201807130582003622018/C 268/583642018TC26820180730HR01HRINFO_JUDICIAL20180611484811Predmet T-364/18: Tužba podnesena 11. lipnja 2018. – Arçelik protiv EUIPO-a (MicroGarden)
 ---documentbreak--- C2682018HR4810120180611HR0058481481Tužba podnesena 11. lipnja 2018. – Arçelik protiv EUIPO-a (MicroGarden)
   (Predmet T-364/18)2018/C 268/58Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelj: Arçelik AS (Istanbul, Turska) (zastupnik: A. Franke, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije MicroGarden – prijava za registraciju br. 16 971 988

      Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 4. travnja 2018. u predmetu R 163/2018-2

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            poništi pobijanu odluku;

            —

            naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi

            —

            povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

            —

            povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


201807130392004532018/C 268/363752018CJC26820180730HR01HRINFO_JUDICIAL20180607303121Predmet C-375/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. lipnja 2018. uputio Court of Appeal (Irska) – Hampshire County Council protiv C.E., N.E.
 ---documentbreak--- C2682018HR3010120180607HR0036301312Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. lipnja 2018. uputio Court of Appeal (Irska) – Hampshire County Council protiv C.E., N.E.
   (Predmet C-375/18)2018/C 268/36Jezik postupka: engleski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Court of Appeal

      Stranke glavnog postupka

      Podnositelj zahtjeva: Hampshire County Council

      Druga strana u postupku: C.E., N.E.

      Prethodno pitanje

   Je li u skladu s pravom Europske unije, a osobito s odredbama Uredbe Vijeća (EZ) 2201/2003 (
         1
      ), da sudovi jedne države članice odobravaju privremene mjere (zaštitne mjere) usmjerene protiv javnog tijela druge države članice in personam, kojima se to tijelo sprječava u provođenju posvojenja djece pred sudovima te druge države članice kada in personam mjera proizlazi iz potrebe zaštite prava stranaka u postupku izvršenja koja proizlaze iz Poglavlja III. Uredbe iz 2003.?
   (
         1
      )	Uredba Vijeća (EZ) 2201/2003 od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1347/2000 (SL 2003., L 338, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 133. i ispravak SL 2014., L 46, str. 22.)


201807130612003652018/C 268/593732018TC26820180730HR01HRINFO_JUDICIAL20180619484922Predmet T-373/18: Tužba podnesena 19. lipnja 2018. – ABB protiv EUIPO-a (FLEXLOADER)
 ---documentbreak--- C2682018HR4820120180619HR0059482492Tužba podnesena 19. lipnja 2018. – ABB protiv EUIPO-a (FLEXLOADER)
   (Predmet T-373/18)2018/C 268/59Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački
      Stranke

      Tužitelj: ABB AB (Västerås, Švedska) (zastupnici: M. Hartmann i S. Fröhlich, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „FLEXLOADER” – prijava za registraciju br. 17 099 474

      Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 29. ožujka 2018. u predmetu R 93/2018-1

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            poništi pobijanu odluku;

            —

            naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka i tužiteljevih troškova.

      Tužbeni razlog

            —

            Povreda članka 7. stavka 1. točka (b) i (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


201807130722004362018/C 268/483062018TC26820180730HR01HRINFO_JUDICIAL20180516394021Predmet T-306/18: Tužba podnesena 16. svibnja 2018. – Mađarska protiv Komisije
 ---documentbreak--- C2682018HR3910120180516HR0048391402Tužba podnesena 16. svibnja 2018. – Mađarska protiv Komisije
   (Predmet T-306/18)2018/C 268/48Jezik postupka: mađarski
      Stranke

      Tužitelj: Mađarska (zastupnici: M. Z. Fehér, G. Koós i G. Tornyai, agenti)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            poništi Odluku Komisije (EU) 2018/262 оd 14. veljače 2018. o predloženoj građanskoj inicijativi pod nazivom „We are a welcoming Europe, let us help!” (
                  1
               )

            —

            Komisiji naloži snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

            1.

            Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 4. stavka 2. točaka (b), (c) i (d) i stavka 3. Uredbe (EU) br. 211/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o građanskoj inicijativi (
                  2
               )
            Prvi i drugi dio europske građanske inicijative registrirane pobijanom odlukom očito izlaze iz okvira ovlasti Komisije da podnese prijedlog pravnog akta Unije za provedbu Ugovorâ. Iz tog se razloga registracijom inicijative krši članak 4. stavak 2. točka (b) i stavak 3. Uredbe (EU) br. 211/2011. Usto, prvi dio inicijative očito je zlouporaba i protivi se stoga također članku 4. stavku 2. točki (c) Uredbe (EU) br. 211/2011, dok, što se drugog dijela tiče, valja istaknuti da može imate posljedice koje su suprotne vrijednostima Unije utvrđenima u članku 2. UEU-a, zbog čega se pak protivi članku 4. stavku 2. točki (d) Uredbe (EU) br. 211/2011.

            2.

            Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 296. UFEU-a i članka 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima
                        —

                        Pobijana odluka ne ispunjava zahtjeve koji proizlaze iz obveze obrazlaganja, zbog čega se njome krši povreda obveze obrazlaganja utvrđena u članku 296. UFEU-i pravo na dobru upravu utvrđeno u članku 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima. U bitnome, u pobijanoj odluci ne navode se razlozi zbog kojih je Komisija smatrala da u pogledu trećeg dijela inicijative postoji primjerena pravna osnova i Unijina zakonodavna ovlast, to jest da je ispunjen zahtjev u pogledu registracije utvrđen u članku 4. stavku 2. točki (b) Uredbe (EU) br. 211/2011.

      (
         1
      )	SL 2018., L 49, str. 64.
   (
         2
      )	SL 2011., L 65, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 20., svezak 1, str. 31.)


201807130352003532018/C 268/22622018CJC26820180730HR01HRINFO_JUDICIAL20180130171711Predmet C-62/18 P: Žalba koju je 30. siječnja 2018. podnio Merck KGaA protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 17. studenoga 2017. u predmetu T-802/16: Endoceutics protiv EUIPO-a – Merck
 ---documentbreak--- C2682018HR1710120180130HR0022171171Žalba koju je 30. siječnja 2018. podnio Merck KGaA protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 17. studenoga 2017. u predmetu T-802/16: Endoceutics protiv EUIPO-a – Merck
   (Predmet C-62/18 P)2018/C 268/22Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Žalitelj: Merck KGaA (zastupnici: M. Best, U. Pfleghar, S. Schäffner, Rechtsanwälte, M. Giannakoulis, advocate)

      Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo, Endoceutics, Inc.
   Žalba je rješenjem Suda (osmo vijeće) od 31. svibnja 2018. proglašena nedopuštenom.


201807130742004382018/C 268/604252017TC26820180730HR01HRINFO_JUDICIAL20180612494911Predmet T-425/17: Rješenje Općeg suda od 12. lipnja 2018. – Capo d’Anzio protiv Komisije
 ---documentbreak--- C2682018HR4910120180612HR0060491491Rješenje Općeg suda od 12. lipnja 2018. – Capo d’Anzio protiv Komisije
   (Predmet T-425/17) (
         1
      )2018/C 268/60Jezik postupka: talijanskiPredsjednik devetog vijeća odredio je brisanje predmeta.
   (
         1
      )	SL C 277, 21. 8. 2017.


201807130122003822018/C 268/231282018CJC26820180730HR01HRINFO_JUDICIAL20180216171822Predmet C-128/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. veljače 2018. uputio Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Njemačka) – kazneni postupak protiv Dumitru-Tudora Dorobantua
 ---documentbreak--- C2682018HR1720120180216HR0023172182Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. veljače 2018. uputio Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Njemačka) – kazneni postupak protiv Dumitru-Tudora Dorobantua
   (Predmet C-128/18)2018/C 268/23Jezik postupka: njemački
      Sud koji je uputio zahtjev

   Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg

      Stranke glavnog postupka

   Generalstaatsanwaltschaft Hamburg
   protiv
   Dumitru-Tudora Dorobantua

      Prethodna pitanja

            1.

            Koje minimalne zahtjeve sukladno članku 4. Povelje moraju ispuniti uvjeti oduzimanja slobode u vezi s Okvirnom odlukom 2002/584 (
                  1
               )?

                     a.

                     Osobito, postoji li sa stajališta prava Unije „apsolutna” donja granica u pogledu veličine pritvorskog prostora ispod koje uvijek postoji povreda članka 4. Povelje?

                              i.

                              Je li prilikom određivanja pojedinačnog dijela pritvorskog prostora važno je li riječ o pojedinačnoj ili zajedničkoj ćeliji?

                              ii.

                              Treba li prilikom izračuna veličine pritvorskog prostora oduzeti površinu koju zauzima namještaj (krevet, ormar, itd.)?

                              iii.

                              Koje su infrastrukturne pretpostavke relevantne za pitanje usklađenosti uvjeta oduzimanja slobode s pravom Unije? Koja je važnost, po potrebi, neposrednog (ili samo posrednog) otvorenog pristupa, iz ćelije, primjerice sanitarnim ili drugim prostorijama te opskrba hladnom i toplom vodom, grijanju, rasvjeti itd.?

                     b.

                     Koliko su za procjenu važni različiti „sustavi izvršenja kazne”, naime različita vremena otvaranja ćelija i različiti stupnjevi slobode kretanja unutar zatvora?

                     c.

                     Mogu li se – kao što je to ovo vijeće učinilo u svojim odlukama o dopuštenosti predaje – uzeti u obzir i pravna i organizacijska poboljšanja u državi članici izdavateljici (uvođenje sustava ombudsmana, uspostava sudova za izvršenje kaznenih sankcija, itd.)?

            2.

            Prema kojim kriterijima treba ocjenjivati uvjete oduzimanja slobode u pogledu temeljnih prava Unije? U kojoj mjeri ti kriteriji utječu na tumačenje pojma „stvarne opasnosti” u smislu sudske prakse Suda u predmetima Aranyosi i Căldăraru?

                     a.

                     Jesu li pravosudna tijela države članice izvršenja u tom pogledu ovlaštena na opsežan nadzor uvjeta oduzimanja slobode u državi članici izdavateljici ili se moraju ograničiti na „nadzor očitih nezakonitosti”?

                     b.

                     Ako Sud prilikom odgovora na prvo prethodno pitanje zaključi da postoje „apsolutni” zahtjevi prava Unije za uvjete oduzimanja slobode: bi li neispunjavanje tih minimalnih uvjeta bilo u tom smislu nemoguće odvagivati tako da bi posljedično uvijek postojala „stvarna opasnost” koja zabranjuje predaju, ili država članica izvršiteljica može ipak provesti odvagivanje? Mogu li se pritom uzeti u obzir aspekti poput održavanja na snazi pravne pomoći unutar Unije, učinkovitost europskog kaznenog pravosuđa i načela uzajamnog povjerenja i priznavanja?

      (
         1
      )	Okvirna odluka Vijeća 2002/584 od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (SL 2002., L 190, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83.)


201807130092003812018/C 268/241372018CJC26820180730HR01HRINFO_JUDICIAL20180222181811Predmet C-137/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. veljače 2018. uputio Landgericht Dresden (Njemačka) – hapeg dresden gmbh protiv Bayrische Straße 6-8 GmbH & Co. KG
 ---documentbreak--- C2682018HR1810120180222HR0024181181Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. veljače 2018. uputio Landgericht Dresden (Njemačka) – hapeg dresden gmbh protiv Bayrische Straße 6-8 GmbH & Co. KG
   (Predmet C-137/18)2018/C 268/24Jezik postupka: njemački
      Sud koji je uputio zahtjev

   Landgericht Dresden

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: hapeg dresden gmbh

      Tuženik: Bayrische Straße 6-8 GmbH & Co. KG

      Prethodno pitanje

   Treba li pravo Unije, a osobito članak 15. stavak 3. točke (b) i (c) te članak 16. stavak 1. prvi, drugi i treći podstavak točke (b) i (c) Direktive 2006/123/EZ (
         1
      ) Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. (Direktiva o uslugama), tumačiti na način da mu se protivi nacionalno uređenje – poput onoga primjenjivog u glavnom postupku – koje ne dopušta da se u ugovorima s arhitektima i/ili inženjerima ugovara honorar koji je manji od naknade koju treba zaračunati prema Honorarordnungu für Architekten und Ingenieure (Pravilnik o honorarima arhitekata i inženjera)?
   (
         1
      )	Direktiva 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu, SL 2006., L 376, str. 36. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 47., str. 160.)


title: Predmet T-621/17: Tužba podnesena 14. rujna 2017. – Taminco i Arysta LifeScience Great Britain protiv EFSA-e

text:
               6.11.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 374/46

         Tužba podnesena 14. rujna 2017. – Taminco i Arysta LifeScience Great Britain protiv EFSA-e
   (Predmet T-621/17)
   (2017/C 374/69)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Taminco BVBA (Gent, Belgija), Arysta LifeScience Great Britain Ltd (Edinburgh, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: C. Mereu i M. Grunchard, odvjetnici)

      Tuženik: Europska agencija za sigurnost hrane (EFSA)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku Europske agencije za sigurnost hrane od 18. srpnja 2017., koja je tužiteljima dostavljena 20. srpnja 2017., o ocjeni zahtjeva za povjerljivošću podnesenima u vezi sa zahtjevom za obnavljanje odobrenja za Thiram kao aktivne tvari,

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog temelji se na nedostatku pravne osnove za objavu.

                           —

                           Tužitelji smatraju da bi objavljivanje bilo ultra vires s obzirom na to da ne postoji pravna osnova na koju bi se tuženik mogao pozvati da opravda objavljivanje, bilo prema Uredbi 1107/2009, Uredbi 178/2002 ili Provedbenoj uredbi Komisije br. 844/2012,

               2.

               Drugi tužbeni razlog temelji se na tome da je tuženik postupio ultra vires time što je predložio klasificiranje Thirama s obzirom na to da je Europska agencija za kemikalije jedino tijelo koje je pravno odgovorno za klasificiranje i reklasificiranje tvari, kao što je to propisano Uredbom 1272/2008, i tuženik u tom pogledu nije nadležan.

               3.

               Treći tužbeni razlog temelji se na tuženikovoj povredi temeljnih prava obrane jer tužiteljima nije dao sveobuhvatnu, prikladnu i stvarnu mogućnost da podnesu primjedbe na predloženu reklasifikaciju njegove tvari.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog temelji se na tvrdnji da je tuženik povrijedio članak 63. Uredbe 1107/2009 jer je odlučio objaviti informacije za koje su tužitelji zatražili da se anonimiziraju, što bi moglo nepovoljno utjecati na njegove komercijalne interese.


title: Predmet T-23/18: Tužba podnesena 19. siječnja 2018. – Nova Brands protiv EUIPO-a – Natamil (Natamil)

text:
               12.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 94/31

         Tužba podnesena 19. siječnja 2018. – Nova Brands protiv EUIPO-a – Natamil (Natamil)
   (Predmet T-23/18)
   (2018/C 094/42)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Nova Brands SA (Luxembourg, Luksemburg) (zastupnik: V. Wellens, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Natamil GmbH (München, Njemačka)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni žig: međunarodna registracija žiga u kojoj je naznačena Europska unija u odnosu na verbalni žig „natamil” – međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija br. 1 235 069

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom opoziva

      Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 25. listopada 2017. u predmetu R 1910/2016-1

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi

               —

               Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009;

               —

               Povreda članka 75. Uredbe br. 207/2009 i članka 296. UFEU-a s obzirom na obvezu obrazlaganja.


201806080101931272018/C 221/284632017TC22120180625HR01HRINFO_JUDICIAL20180503232422Predmet T-463/17: Presuda Općeg suda od 3. svibnja 2018. – Raise Conseil protiv EUIPO-a – Raizers (RAISE) („Žig Europske unije — Postupak za proglašavanje žiga ništavim — Verbalni žig Europske unije RAISE — Apsolutni razlog za odbijanje — Razlikovni karakter — Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001) — Razlikovni karakter stečen uporabom — Članak 7. stavak 3. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 3. Uredbe 2017/1001) — Članak 52. stavci 1. i 2. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 59. stavci 1. i 2. Uredbe 2017/1001)”)
 ---documentbreak--- C2212018HR2320120180503HR0028232242Presuda Općeg suda od 3. svibnja 2018. – Raise Conseil protiv EUIPO-a – Raizers (RAISE)
   (Predmet T-463/17) (
         1
      )
   „(„Žig Europske unije — Postupak za proglašavanje žiga ništavim — Verbalni žig Europske unije RAISE — Apsolutni razlog za odbijanje — Razlikovni karakter — Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001) — Razlikovni karakter stečen uporabom — Članak 7. stavak 3. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 3. Uredbe 2017/1001) — Članak 52. stavci 1. i 2. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 59. stavci 1. i 2. Uredbe 2017/1001)”)“2018/C 221/28Jezik postupka: francuski
      Stranke

      Tužitelj: Raise Conseil (Pariz, Francuska) (zastupnici: F. Fajgenbaum i T. Lachacinski, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: D. Hanf, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Raizers (Pariz) (zastupnik: E. Fortunet, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 24. svibnja 2017. (predmet R 1606/2016-5) koja se odnosi na postupak za proglašavanje žiga ništavim između društava Raizers i Raise Conseil.

      Izreka

            1.

            Tužba se odbija.

            2.

            Društvu Raise Conseil nalaže se snošenje troškova.

      (
         1
      )	SL C 330, 2. 10. 2017.


201806080091931262018/C 221/196532016TC22120180625HR01HRINFO_JUDICIAL20180503171821Predmet T-653/16: Presuda Općeg suda od 3. svibnja 2018. – Malta protiv Komisije („Pristup dokumentima — Uredba (EZ) br. 1049/2001 — Dokumenti kojima Komisija raspolaže — Dokumenti koji potječu iz države članice — Dokumenti razmijenjeni u okviru sustava kontrole za osiguranje sukladnosti s pravilima zajedničke ribarstvene politike — Članak 113. Uredbe (EZ) br. 1224/2009 — Javni pristup nakon zahtjeva nevladine organizacije — Tužba za poništenje — Dopuštenost — Obveza obrazlaganja — Lojalna suradnja — Odabir pravne osnove”)
 ---documentbreak--- C2212018HR1710120180503HR0019171182Presuda Općeg suda od 3. svibnja 2018. – Malta protiv Komisije
   (Predmet T-653/16) (
         1
      )
   „(„Pristup dokumentima — Uredba (EZ) br. 1049/2001 — Dokumenti kojima Komisija raspolaže — Dokumenti koji potječu iz države članice — Dokumenti razmijenjeni u okviru sustava kontrole za osiguranje sukladnosti s pravilima zajedničke ribarstvene politike — Članak 113. Uredbe (EZ) br. 1224/2009 — Javni pristup nakon zahtjeva nevladine organizacije — Tužba za poništenje — Dopuštenost — Obveza obrazlaganja — Lojalna suradnja — Odabir pravne osnove”)“2018/C 221/19Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelj: Republika Malta (zastupnik: A. Buhagiar, agent)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J. Baquero Cruz i F. Clotuche-Duvieusart, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje odluke glavnog tajnika Komisije od 13. srpnja 2016. o Greenpeaceovu ponovnom zahtjevu za pristup dokumentima koji se odnose na navodno nezakonitu pošiljku žive crvene tune iz Tunisa u uzgajalište tuna na Malti, u dijelu u kojem je Greenpeaceu odobren pristup dokumentima koji potječu od malteških tijela.

      Izreka

            1.

            Poništava se odluka glavnog tajnika Europske komisije od 13. srpnja 2016. o Greenpeaceovu ponovnom zahtjevu za pristup dokumentima koji se odnose na navodno nezakonitu pošiljku žive crvene tune iz Tunisa na Maltu, u dijelu u kojem je Greenpeaceu odobren pristup dokumentima navedenima u Prilogu B toj odluci pod brojevima 112 do 230.

            2.

            U preostalom dijelu tužba se odbija.

            3.

            Svaka stranka snosit će svoje troškove, uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite.

      (
         1
      )	SL C 428, 21. 11. 2016.


201806080461931632018/C 221/03752018CJC22120180625HR01HRINFO_JUDICIAL201802062322Predmet C-75/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. veljače 2018. uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – Vodafone Magyarország Mobil Távközlési Zrt. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
 ---documentbreak--- C2212018HR220120180206HR00032232Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. veljače 2018. uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – Vodafone Magyarország Mobil Távközlési Zrt. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
   (Predmet C-75/18)2018/C 221/03Jezik postupka: mađarski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Vodafone Magyarország Mobil Távközlési Zrt.

      Tuženik: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      Prethodna pitanja

            1.

            Treba li odredbe članaka 49., 54., 107. i 108. UFEU-a tumačiti na način da im je protivna nacionalna mjera u okviru koje je učinak nacionalnog propisa (Zakon o posebnom porezu na telekomunikacije) taj da stvarni porezni teret snose porezni obveznici koji su u vlasništvu stranog kapitala te je li taj učinak neizravno diskriminirajući?

            2.

            Je li člancima 107. i 108. UFEU-a protivan nacionalni propis kojim se propisuje obveza plaćanja poreza na promet s progresivnom stopom te je li ta obveza neizravno diskriminirajuća ako je učinak tog poreza to da stvarni porezni teret u najvišim razredima većinom snose porezni obveznici koji su u vlasništvu stranog kapitala i mora li se ta mjera smatrati zabranjenom državnom potporom?

            3.

            Treba li članak 401. Direktive o PDV-u (
                  1
               ) tumačiti na način da mu je protivan nacionalni propis čiji je učinak diskriminacija između stranih i nacionalnih poreznih obveznika, te mora li se poseban porez smatrati porezom koji ima obilježje poreza na promet, odnosno treba li se smatrati porezom na promet koji je usklađen s Direktivom o PDV-u?

      (
         1
      )	Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


201806150411954962018/C 231/152272018CJC23120180702HR01HRINFO_JUDICIAL20180403121321Predmet C-227/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. travnja 2018. uputio Budai Központi Kerületi Bíróság (Mađarska) – VE protiv WD-a
 ---documentbreak--- C2312018HR1210120180403HR0015121132Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. travnja 2018. uputio Budai Központi Kerületi Bíróság (Mađarska) – VE protiv WD-a
   (Predmet C-227/18)2018/C 231/15Jezik postupka: mađarski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Budai Központi Kerületi Bíróság

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: VE

      Tuženik: WD

      Prethodna pitanja

            1.

            Uzimajući u obzir ekonomske posljedice, treba li smatrati da nije nepoštena, tj. da je jasna i razumljiva, ugovorna odredba koja na potrošača stavlja rizik promjene tečaja, a koja je formulirana (kao opći uvjet poslovanja kojim se koristi poslovni subjekt o kojem se nije pojedinačno pregovaralo) na temelju obveze informiranja koja je nužno općenito predviđena u zakonu, ali koja izričito ne navodi da iznos obrokâ otplate koji se moraju platiti u skladu s ugovorom o kreditu može biti viši od iznosa potrošačevih prihoda utvrđenih u okviru ispitivanja boniteta koje je proveo poslovni subjekt, ili da može doseći puno viši dio od takvih prihoda [od predviđenog], također uzimajući u obzir da relevantno nacionalno pravno pravilo nalaže podroban pisani opis rizika, a ne samo da se navede postojanje rizika i njegovo snošenje, kao i da je pored toga Sud Europske unije u točki 74. presude u predmetu C-26/13 odlučio ne samo da poslovni subjekt mora informirati potrošača o riziku, nego da potrošač zahvaljujući toj informaciji mora moći procijeniti potencijalno znatne ekonomske posljedice koje za njega proizlaze iz rizika promjene tečaja koji snosi, a time i ukupan trošak svojeg kredita?

            2.

            Uzimajući u obzir ekonomske posljedice, treba li smatrati da nije nepoštena, tj. da je jasna i razumljiva, ugovorna odredba koja na potrošača stavlja rizik promjene tečaja, a koja je formulirana (kao opći uvjet poslovanja kojim se koristi poslovni subjekt o kojem se nije pojedinačno pregovaralo) na temelju obveze informiranja koja je nužno općenito predviđena u zakonu, ali koja izričito ne navodi da u ugovoru o kreditu nije utvrđeno da promjene tečaja nemaju gornju granicu, također uzimajući u obzir da je Sud Europske unije u točki 74. presude u predmetu C-26/13 odlučio ne samo da poslovni subjekt mora informirati potrošača o riziku, nego da potrošač zahvaljujući toj informaciji mora moći procijeniti potencijalno znatne ekonomske posljedice koje za njega proizlaze iz rizika promjene tečaja koji snosi, a time i ukupan trošak svojeg kredita?

            3.

            Treba li Direktivu 93/13 (
                  1
               ), osobito njezinu zadnju uvodnu izjavu, točku 1. podtočku (o) njezina Priloga i njezin članak 3. stavak 3. i članak 6. stavak 1. tumačiti na način da se pravu Unije – uzimajući osobito u obzir zahtjev utvrđen, među ostalim, u presudi C-42/15, u skladu s kojim su za zaštitu potrošača nužne učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće sankcije – protivi sudska praksa, pravno tumačenje ili propis države članice na temelju kojih je pravna posljedica (potpuna nevaljanost zbog povrede pravnog pravila ili čak naknada štete ili druga posljedica na temelju bilo koje druge pravne osnove) – koja u toj državi članici proizlazi iz kreditne procjene koja nije detaljna ni iscrpna, ne štiti dužnika i nepromišljena je (primjerice, jer ne ispituje učinak rizika promjene tečaja koji se sastoji od velikog povećanja iznosa obrokâ otplate i dugovane glavnice) – nepovoljnija za potrošača nego uspostavljanje prijašnjeg stanja (restitutio in integrum) kojim se potrošač dužnik oslobađa rizika promjene tečaja, odnosno povećanja iznosa obrokâ otplate zbog promjene tečaja i, po potrebi, omogućava mu se otplata glavnice kredita u ratama?

            4.

            U pogledu tumačenja mogućnosti poznavanja svih odredbi na koju upućuje dvadeseta uvodna izjava Direktive 93/13 i zahtjeva jasnoće i razumljivosti utvrđenog u članku 4. stavku 2. i članku 5. iste direktive, treba li smatrati da odgovarajuće ugovorne odredbe nisu nepoštene ako ugovor o kreditu samo informativno priopćuje neke bitne elemente (primjerice predmet ugovora, odnosno iznos kredita, obroke otplate i kamate), bez pojašnjenja je li dio koji je priopćen radi informiranja pravno obvezujući za ugovorne strane?

      (
         1
      )	Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


201806150881955092018/C 231/402442018TC23120180702HR01HRINFO_JUDICIAL20180420313222Predmet T-244/18: Tužba podnesena 20. travnja 2018. – Synergy Hellas protiv Komisije
 ---documentbreak--- C2312018HR3120120180420HR0040312322Tužba podnesena 20. travnja 2018. – Synergy Hellas protiv Komisije
   (Predmet T-244/18)2018/C 231/40Jezik postupka: grčki
      Stranke

      Tužitelj: d.d. Synergy Hellas Anonymi Emporiki Etaireia Parochis Ypiresion Pliroforikis (Αtena, Grčka) (zastupnik: K. Damis, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            usvoji tužbu;

            —

            poništi Komisijinu odluku C(2018) 1115 final od 19. veljače 2018. o povratu 76282,08 eura, uvećano za kamatu, od društva „d.d.Synergy HELLAS ANONYMI EMPORIKI ETAIREIA PAROCHIS YPIRESION PLIROFORIKIS”·i

            —

            naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

            1.

            Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 85. Uredbe Komisije (EZ/Euratom) 2342/2002 (
                  1
               ).

                     —

                     Odredbama tog članka suprotno je Komisijino odbijanje prihvaćanja legitimnog zahtjeva za produljenje roka za plaćanje, iako je već otplaćeno 73 % glavnice, uključujući cijelu kamatu, i iako je već izdano osobno jamstvo koje je Komisija zatražila za plaćanje cijelog iznosa koji se izvorno duguje uz kamate;

                     —

                     obrazloženje Komisije u vezi s temeljnim legitimitetom pobijane mjere je neosnovano;

                     —

                     Komisija je povrijedila svoju obvezu obrazlaganja pobijane odluke.

            2.

            Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi i/ili prekoračenju diskrecijske ovlasti i na povredi načela „dobre uprave”.

                     —

                     Komisija je prekoračila granice svoje diskrecijske ovlasti jer je donijela pobijanu odluku bez da je uzela u obzir činjenične podatke koje joj je predočio tužitelj te je predvidjela rješenja koja mogu dovesti do stečaja potonjega.

            3.

            Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti.

                     —

                     Pobijanom odlukom, usto što nije nužna mjera za postizanje cilja kojem se teži, se pretjerano opterećuje tužitelja s obzirom na to da on nastavlja plaćati, i na taj mu se način ugrožava samo postojanje.

      (
         1
      )	Uredba Komisije (EZ, Euratom) br. 2342/2002 o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ, Euratom) br. 1605/2002 o Financijskoj uredbi koja se primjenjuje na opći proračun Europskih zajednica (SL 2002., L 357, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 3., str.7.).


201808030832050912018/C 294/663512018TC29420180820HR01HRINFO_JUDICIAL20180605515222Predmet T-351/18: Tužba podnesena 5. lipnja 2018. – Ukrselhosprom PCF i Versobank protiv ESB-a
 ---documentbreak--- C2942018HR5120120180605HR0066512522Tužba podnesena 5. lipnja 2018. – Ukrselhosprom PCF i Versobank protiv ESB-a
   (Predmet T-351/18)2018/C 294/66Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelji: Ukrselhosprom PCF LLC (Solone, Ukrajina) i Versobank AS (Tallinn, Estonija) (zastupnici: O. Behrends, L. Feddern i M. Kirchner, odvjetnici)

      Tuženik: Europska središnja banka (ESB)

      Tužbeni zahtjev

            —

            poništenje odluke Europske središnje banke ESB/SSM/2018–EE-1 WHD-2017-0012 od 26. ožujka 2018. o povlačenju odobrenja za pružanje bankovnih usluga Versobanku AS;

            —

            nalaganje tuženiku da snosi troškove.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu jedanaest tužbenih razloga.

            1.

            Prvi tužbeni razlog temelji se na tome da ESB nije nadležan donositi odluku u pogledu likvidacije Versobanka AS.

            2.

            Drugi tužbeni razlog temelji se na tome da ESB nije sam ispitao temeljna pitanja koja se odnose na sprečavanje pranja novca (AML) i borbu protiv financiranja terorizma (CFT).

            3.

            Treći tužbeni razlog temelji se na tome da ESB nije istražio, te pažljivo i nepristrano ocijenio sve okolnosti slučaja, posebice one koji se odnose na AML/CFT rizike i praćenje usklađenosti s propisima.

            4.

            Četvrti tužbeni razlog temelji se na tome da je ESB nezakonito isključio druge opcije, posebice prodaju Versobanka ili davanje mogućnosti Versobanku da odabere da se sam likvidira.

            5.

            Peti tužbeni razlog temelji se na tome da je ESB povrijedio načelo jednakog postupanja.

            6.

            Šesti tužbeni razlog temelji se na tome da je ESB povrijedio načelo proporcionalnosti.

            7.

            Sedmi tužbeni razlog temelji se na tome da je ESB povrijedio načelo zaštite legitimnih očekivanja i pravne sigurnosti.

            8.

            Osmi tužbeni razlog temelji se na tome da je ESB počinio détournement de pouvoir (zlouporaba ovlasti).

            9.

            Deveti tužbeni razlog temelji se na tome da je ESB povrijedio pravo na saslušanje.

            10.

            Deseti tužbeni razlog temelji se na tome da je ESB povrijedio pravo na obranu.

            11.

            Jedanaesti tužbeni razlog temelji se na tome da ESB nije donio odgovarajuće obrazloženu odluku.


201808030302049812018/C 294/177312017CJC29420180820HR01HRINFO_JUDICIAL20171223131311Predmet C-731/17 P: Žalba koju je 23. prosinca 2017. podnio Nap Innova Hoteles, S.L. protiv rješenja Općeg suda (osmo vijeće) od 4. prosinca 2017. u predmetu T-522/17, Nap Innova Hoteles protiv SRB-a
 ---documentbreak--- C2942018HR1310120171223HR0017131131Žalba koju je 23. prosinca 2017. podnio Nap Innova Hoteles, S.L. protiv rješenja Općeg suda (osmo vijeće) od 4. prosinca 2017. u predmetu T-522/17, Nap Innova Hoteles protiv SRB-a
   (Predmet C-731/17 P)2018/C 294/17Jezik postupka: španjolski
      Stranke

      Žalitelj: Nap Innova Hoteles, S.L. (zastupnik: L. Hernández Cabeza, odvjetnik)

      Druga stranka u postupku: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)
   Rješenjem od 5. srpnja 2018. Sud (deveto vijeće) odbio je žalbu i naložio društvu Nap Innova Hoteles, S.L. snošenje vlastitih troškova.


201808030122050382018/C 294/504032018CJC29420180820HR01HRINFO_JUDICIAL20180614373711Predmet C-403/18 P: Žalba koju su 14. lipnja 2018. podnijeli Alcogroup i Alcodis protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 10. travnja 2018. u predmetu T-274/15, Alcogroup i Alcodis protiv Komisije
 ---documentbreak--- C2942018HR3710120180614HR0050371371Žalba koju su 14. lipnja 2018. podnijeli Alcogroup i Alcodis protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 10. travnja 2018. u predmetu T-274/15, Alcogroup i Alcodis protiv Komisije
   (Predmet C-403/18 P)2018/C 294/50Jezik postupka: francuski
      Stranke

      Žalitelji: Alcogroup, Alcodis (zastupnici: P. de Bandt, J. Dewispelaere, J. Probst, odvjetnici)

      Druge stranke u postupku: Europska komisija, Orde van Vlaamse Balies, Ordre des barreaux francophones et germanophone, Ordre français des avocats du barreau de Bruxelles

      Žalbeni zahtjev

            —

            poništenje presude Općeg suda od 10. travnja 2018. u predmetu T-274/15;

            —

            utvrđenje da je tužba protiv dvaju pobijanih odluka dopuštena;

            —

            vraćanje predmeta Općem sudu na ponovno suđenje kako bi potonji meritorno odlučio o tužbi za poništenje;

            —

            nalaganje Komisiji snošenja svih troškova ovog postupka.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

            —

            Prvi žalbeni razlog: Opći sud počinio je pogreške koje se tiču prava i povrijedio je obvezu obrazlaganja;

            —

            Drugi žalbeni razlog: Opći sud povrijedio je pravo tužiteljâ na djelotvornu sudsku zaštitu.


201808030222050122018/C 294/022032016CJC29420180820HR01HRINFO_JUDICIAL201806282321Predmet C-203/16 P: Presuda Suda (drugo vijeće) od 28. lipnja 2018. – Dirk Andres, u svojstvu stečajnog upravitelja društva Heitkamp BauHolding GmbH protiv Europske komisije, Savezne Republike Njemačke „Žalba — Državne potpore — Njemačko porezno zakonodavstvo u vezi s prijenosom gubitaka u buduće poslovne godine („sanacijska klauzula”) — Odluka o proglašenju sustava potpore nespojivim s unutarnjim tržištem — Tužba za poništenje — Dopuštenost — Članak 263. četvrti stavak UFEU-a — Osoba na koju se akt osobno odnosi — Članak 107. stavak 1. UFEU-a — Pojam „državna potpora” — Uvjet selektivnosti — Određivanje referentnog okvira — Pravna kvalifikacija činjenica”
 ---documentbreak--- C2942018HR210120180628HR00022132Presuda Suda (drugo vijeće) od 28. lipnja 2018. – Dirk Andres, u svojstvu stečajnog upravitelja društva Heitkamp BauHolding GmbH protiv Europske komisije, Savezne Republike Njemačke
   (Predmet C-203/16 P) (
         1
      )
   „„Žalba — Državne potpore — Njemačko porezno zakonodavstvo u vezi s prijenosom gubitaka u buduće poslovne godine („sanacijska klauzula”) — Odluka o proglašenju sustava potpore nespojivim s unutarnjim tržištem — Tužba za poništenje — Dopuštenost — Članak 263. četvrti stavak UFEU-a — Osoba na koju se akt osobno odnosi — Članak 107. stavak 1. UFEU-a — Pojam „državna potpora” — Uvjet selektivnosti — Određivanje referentnog okvira — Pravna kvalifikacija činjenica”“2018/C 294/02Jezik postupka: njemački
      Stranke

      Žalitelj: Dirk Andres, u svojstvu stečajnog upravitelja Heitkamp BauHolding GmbH (zastupnici: W. Niemann, S. Geringhoff i P. Dodos, Rechtsanwälte)

      Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: R. Lyal, T. Maxian Rusche i K. Blanck-Putz, u svojstvu agenata), Savezna Republika Njemačka (zastupnici: T. Henze i R. Kanitz, u svojstvu agenata)

      Izreka

            1.

            Protužalba se odbija.

            2.

            Ukidaju se točke 2. i 3. izreke presude Općeg suda Europske unije od 4. veljače 2016., Heitkamp BauHolding/Komisija (T-287/11, EU:T:2016:60).

            3.

            Poništava se Odluka Komisije 2011/527/EU od 26. siječnja 2011. o državnoj potpori C 7/10 (ex CP 250/09 i NN 5/10) koju je Njemačka dodijelila na temelju sanacijske klauzule propisane Zakonom o porezu na dobit (KStG, Sanierungsklausel).

            4.

            Europskoj komisiji nalaže se snošenje, osim vlastitih, troškova D. Andresa, stečajnog upravitelja društva Heitkamp BauHolding GmbH, u prvostupanjskom i žalbenom postupku.

            5.

            Savezna Republika Njemačka snosi vlastite troškove žalbenog postupka.

      (
         1
      )	SL C 211, 13. 6. 2016.


201808030722050972018/C 294/673632018TC29420180820HR01HRINFO_JUDICIAL20180605525431Predmet T-363/18: Tužba podnesena 5. lipnja 2018. – Nippon Chemi-Con Corporation protiv Komisije
 ---documentbreak--- C2942018HR5210120180605HR0067521543Tužba podnesena 5. lipnja 2018. – Nippon Chemi-Con Corporation protiv Komisije
   (Predmet T-363/18)2018/C 294/67Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelj: Nippon Chemi-Con Corporation (Tokio, Japan) (zastupnici: H. Niemeyer, M. Röhrig, D. Schlichting i I. Stoicescu, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            u cijelosti ili djelomično poništi Komisijinu odluku od 21. ožujka 2018. o postupku na temelju članka 101. UFEU-a i članka 53. Ugovora o EGP-u (AT.40136 – Kondenzatori);

            —

            podredno, poništi članak 2. točku (g) Komisijine odluke od 21. ožujka 2018.;

            —

            podredno, smanji novčanu kaznu koja je tužitelju izrečena na temelju članka 2. točke (g) odluke Europske komisije od 21. ožujka 2018. koristeći se svojom neograničenom nadležnošću u skladu s člankom 261. UFEU-a i člankom 31. Uredbe 1/2003;

            —

            Komisiji naloži snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe šest tužbenih razloga.

            1.

            Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava na saslušanje i članka 41. Povelje o temeljnim pravima
            Tužitelj tvrdi da je Komisija povrijedila njegovo pravo na saslušanje time što mu nije odobrila pristup svim dokumentima koji se nalaze u spisu predmeta na koje se pozvala u pobijanoj odluci, što nije podnijela sve potencijalno oslobađajuće dokaze, što, umjesto dopisa o činjeničnom stanju, nije izdala dodatnu obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku kako bi ispravila propuste prvotne obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i što nije omogućila odgovarajući pristup zapisnicima sa sastanaka s drugim strankama.

            2.

            Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisija nije podnijela precizne i dosljedne dokaze da je počinjena povreda koja ima učinak na EGP za čitavo vrijeme trajanja navodne povrede
            Navodi da je Komisija nadalje propustila podnijeti precizne i dosljedne dokaze da je počinjena povreda koja ima učinak na EGP za čitavo vrijeme trajanja navodne povrede, posebice dokaze o EZZ sastancima (1998.-2003.) i o trostranim i višestranim sastancima i njihovim učincima na EGP između 2009. i 2012.

            3.

            Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da jedinstvena i trajna povreda nije dovoljno dokazana
            Tužitelj smatra da je Komisija propustila dokazati postojanje jedinstvene trajne povrede koja obuhvaća sve vrste navodnih sastanaka u vezi sa svim aluminijskim elektrolitskim kondenzatorima i svim tantalnim elektrolitskim kondenzatorima za razdoblje od četrnaest godina i s učinkom na EGP te da nije u dovoljnoj mjeri odredila sveobuhvatan plan koji teži jedinstvenom protutržišnom ekonomskom cilju, kao ni dokazala da je postojala komplementarna veza među različitim sastancima.

            4.

            Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da nije postojala povreda s obzirom na cilj
            Komisija navodno također nije dokazala da je protutržišno postupanje činilo povredu s obzirom na cilj jer je navodna korespondencija o budućim cijenama i informacijama o isporuci tijekom sastanaka i kontakata koji su relevantni za prodaju u EGP-u bila sporadična i vrlo ograničenog opsega.

            5.

            Peti tužbeni razlog, koji se temelji na nenadležnosti Komisije
            Komisija je nadalje pogrešno tvrdila da je nadležna za navodnu povredu jer nije dostavila dovoljno dokaza koji navodnu povredu povezuju s EGP-om. Komisija je zanemarila dokaz da u biti ni jedan od dvostranih i trosatnih ugovora nije imao nikakav učinak na prodaju EGP-u s obzirom na to da su ugovori bili usredotočeni na klijente izvan Europske unije. Komisija nije dokazala svoje navode da su japanski proizvođači kondenzatora sudjelovali na sastancima s ciljem smanjenja tržišnog natjecanja u EGP-u.

            6.

            Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 23. stavaka 2. i 3. Uredbe br. 1/2003 (
                  1
               ), Komisijinih Smjernica o metodi za utvrđivanje kazni (
                  2
               ) i temeljnih načela utvrđivanja novčanih kazni, posebice načela jednakog postupanja i proporcionalnosti
            Naposljetku, tužitelj tvrdi da je Komisija time što je u obzir uzela neproporcionalnu vrijednost prodaje i time što je zanemarila navodno ograničene veze između povrede i EGP-a, povrijedila članak 23. stavke 2. i 3. Uredbe br. 1/2003, Komisijine Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni i temeljna načela utvrđivanja novčanih kazni, posebice načela jednakog postupanja i proporcionalnosti.

      (
         1
      )	Uredba Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima 81. i 82. Ugovora (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165. i ispravak u SL-u 2016., L 173, str. 108.)
   (
         2
      )	Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni koje se propisuju u skladu s člankom 23. stavkom 2. točkom (a) Uredbe br. 1/2003 (SL 2006., C 210, str. 2.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 58.)


title: Predmet C-405/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. lipnja 2018. uputio Nejvyšší správní soud (Češka Republika) – AURES Holdings, a.s. protiv Odvolací finanční ředitelství

text:
               27.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/18

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. lipnja 2018. uputio Nejvyšší správní soud (Češka Republika) – AURES Holdings, a.s. protiv Odvolací finanční ředitelství
      (Predmet C-405/18)
      (2018/C 301/25)
      Jezik postupka: češki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Nejvyšší správní soud

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: AURES Holdings, a.s.

         Tuženik: Odvolací finanční ředitelství

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Može li se smatrati da pojam slobode poslovnog nastana u smislu članka 49. UFEU-a obuhvaća običan prijenos sjedišta uprave društva iz jedne države članice u drugu?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora, protivi li se člancima 49., 52. i 54. UFEU-a nacionalni propis koji sprečava da se subjekt iz druge države članice, pri prijenosu mjesta poslovanja ili sjedišta uprave u Češku Republiku, poziva na porezni gubitak koji je nastao u toj drugoj državi članici?


title: Predmet T-29/18: Rješenje Općeg suda od 4. srpnja 2018. – Planet protiv Komisije („Pristup dokumentima — Uredba (EZ) br. 1049/2001 — Dokumenti u vezi s ugovorom „Technical Assistance to Ecowas for the implementation of the 10th EDF Transport Facilitation Project II (TFP II)” — Prešutno uskraćivanje pristupa — Izričita odluka donesena nakon podnošenja tužbe — Povlačenje pobijanog akta — Prestanak postojanja predmeta spora — Obustava postupka”)

text:
               27.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/37

      Rješenje Općeg suda od 4. srpnja 2018. – Planet protiv Komisije
      (Predmet T-29/18) (1)

      ((„Pristup dokumentima - Uredba (EZ) br. 1049/2001 - Dokumenti u vezi s ugovorom „Technical Assistance to Ecowas for the implementation of the 10th EDF Transport Facilitation Project II (TFP II)” - Prešutno uskraćivanje pristupa - Izričita odluka donesena nakon podnošenja tužbe - Povlačenje pobijanog akta - Prestanak postojanja predmeta spora - Obustava postupka”))
      (2018/C 301/49)
      Jezik postupka: grčki

         Stranke

         Tužitelj: Planet AE Parochis Symvouleftikon Ypiresion (Atena, Grčka) (zastupnik: V. Christianos, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: C. Ehrbar i M. Konstantinidis, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje implicitne odluke Komisije o odbijanju tužiteljeva ponovnog zahtjeva od 6. studenoga 2017. za pristup određenim dokumentima u vezi s ugovorom „Technical Assistance to Ecowas for the implementation of the 10th EDF Transport Facilitation Project II (TFP II)”.

         Izreka

                  1.

                  Obustavlja se postupak povodom tužbe.

                  2.

                  Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 112, 26. 3. 2018.


title: Predmet C-325/17 P: Rješenje Suda (deveto vijeće) od 26. lipnja 2018. – Windrush Aka LLP protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), Jerryja Dammersa (Žalba — Članak 181. Poslovnika Suda — Žig Europske unije — Postupak opoziva — Verbalni žig The Specials — Stvarna uporaba — Odobrenje nositelja žiga)

text:
               27.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 301/11

      Rješenje Suda (deveto vijeće) od 26. lipnja 2018. – Windrush Aka LLP protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), Jerryja Dammersa
      (Predmet C-325/17 P) (1)

      ((Žalba - Članak 181. Poslovnika Suda - Žig Europske unije - Postupak opoziva - Verbalni žig The Specials - Stvarna uporaba - Odobrenje nositelja žiga))
      (2018/C 301/13)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Windrush Aka LLP (zastupnici: S. Malynicz, QC, po punomoći S. Britton i S. Tregear, solicitors)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (zastupnici: D. Botis i J. Crespo Carrillo, agenti), Jerry Dammers (zastupnici: B. Brandreth, barrister, po punomoći C. Fehler, solicitor)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija kao očito neosnovana.

                  2.

                  Društvu Windrush Aka LLP nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 347, 16. 10. 2017.


title: Predmet T-446/14: Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2018. – Taihan Electric Wire protiv Komisije (Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Europsko tržište električnih kabela — Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a — Jedinstvena i trajna povreda — Nepremostive prepreke — Neprimjenjivost članka 101. UFEU-a — Trajanje sudjelovanja — Jednako postupanje — Izračun iznosa novčane kazne — Vrijednost prodaje — Težina povrede — Olakotne okolnosti — Neograničena nadležnost)

text:
               17.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/36

      Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2018. – Taihan Electric Wire protiv Komisije
      (Predmet T-446/14) (1)

      ((Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Europsko tržište električnih kabela - Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a - Jedinstvena i trajna povreda - Nepremostive prepreke - Neprimjenjivost članka 101. UFEU-a - Trajanje sudjelovanja - Jednako postupanje - Izračun iznosa novčane kazne - Vrijednost prodaje - Težina povrede - Olakotne okolnosti - Neograničena nadležnost))
      (2018/C 328/48)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Taihan Electric Wire Co. Ltd (Anyang-si, Južna Koreja) (zastupnici: R. Antonini i E. Monard, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: A. Biolan, C. Giolito i H. van Vliet, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za, s jedne strane, poništenje Komisijine Odluke C(2014) 2139 final od 2. travnja 2014. koja se odnosi na postupak primjene članka 101. [UFEU-a] i članka 53. Sporazuma o [EGP] (predmet AT.39610 – Električni kabeli) u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja, i, s druge strane, smanjenje iznosa novčane kazne koja je izrečena tužitelju.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Taihan Electric Wire Co. Ltd se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 282, 25. 8. 2014.


title: Predmet C-164/17: Presuda Suda (drugo vijeće) od 25. srpnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court, Irska) – Edel Grace, Peter Sweetman protiv An Bord Pleanala (Zahtjev za prethodnu odluku — Okoliš — Direktiva 92/43/EZ — Očuvanje prirodnih staništa i divlje faune i flore — Članak 6. stavci 3. i 4. — Procjena utjecaja plana ili projekta na zaštićeno područje — Plan ili projekt koji nije izravno povezan s upravljanjem područjem ili potreban za njegovo upravljanje — Projekt vjetroelektrane — Direktiva 2009/147/EZ — Očuvanje divljih ptica — Članak 4. — Posebno zaštićeno područje (PZP) — Prilog I. — Eja strnjarica (Circus cyaneus) — Pogodno stanište koje se mijenja tijekom vremena — Privremeno ili trajno smanjenje površine korisnih područja — Mjere uključene u projekt kojima se nastoji zajamčiti da se tijekom trajanja projekta stvarno pogodna površina za prirodno stanište vrste ne smanji, nego čak i poveća)

text:
               17.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/16

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 25. srpnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court, Irska) – Edel Grace, Peter Sweetman protiv An Bord Pleanala
      (Predmet C-164/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Okoliš - Direktiva 92/43/EZ - Očuvanje prirodnih staništa i divlje faune i flore - Članak 6. stavci 3. i 4. - Procjena utjecaja plana ili projekta na zaštićeno područje - Plan ili projekt koji nije izravno povezan s upravljanjem područjem ili potreban za njegovo upravljanje - Projekt vjetroelektrane - Direktiva 2009/147/EZ - Očuvanje divljih ptica - Članak 4. - Posebno zaštićeno područje (PZP) - Prilog I. - Eja strnjarica (Circus cyaneus) - Pogodno stanište koje se mijenja tijekom vremena - Privremeno ili trajno smanjenje površine korisnih područja - Mjere uključene u projekt kojima se nastoji zajamčiti da se tijekom trajanja projekta stvarno pogodna površina za prirodno stanište vrste ne smanji, nego čak i poveća))
      (2018/C 328/19)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Supreme Court

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Edel Grace, Peter Sweetman

         Tuženik: An Bord Pleanala

         Izreka

      Članak 6. Direktive Vijeća 92/43/EEZ od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore treba tumačiti na način da se – u slučaju kada je predviđena provedba projekta na području određenom za zaštitu i očuvanje vrsta, čija se površina dostatna za osiguranje potreba zaštićene vrste mijenja tijekom vremena, pri čemu zbog tog projekta određeni dijelovi tog područja privremeno ili trajno više neće biti pogodno stanište predmetne vrste – okolnost da taj projekt obuhvaća mjere kojima se nastoji zajamčiti da se nakon procjene prihvatljivosti utjecaja navedenog projekta i tijekom njegova trajanja dio navedenog područja koji konkretno može biti pogodno stanište neće smanjiti, nego čak i povećati, ne može uzeti u obzir radi procjene koju valja provesti na temelju stavka 3. tog članka i osiguranja da predmetni projekt neće negativno utjecati na cjelovitost dotičnog područja, nego je ta okolnost, ovisno o slučaju, obuhvaćena stavkom 4. tog članka.

         (1)  SL C 178, 6. 6. 2017.


title: Predmet C-128/16 P: Presuda Suda (drugo vijeće) od 25. srpnja 2018. – Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske, Lico Leasing, SA, Pequeños y Medianos Astilleros Sociedad de Reconversión, SA (Žalba — Državne potpore — Članak 107. stavak 1. UFEU-a — Porezni sustav koji se primjenjuje na određene ugovore o financijskom zakupu za stjecanje brodova (španjolski sustav poreznih poticaja na zakup) — Određivanje korisnikâ potpore — Uvjet selektivnosti — Narušavanje tržišnog natjecanja i utjecaj na trgovinu među državama članicama — Obveza obrazlaganja)

text:
               17.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/3

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 25. srpnja 2018. – Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske, Lico Leasing, SA, Pequeños y Medianos Astilleros Sociedad de Reconversión, SA
      (Predmet C-128/16 P) (1)

      ((Žalba - Državne potpore - Članak 107. stavak 1. UFEU-a - Porezni sustav koji se primjenjuje na određene ugovore o financijskom zakupu za stjecanje brodova (španjolski sustav poreznih poticaja na zakup) - Određivanje korisnikâ potpore - Uvjet selektivnosti - Narušavanje tržišnog natjecanja i utjecaj na trgovinu među državama članicama - Obveza obrazlaganja))
      (2018/C 328/03)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: V. Di Bucci, É. Gippini Fournier i P. Němečková, agenti)

         Druge stranke u postupku: Kraljevina Španjolska (zastupnici: M. A. Sampol Pucurull, agent), Lico Leasing, SA, Pequeños y Medianos Astilleros Sociedad de Reconversión, SA (zastupnici: M. Merola, avvocato, M. Sánchez, abogado)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: Bankia SA, Asociación Española de Banca, Unicaja Banco SA, Liberbank SA, Banco de Sabadell SA, Banco Gallego SA, Catalunya Banc SA, Caixabank SA, Banco de Santander SA, Santander Investment SA, Naviera Séneca AIE, Industria de Diseño Textil SA, Naviera Nebulosa de Omega AIE, Banco Mare Nostrum SA, Abanca Corporación Bancaria SA, Ibercaja Banco SA, Banco Grupo Cajatres SAU, Naviera Bósforo AIE, Joyería Tous SA, Corporación Alimentaria Guissona SA, Naviera Muriola AIE, Poal Investments XXI SL, Poal Investments XXII SL, Naviera Cabo Vilaboa C-1658 AIE, Naviera Cabo Domaio C-1659 AIE, Caamaño Sistemas Metálicos SL, Blumaq SA, Grupo Ibérica de Congelados SA, RNB SL, Inversiones Antaviana SL, Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria SAU, Banco de Albacete SA, Bodegas Muga SL (zastupnici: J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero i A. Lamadrid de Pablo, abogados), Aluminios Cortizo SAU (zastupnici: A. Beiras Cal, abogado)

         Izreka

                  1.

                  Presuda Općeg suda Europske unije od 17. prosinca 2015., Španjolska i dr./Komisija (T-515/13 i T-719/13, EU:T:2015:1004) se ukida.

                  2.

                  Predmet se vraća na odlučivanje Općem sudu Europske unije.

                  3.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.

                  4.

                  Bankia SA, Asociación Española de Banca, Unicaja Banco SA, Liberbank SA, Banco de Sabadell SA, Banco Gallego SA, Catalunya Banc SA, Caixabank SA, Banco de Santander SA, Santander Investment SA, Naviera Séneca AIE, Industria de Diseño Textil SA, Naviera Nebulosa de Omega AIE, Banco Mare Nostrum SA, Abanca Corporación Bancaria SA, Ibercaja Banco SA, Banco Grupo Cajatres SAU, Naviera Bósforo AIE, Joyería Tous SA, Corporación Alimentaria Guissona SA, Naviera Muriola AIE, Poal Investments XXI SL, Poal Investments XXII SL, Naviera Cabo Vilaboa C-1658 AIE, Naviera Cabo Domaio C-1659 AIE, Caamaño Sistemas Metálicos SL, Blumaq SA, Grupo Ibérica de Congelados SA, RNB SL, Inversiones Antaviana SL, Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria SAU, Banco de Albacete SA, Bodegas Muga SL i Aluminios Cortizo SAU snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 156, 2. 5. 2016.


title: Predmet T-447/14: Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2018. – NKT Verwaltungs i NKT protiv Komisije (Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Europsko tržište električnih kablova — Odluka kojom je utvrđena povreda članka 101. UFEU-a — Jedinstvena i trajna povreda — Dokaz povrede — Trajanje sudjelovanja — Javno distanciranje — Izračun iznosa novčane kazne — Težina povrede — Neograničena nadležnost)

text:
               17.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/37

      Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2018. – NKT Verwaltungs i NKT protiv Komisije
      (Predmet T-447/14) (1)

      ((Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Europsko tržište električnih kablova - Odluka kojom je utvrđena povreda članka 101. UFEU-a - Jedinstvena i trajna povreda - Dokaz povrede - Trajanje sudjelovanja - Javno distanciranje - Izračun iznosa novčane kazne - Težina povrede - Neograničena nadležnost))
      (2018/C 328/49)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: NKT Verwaltungs GmbH, prije nkt cables GmbH (Köln, Njemačka) i NKT A/S, prije NKT Holding A/S (Brøndby, Danska) (zastupnici: M. Kofmann i B. Creve, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: C. Giolito, H. van Vliet i C. Vollrath, agenti, uz sudjelovanje B. Dohertyja, barristera)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za, primarno, poništenje Komisijine Odluke C(2014) 2139 final od 2. travnja 2014. koja se odnosi na postupak primjene članka 101. [UFEU-a] i članka 53. Sporazuma o EGP-u (predmet AT.39610 – Električni kabeli), u dijelu u kojem se odnose na tužitelje, i, podredno, za smanjenje novčane kazne koja je izrečena tužiteljima.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvima NKT Verwaltungs GmbH i NKT A/S se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 282, 25. 8. 2014.


title: Predmet C-374/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. lipnja 2018. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – UPS Deutschland Inc. & Co. OHG, DPD Dynamic Parcel Distribution GmbH & Co. KG, Bundesverband Paket & Expresslogistik e.V. protiv Deutsche Post AG

text:
               17.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/26

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. lipnja 2018. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – UPS Deutschland Inc. & Co. OHG, DPD Dynamic Parcel Distribution GmbH & Co. KG, Bundesverband Paket & Expresslogistik e.V. protiv Deutsche Post AG
      (Predmet C-374/18)
      (2018/C 328/34)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: UPS Deutschland Inc. & Co. OHG, DPD Dynamic Parcel Distribution GmbH & Co. KG, Bundesverband Paket & Expresslogistik e.V.

         Tuženik: Deutsche Post AG

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 13. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 561/2006 (1) tumačiti na način da odredba dopušta iznimke od članaka 5. do 9. Uredbe (EZ) br. 561/2006 samo u slučaju kada se vozilom pružatelja univerzalne usluge u smislu članka 2. točke 13. Direktive 97/67/EZ (2) u skladu s člankom 13. stavkom 1. točkom (d) Uredbe (EZ) br. 561/2006 transportiraju samo i isključivo pošiljke u okviru univerzalne usluge ili su iznimke od članaka 5. do 9. Uredbe (EZ) br. 561/2006 dopuštene i kada predmetna vozila dodatno uz pošiljke koje transportiraju u okviru univerzalne usluge prevoze i druge pošiljke koje nisu obuhvaćene univerzalnom uslugom?

                  2.

                  Ako na prvo pitanje treba odgovoriti tako da su iznimke od članaka 5. do 9. Uredbe (EZ) br. 561/2006 dopuštene i kada predmetna vozila dodatno uz pošiljke koje transportiraju u okviru univerzalne usluge prevoze i druge pošiljke koje nisu obuhvaćene univerzalnom uslugom:

                              a)

                              U tom slučaju koliko mora najmanje iznositi udio pošiljaka koje vozilo prevozi u okviru univerzalne usluge?

                              b)

                              U tom slučaju koliko najviše smije iznositi udio pošiljaka koje nisu obuhvaćene univerzalnom uslugom i koje vozilo prevozi istodobno s univerzalnim uslugama?

                              c)

                              Kako se u pojedinom slučaju određuje odgovarajući udio, kako je opisan pod a) i b)?

                              d)

                              Mora li odgovarajući udio, kako je opisan pod a) i b), postojati pri svakoj pojedinoj vožnji predmetnog vozila ili je dovoljna srednja vrijednost koja se odnosi na sve vožnje predmetnog vozila?

                  3.

                              a)

                              Treba li nacionalnu odredbu države članice Unije o vremenu vožnje i razdoblju odmora za vozila i kombinacije vozila za prijevoz tereta najveće dopuštene mase veće od 2,81 i ne veće od 3,51, koja doslovno preuzima odredbe članka 13. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 561/2006, tumačiti isključivo na temelju prava Unije?

                              b)

                              Može li nacionalni sud unatoč tekstualno istovjetnom prenošenju prava Unije primijeniti odstupajuće kriterije za tumačenje odredaba preuzetih iz prava Unije?

                  4.

                  Protivi li se svrstavanju pošiljke kao pošiljke u okviru univerzalne usluge u skladu s Direktivom 97/67/EZ ako se povezano s tim nude dodatne usluge kao:

                              —

                              preuzimanje (bez vremenskog ograničenja);

                              —

                              preuzimanje (s vremenskim ograničenjem);

                              —

                              provjera dobi primatelja;

                              —

                              prezime;

                              —

                              na teret primatelja do 31,5 kg;

                              —

                              usluga prosljeđivanja pošte;

                              —

                              povratnica;

                              —

                              odabir dana;

                              —

                              odabir vremena?

         (1)  Uredba (EZ) br. 561/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva koje se odnosi na cestovni promet i o izmjeni uredbi Vijeća (EEZ) br. 3821/85 i (EZ) br. 2135/98 te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3820/85 (SL L 102, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 6., str. 167.), kako je zadnje izmijenjena člankom 45. Uredbe (EU) br. 165/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. veljače 2014. o tahografima u cestovnom prometu (SL L 60, str. 1.)

         (2)  Direktiva 97/67/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. prosinca 1997. o zajedničkim pravilima za razvoj unutarnjeg tržišta poštanskih usluga u Zajednici i poboljšanje kvalitete usluga (SL L 15, 1998., str. 14.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 53.)


title: Predmet C-478/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. srpnja 2018. uputio College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nizozemska) – Compaxo Vlees Zevenaar BV, Ekro BV, Vion Apeldoorn BV, Vitelco BV protiv Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

text:
               15.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 373/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. srpnja 2018. uputio College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nizozemska) – Compaxo Vlees Zevenaar BV, Ekro BV, Vion Apeldoorn BV, Vitelco BV protiv Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
      (Predmet C-478/18)
      (2018/C 373/10)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      College van Beroep voor het Bedrijfsleven

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Compaxo Vlees Zevenaar BV, Ekro BV, Vion Apeldoorn BV, Vitelco BV

         Tuženik: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li izraz „osoblja koje sudjeluje u službenim kontrolama” iz Priloga VI. točke 1. Uredbi (EZ) br. 882/2004 (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o službenim kontrolama koje se provode radi provjeravanja poštivanja propisa o hrani i hrani za životinje te propisa o zdravlju i dobrobiti životinja izraz „osoblja koje sudjeluje u službenim kontrolama” iz Priloga VI. točke 2. Uredbi br. 882/2004 tumačiti na način da troškovi (plaća) koji se mogu uzeti u obzir pri izračunavanju pristojbi za službene kontrole mogu biti isključivo troškovi (plaća) službenih veterinara i službenih asistenata koji provode službene kontrole ili u njih mogu spadati i troškovi (plaća) drugog osoblja Nederlandse Voedsel- en Warenautoriteita (nizozemsko tijelo za sigurnost hrane i proizvoda, NVWA) ili Besloten Vennootschap Kwaliteitskeuring Dierlijke Sectora (društvo s ograničenom odgovornošću za kontrolu kvalitete u životinjskom sektoru, KDS)?

                  2.

                  Ako je odgovor na prvo pitanje takav da izrazom „osoblja koje sudjeluje u službenim kontrolama” iz Priloga VI. točke 1. Uredbi br. 882/2004 i izrazom „osoblja koje sudjeluje u službenim kontrolama” iz Priloga VI. točke 2. Uredbi br. 882/2004 mogu biti obuhvaćeni i troškovi (plaća) drugog osoblja NVWA-a ili KDS-a, pod kojim okolnostima i unutar kojih granica između troškova za to drugo osoblje i službenih kontrola tada još uvijek postoji tako uska veza da se pristojbe prikupljene za troškove (plaća) mogu temeljiti na članku 27. stavku 4. i Prilogu VI. točkama 1. i 2. Uredbi br. 882/2004?

                  3.

                  Treba li odredbe iz članka 27. stavka 4. točke (a) i Priloga VI. točaka 1. i 2. Uredbi br. 882/2004 tumačiti na način da se članku 27. stavka 4. i Prilogu VI. točkama 1. i 2. protivi da se klaonicama naplaćuju pristojbe za službene kontrole koje se odnose na četvrtine sata koje su one prijavile nadležnim tijelima, ali tijekom kojih se stvarno nisu obavljale službene kontrole?

         (1)  SL 2004., L 165, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 51., str. 5.)


title: Predmet T-508/18: Tužba podnesena 24. kolovoza 2018. – OLX protiv EUIPO-a – Stra (STRADIA)

text:
               15.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 373/18

      Tužba podnesena 24. kolovoza 2018. – OLX protiv EUIPO-a – Stra (STRADIA)
      (Predmet T-508/18)
      (2018/C 373/20)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: OLX BV (Hoofddorp, Nizozemska) (zastupnici: G. Lodge, K. Gilbert, Solicitors i V. Jones, Barrister)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Stra Lda (Coimbra, Portugal)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije „STRADIA” – prijava za registraciju br. 14 841 985

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 12 lipnja 2018. u spojenim predmetima R 2228/2017-4 i R 2229/2017-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  alternativno, izmijeni pobijanu odluku na način da utvrdi da je prigovor trebalo ponovno uputiti odjelu za prigovore na ponovno razmatranje;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje tužiteljevih troškova vezanih uz ovu tužbu i troškova pred žalbenim vijećem. Alternativno, ako druga strana u postupku pred žalbenim vijećem intervenira, tada EUIPO i intervenijent moraju solidarno snositi tužiteljeve troškove vezane uz ovu tužbu i uz postupak pred žalbenim vijećem.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) Europskog parlamenta i Vijeća 2017/1001.


title: Predmet T-510/18: Tužba podnesena 22. kolovoza 2018. – Kaddour protiv Vijeća

text:
               15.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 373/19

      Tužba podnesena 22. kolovoza 2018. – Kaddour protiv Vijeća
      (Predmet T-510/18)
      (2018/C 373/21)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Khaled Kaddour (Damas, Sirija) (zastupnici: V. Davies I V. Wilkinson, solicitors)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi mjere iz 2018. u dijelu u kojem se primjenjuju na K. Kaddoura; i

                  —

                  naloži Vijeću snošenje troškova K. Kaddoura u okviru tužbe.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba se odnosi na Odluku Vijeća (ZVSP) 2018/778 od 28. svibnja 2018. o izmjeni Odluke 2013/255/ZVSP (1) o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL 2018., L 131, str. 16.) i Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2018/774 od 28. svibnja 2018. o provedbi Uredbe (EU) br. 36/2012 (2) o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji (SL 2018., L 131, str. 1.), u dijelu u kojem se te mjere primjenjuju na tužitelja (u daljnjem tekstu: mjere iz 2018.)
      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, u kojem se navodi da mjere iz 2018. sadržavaju očitu pogrešku u ocjeni.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, u kojem se navodi da se tužitelj ima pravo pozivati na članak 27. i članak 28. stavak 2. Odluke Vijeća 2013/255/ZVSP, kako je izmijenjena Odlukom Vijeća (ZVSP) 2015/1836 (3) i člankom 15. stavkom 1. točkom (b) Uredbe Vijeća (EU) br. 36/2012, kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EU) 2015/1828 (4).

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, u kojem se navodi da mjere iz 2018. predstavljaju povredu tužiteljevih temeljnih prava zaštićenih Poveljom Europske unije o temeljnim pravima i/ili Europskom konvencijom o ljudskim pravima, u odnosu na tužiteljeva prava na zaštitu ugleda, mirno uživanje vlasništva te poštovanje načela proporcionalnosti.

         (1)  Odluka Vijeća 2013/255/ZVSP od 31. svibnja 2013. o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL 2013., L 147, str. 14.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 15., str. 277.).

         (2)  Uredba Vijeća (EU) br. 36/2012 od 18. siječnja 2012. o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji i o stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 442/2011 (SL 2012., L 16, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 10., str. 205.).

         (3)  Odluka Vijeća (ZVSP) 2015/1836 od 12. listopada 2015. o izmjeni Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL 2015., L 266, str. 75.).

         (4)  Uredba Vijeća (EU) 2015/1828 od 12. listopada 2015. o izmjeni Uredbe (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji (SL 2015., L 266, str. 1.).


title: Presuda Suda od 14. lipnja 2018. u predmetu E-14/17 – Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda (Propust države EFTA-e da ispuni svoje obveze Neprovedba Uredba (EU) br. 447/2013)

text:
               15.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 414/9

      PRESUDA SUDA
      od 14. lipnja 2018.
      u predmetu E-14/17
      Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda

         (Propust države EFTA-e da ispuni svoje obveze Neprovedba Uredba (EU) br. 447/2013)

      (2018/C 414/11)
      U predmetu E-14/17, Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda – ZAHTJEV za izjavu da Island nije ispunio svoje obveze iz akta iz članka 7. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru jer u svojem pravnom poretku nije proveo akt iz točke 31.bbb Priloga IX. tom Sporazumu (Provedbena uredba Komisije (EU) br. 447/2013 od 15. svibnja 2013. o utvrđivanju postupka za UAIF-ove koji odaberu da se na njih primjenjuju odredbe Direktive 2011/61/EU Europskog parlamenta i Vijeća), kako je prilagođen Sporazumu njegovim Protokolom 1., Sud, u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik, Per Christiansen i Bernd Hammermann (sudac-izvjestitelj), suci, presudio je 14. lipnja 2018. kao u izreci:
      Sud:

                  1.

                  Izjavljuje da Island nije ispunio svoje obveze iz članka 7. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru jer u svojem pravnom poretku nije proveo akt iz točke 31.bbb Priloga IX. tom Sporazumu (Provedbena uredba Komisije (EU) br. 447/2013 od 15. svibnja 2013. o utvrđivanju postupka za UAIF-ove koji odaberu da se na njih primjenjuju odredbe Direktive 2011/61/EU Europskog parlamenta i Vijeća), kako je prilagođen Sporazumu njegovim Protokolom 1.

                  2.

                  Nalaže Islandu plaćanje troškova postupka.


title: Predmet T-582/18: Tužba podnesena 28. rujna 2018. – Boxer Barcelona protiv EUIPO-a – X-Technology Swiss (XBOXER)

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/94

      Tužba podnesena 28. rujna 2018. – Boxer Barcelona protiv EUIPO-a – X-Technology Swiss (XBOXER)
      (Predmet T-582/18)
      (2018/C 427/124)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Boxer Barcelona, SL (Barcelona, Španjolska) (zastupnik: A. Canela Giménez, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: X-Technology Swiss GmbH (Wollerau, Švicarska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije XBOXER – prijava za registraciju br. 11 673 068

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom opoziva

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 12. srpnja 2018. u predmetu R 2186/2017-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  nedostatnost dokaza o uporabi koje je predložio podnositelj opoziva;

                  —

                  nepostojanje zablude zbog sličnosti između suprotstavljenih žigova i žiga za koji se podnosi prijava.


title: Spojeni predmeti T-339/16, T-352/16 i T-391/16: Presuda Općeg suda od 13. prosinca 2018. – Ville de Paris, Ville de Bruxelles i Ayuntamiento de Madrid protiv Komisije („Okoliš — Uredba (EU) 2016/646 — Onečišćujuće emisije iz lakih osobnih i gospodarskih vozila (Euro 6) — Određivanje vrijednosti emisije dušikovih oksida koje ne smiju biti prekoračene (NTE) prilikom ispitivanja stvarnih emisija tijekom vožnje u stvarnim uvjetima (RDE) — Tužba za poništenje — Ovlast općinskog tijela u području zaštite okoliša da ograniči promet nekim vozilima — Izravan utjecaj — Dopuštenost — Nenadležnost Komisije — Poštovanje viših pravnih normi — Izmjena učinaka poništenja tijekom vremena — Izvanugovorna odgovornost — Naknada navodne štete imidžu i ugledu”)

text:
               4.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 82/42

      Presuda Općeg suda od 13. prosinca 2018. – Ville de Paris, Ville de Bruxelles i Ayuntamiento de Madrid protiv Komisije
      (Spojeni predmeti T-339/16, T-352/16 i T-391/16) (1)

      ((„Okoliš - Uredba (EU) 2016/646 - Onečišćujuće emisije iz lakih osobnih i gospodarskih vozila (Euro 6) - Određivanje vrijednosti emisije dušikovih oksida koje ne smiju biti prekoračene (NTE) prilikom ispitivanja stvarnih emisija tijekom vožnje u stvarnim uvjetima (RDE) - Tužba za poništenje - Ovlast općinskog tijela u području zaštite okoliša da ograniči promet nekim vozilima - Izravan utjecaj - Dopuštenost - Nenadležnost Komisije - Poštovanje viših pravnih normi - Izmjena učinaka poništenja tijekom vremena - Izvanugovorna odgovornost - Naknada navodne štete imidžu i ugledu”))
      (2019/C 82/48)
      Jezici postupka: španjolski i francuski

         Stranke

         Tužitelj u predmetu T-339/16: Ville de Paris (Francuska) (zastupnik: J. Assous, odvjetnik)

         Tužitelj u predmetu T-352/16: Ville de Bruxelles (Belgija) (zastupnici: M. Uyttendaele i S. Kaisergruber, odvjetnici)

         Tužitelj u predmetu T-391/16: Ayuntamiento de Madrid (Španjolska) (zastupnik: F. Zunzunegui Pastor, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: A. C. Becker, E. Sanfrutos Cano i J.-F. Brakeland, agenti)

         Predmet

      S jedne strane, zahtjevi na temelju članka 263. UFEU-a kojima se traži poništenje Uredbe Komisije (EU) 2016/646 od 20. travnja 2016. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 692/2008 u pogledu emisija iz lakih osobnih i gospodarskih vozila (Euro 6) (SL 2016., L 109, str. 1.), i, s druge strane, zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a kojim se traži naknada štete koju je grad Pariz pretrpio zbog donošenja te uredbe.

         Izreka

                  1.

                  Točka 2. Priloga II. Uredbi Komisije (EU) 2016/646 od 20. travnja 2016. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 692/2008 u pogledu emisija iz lakih osobnih i gospodarskih vozila (Euro 6) poništava se u dijelu u kojem u točkama 2.1.1 i 2.1.2 Priloga III. A Uredbi Komisije br. 692/2008 od 18. srpnja 2008. o primjeni Uredbe (EZ) br. 715/2007 utvrđuje vrijednost konačnog faktora sukladnosti CF onečišćujuća tvar i vrijednost privremenog faktora sukladnosti CF onečišćujuća tvar za masu dušikovih oksida.

                  2.

                  Tužbe se u preostalom dijelu odbijaju.

                  3.

                  Učinci odredbe poništene na temelju točke 1. ove izreke ostaju na snazi do donošenja nove uredbe koja će zamijeniti te odredbe, u razumnom roku koji ne smije prekoračiti dvanaest mjeseci počevši od datuma stupanja na snagu učinaka ove presude.

                  4.

                  Europska komisija snosit će vlastite troškove, kao i polovicu troškova grada Pariza, grada Bruxellesa i ayuntamiento de Madrid.

         (1)  SL C 314, 29. 8. 2016.


title: Predmet C-168/17: Presuda Suda (treće vijeće) od 17. siječnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Kúria – Mađarska) – SH protiv TG-a (Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja s obzirom na stanje u Libiji — Niz ugovora sklopljenih u cilju izdavanja bankarske garancije u korist subjekta uvrštenog na popis o zamrzavanju financijskih sredstava — Plaćanje troškova na temelju ugovora o protugaranciji — Uredba (EU) br. 204/2011 — Članak 5. — Pojam „financijska sredstva stavljena na raspolaganje subjektu navedenom u Prilogu III. Uredbi br. 204/2011” — Članak 12. stavak 1. točka (c) — Pojam „zahtjev na temelju garancije” — Pojam „osoba ili subjekt koji djeluje za račun osobe iz članka 12. stavka 1. točke (a) ili (b)”)

text:
               11.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 93/4

      Presuda Suda (treće vijeće) od 17. siječnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Kúria – Mađarska) – SH protiv TG-a
      (Predmet C-168/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja s obzirom na stanje u Libiji - Niz ugovora sklopljenih u cilju izdavanja bankarske garancije u korist subjekta uvrštenog na popis o zamrzavanju financijskih sredstava - Plaćanje troškova na temelju ugovora o protugaranciji - Uredba (EU) br. 204/2011 - Članak 5. - Pojam „financijska sredstva stavljena na raspolaganje subjektu navedenom u Prilogu III. Uredbi br. 204/2011” - Članak 12. stavak 1. točka (c) - Pojam „zahtjev na temelju garancije” - Pojam „osoba ili subjekt koji djeluje za račun osobe iz članka 12. stavka 1. točke (a) ili (b)”))
      (2019/C 93/05)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Kúria

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SH

         Tuženik: TG

         uz sudjelovanje: UF

         Izreka

                  1.

                  Članak 5. stavak 2. Uredbe Vijeća (EU) br. 204/2011 od 2. ožujka 2011. o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Libiji treba tumačiti na način da:

                              —

                              se primjenjuje u situaciji kao što je ona o kojoj je riječ u glavnom postupku u kojoj troškove dugovane na temelju ugovora o protugaranciji banka sa sjedištem u Uniji mora platiti libijskoj banci čije je ime uvršteno na popis iz Priloga III. toj uredbi, i

                              —

                              se u načelu ne primjenjuje u situaciji kao što je ona o kojoj je riječ u glavnom postupku u kojoj troškove dugovane na temelju ugovora o protugaranciji mora platiti banka sa sjedištem u Uniji libijskoj banci čije ime više nije uvršteno na popis iz Priloga III. navedenoj uredbi ili banka sa sjedištem u Uniji drugoj banci sa sjedištem u Uniji kada je bankarska garancija koju je izdala libijska banka izdana u korist subjekta koji se nalazi na tom popisu, osim ako takvo plaćanje ne dovede, zbog pravnih ili financijskih veza koje postoje između banke u čiju je korist to plaćanje izvršeno i subjekta koji se nalazi na navedenom popisu, do neizravnog stavljanja na raspolaganje predmetnih troškova u korist tog subjekta.

                  2.

                  Članak 12. Uredbe br. 204/2011 treba tumačiti na način da:

                              —

                              se u svojoj prvotnoj verziji primjenjuje ako troškove koji se duguju na temelju ugovora o protugaranciji mora platiti banka sa sjedištem u Uniji libijskoj banci uvrštenoj na popis iz Priloga III. toj uredbi i banka sa sjedištem u Uniji libijskoj banci koja nije uvrštena na taj popis kada je korisnik bankarske garancije koju je izdala libijska banka subjekt koji je uvršten na navedeni popis, pod uvjetom da se libijska banka smatra subjektom koji djeluje za račun libijske vlade, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri;

                              —

                              se u verziji koja proizlazi iz Uredbe Vijeća (EU) br. 45/2014 od 20. siječnja 2014. ne primjenjuje ako troškove koji se duguju na temelju ugovora o protugaranciji mora platiti banka sa sjedištem u Uniji libijskoj banci uvrštenoj na popis iz Priloga III. toj uredbi i banka sa sjedištem u Uniji libijskoj banci koja nije uvrštena na taj popis kada je bankarsku garanciju libijska banka izdala u korist subjekta koji je uvršten na navedeni popis, s obzirom na to da su ti troškovi plaćeni prije stupanja na snagu navedene uredbe, i

                              —

                              se u svojoj prvotnoj verziji i onoj koja proizlazi iz Uredbe br. 45/2014 ne primjenjuje ako troškove koji se duguju na temelju ugovora o protugaranciji banka sa sjedištem u Uniji mora platiti drugoj banci sa sjedištem u Uniji.

                  3.

                  Članak 9. Uredbe br. 204/2011 treba tumačiti na način da se ne može primijeniti na plaćanja troškova kao što su oni koji se duguju na temelju različitih ugovora o kojima je riječ u glavnom postupku.

                  4.

                  Članak 17. stavak 1. Uredbe Vijeća (EU) 2016/44 od 18. siječnja 2016. o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Libiji i o stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 204/2011 treba tumačiti na način da se primjenjuje na troškove protugarancije koje banka sa sjedištem u Uniji duguje drugoj banci sa sjedištem u Uniji u situaciji kao što je ona o kojoj je riječ u glavnom postupku u kojoj do konačnog obračuna dolazi nakon stupanja na snagu te uredbe.

         (1)  SL C 221, 10. 7. 2017.


title: Predmet C-626/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. studenoga 2017. uputio Giudice di Pace di Roma (Italija) – Alberto Rossi i dr. protiv Ministero della Giustizia

text:
               12.2.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 52/14

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. studenoga 2017. uputio Giudice di Pace di Roma (Italija) – Alberto Rossi i dr. protiv Ministero della Giustizia
   (Predmet C-626/17)
   (2018/C 052/20)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Giudice di Pace di Roma

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Alberto Rossi i dr.

      Tuženik: Ministero della Giustizia

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li službena tužiteljeva djelatnost suca izmiritelja obuhvaćena pojmom „radnik koji radi na određeno vrijeme” iz članka 1. stavka 3. i članka 7. Direktive 2003/88 (1) u vezi s člankom 2. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, uvedenog Direktivom 1999/70 (2), i člankom 31. stavkom 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima?

               2.

               U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, za potrebe primjene članka 4. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme uvedenog Direktivom 1999/70, može li se redovne pravosudne dužnosnike, dakle one „u togama”, smatrati radnicima zaposlenim na neodređeno vrijeme usporedivima s radnicima zaposlenima na određeno vrijeme u svojstvu „sudaca izmiritelja”?

               3.

               U slučaju potvrdnog odgovora na drugo pitanje, je li postojanje razlike između postupka za stalni prijam u službu redovnih pravosudnih dužnosnika i zakonom propisanih postupaka za privremeni prijam u službu sudaca izmiritelja, objektivni razlog u smislu članka 4. stavka 1. i/ili stavka 4. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, uvedenog Direktivom 1999/70/EZ, kojim Opća sjednica [Corte Suprema di] Cassazione u presudi br. 13721/2017 i Consiglio di Stato u mišljenju br. 464/2017 od 8. travnja 2017., kao „živo pravo”, opravdavaju neprimjenu na suce izmiritelje, kao u slučaju tužitelja zaposlenog na određeno vrijeme, istih radnih uvjeta koji se primjenjuju i na usporedive redovne pravosudne dužnosnike zaposlene na neodređeno vrijeme; te kojim opravdavaju neprimjenu mjera za prevenciju i sankcioniranje zlouporaba ugovora na određeno vrijeme predviđenih člankom 5. navedenog okvirnog sporazuma uvedenog Direktivom 1999/70/EZ, i unutarnjeg propisa iz članka 5. stavka 4.bis Zakonodavne uredbe br. 368/2001? Sve to u okolnostima nepostojanja temeljnog načela unutarnjeg pravnog sustava ili ustavnopravne norme koji bi mogli opravdati bilo diskriminaciju u pogledu radnih uvjeta, bilo apsolutnu zabranu pretvaranja ugovora sudaca izmiritelja u ugovore o radu na neodređeno vrijeme, te s obzirom na prijašnji unutarnji propis (članak 1. Zakona br. 217/1974) koji je već bio predviđao izjednačavanje radnih uvjeta i uspostavu stalnog radnog odnosa u slučaju uzastopnih sklapanja ugovora o radu na određeno vrijeme počasnih sudaca?

               4.

               U svakom slučaju, je li u okolnostima kao u ovom predmetu u suprotnosti s člankom 47. stavkom 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i pojmom neovisnog i nepristranog suda predviđenog pravom Europske unije, djelatnost suca izmiritelja koji bi, s obzirom na interes za određeno rješenje spora u korist tužitelja koji obavlja istu pravosudnu dužnost kao isključivu službenu djelatnost, mogao preuzeti ulogu suda koji je nadležan na temelju zakona, zbog odbijanja najvišeg tijela unutarnjeg pravosudnog sustava – Opće sjednice [Corte Suprema di] Cassazione – da osigura djelotvornu zaštitu traženih prava, te tako sudu nadležnom na temelju zakona nametnuti da odbije, kad je to zatraženo, vlastitu nadležnost za priznavanje traženog prava, unatoč tome što se to pravo – kao što je to slučaj s plaćenim godišnjim odmorom u glavnom postupku – temelji na primarnom i izvedenom pravu Europske unije u slučaju izravne vertikalne primjene propisa „Zajednice” u odnosu na državu članicu? U slučaju da Sud utvrdi da je prekršen članak 47. Povelje, od njega se dalje traži da navede kojim unutarnjim pravnim sredstvima se može izbjeći kršenje normi primarnog prava Unije te spriječiti da u unutarnjem pravnom poretku dođe do apsolutnog odbijanja da se u konkretnom slučaju zaštite temeljna subjektivna prava zajamčena pravom Unije?

      (1)  Direktiva 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena (SL L 299, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 31.)

      (2)  Direktiva Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP (SL L 175, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 228.)


title: Predmet T-609/16: Presuda Općeg suda od 14. prosinca 2017. – PB protiv Komisije („Javna služba — Dužnosnici — Postupak zapošljavanja — Obavijest o natječaju EPSO/AD/309/15 (AD 11) — Liječnici za lokaciju Luxembourg — Uskraćivanje pristupa testiranju u centru za procjenu — Ograničenje izbora drugog jezika na ograničen broj službenih jezika Unije — Prigovor nezakonitosti — Očita pogreška u ocjeni — Odgovornost — Neimovinska šteta”)

text:
               12.2.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 52/26

         Presuda Općeg suda od 14. prosinca 2017. – PB protiv Komisije
   (Predmet T-609/16) (1)

   ((„Javna služba - Dužnosnici - Postupak zapošljavanja - Obavijest o natječaju EPSO/AD/309/15 (AD 11) - Liječnici za lokaciju Luxembourg - Uskraćivanje pristupa testiranju u centru za procjenu - Ograničenje izbora drugog jezika na ograničen broj službenih jezika Unije - Prigovor nezakonitosti - Očita pogreška u ocjeni - Odgovornost - Neimovinska šteta”))
   (2018/C 052/37)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: PB (zastupnik: M. Velardo, odvjetnik)

      Tuženik:Europska komisija (zastupnici: G. Gattinara i L. Radu Bouyon, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a, s jedne strane, zbog poništenja odluke povjerenstva za odabir u natječaju EPSO/AD/309/15 (AD 11) – Liječnici za lokacije Luxembourg i Ispra (područje: liječnici Luxembourg) od 28. rujna 2015. kojom se tužitelju uskratio pristup selekcijskom testiranju organiziranom u centru za procjenu kandidata Europskog ureda za odabir osoblja (EPSO) i, s druge strane, zbog naknade štete koju je tužitelj navodno pretrpio.

      Izreka

               1.

               Poništava se Odluka od 28. rujna 2015. kojom je povjerenstvo za odabir otvorenog natječaja EPSO/AD/309/15 (AD 11) – Liječnici za lokacije Luxembourg i Ispra (područje: liječnici Luxembourg) PB-u uskratilo pristup selekcijskom testiranju organiziranom u centru za procjenu Europskog ureda za odabir osoblja (EPSO).

               2.

               U preostalom dijelu tužba se odbija.

               3.

               Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 371, 10. listopada 2016. (predmet je prvotno upisan pred Službeničkim sudom Europske unije pod brojem F-39/16 i prenesen Općem sudu Europske unije 1. rujna 2016.)


title: Predmet C-45/18 P: Žalba koju je 22. siječnja 2018. podnijela Claire Staelen protiv rješenja Općeg suda (treće vijeće) od 28 studenoga 2017. u predmetu T-217/11 REV, Staelen protiv Europskog ombudsmana

text:
               19.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 104/23

         Žalba koju je 22. siječnja 2018. podnijela Claire Staelen protiv rješenja Općeg suda (treće vijeće) od 28 studenoga 2017. u predmetu T-217/11 REV, Staelen protiv Europskog ombudsmana
   (Predmet C-45/18 P)
   (2018/C 104/29)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Žaliteljica: Claire Staelen (zastupnik: V. Olona, odvjetnik)

      Druga stranka u postupku: Europski ombudsman

      Žalbeni zahtjevi

               —

               poništiti rješenje T-217/11 REV,

               —

               utvrditi da je prijedlog za ponavljanje postupka u kojem je donesena presuda T-217/11 dopušten,

               —

               naložiti drugoj stranci u postupku snošenje svih troškova svih stupnjeva postupka

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog svojoj žalbi, žaliteljica ističe više žalbenih razloga koji se temelje na:

               —

               djelomičnoj nezakonitosti članka 169. Poslovnika Općeg suda;

               —

               povredi članka 169. prvog stavka Poslovnika Općeg suda;

               —

               iskrivljenju činjenica i pogrešci koja se tiče prava zbog toga što je Opći sud odluku od 19. svibnja 2005. istodobno kvalificirao kao popis kandidata i kao odluku o produženju važenja popisa kandidata;

               —

               pogrešci koja se tiče prava jer Opći sud tvrdi da je odluku koja nije dostavljena svim adresatima moguće pobijati i povredi načela jednakog postupanja;

               —

               iskrivljenju činjenica i očito proturječnim zaključcima Općeg suda o navodnom nedostatku dužne pažnje podnositeljice zahtjeva i povredi načela pravne sigurnosti i legitimnih očekivanja;

               —

               izostanku obrazloženja o odlučujućoj naravi novih činjenica.


title: Predmet C-628/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. studenoga 2017. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów protiv Orange Polska S.A.

text:
               19.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 104/12

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. studenoga 2017. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów protiv Orange Polska S.A.
   (Predmet C-628/17)
   (2018/C 104/15)
   Jezik postupka: poljski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Sąd Najwyższy

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj u kasacijskom postupku (tuženik): Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów

      Druga stranka u kasacijskom postupku (tužitelj): Orange Polska S.A.

      Prethodna pitanja

   Treba li članak 8. u vezi s člankom 9. i člankom 2. točkom (j) Direktive 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ, direktiva 97/7/EZ, 98/27/EZ i 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (1) tumačiti na način da primjenu modela od strane poslovnog subjekta radi sklapanja ugovora na daljinu o pružanju telekomunikacijskih usluga, pri čemu potrošač mora donijeti konačnu odluku o transakciji u nazočnosti dostavljača koji mu uruči model ugovora [opće uvjete poslovanja], treba smatrati agresivnom poslovnom praksom na temelju nedopuštenog utjecaja:

               (a)

               uvijek kada se potrošač prilikom posjeta dostavljača ne može neometano upoznati sa sadržajem modela ugovora;

               (b)

               samo onda kada potrošač nije unaprijed i na individualizirani način (na primjer, na svoju adresu elektroničke pošte, adrese stanovanja) primio sve modele ugovora, čak i ako je imao mogućnost da se prije posjeta samog dostavljača upozna s njihovim sadržajem na internetskoj stranici poslovnog subjekta;

               (c)

               samo onda kada dodatna utvrđenja ukazuju na to da je taj poslovni subjekt poduzeo nepoštene radnje ili su iste poduzete po njegovom nalogu radi toga da se naruši slobodu izbora potrošača u pogledu odluke o transakciji koju treba donijeti?

      (1)  SL 2005, L 149, str. 22. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 101.)