsku prednost tim taksijima u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a, što je na sudu koji je uputio zahtjev da utvrdi.

         Treće pitanje

               64

               Svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita može li davanje odobrenja londonskim crnim taksijima da se kreću autobusnim trakovima tijekom sati kad se na tim trakovima primjenjuju prometna ograničenja, uz zabranu VPN‑ovima da se kreću tim trakovima osim kada uzimaju i ostavljaju putnike koji su ih unaprijed naručili, utjecati na trgovinu između država članica u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a.

               65

               Treba podsjetiti da, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda i u svrhu kvalificiranja nacionalne mjere kao državne potpore, nije potrebno utvrditi stvarni utjecaj predmetne potpore na trgovinu između država članica i stvarno narušavanje tržišnog natjecanja, već samo ispitati može li ta potpora utjecati na trgovinu i narušiti tržišno natjecanje (presuda Libert i dr., C‑197/11 i C‑203/11, EU:C:2013:288, t. 76. i navedena sudska praksa).

               66

               Osobito se smatra, kada potpora koju država članica dodijeli jača položaj poduzetnika u odnosu na ostale poduzetnike konkurente u trgovini unutar Zajednice, da ta potpora utječe na potonje (vidjeti, u tom smislu, presudu Libert i dr., EU:C:2013:288, t. 77. i navedenu sudsku praksu).

               67

               U tom pogledu nije potrebno da poduzetnik koji je korisnik potpore sam sudjeluje u trgovini unutar Zajednice. Kada država članica poduzetnicima dodijeli potporu, unutarnja aktivnost se može zadržati ili povećati, uz posljedicu da mogućnosti ulaska poduzeća osnovanih u drugim državama članicama na tržište te države budu smanjene (vidjeti, u tom smislu, presudu Libert i dr., EU:C:2013:288, t. 78. i navedenu sudsku praksu).

               68

               Nadalje, prema sudskoj praksi Suda, ne postoji donja granica ili postotak ispod čije bi se razine moglo smatrati da trgovina između država članica nije pogođena. Naime, relativno skromna potpora ili relativno mala veličina poduzeća korisnika potpore ne isključuje a priori mogućnost da trgovina između država članica bude pogođena (presuda Altmark Trans i Regierungspräsidium Magdeburg, C‑280/00, EU:C:2003:415, t. 81.).

               69

               Slijedom toga uvjet u skladu s kojim potpora mora biti takva da utječe na trgovinu između država članica ne ovisi o lokalnom ili regionalnom karakteru pruženih usluga prijevoza ili o važnosti navedenog područja djelatnosti (Altmark Trans i Regierungspräsidium Magdeburg, EU:C:2003:415, t. 82.).

               70

               U glavnom postupku valja osobito utvrditi da nije isključeno da politika autobusnih trakova rezultira manjom atraktivnošću pružanja VPN usluga u Londonu, čime su mogućnosti ulaska poduzeća osnovanih u drugim državama članicama na to tržište smanjene, što mora provjeriti sud koji je podnio zahtjev.

               71

               Slijedi da je odgovor na treće pitanje da nije isključeno, a na sudu koji je uputio zahtjev je da utvrdi, da činjenica dopuštanja londonskim crnim taksijima da se kreću autobusnim trakovima na javnim cestama tijekom sati kad se na tim trakovima primjenjuju prometna ograničenja, uz zabranu VPN‑ovima da se kreću tim trakovima osim kada uzimaju i ostavljaju putnike koji su ih prethodno naručili, može utjecati na trgovinu između država članica u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a.

         Troškovi

               72

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (drugo vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Ne čini se da činjenica, da je londonskim crnim taksijima odobreno radi uspostavljanja sigurnog i učinkovitog sustava kretati se autobusnim trakovima na javnim cestama, tijekom sati kad se na tim trakovima primjenjuju prometna ograničenja, uz zabranu VPN‑ovima da se tim trakovima kreću osim kada uzimaju i ostavljaju putnike koji su ih prethodno naručili, uključuje korištenje državnih sredstava ili dodjelu selektivne gospodarske prednosti tim taksijima u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a, što je na sudu koji je uputio zahtjev da utvrdi.

                           2.

                           Nije moguće isključiti, a na sudu koji je uputio zahtjev je da utvrdi, da činjenica, da je londonskim crnim taksijima odobreno kretati se autobusnim trakovima na javnim cestama tijekom sati kad se na tim trakovima primjenjuju prometna ograničenja, uz zabranu VPN‑ovima da se istima kreću osim kada uzimaju i ostavljaju putnike koji su ih prethodno naručili, može utjecati na trgovinu između država članica u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: engleski


title: Presuda Suda (prvo vijeće) od 24. lipnja 2015.#Kraljevina Španjolska protiv Europske komisije.#Žalba – Europski fond za regionalni razvoj (ERDF) – Smanjenje financijske potpore – Metoda izračuna na osnovi ekstrapolacije – Postupak donošenja odluke Europske komisije – Nepoštovanje roka – Posljedice.#Predmet C-263/13 P.

text:
         PRESUDA SUDA (prvo vijeće)
      24. lipnja 2015. (
            *1
         )
      „Žalba — Europski fond za regionalni razvoj (EFRR) — Smanjenje financijske potpore — Metoda izračuna na osnovi ekstrapolacije — Postupak donošenja odluke Europske komisije — Nepoštovanje roka — Posljedice“
      U predmetu C‑263/13 P,
      povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije podnesene 14. svibnja 2013.,

         Kraljevina Španjolska, koju zastupa A. Rubio González, u svojstvu agenta,
      žalitelj,
      druga strana u postupku je:

         Europska komisija, koju zastupaju J. Baquero Cruz i A. Steiblytė, u svojstvu agenata, s izabranom adresom za dostavu u Luxembourgu,
      tuženik u prvostupanjskom postupku,
      SUD (prvo vijeće),
      u sastavu: A. Tizzano, predsjednik vijeća, S. Rodin, A. Borg Barthet, M. Berger i F. Biltgen (izvjestitelj), suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Szpunar,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez njegovog mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Svojom žalbom Kraljevina Španjolska zahtijeva da se ukine presuda Općeg suda Europske unije Španjolska/Komisija (T‑65/10, T‑113/10 i T‑138/10, EU:T:2013:93, u daljnjem tekstu: pobijana presuda) kojom je odbijena tužba za poništenje odluka Komisije C(2009) 9270 od 30. studenoga 2009., C(2009) 10678 od 23. prosinca 2009. i C(2010) 337 od 28. siječnja 2010. (u daljnjem tekstu zajedno: sporne odluke) o smanjenju potpore za Europski fond za regionalni razvoj (u daljnjem tekstu: EFRR), koja je dodijeljena na temelju operativnog programa „Andaluzija“ koji potpada pod cilj br. 1 (1994.‑1999.) primjenom Odluke Komisije C(94) 3456 od 9. prosinca 1994., na temelju operativnog programa „Baskija“ koji potpada pod cilj br. 2 (1997.‑1999.) primjenom Odluke Komisije C(1998) 121 od 5. veljače 1998. i na temelju operativnog programa „Zajednica Valencija“ koji potpada pod cilj br. 1 (1994.‑1999.) primjenom Odluke Komisije C(1994) 3043/6 od 25. studenoga 1994.

         Pravni okvir

               2

               Na temelju članka 1. stavka 2. Uredbe Vijeća (EZ, Euroatom) br. 2988/95 od 18. prosinca 1995. o zaštiti financijskih interesa Europskih zajednica (SL L 312, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 5.), „[n]epravilnost znači povreda odredaba prava Zajednice koja proizlazi iz učinjene ili propuštene radnje od strane gospodarskog subjekta, a što je dovelo ili je moglo dovesti u pitanje opći proračun Zajednica ili proračune kojima Zajednice upravljaju, bilo smanjenjem ili gubitkom prihoda iz vlastitih sredstava prikupljenih izravno u ime Zajednica, ili neopravdanim izdacima“.

               3

               U članku 3. stavku 1. prvom podstavku te uredbe propisano je:
               „Rok zastare za pokretanje postupka je četiri godine od dana kada je počinjena nepravilnost iz članka 1. stavka 1. Međutim, sektorskim pravilima mogu se odrediti i kraći rokovi, ali ne mogu biti kraći od tri godine.“

               4

               EFRR je osnovan Uredbom Vijeća (EEZ) br. 724/75 od 18. ožujka 1975. (SL L 73, str. 1. i ispravak SL L 110, str. 44.) koja je izmijenjena u više navrata te zamijenjena, počevši od 1. siječnja 1985., Uredbom Vijeća (EEZ) br. 1787/84 od 19. lipnja 1984. o Europskom fondu za regionalni razvoj (SL L 169, str. 1.).

               5

               Tijekom 1988. sustav strukturnih fondova je reformiran Uredbom Vijeća (EEZ) br. 2052/88 od 24. lipnja 1988. o zadaćama strukturnih fondova i njihovoj učinkovitosti i o koordinaciji aktivnosti među njima i njihovih aktivnosti s aktivnostima Europske investicijske banke i drugih postojećih financijskih instrumenata (SL L 185, str. 9.).

               6

               Nakon njezina stupanja na snagu 1. siječnja 1989. Vijeće je moralo, na temelju prijedloga Komisije Europskih zajednica, preispitati Uredbu br. 2052/88 u roku koji je isticao 31. prosinca 1993.

               7

               Ta je uredba također izmijenjena Uredbom Vijeća (EEZ) br. 2081/93 od 20. srpnja 1993. (SL L 193, str. 5.) koju je trebalo preispitati do 31. prosinca 1999.

               8

               Te uredbe kojima su osnovani strukturni fondovi [Europski fond za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), Komponenta za „smjernice“, Europski socijalni fond (ESF) i EFRR], kojima se žele otkloniti glavne regionalne neuravnoteženosti u Europskoj uniji, osobito promičući razvoj i strukturnu prilagodbu (cilj br. 1) i preobrazbom regija, pograničnih regija ili dijelova regija (uključujući područja iz kojih dolazi radna snaga i gradske zajednice) koje su znatno zahvaćene padom industrijske proizvodnje (cilj br. 2).

               9

               U članku 7. stavku 1. Uredbe br. 2052/88, kako je izmijenjena Uredbom br. 2081/93, naslovljenom „Sukladnost i kontrola“, predviđeno je:
               „Aktivnosti koje se financiraju sredstvima strukturnih fondova, sredstvima [Europske investicijske banke (EIB)] ili u okviru drugog postojećeg financijskog instrumenta moraju biti u skladu s odredbama Ugovorâ, aktima koji su na temelju njih doneseni i s politikama Zajednice, uključujući one koje se odnose na pravila o tržišnom natjecanju, provedbu postupaka javne nabave i zaštitu okoliša, te u skladu s primjenom načela jednakih mogućnosti za muškarce i žene.“ [neslužbeni prijevod]

               10

               U Uredbi Vijeća (EEZ) br. 4253/88 od 19. prosinca 1988. o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe (EEZ) br. 2052/88 u pogledu koordiniranja aktivnosti različitih strukturnih fondova među njima samima te s projektima Europske investicijske banke i drugih postojećih financijskih instrumenata (SL L 374, str. 1.), kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EEZ) br. 2082/93 od 20. srpnja 1993. (SL L 193, str. 20.), u njezinom članku 23. naslovljenom „Financijska kontrola“ propisano je:
               „1.   Kako bi se osigurao uspjeh aktivnosti koje provode javni ili privatni promotori, države članice poduzimaju prilikom izvođenja aktivnosti potrebne mjere za:

                        —

                        redovitu provjeru da su aktivnosti koje financira Zajednica pravilno provedene,

                        —

                        sprječavanje i istraživanje nepravilnosti,

                        —

                        povrat sredstava koja su izgubljena kao posljedica zlouporabe ili nepažnje. Osim ako država članica i/ili posrednik i/ili promotor dostave dokaz o tome da ih se može osloboditi od odgovornosti za zlouporabu ili nepažnju, država članica je podredno odgovorna za povrat nepropisno isplaćenih iznosa. [...]

                  Države članice izvješćuju Komisiju o poduzetim mjerama u odnosu na to i, posebno, dostavljaju Komisiji opis sustava kontrole i upravljanja koja su uspostavljena kako bi se osigurala učinkovita provedba aktivnosti. One redovito izvješćuju Komisiju o tijeku upravnih i sudskih postupaka.
               [...]
               2.   Bez utjecaja na kontrole koje provodi država članica sukladno nacionalnim zakonima i drugim propisima te bez utjecaja na odredbe članka 206. Ugovora [o EEZ‑u] i na sve inspekcije provedene na temelju članka 209. točke (c) Ugovora, dužnosnici i službenici Komisije mogu izvršiti na licu mjesta, osobito uzorkovanjem, kontrolu aktivnosti koje su financirane iz strukturnih fondova te sustava upravljanja i kontrole.
               [...]
               3.   U razdoblju od tri godine od posljednjeg plaćanja koje se odnosi na aktivnost odgovorno tijelo dužno je staviti Komisiji na raspolaganje svu dokumentaciju koja se odnosi na troškove i kontrolu aktivnosti.“ [neslužbeni prijevod]

               11

               U članku 24. Uredbe br. 4253/88 naslovljenom „Smanjenje, privremeno obustavljanje i prekid potpore“ propisano je:
               „1.   Ako provedba aktivnosti ili mjere ne opravdava ni dio ni cijeli iznos za nju dodijeljene financijske potpore, Komisija će u suradnji s državom članicom na odgovarajući način ispitati slučaj tako što će zatražiti od države članice ili tijela koje je ona imenovala za provedbu aktivnosti da u određenom roku dostavi svoja očitovanja.
               2.   Nakon te provjere Komisija može smanjiti ili privremeno obustaviti potporu za predmetnu aktivnost ili mjeru ako se prilikom ispitivanja potvrdi nepravilnost ili ako je došlo do značajne promjene koja utječe na narav ili uvjete provedbe projekta ili mjere za koju nije bilo zatraženo odobrenje Komisije.
               [...]“ [neslužbeni prijevod]

               12

               Sukladno članku 11. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 4254/88 od 19. prosinca 1988., kojom se mijenja Uredba br. 4254/88 o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe (EEZ) br. 2052/88 u vezi s Europskim fondom za regionalni razvoj (SL L 374., str. 15.), kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EEZ) br. 2083/93 od20. srpnja 1993. (SL L 193., str. 34.), naslovljenom „Kontrola sukladnosti“, „[u] opravdanim slučajevima te u postupku koji je svojstven određenoj politici države članice Komisiji dostavljaju dokaze o poštovanju članka 7. stavka 1. Uredbe [...] br. 2052/88“ [neslužbeni prijevod].

               13

               Nakon što je zatražila mišljenje od savjetodavnog odbora za razvoj i preobrazbu regija kao i od odbora predviđenog u članku 147. Ugovora o EZ‑a te upućujući na članak 23. Uredbe br. 4253/88 Komisija je donijela više provedbenih uredbi među kojima je i Uredba (EZ) br. 2064/97 od 15. listopada 1997. o uspostavi detaljnih pravila o primjeni Uredbe br. 4253/88 u vezi s financijskom kontrolom koju države članice provode s obzirom na poslovne aktivnosti koje se sufinanciraju iz strukturnih fondova (SL L 290, str. 1.).

               14

               U članku 8. Uredbe br. 2064/97 predviđeno je:
               „1.   Najkasnije prilikom podnošenja zahtjeva za konačno plaćanje i kod dostave konačne potvrde o troškovima za svaki oblik potpore država članica dostavlja Komisiji izjavu koju sastavlja [...] osoba ili služba koja je u svom radu neovisna o službi koja je odgovorna za provedbu. U izjavi se izlaže sažetak nalaza kontrole koje su provedene prethodnih godina te ocjena o valjanosti zahtjeva za konačno plaćanje kao i o zakonitosti i pravilnosti aktivnosti na koje se odnosi konačna potvrda o troškovima.
               2.   U izjavi iz stavka 1. navode se veći nedostaci u odnosu na upravljanje i kontrolu te češće ponavljanje utvrđenih nepravilnosti ako ti nedostaci i nepravilnosti onemogućuju izricanje pozitivne ocjene o valjanosti zahtjeva za konačno plaćanje i konačna potvrda o rashodima. Izjava mora također, u tim okolnostima, sadržavati ocjenu težine problema i procjenu njegove financijske posljedice.
               U takvom slučaju Komisija može provesti dodatnu kontrolu s ciljem da utvrdi nepravilnosti i da osigura njihovo ispravljanje u određenom roku.“ [neslužbeni prijevod]

               15

               Dana 15. listopada 1997. Komisija je također donijela, u okviru primjene članka 24. Uredbe br. 4253/88, unutarnje upute koje se odnose na neto financijske ispravke. U točkama 5. i 6. navedenih unutarnjih uputa Komisija je navela da je, kao iznimku od pravila prema kojemu se svi neto financijski ispravci odnose na jednu ili više utvrđenih nepravilnosti, financijski ispravak u višem iznosu predviđen u slučaju kada Komisija opravdano smatra da je nepravilnost sustavna i da stoga odražava sustavnu nedostatnost u upravljanju, kontroli ili reviziji koju je moguće pronaći u čitavom nizu sličnih slučajeva. Kako bi izvršila takav financijski ispravak Komisija provodi ekstrapolaciju, odnosno vodi računa o razini i posebnostima upravne strukture koja je sudjelovala u tom propustu kao i o vjerojatnom opsegu zlouporabe.

               16

               Uredba br. 2052/88 i Uredba br. 4253/88, sa svim izmjenama, stavljene su izvan snage, s učinkom od 1. siječnja 2000., Uredbom Vijeća (EZ) br. 1260/1999 od 21. lipnja 1999. o utvrđivanju općih odredaba o strukturnim fondovima (SL L 161, str. 1.).

               17

               Sukladno njezinom članku 2. stavku 1., Uredba br. 1260/1999 primjenjuje se na EFRR, ESF i EFSJP, Komponentu za “smjernice“, kao i na Financijski instrument za upravljanje ribarstvom (FIFG).

               18

               Na temelju članka 39. te uredbe, naslovljenog „Financijski ispravci“:
               „1.   Države članice su te koje su u prvom redu odgovorne za istraživanje nepravilnosti i djelovanje kad je utvrđena veća izmjena koja utječe na narav ili uvjete provedbe ili nadzora potpore te za izvršavanje potrebnih financijskih ispravaka.
               Države članice provode potrebne financijske ispravke u vezi s pojedinim ili sustavnim nepravilnostima. Obavljeni ispravci države članice sastoje se od ukidanja svih ili dijela doprinosa Zajednice. Država članica može fondove Zajednice oslobođene na ovaj način ponovno koristiti za odnosnu potporu, u skladu s postupcima koji će se definirati temeljem članka 53. stavka 2.
               2.   Ako Komisija nakon potrebnih provedenih provjera zaključi:a)

                        da

                        država članica ne postupa sukladno obvezama koje je dužna izvršiti sukladno stavku 1.
                        ilib)

                        da

                        dio ili cijela intervencija ne opravdava djelomični ili potpuni doprinos na teret fondova
                        ilic)

                        da

                        postoje teški nedostaci u sustavu upravljanja ili kontrole koji mogu dovesti do sustavne nepravilnosti,

                  Komisija obustavlja odnosna privremena plaćanja i traži od države članice, uz navođenje svojih razloga, da dostavi svoja očitovanja i, ako je to slučaj, da u određenom roku izvrši eventualne ispravke.
               Ako država članica ospori primjedbe Komisije, Komisija je poziva na saslušanje tijekom kojega obje stranke nastoje doći, u duhu suradnje koja se temelji na partnerstvu, do sporazuma o primjedbama i zaključcima koji iz njih proizlaze.
               3.   Nakon isteka roka koji je Komisija odredila, ona može, ako ne bude postignut sporazum i ako država članica nije izvršila ispravke te uzimajući u obzir eventualne primjedbe države članice, u roku od tri mjeseca odlučiti:

                        a)

                        smanjiti plaćanje na račun [...]
                        ili

                        b)

                        izvršiti potrebne financijske ispravke, potpunim ili djelomičnim ukidanjem doprinosa iz Fonda dotičnoj pomoći.

                  Prilikom utvrđivanja iznosa ispravka Komisija će uzeti u obzir, sukladno načelu proporcionalnosti, narav nepravilnosti ili promjene i opseg mogućeg financijskog utjecaja utvrđenih nepravilnosti sustava upravljanja ili kontrole države članice.
               U slučaju da se ne donese odluka sukladno točkama (a) i (b), obustava privremenih plaćanja prestaje odmah.
               [...]“ [neslužbeni prijevod]

               19

               Uredba (EZ) br. 1783/1999 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. srpnja 1999. o Europskom fondu za regionalni razvoj (SL L 213, str. 1.), kojom je stavljena izvan snage Uredba br. 4254/88, ne sadržava odredbe o financijskim ispravcima.

               20

               Članak 5. Uredbe Komisije (EZ) br. 448/2001 od 2. ožujka 2001. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1260/1999 u vezi s postupkom za izradu financijskih ispravaka pomoći koja je dodijeljena iz strukturnih fondova (SL L 64, str. 13.) glasi kako slijedi:
               „1.   Rok koji je dotičnoj državi članici određen za odgovor na zahtjev iz članka 39. stavka 2. prvog podstavka Uredbe (EZ) br. 1260/1999 da podnese svoja očitovanja iznosi dva mjeseca, osim u opravdanim slučajevima kada Komisija može dopustiti produljenje roka.
               2.   Kada Komisija predloži financijski ispravak na temelju ekstrapolacije ili paušalnog iznosa, država članica provjerom predmetne dokumentacije ima mogućnost ukazati na to da je stvarni opseg nepravilnosti bio manji od onoga koji je procijenila Komisija. Država članica u dogovoru s Komisijom može ograničiti obuhvat provjere na primjereni dio ili uzorak predmetne dokumentacije. Osim u opravdanim slučajevima, dodatni rok određen za izvršenje te provjere iznosi najviše dva mjeseca nakon dvomjesečnoga razdoblja iz stavka 1. Rezultati te provjere analizirat će se prema postupku propisanom u članku 39. stavku 2. drugom podstavku Uredbe (EZ) br. 1260/1999. Komisija će uzeti u obzir sve dokaze koje u tim rokovima dostavi država članica.
               3.   Svaki put kada država članica prigovori Komisijinim navodima i kad se na temelju članka 39. stavka 2. drugog podstavka Uredbe br. 1260/1999 održi saslušanje, rok od tri mjeseca u kojem Komisija može donijeti odluku na temelju članka 39. stavka 3. navedene uredbe počinje teći od dana saslušanja.“ [neslužbeni prijevod]

               21

               Uredba br. 1260/1999, koju bi Vijeće moralo preispitati najkasnije 31. prosinca 2006., stavljena je izvan snage Uredbom Vijeća (EZ) br. 1083/2006 od 11. srpnja 2006. o utvrđivanju općih odredaba o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu i Kohezijskom fondu (SL L 210, str. 25.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 2., str. 120.), koja se primjenjuje sukladno njezinom članku 1. na navedene fondove te je bez utjecaja na posebne odredbe uredba koje uređuju svaki od tih fondova.

               22

               Uredba (EZ) br. 1080/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 5. srpnja 2006. o Europskom fondu za regionalni razvoj i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1783/1999 (SL L 210, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 2., str. 109.) ne sadržava odredbe o postupku u području financijskih ispravaka o kojima može odlučiti Komisija. Isto vrijedi i za Uredbu Komisije (EZ) br. 1828/2006 od 8. prosinca 2006. o utvrđivanju pravila za provedbu Uredbe br. 1083/2006 i Uredbe br. 1080/2006 (SL L 371, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 1., str. 94.).

               23

               Navedeni financijski ispravci uređeni su pravilima koja su zajednička za sva tri fonda i koja su sadržana u člancima 99. do 102. Uredbe br. 1083/2006.

               24

               U članku 100. potonje uredbe, naslovljenom „Postupak“, propisano je:
               „1.   Prije donošenja odluke o financijskom ispravku Komisija pokreće postupak obavješćivanjem države članice o privremenim zaključcima i zahtjevom prema državi članici da dostavi svoje komentare u roku od dva mjeseca.
               Kada Komisija predloži financijski ispravak na osnovi ekstrapolacije ili paušala, država članica ima mogućnost dokazati, provjerom predmetne dokumentacije, da je stvarni opseg nepravilnosti bio manji od procjene Komisije. U dogovoru s Komisijom država članica može ograničiti opseg navedene provjere na odgovarajući dio ili uzorak predmetne dokumentacije. Osim u propisno utemeljenim slučajevima, vrijeme dopušteno za navedenu provjeru ne može premašiti razdoblje od dva dodatna mjeseca od isteka dvomjesečnog razdoblja iz prvog podstavka.
               2.   Komisija uzima u obzir sve dokaze koje država članica dostavi u okviru vremenskih ograničenja navedenih u stavku 1.
               3.   Kada država članica ne prihvaća privremene zaključke Komisije, ona se poziva na saslušanje pred Komisijom, gdje se obje strane u suradnji koja se zasniva na partnerstvu nastoje dogovoriti o primjedbama i zaključcima.
               4.   U slučaju dogovora država članica može ponovno uporabiti predmetna sredstva Zajednice u skladu s drugim podstavkom članka 98. stavka 2.
               5.   Ako se ne postigne dogovor, Komisija donosi odluku o financijskom ispravku u roku od šest mjeseci od datuma saslušanja uzimajući u obzir sve informacije i primjedbe koje su dostavljene tijekom postupka. Ako ne dođe do saslušanja, razdoblje od šest mjeseci počinje teći dva mjeseca od datuma na koji je Komisija poslala poziv.“

               25

               U članku 108. Uredbe br. 1083/2006, naslovljenom „Stupanje na snagu“, u njegovom prvom i drugom podstavku predviđeno je:
               „Ova Uredba stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
               Odredbe utvrđene u člancima 1. do 16., 25. do 28., 32. do 40., 47. do 49., 52. do 54., 56., 58. do 62., 69. do 74., 103. do 105. i 108. primjenjuju se najkasnije od datuma stupanja na snagu ove Uredbe samo na programe za razdoblje 2007. do 2013. Ostale odredbe primjenjuju se od 1. siječnja 2007.“

               26

               Uredba br. 1083/2006 stavljena je izvan snage Uredbom (EU) br. 1303/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju zajedničkih odredbi o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu, Kohezijskom fondu, Europskom poljoprivrednom fondu za ruralni razvoj i Europskom fondu za pomorstvo i ribarstvo i o utvrđivanju općih odredbi o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu, Kohezijskom fondu i Europskom fondu za pomorstvo i ribarstvo (SL L 347, str. 320.), u čijem je članku 145. stavku 6. propisano: „[d]a bi se primijenili financijski ispravci, unutar šest mjeseci od saslušanja ili primitka dodatnih podataka Komisija putem provedbenih akata donosi odluku ako država članica nakon saslušanja pristane dostaviti dodatne podatke; [da] Komisija uzima u obzir sve podatke i primjedbe dostavljene tijekom postupka [i da a]ko ne dođe do saslušanja, razdoblje od šest mjeseci počinje teći dva mjeseca od datuma kada je Komisija poslala poziv na saslušanje“.

               27

               Sukladno članku 154. Uredbe br. 1303/2013, članak 145. te uredbe primjenjuje se s učinkom od 1. siječnja 2014.

               28

               Taj je članak 145. sastavni dio četvrtog dijela Uredbe br. 1303/2013 koja sadržava opća pravila koje se primjenjuju na EFRR, Europski socijalni fond, Kohezijski fond i Europski fond za pomorstvo i ribarstvo u odnosu na upravljanje i kontrolu, financijsko upravljanje, računovodstvenu dokumentaciju i financijske ispravke.

               29

               Ni Uredba (EU) br. 1301/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o Europskom fondu za regionalni razvoj i o posebnim odredbama o cilju „Ulaganje za rast i radna mjesta” te stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1080/2006 (SL L 347, str. 289.), ni Delegirana uredba Komisije (EU) br. 480/2014 оd 3. ožujka 2014. o dopuni Uredbe (EU) br. 1303/2013 (SL L 138, str. 5.), ne sadrže odredbe kojima se uređuje postupak u području financijskih ispravaka o kojima Komisija može donijeti odluku.

         Okolnosti spora i sporne odluke

               30

               Činjenice iz kojih je proizašao ovaj spor, koje su izložene u točkama 1. do 9. pobijane presude, mogu se sažeti kako slijedi.

               31

               Odlukama C(94) 3456 od 9. prosinca 1994., C(98) 121 od 5. veljače 1998. i C(1994) 3043/6 od 25. studenoga 1994. Komisija je odobrila operativne programe „Andaluzija“, koji potpada pod cilj br. 1 (1994.‑1999.), „Baskija“, koji potpada pod cilj br. 2 (1997.‑1999.), i „Zajednica Valencija“, koji potpada pod cilj br. 1 (1994.‑1999.).

               32

               Prilikom revizije zatvaranja tih programa Komisija je odabrala neke projekte radi kontrole. Iz ispitivanja tih uzoraka proizašle su brojne nepravilnosti, od kojih su se neke ponavljale, a sastojale su se uglavnom u povredi normi Unije u području javne nabave i pravila koja se primjenjuju u okviru strukturnih fondova. Te je nepravilnosti Komisija ocijenila sustavnima.

               33

               Nakon više komunikacija između Komisije i španjolskih tijela ta je institucija odlučila smanjiti potporu EFRR‑a koja je dodijeljena za svaki od navedenih operativnih programa tako što je iz potonjih ekstrapolirala sustavne pogreške koje je utvrdila prilikom ispitivanja uzoraka.

               34

               Posebno je u okviru revizije zatvaranja operativnog programa „Andaluzija“ Komisija odabrala slučajni uzorak od 37 projekata od njih ukupno 5319 u iznosu od 870.341.396 eura, odnosno 16,69% konačnog iznosa prijavljenih troškova, na temelju uzorkovanja po novčanoj jedinici i uz pomoć programa Audit Command Language, računalnog alata za reviziju. Nalazi te revizije dostavljeni su španjolskim tijelima u izvješćima od 19. listopada 2004. i 10. travnja 2006. Nakon više razmjena očitovanja i informacija između Komisije i španjolskih tijela, 2. i 3. srpnja 2008. održano je saslušanje u Bruxellesu (Belgija). Na saslušanju su španjolska tijela pozvana da dostave dodatne informacije o dopuštenosti predmetnih operacija u roku od tri tjedna. Te su dodatne informacije dostavljene dopisima od 22. srpnja i 5. kolovoza 2008. Komisija je uputila svoje konačne zaključke španjolskim tijelima dopisom od 19. ožujka 2009. Ona su odgovorila dopisom od 21. travnja 2009.

               35

               Odlukom C(2009) 9270 od 30. studenoga 2009. Komisija je smanjila za 219.334.437,31 eura potporu EFRR‑a koja je dodijeljena u iznosu 3.323.249.050,16 eura na temelju operativnog programa „Andaluzija“. To smanjenje odgovara ekstrapolaciji nepravilnosti koje je Komisija ocijenila sustavnima u odnosu na cijeli operativni program.

               36

               U okviru revizije zatvaranja operativnog programa „Baskija“ Komisija je odabrala slučajni uzorak od 37 projekata od ukupno 3348 u iznosu od 266.765.981 eura, što je odgovaralo 36,98% prijavljenih konačnih troškova, tako što je primijenila istu metodu kojom se koristila i za operativni program „Andaluzija“. Rezultati i nalazi te revizije dostavljeni su španjolskim tijelima u izvješćima od 17. kolovoza 2005. i 24. rujna 2007. Nakon više razmjena očitovanja i informacija, 22. i 23. siječnja 2009. održano je saslušanje u Bruxellesu (Belgija). Na saslušanju su španjolska tijela pozvana da dostave informacije o dopuštenosti predmetnih operacija u roku od tri tjedna. Te dopunske informacije dostavljene su dopisom od 16. veljače 2009. i elektroničkom poštom od 10., 23. i 24. veljače 2009. Komisija je uputila svoje konačne nalaze španjolskim tijelima dopisom od 29. srpnja 2009. Ona su odgovorila dopisom od 15. rujna 2009.

               37

               Odlukom C(2009) 10678 od 23. prosinca 2009. Komisija je smanjila za 27.884.692,27 eura potporu EFRR‑a koja je dodijeljena u iznosu od 301.152.434 eura na temelju operativnog programa „Baskija“. To smanjenje odgovara ekstrapolaciji nepravilnosti koje je Komisija ocijenila sustavnima u odnosu na cijeli operativni program.

               38

               U okviru revizije zatvaranja operativnog programa „Zajednica Valencija“ Komisija je odabrala slučajni uzorak od 38 projekata od njih 7862 u iznosu od 607.075.404,63 eura, što je odgovaralo 28,72% prijavljenih konačnih troškova, tako što je primijenila istu metodu kojom se koristila i za druga dva operativna programa. Rezultati i nalazi te revizije dostavljeni su španjolskim tijelima izvješćima od 10. lipnja 2004. i 10. travnja 2006. Nakon više razmjena očitovanja i informacija između Komisije i španjolskih tijela, 4. i 5. studenoga 2008. održano je saslušanje u Bruxellesu (Belgija). Na saslušanju su španjolska tijela pozvana da dostave dopunske informacije o dopuštenosti predmetnih operacija u roku od tri tjedna. Te su informacije dostavljene dopisom od 24. studenoga 2008. Komisija je uputila svoje konačne nalaze španjolskim tijelima dopisom od 29. svibnja 2009. Ona su odgovorila dopisom od 3. srpnja 2009. i elektroničkom poštom od 7. srpnja 2009.

               39

               Odlukom C(2010) 337 od 28. siječnja 2010. Komisija je smanjila za 115.612.377,25 eura potporu EFRR‑a koja je dodijeljena u iznosu od 1.298.056.426,49 eura na temelju operativnog programa „Zajednica Valencija“. To smanjenje odgovara ekstrapolaciji nepravilnosti koje je Komisija ocijenila sustavnima u odnosu na cjelokupni operativni program.

         Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda

               40

               Tužbama podnesenima tajništvu Općeg suda 11. veljače 2010. (predmet T‑65/10), 8. ožujka 2010. (predmet T‑113/10) i 24. ožujka 2010. (predmet T‑138/10) Kraljevina Španjolska pokrenula je postupak za poništenje spornih odluka.

               41

               Rješenjem predsjednika sedmog vijeća Općeg suda od 26. travnja 2010. ta su tri predmeta spojena u svrhu pisanog i usmenog postupka kao i presude.

               42

               U potporu tim tužbama Kraljevina Španjolska istaknula je četiri tužbena razloga. Prvi se temeljio na povredi članka 24. Uredbe br. 4253/88, na tome da Komisija nije mogla ekstrapolacijom doći do financijskih ispravaka koji su bili predviđeni tom odredbom. Drugi tužbeni razlog, koji je istaknut podredno, temeljio se na povredi članka 24. Uredbe br. 4253/88 i članka 4. stavka 3. UEU‑a, na tome da nije utvrđen nedostatak sustava upravljanja, kontrole ili revizije u odnosu na predmetna izmijenjena tržišta. Treći tužbeni razlog, koji je također istaknut kao podredni, temeljio se na povredi članka 24. Uredbe br. 4253/88, na tome da uzorci projekata kojima se Komisija koristila za financijske ispravke ekstrapolacijom nisu bili reprezentativni u odnosu na predmetne operativne programe. Četvrti tužbeni razlog temeljio se na povredi članka 3. stavka 1. prvog podstavka Uredbe br. 2988/95 i načela poštovanja razumnog roka, na tome da je Komisija prekoračila rok koji se zahtijeva za provođenje financijskih ispravaka o kojima je riječ.

               43

               Pobijanom presudom Opći je sud odbio redom četvrti, prvi, drugi i treći tužbeni razlog te, stoga, navedenu tužbu u cijelosti.

         Zahtjevi stranaka

               44

               U svojoj žalbi Kraljevina Španjolska od Suda zahtijeva da:

                        —

                        ukine pobijanu presudu,

                        —

                        konačno odluči o sporu i poništi sporne odluke, i

                        —

                        naloži Komisiji snošenje troškova.

               45

               Komisija od Suda zahtijeva da:

                        —

                        odbije žalbu i

                        —

                        naloži Kraljevini Španjolskoj snošenje troškova.

         Žalba

         Navodi stranaka

               46

               U potporu svojoj žalbi Kraljevina Španjolska ističe dva žalbena razloga. Prvi se temelji na pogrešci koja se tiče prava koju je Opći sud počinio smatrajući da članak 24. stavak 2 Uredbe br. 4253/88 predstavlja pravnu osnovu koja omogućuje Komisiji da donese financijske ispravke koji se temelje na ekstrapolaciji. Svojim drugim žalbenim razlogom Kraljevina Španjolska prigovara Općem sudu da je počinio pogreške koje se tiču prava u odnosu na kontrolu pouzdanosti, usklađenosti i relevantnosti te primjerenosti ekstrapolacije koju je Komisija primijenila u konkretnom slučaju, pri čemu je, kao prvo, preuzeta skupina podataka za uzorkovanje utvrđena na temelju prijavljenih troškova, a ne na temelju odobrene potpore, kao drugo, troškovi koji nisu bili sufinancirani i koje je ta država članica povukla uzeti su u obzir u tom kontekstu, kao treće, odlika uzorka koji je Komisija preuzela je nedostatak homogenosti i, kao četvrto, navedeni uzorak nema dovoljan stupanj pouzdanosti.

               47

               Komisija u bitnom smatra da prvi žalbeni razlog valja proglasiti neosnovanim. U drugom žalbenom razlogu ističu se činjenična pitanja pa bi ga stoga trebalo odbaciti kao nedopušten ili, u svakom slučaju, odbiti kao neosnovan.

         Ocjena Suda

               48

               Kako bi se donijela odluka o ovoj žalbi valja najprije navesti da je pobijanom odlukom Opći sud odlučio o tužbi za poništenje koju je podnijela Kraljevina Španjolska tako što ju je odbio nakon što je utvrdio neosnovanost četvrtog tužbenog razloga koji je ta država članica istaknula u potporu svojoj tužbi.

               49

               Posebno je Opći sud najprije ispitao četvrti tužbeni razlog koji se sadržajno temeljio na tome da je sporne odluke Komisija donijela u rokovima koji se ne mogu smatrati razumnima. Međutim, Opći je sud, u točki 56. pobijane presude, odbio taj tužbeni razlog kao neosnovan. Time je Opći sud priznao formalnu valjanost spornih odluka.

               50

               Međutim, u odnosu na razloge koji su izloženi u točkama 56. do 89. i 93. i 94. iz presuda Španjolska/Komisija (C‑192/13 P, EU:C:2014:2156) i Španjolska/Komisija (C‑197/13 P, EU:C:2014:2157) proizlazi da Komisija od 2000. mora pri donošenju odluke o financijskom ispravku poštovati određeni rok i da se trajanje tog roka mijenja ovisno o propisima koji se primjenjuju.

               51

               Sud smatra da prema sadašnjem stanju prava Unije ne postoji nijedan element koji bi mogao dovesti u pitanje tu sudsku praksu te da je ona primjenjiva na konkretan predmet.

               52

               Stoga, sukladno članku 100. stavku 5. Uredbe br. 1083/2006, Komisija donosi odluku o financijskom ispravku u roku od šest mjeseci od datuma saslušanja, a ako ne dođe do saslušanja, razdoblje od šest mjeseci počinje teći dva mjeseca od datuma na koji je Komisija poslala poziv.

               53

               Iz članka 108. drugog podstavka Uredbe br. 1083/2006 proizlazi da se navedeni članak 100. primjenjuje počevši od 1. siječnja 2007., uključujući i u odnosu na programe koji prethode razdoblju 2007.‑2013.

               54

               U konkretnom slučaju su se saslušanja Kraljevine Španjolske održala 2. i 3. srpnja 2008. za operativni program „Andaluzija“, 22. i 23. siječnja 2009. za operativni program „Baskija“ te 4. i 5. studenoga 2008. za operativni program „Zajednica Valencija“. S druge strane, Komisija je sporne odluke koje se odnose na navedene programe donijela tek 30. studenoga 2009., 23. prosinca 2009. i 28. siječnja 2010.

               55

               Slijedom toga Komisija nije u konkretnom slučaju poštovala rok od šest mjeseci koji je propisan u članku 100. stavku 5. Uredbe br. 1083/2006.

               56

               Nadalje, iz sudske prakse Suda proizlazi da, s jedne strane, nepoštovanje pravila postupka donošenja akta koji ima negativan učinak, kao što je činjenica da Komisija spornu odluku nije donijela u roku koji je odredio zakonodavac Unije, predstavlja bitnu povredu postupka (vidjeti presude Ujedinjena Kraljevina/Vijeće, 68/86, EU:C:1988:85, t. 48. i 49., Španjolska/Komisija, C‑192/13 P, EU:C:2014:2156, t. 103. kao i Španjolska/Komisija, C‑197/13 P, EU:C:2014:2157, t. 103.), i da, s druge strane, sud Unije mora, ako prilikom ispitivanja predmetnog akta utvrdi da taj akt nije valjano usvojen, donijeti zaključak o bitnoj povredi postupka i, sukladno tome, poništiti akt koji sadržava takav nedostatak (vidjeti presude Komisija/ICI, C‑286/95 P, EU:C:2000:188, t. 51.; Komisija/Solvay, C‑287/95 P i C‑288/95 P, EU:C:2000:189, t. 55.; Španjolska/Komisija, EU:C:2014:2156, t. 103. i Španjolska/Komisija, EU:C:2014:2157. t. 103.).

               57

               U tom pogledu valja podsjetiti da sukladno stalnoj sudskoj praksi, osim u posebnim slučajevima poput osobito onih predviđenih u poslovnicima sudova Unije, potonji ne mogu svoju odluku temeljiti na razlogu pravne naravi koji je istaknut po službenoj dužnosti, čak i kada je određen propisom, ako prethodno nisu pozvali stranke da se o tom razlogu očituju (vidjeti presude Komisija/Irska i dr., C‑89/08 P, U:C:2009:742, t. 57. i OHIM/National Lottery Commission, C 530/12 P, EU:C:2014:186, t. 54.).

               58

               U vezi s pitanjem roka u kojemu mora biti donesena odluka o financijskom ispravku, valja navesti da su u postupcima u kojima su donesene presude Španjolska/Komisija (C‑192/13 P, EU:C:2014:2156) i Španjolska/Komisija (C‑197/13 P, EU:C:2014:2157), u kojima se raspravljalo o bitno istovjetnim činjeničnim i pravnim pitanjima, Kraljevina Španjolska i Komisija imale priliku raspraviti to pitanje. Nadalje, u navedenim predmetima Sud je zatražio od stranaka da se u svojim očitovanjima usredotoče na navedeno pitanje.

               59

               Štoviše, Sud je od tada tu sudsku praksu u više navrata potvrdio (vidjeti presude Španjolska/Komisija, C‑429/13 P, EU:C:2014:2310 i Španjolska/Komisija, C‑513/13 P, EU:C:2014:2412).

               60

               Iz toga slijedi da je, s jedne strane, Komisija imala u dovoljnoj mjeri priliku iznijeti, u okviru kontradiktornog postupka, svoje razloge i argumente u odnosu na doseg roka koji je propisan u članku 100. stavku 5. Uredbe br. 1083/2006 i da se, s druge strane, sudska praksa Suda o tome kako valja tumačiti tu odredbu mora smatrati ustaljenom.

               61

               Stoga valja navesti da ovaj predmet predstavlja poseban slučaj u smislu sudske prakse navedene u točki 57. ove presude te nije potrebno pozvati stranke da podnesu svoja očitovanja u odnosu na taj pravni razlog.

               62

               U tim uvjetima valja zaključiti da je Komisija donijela sporne odluke kršeći zakonski rok koji je propisan uredbom Vijeća.

               63

               Slijedom toga, time što je odbio tužbu koju je podnijela Kraljevina Španjolska, umjesto da sankcionira bitne povrede postupka kojima su zahvaćene sporne odluke, Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava.

               64

               Pobijanu presudu valja stoga ukinuti.

         O tužbama pred prvostupanjskim sudom

               65

               U skladu s člankom 61. stavkom 1. Statuta Suda Europske unije, ako je žalba osnovana, Sud ukida odluku Općeg suda. On tada može sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta.

               66

               U ovom slučaju Sud raspolaže potrebnim elementima kako bi konačno odlučio o tužbi za poništenje sporne odluke koju je Općem sudu podnijela Kraljevina Španjolska.

               67

               U tom pogledu valja navesti da se, zbog razloga koji su navedeni u točkama 50. do 63. ove presude, sporne odluke moraju poništiti zbog bitnih povreda postupka.

         Troškovi

               68

               Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika Suda, kad je žalba osnovana i Sud sâm konačno odluči u sporu, Sud odlučuje o troškovima.

               69

               U skladu s člankom 138. stavkom 1. istog Poslovnika, koji se na temelju članka 184. stavka 1. tog Poslovnika primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da je Kraljevina Španjolska uspjela u ovom postupku povodom žalbe te je prihvaćena tužba podnesena Općem sudu, valjalo je u skladu sa zahtjevom Kraljevine Španjolske naložiti Komisiji snošenje vlastitih troškova i troškova koji su nastali za tu državu članicu u prvostupanjskom postupku i u žalbenom postupku.

               Slijedom navedenoga, Sud (prvo vijeće) proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Ukida se presuda Općeg suda Europske unije Španjolska/Komisija (T‑65/10, T‑113/10 i T‑138/10, EU:T:2013:93).

                           2.

                           Poništavaju se odluke Komisije C(2009) 9270 od 30. studenoga 2009., C(2009) 10678 od 23. prosinca 2009. i C(2010) 337 od 28. siječnja 2010. o smanjenju potpore za Europski fond za regionalni razvoj (EFRR) koja je dodijeljena na temelju operativnog programa „Andaluzija“, koji potpada pod cilj br. 1 (1994.‑1999.) primjenom Odluke Komisije C(94) 3456 od 9. prosinca 1994., na temelju operativnog programa „Baskija“, koji potpada pod cilj br. 2 (1997.‑1999.) primjenom Odluke Komisije C(1998) 121 od 5. veljače 1998., i na temelju operativnog programa „Zajednica Valencija“, koji potpada pod cilj br. 1 (1994.‑1999.) primjenom Odluke Komisije C(1994) 3043/6 od 25. studenoga 1994.

                           3.

                           Nalaže se Europskoj komisiji snošenje troškova Kraljevine Španjolske i vlastitih troškova koji su nastali u prvostupanjskom i žalbenom postupku.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: španjolski


Presuda Suda od 17. listopada 1995. # Kazneni postupak protiv Peter Leifer, Reinhold Otto Krauskopf i Otto Holzer. # Zahtjev za prethodnu odluku: Landgericht Darmstadt - Njemačka. # Predmet C-83/94.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 9. prosinca 2009.#Apache Footwear Ltd i Apache II Footwear Ltd (Qingxin) protiv Vijeća Europske unije.#Damping.#Predmet T-1/07.


Presuda Prvostupanjskog suda (prvo prošireno vijeće) od 5. kolovoza 2003. # P & O European Ferries (Vizcaya), SA (T-116/01) i Diputación Foral de Vizcaya (T-118/01) protiv Komisije Europskih zajednica. # Tužba za poništenje - Obrazloženje. # Spojeni predmeti T-116/01 i T-118/01.