title: Predmet C-75/17 P: Žalba koju je 9. veljače 2017. podnio Fiesta Hotels & Resorts, S. L. protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 30. studenoga 2016. u predmetu T-217/15, Fiesta Hotels & Resorts protiv EUIPO-a – Residencial Palladium (Palladium Palace Ibiza Resort & Spa)

text:
               15.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 151/17

         Žalba koju je 9. veljače 2017. podnio Fiesta Hotels & Resorts, S. L. protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 30. studenoga 2016. u predmetu T-217/15, Fiesta Hotels & Resorts protiv EUIPO-a – Residencial Palladium (Palladium Palace Ibiza Resort & Spa)
   (Predmet C-75/17 P)
   (2017/C 151/23)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Žalitelj: Fiesta Hotels & Resorts, S. L. (zastupnici: J.-B. Devaureix i J. C. Erdozain López, odvjetnici)

      Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) i Residencia Palladium S. L.

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               u cijelosti ukine presudu Općeg suda u predmetu T-217/15 od 30. studenoga 2016.;

               —

               u cijelosti prihvati prvostupanjski tužbeni zahtjev;

               —

               naloži protustranci i intervenijentu snošenje troškova.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

               1.

                  Prvi žalbeni razlog temelji se na tome da pobijana presuda sadržava pogrešku koja se tiče prava jer se u njoj zaključuje da je za potrebe članka 8. stavka 4. Uredbe Vijeća br. 207/2009 (1) od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (u daljnjem tekstu: Uredba) ispunjen zahtjev važnosti koja „nije samo lokalnog karaktera” neovisno o zemljopisnom području na kojem nositelj žiga na koji se poziva obavlja svoju djelatnost. Tim tumačenjem iskrivljuje se doslovno značenje pojma „lokalan” kao i svrha članka 8. stavka 4. Uredbe.
               Pobijana presuda sadržava navedenu pogrešku koja se tiče prava jer su prilikom utvrđivanja isključivo lokalne važnosti navodnog neregistriranog trgovačkog naziva uzeti u obzir dokumenti s učinkom izvan španjolskog državnog područja.
               S druge strane, činjenica da se usluge poslovnog objekta za koji se koristi žig ili trgovački naziv pružaju međunarodnoj javnosti ne dovodi do zaključka da je uporaba znaka nadlokalna.
               Prema tome, zaključak u presudi o zahtjevu važnosti koja „nije samo lokalnog karaktera” povređuje cilj članka 8. stavka 4. Uredbe. Tako se presudom prihvaća da taj zahtjev primijenjen na trgovački naziv koji je protivan prijavi žiga Europske unije ne ovisi o lokalnom dosegu poslovnog objekta koji ga koristi, nego o „zemljopisnoj rasprostranjenosti svojih klijenata ili o ugledu u javnosti koji uživa na nacionalnoj ili čak međunarodnoj razini”. Tom tvrdnjom presuda prekoračuje usku svrhu članka 8. stavka 4. Uredbe jer dopušta da se lako dokaže da nije riječ o isključivo lokalnom karakteru internetskom uporabom neregistriranog znaka ili, u okolnostima ovog slučaja, međunarodnim podrijetlom gostiju koji odsjedaju u predmetnom poslovnom objektu.

               2.

               U drugom žalbenom razlogu tvrdi se da presuda sadržava pogrešku koja se tiče prava jer se u njoj zaključuje da, za potrebe članka 8. stavka 4. Uredbe u vezi s člankom 9. stavkom 1. točkom (d) Ley 17/2001 de 7 de diciembre de Marcas (Zakon 17/2001 od 7. prosinca 2001. o žigovima) koji je na snazi u Španjolskoj, nije potrebno da je istaknuti neregistrirani znak dobro poznat, dok većina sudske prakse o tom pitanju u Španjolskoj polazi upravo od suprotnog, odnosno od toga da se zahtijeva ne samo uporaba istaknutog znaka, već i da je ta uporaba dobro poznata u značajnom dijelu španjolskog državnog područja.

               3.

                  Treći žalbeni razlog temelji se na tome da pobijana presuda sadržava pogrešku koja se tiče prava jer se u njoj smatra da je zadovoljen članak 8. stavak 4. točka (b) Uredbe o žigu EU-a na temelju presude u predmetu Laguiole (točka 37.) iako ta presuda nije primjenjiva na ovaj slučaj jer se u ovom predmetu tumači španjolsko, a ne francusko pravo kao što je to bio slučaj u predmetu Laguiole te iako je žalitelj predočio presude španjolskog Tribunal Supremo (Vrhovni sud) kojima se jasno zabranjuje to da se neregistriranim trgovačkim nazivom spriječi uporaba kasnijeg žiga a da se tužena stranka nije pozvala na španjolsko pravo o nepoštenom tržišnom natjecanju koje navodno daje tu mogućnost, što je žalitelj temeljito osporio.

               4.

               Naposljetku, u četvrtom žalbenom razlogu ističe se da pobijana presuda sadržava pogrešku koja se tiče prava u pogledu tumačenja pojma „privremeni žigovi”, nastalog u skladu sa španjolskim Ley de Marcas (Zakon o žigovima), a posebice da pobijana presuda sadržava pogrešku koja se tiče prava u odnosu na članak 65. Uredbe.
               Žalitelj smatra da pobijana presuda sadržava pogrešku koja se tiče prava jer navedeni članak 65. Uredbe ne sprečava stricto sensu ispitivanje pravnog pitanja koje se postavlja s obzirom na pravnu argumentaciju stranaka. Za razliku od onoga što je utvrđeno presudom, žalitelj ne želi izmijeniti činjenično stanje koje je utvrdilo žalbeno vijeće prilikom odlučivanja, nego samo navodi pravni temelj koji ističe pogrešku koja se tiče prava počinjenu u odluci EUIPO-a koja je predmet žalbe.
               Žalitelj se poziva na načelo iura novit curia, prema kojem sudac prilikom odlučivanja mora primijeniti pravna pravila koja smatra prikladnima i izmijeniti pravni temelj zahtjeva stranaka, pod uvjetom da je odluka u skladu s činjeničnim i pravnim pitanjima koja su stranke istaknule, a pravni temelj zahtjeva nije doveden u pitanje, niti je spor pred sudom na drugi način izmijenjen. U tom smislu, Opći sud trebao je ocijeniti žaliteljeve argumente jer se u suprotnom ugrožava njegovo pravo na obranu i oduzimaju mu se prava u području registracije.

      (1)  SL 2009. L 78, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.)


title: Predmet T-297/15 P: Žalba koju je 8. lipnja 2015. podnio Angel Coedo Suárez protiv presude Službeničkog suda od 26. ožujka 2015. u predmetu F-38/14, Coedo Suárez protiv Vijeća

text:
               27.7.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 245/44

         Žalba koju je 8. lipnja 2015. podnio Angel Coedo Suárez protiv presude Službeničkog suda od 26. ožujka 2015. u predmetu F-38/14, Coedo Suárez protiv Vijeća
   (Predmet T-297/15 P)
   (2015/C 245/53)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Žalitelj: Ángel Coedo Suárez (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: S. Rodrigues i C. Bernard-Glanz, odvjetnici)

      Druga stranka u postupku: Vijeće Europske unije

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               proglasi predmetnu žalbu dopuštenom;

               —

               ukine presudu Službeničkog suda Europske unije (prvo vijeće) od 26. ožujka 2015., Coedo Suárez/Vijeće (F-38/14, EU:F:2015:25);

               —

               prihvati tužbeni zahtjev za poništenje koji je istaknuo u prvostupanjskom postupku;

               —

               naloži Vijeću snošenje troškova koji su nastali u oba postupka.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti žalbe žalitelj ističe dva žalbena razloga.

               1.

               Prvi žalbeni razlog temelji se na iskrivljavanju činjenica i dokaza te na pogrešci koja se tiče prava, s obzirom na to da je Službenički sud zaključio da tijelo nadležno za imenovanja nije počinilo očitu pogrešku u ocjeni time što je smatralo da žaliteljevo loše zdravstveno stanje ne predstavlja olakotnu okolnost.

               2.

               Drugi žalbeni razlog temelji se na povredi obveze obrazlaganja.


title: Predmet T-258/15: Tužba podnesena 22. svibnja 2015. – Axa Mediterranean Holding protiv Komisije

text:
               27.7.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 245/39

         Tužba podnesena 22. svibnja 2015. – Axa Mediterranean Holding protiv Komisije
   (Predmet T-258/15)
   (2015/C 245/46)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Axa Mediterranean Holding, S.A. (Palma de Mallorca, Španjolska) (zastupnici: J. Buendía Sierra, D. Armesto Macías i A. Balcells Cartagena, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi članak 1. odluke u dijelu u kojem je njemu određeno da se novo upravno tumačenje članka 12. TRLIS-a (pročišćenog teksta španjolskog Zakona o porezu na dobit) koje je usvojila španjolska uprava treba smatrati državnom potporom nespojivom s unutarnjim tržištem;

               —

               poništi stavak 1. članka 4. odluke u dijelu u kojem je Kraljevini Španjolskoj naloženo da prekine program koji smatra programom potpora kako je opisan u članku 1.;

               —

               poništi stavke 2., 3., 4. i 5. članka 4. odluke u dijelu u kojem je u njima Kraljevini Španjolskoj naložen povrat iznosa koje Komisija smatra državnom potporom;

               —

               podredno, ograniči doseg obveze povrata potpore koja je Kraljevini Španjolskoj naložena stavkom 2. članka 4. odluke na isti način na koji je ona ograničena u prvoj i drugoj odluci, i

               —

               naloži Komisiji snošenje troškova ovog postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Pobijana odluka u ovom postupku ista je kao i ona u predmetima T-12/15, Banco de Santander i Santusa/Komisija i T-252/15, Ferrovial, SA i dr./Komisija
   Navedeni tužbeni razlozi i glavni argumenti slični su onima već iznesenima u tim predmetima.


title: Predmet C-120/14 P: Žalba koju je 29. ožujka 2014. podnio Christoph Klein protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) donesene 21. siječnja 2014. u predmetu T-309/10, Christoph Klein protiv Europske komisije

text:
               16.6.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 184/12

         Žalba koju je 29. ožujka 2014. podnio Christoph Klein protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) donesene 21. siječnja 2014. u predmetu T-309/10, Christoph Klein protiv Europske komisije
   (Predmet C-120/14 P)
   2014/C 184/16
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Žalitelj: Christoph Klein (zastupnici: H.-J. Ahlt i M. Ahlt, odvjetnici)

      Druge stranke u postupku: Europska komisija, Savezna Republika Njemačka

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelj od Suda zahtijeva da,

               ukine presudu Općeg suda od 21. siječnja 2014. u predmetu T-309/10;

               utvrdi da je Komisija, time što nije donijela odluku u postupku na temelju zaštitne klauzule koji teče od 1998. za sporne medicinske proizvode, povrijedila obveze koje ima na temelju Direktive 93/42 i prava Unije i tako neposredno prouzročila štetu tužitelju;

               naloži Komisiji naknadu štete, koja se još treba utvrditi, prouzročene tužitelju;

               naloži Komisiji snošenje troškova postupka;

               podredno: ukine presudu Općeg suda od 21. siječnja 2014. u predmetu T-309/10 i predmet vrati Općem sudu na ponovno suđenje.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Opći sud je pogrešnom primjenom odredaba o zastari zahtjevâ u području izvanugovorne odgovornosti Unije povrijedio članak 46. Statuta, jer nije uzeo u obzir činjenicu da je uspješno podnesen zahtjev za besplatnu pravnu pomoć, što se tiče prekida zastare, jednak pokretanju postupka.
   Nadalje, Opći sud je povrijedio članak 8. i članak 18. Direktive 93/42 (1) time što je smatrao da se te dvije odredbe uzajamno isključuju. Naprotiv, točno je da su obje odredbe istovremeno primjenjive. Osim toga, Opći sud nije dostatno obrazložio svoje stajalište.
   Nadalje, Opći sud je pogrešno primijenio pravo i na taj način povrijedio pravo Unije time što postupak koji su pokrenula njemačka tijela vlasti nije smatrao postupkom na temelju zaštitne klauzule.
   Trajanje postupka pred Komisijom više od 10 godina predstavlja povredu članka 41. Povelje o temeljnim pravima kao i povredu temeljnog načela dobrog upravljanja. Opći sud je pogrešno primijenio pravo jer nije tome prigovorio.
   Zaključno, postupak pred Općim sudom pokazuje postupovne nepravilnosti. Tako se nije uzelo u obzir više dokumenata koji potvrđuju argumente tužitelja. Također, jednostavno su se zanemarili izlaganje i pravna argumentacija Europskog parlamenta, koje je tužitelj preuzeo u svojim zahtjevima.

      (1)  Direktiva Vijeća 93/42/EEZ od 14. lipnja 1993. o medicinskim proizvodima; SL L 169. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 53., str. 5.)


title: Spojeni predmeti C-124/13 i C-125/13: Presuda Suda (veliko vijeće) od 1. prosinca 2015. – Europski parlament, Europska komisija protiv Vijeća Europske unije (Tužba za poništenje — Uredba (EU) br. 1243/2012 — Izbor pravne osnove — Članak 43. stavci 2. i 3. UFEU-a — Politička odluka — Dugoročni plan za stokove bakalara)

text:
               1.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 38/3

         Presuda Suda (veliko vijeće) od 1. prosinca 2015. – Europski parlament, Europska komisija protiv Vijeća Europske unije
   (Spojeni predmeti C-124/13 i C-125/13) (1)

   ((Tužba za poništenje - Uredba (EU) br. 1243/2012 - Izbor pravne osnove - Članak 43. stavci 2. i 3. UFEU-a - Politička odluka - Dugoročni plan za stokove bakalara))
   (2016/C 038/03)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Europski parlament (zastupnici: I. Liukkonen, L.G. Knudsen i R. Kaškina, agenti), Europska komisija (zastupnici: A. Bouquet, K. Banks i A. Szmytkowska, agenti)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: E. Sitbon, A. de Gregorio Merino i A. Westerhof Löfflerová, agenti)

      Intervenijenti u potporu tuženiku: Kraljevina Španjolska (zastupnici: M. Sampol Pucurull i N. Díaz Abad, agenti), Francuska Republika (zastupnici: G. de Bergues, D. Colas, R. Coesme i C. Candat, agenti), Republika Poljska (zastupnici: B. Majczyna, M. Nowacki i A. Miłkowska, agenti)

      Izreka

               1.

               Poništava se Uredba Vijeća (EU) br. 1243/2012 od 19. prosinca 2012. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1342/2008 o donošenju dugoročnog plana za stokove bakalara i ribolov koji iskorištava te stokove.

               2.

               Održavaju se na snazi učinci Uredbe br. 1243/2012 do stupanja na snagu, u razumnom roku koji ne smije biti dulji od dvanaest mjeseci računajući od 1. siječnja godine što slijedi nakon objave ove presude, nove uredbe utemeljene na prikladnoj pravnoj osnovi, to jest na članku 43. stavku 2. UFEU-a.

               3.

               Vijeću Europske unije nalaže se snošenje troškova.

               4.

               Kraljevina Španjolska, Francuska Republika i Republika Poljska snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 156, 1. 6. 2013.


title: Predmet C-24/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. siječnja 2016. uputio Oberlandesgericht Düsseldorf (Njemačka) – Nintendo Co. Ltd protiv BigBen Interactive GmbH i BigBen Interactive SA

text:
               25.4.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 145/15

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. siječnja 2016. uputio Oberlandesgericht Düsseldorf (Njemačka) – Nintendo Co. Ltd protiv BigBen Interactive GmbH i BigBen Interactive SA
   (Predmet C-24/16)
   (2016/C 145/19)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Nintendo Co. Ltd

      Tuženici: BigBen Interactive GmbH, BigBen Interactive SA

      Prethodna pitanja

               1.

               Može li u postupku provedbe zahtjeva na temelju dizajna Zajednice sud države članice koji je nadležan za tuženika isključivo na temelju članka 79. stavka 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002 od 12. prosinca 2001. o dizajnu Zajednice (1), u vezi s člankom 6. stavkom 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (2), protiv tog tuženika, koji ima sjedište u drugoj državi članici, na temelju toga što je tuženika sa sjedištem u predmetnoj državi članici opskrbio proizvodima kojima se može povrijediti prava intelektualnog vlasništva, donijeti mjere protiv prvonavedenog tuženika koje se primjenjuju u cijeloj Europskoj uniji i ne odnose se samo na odnose opskrbe na kojima se temelji nadležnost?

               2.

               Treba li Uredbu Vijeća br. 6/2002 od 12. prosinca 2001. o dizajnu Zajednice, posebice njezin članak 20. stavak 1. točku (c), tumačiti na način da treća osoba može za poslovne svrhe upotrijebiti sliku dizajna Zajednice, ako želi prodavati dodatnu opremu za proizvode imatelja, zaštićene tim dizajnom Zajednice? Ako je odgovor potvrdan, koji kriteriji se na to primjenjuju?

               3.

               Kako se određuje mjesto „u kojem je došlo do kršenja”, iz članka 8. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 864/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. srpnja 2007. o pravu koje se primjenjuje na izvanugovorne obveze (3), u slučajevima u kojima kršitelj

                           a)

                           prodaje proizvode kojima se krši dizajn Zajednice putem internetske stranice namijenjene također kupcima u drugim državama članicama, a ne samo u državi članici u kojoj kršitelj ima sjedište,

                           b)

                           isporučuje proizvode kojima se krši dizajn Zajednice u drugu državu članicu, koja nije država članica njegova sjedišta?

         Treba li članak 15. točku (a) i (g) navedene uredbe tumačiti na način da je na taj način određeno pravo također primjenjivo na sudjelovanje drugih osoba?

      (1)  SL L 3, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 24., str. 45.

      (2)  SL L 12, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 30.

      (3)  ABl. L 199, S. 40.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str. 73.


title: Predmet T-523/15: Tužba podnesena 10. rujna 2015. – Italmobiliare i dr. protiv Komisije

text:
               26.10.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 354/53

         Tužba podnesena 10. rujna 2015. – Italmobiliare i dr. protiv Komisije
   (Predmet T-523/15)
   (2015/C 354/64)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelji: Italmobiliare SpA (Milano, Italija), Sirap-Gema SpA (Verolanuova, Italija), Sirap France SAS (Noves, Francuska), Petruzalek GmbH (Tattendorf, Austrija), Petruzalek kft (Budimpešta, Mađarska), Petruzalek s.r.o. (Bratislava, Slovačka), Petruzalek s.r.o. (Břeclav, Češka Republika) (zastupnici: M. Siragusa, odvjetnik, F. Moretti, odvjetnik, A. Bardanzellu, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               kao glavni zahtjev, odredi po službenoj dužnosti gospodarsko vještačenje slučaja;

               —

               poništi odluku u dijelu u kojem je u odnosu na društvo Linpac određeno oslobađanje od sankcije na temelju Obavijesti Komisije o oslobađanju od novčanih kazni i smanjenju njihovog iznosa u predmetima koji se odnose na zabranjene sporazume (Obavijest);

               —

               poništi odluku u dijelu u kojem su društvu Italmobiliare također stavljene na teret sankcionirane radnje, osuđujući ga na solidarno plaćanje novčane kazne;

               —

               smanji visinu izrečenih novčanih kazni;

               —

               naloži Komisiji snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Tužba je usmjerena protiv iste odluke koja se pobija u predmetu T-522/15, CCPL i dr./Komisija.
   U potporu svoje tužbe, tužitelji ističu četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog: povreda Obavijesti i načela jednakog postupanja, jer je Komisija u odnosu na društvo Linpac odredila oslobađanje od sankcije, iako nisu bile ispunjene pretpostavke predviđene u istoj Obavijesti.

               2.

               Drugi tužbeni razlog: povreda članka 101. UFEU-a, načela pravne sigurnosti, individualizacije kazni i presumpcije nedužnosti iz članka 6. stavka 2. i članka 7. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava (Konvencija) i članaka 48. i 49. Povelje Europske unije o temeljim pravima (Povelja iz Nice), temeljnog prava na vlasništvo iz članka 1. Protokola Konvenciji, članka 14. Konvencije te članaka 17. i 21. Povelje iz Nice, kao i povreda načela nediskriminacije i jednakog postupanja, jer je Komisija pogrešno odredila da je društva Italmobiliare, kao matično društvo, solidarno odgovorno za radnje koje su počinile društva pod nadzorom.

               3.

               Treći tužbeni razlog: povreda članka 101. UFEU-a, članka 23. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima 81. i 82. Ugovora o EZ-u (SL L1, str.1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165.), Smjernica o metodi za utvrđivanje kazni koje se propisuju u skladu s člankom 23. stavkom 2. točkom (a) Uredbe br. 1/2003 (SL 2006., C 210, str. 2.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 58.) (Smjernice) te načela proporcionalnosti i jednakog postupanja u odnosu na utvrđivanje slijedećih elemenata/parametara za izračun sankcija: (i) vrijednost prodaje, (ii) iznos zbog težine djela, (iii) entry fee, (iv) usklađivanje osnovnog iznosa (posebno, neuzimanje u obzir krize sektora), (v) gornja granica iz članka 23. stavka 2. Uredbe br. 1/2003 i (vi) nedovoljno smanjenje sankcija s obzirom na dugotrajnost postupka, kao i, konačno, povreda članka 101. UFEU-a, Smjernica i obveze obrazlaganja u odnosu na neprihvaćanje zahtjeva za primjenu članka 35. navedenih smjernica.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog: tužitelji zahtijevaju da, na temelju članka 31. Uredbe br. 1/2003, Opći sud Europske unije donese meritornu odluke neograničene nadležnosti, te da, u slučaju da ne prihvati gornje tužbene razloge, vlastitom ocjenom zamijeni ocjenu Komisije i, u svakom slučaju, smanji ukupnost novčanih kazni koje su izrečene odlukom.


title: Predmet C-569/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. prosinca 2014. uputio Juzgado Mercantil n ° 3 de Barcelona (Španjolska) – Jordi Carné Hidalgo i Anna Aracil Gracia protiv Catalunya Banc, S. A.

text:
               9.2.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 46/35

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. prosinca 2014. uputio Juzgado Mercantil no 3 de Barcelona (Španjolska) – Jordi Carné Hidalgo i Anna Aracil Gracia protiv Catalunya Banc, S. A.
   (Predmet C-569/14)
   (2015/C 046/41)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Juzgado Mercantil no 3 de Barcelona

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Jordi Carné Hidalgo i Anna Aracil Gracia

      Tuženik: Catalunya Banc, S. A.

      Prethodna pitanja

               1.

               Predstavlja li članak 43. španjolskog Zakona o parničnom postupku, koji sprečava suca da stranke obavijesti o mogućnosti prekida parničnog postupka u slučaju da drugi sud uputi prethodno pitanje Sudu Europske unije, jasno ograničenje odredbe članka 7. Direktive 93/13/EEZ (1) u pogledu obveze država članica da osiguraju postojanje primjerenih i djelotvornih sredstava za sprečavanje stalnog korištenja nepoštenih odredaba u ugovorima koji prodavatelji robe i pružatelji usluga sklapaju s potrošačima?

               2.

               Predstavlja li članak 721. stavak 2. španjolskog Zakona o parničnom postupku, koji sprečava suca da po službenoj dužnosti donese ili predloži donošenje mjera osiguranja u pojedinačnim postupcima u kojima se odlučuje o ništavosti općeg uvjeta radi nepoštenosti, jasno ograničenje odredbe članka 7. Direktive 93/13/EEZ u pogledu obveze država članica da osiguraju postojanje primjerenih i djelotvornih sredstava za sprečavanje stalnog korištenja nepoštenih odredaba u ugovorima koji prodavatelji robe i pružatelji usluga sklapaju s potrošačima?

               3.

               Kako bi se osigurala primjerena i djelotvorna sredstva koje predviđa članak 7. navedene direktive, moraju li mjere osiguranja, koje se u okviru postupka pokrenutog pojedinačnom tužbom mogu donijeti bilo po službenoj dužnosti bilo na prijedlog stranke, proizvoditi učinke do donošenja konačne odluke bilo u pojedinačnom postupku bilo u postupku po udružnoj tužbi koji se vodi usporedno s pojedinačnim postupcima?

      (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: Predmet C-129/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. ožujka 2014. uputio Oberlandesgericht Nürnberg (Njemačka) – kazneni postupak protiv Zorana Spasica

text:
               19.5.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 151/15

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. ožujka 2014. uputio Oberlandesgericht Nürnberg (Njemačka) – kazneni postupak protiv Zorana Spasica
   (Predmet C-129/14)
   2014/C 151/19
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Oberlandesgericht Nürnberg

      Stranke glavnog postupka

   Zoran Spasic

      Druga stranka: Generalstaatsanwaltschaft Nürnberg

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li članak 54. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma (KPSS) (1) u skladu s člankom 50. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, s obzirom na to da zabranu dvostrukog kaznenog progona uvjetuje činjenicom da je u slučaju osude sankcija već izvršena odnosno da se još izvršava ili da se prema pravu države podrijetla presude više ne može izvršiti?

               2.

               Je li navedeni uvjet iz članka 54. KPSS-a također ispunjen ako je izvršen samo jedan dio (ovdje: novčana kazna) sankcije izrečene u državi podrijetla presude koja se sastoji od dva samostalna dijela (ovdje: kazna oduzimanja slobode i novčana kazna)?

      (1)  SL 2000, L 239, str. 19.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 9., str. 12.


title: Predmet C-125/14: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 3. rujna 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Törvényszék – Mađarska) – Iron & Smith kft protiv Unilever NV (Prethodno pitanje — Žigovi — Registracija nacionalnog žiga koji je istovjetan ili sličan ranijem žigu Zajednice — Žig Zajednice koji ima ugled u Europskoj uniji — Zemljopisni opseg ugleda)

text:
               26.10.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 354/7

         Presuda Suda (četvrto vijeće) od 3. rujna 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Törvényszék – Mađarska) – Iron & Smith kft protiv Unilever NV
   (Predmet C-125/14) (1)

   ((Prethodno pitanje - Žigovi - Registracija nacionalnog žiga koji je istovjetan ili sličan ranijem žigu Zajednice - Žig Zajednice koji ima ugled u Europskoj uniji - Zemljopisni opseg ugleda))
   (2015/C 354/07)
   Jezik postupka: mađarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Fővárosi Törvényszék

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Iron & Smith kft

      Tuženik: Unilever NV

      Izreka

               1.

               Članak 4. stavak 3. Direktive 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima treba tumačiti na način da, kada je ugled ranijeg žiga Zajednice uspostavljen na znatnom dijelu teritorija Europske Unije, koji se može, prema potrebi, preklapati s teritorijem samo jedne države članice koji ne mora nužno biti teritorij gdje je podnesena prijava za registraciju kasnijeg nacionalnog žiga, valja smatrati da taj žig ima ugled u Europskoj uniji. Kriteriji uspostavljeni sudskom praksom u vezi sa stvarnom uporabom žiga Zajednice nisu, sami po sebi, relevantni da bi se utvrdilo postojanje „ugleda” u smislu članka 4. stavka 3. te direktive.

               2.

               Kada je raniji žig Zajednice već stekao ugled na znatnom dijelu teritorija Europske unije, ali ne kod relevantne javnosti države članice u kojoj je podnesena prijava za registraciju kasnijeg nacionalnog žiga na koji se odnosi prigovor, nositelj žiga Zajednice se može koristiti zaštitom iz članka 4. stavka 3. Direktive 2008/95 kada se pokaže da jedan u trgovačkom smislu nezanemariv dio navedene javnosti poznaje taj žig, povezuje ga s kasnijim nacionalnim žigom, i da postoji, uzimajući u obzir sve relevantne čimbenike u predmetnom slučaju, ili postojeća i stvarna povreda žiga Zajednice, u smislu te odredbe ili, u nedostatku navedene, ozbiljan rizik da će takva povreda nastati u budućnosti.

      (1)  SL C 175, 10. 6. 2014.


title: Predmet C-108/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. veljače 2016. uputio Rechtbank Amsterdam (Nizozemska) – Openbaar Ministerie protiv Paweł Dworzecki

text:
               2.5.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 156/29

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. veljače 2016. uputio Rechtbank Amsterdam (Nizozemska) – Openbaar Ministerie protiv Paweł Dworzecki
   (Predmet C-108/16)
   (2016/C 156/39)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Rechtbank Amsterdam

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Openbaar Ministerie (Državno odvjetništvo)

      Tuženik: Paweł Dworzecki

      Prethodna pitanja

               1.

               Jesu li pojmovi u članku 4.a stavku 1. točki (a) Okvirne odluke 2002/584/PUP (1)

                           —

                           „pravovremeno […] bila osobno pozvana te time obaviještena o predviđenom datumu i mjestu suđenja koje je rezultiralo odlukom”
                           ili

                           —

                           „pravovremeno […] je na drugi način stvarno primila službenu obavijest o predviđenom datumu i mjestu suđenja tako da se nedvojbeno utvrdilo da je osoba bila upoznata s predviđenim suđenjem”
                           autonomni pojmovi prava Unije?

               2.

               Ako jesu:

                           a)

                           kako treba te autonomne pojmove općenito tumačiti i

                           b)

                           može li slučaj poput ovoga, kojega karakteriziraju slijedeće činjenice:
                           prema Europskom uhidbenom nalogu sudski poziv je dostavljen na adresu tražene osobe odraslom članu domaćinstva koji se obvezao proslijediti poziv traženoj osobi,
                           iz Europskog uhidbenog naloga se ne može utvrditi je li i kada taj član domaćinstva stvarno predao sudski poziv traženoj osobi,
                           te se iz objašnjenja koje je tražena osoba dala tijekom rasprave pred sudom koji je uputio zahtjev ne može zaključiti je li tražena osoba – pravovremeno – bila upoznata o predviđenom vremenu i mjestu predviđenog suđenja,

                     biti obuhvaćen jednim od ova dva autonomna pojma?

      (1)  Okvirna odluka Vijeća od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (SL L 190, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83.).


title: Predmet C-433/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. rujna 2014. uputio Tribunale di Bari (Italija) – kazneni postupak protiv Domenica Rose

text:
               15.12.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 448/4

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. rujna 2014. uputio Tribunale di Bari (Italija) – kazneni postupak protiv Domenica Rose
   (Predmet C-433/14)
   (2014/C 448/04)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunale di Bari

      Stranke glavnog postupka

   Domenico Rosa

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 49. i prateće članke te članak 56. i prateće članke UFEU-a, kako ih je i Sud Europske unije tumačio u presudi od 16. veljače 2012. [u spojenim predmetima C-72/10 i C-77/10], tumačiti na način da je njima protivno da se organizira postupak javne nabave koji se odnosi na koncesije čiji je rok trajanja kraći od roka trajanja ranije dodijeljenih koncesija, pri čemu je navedeni postupak javne nabave bio organiziran u utvrđenom cilju uklanjanja posljedica nezakonitog isključenja određenog broja subjekata iz ranijih postupaka javne nabave?

               2.

               Treba li članak 49. i prateće članke te članak 56. i prateće članke UFEU-a, kako ih je i Sud Europske unije tumačio u gore navedenoj presudi, tumačiti na način da je njima protivno da zahtjev za vremenskim usklađivanjem isteka rokova trajanja koncesija predstavlja primjereno opravdanje za to da je rok trajanja koncesija koje su predmet postupka javne nabave kraći u odnosu na rok trajanja ranije dodijeljenih koncesija?

               3.

               Treba li članak 49. i prateće članke te članak 56. i prateće članke UFEU-a, kako ih je i Sud Europske unije tumačio u gore navedenoj presudi, tumačiti na način da je njima protivno da se predvidi obveza besplatnog prepuštanja uporabe materijalne i nematerijalne imovine koja je u nečijem vlasništvu i koja čini mrežu upravljanja okladama i prikupljanja oklada u slučaju prestanka djelatnosti zbog isteka roka trajanja koncesije ili kao posljedica odluka o oduzimanju ili opozivu?


title: Predmet T-137/15: Rješenje Općeg suda od 8. kolovoza 2015. – Parker Hannifin Manufacturing i Parker-Hannifin protiv Komisije

text:
               16.11.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 381/61

         Rješenje Općeg suda od 8. kolovoza 2015. – Parker Hannifin Manufacturing i Parker-Hannifin protiv Komisije
   (Predmet T-137/15) (1)

   (2015/C 381/86)
   Jezik postupka: engleski
   Predsjednik šestog vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 190, 8. 6. 2015.


title: Predmet T-135/13: Presuda Općeg suda od 30. travnja 2015. – Hitachi Chemical Europe i dr. protiv ECHA-e („REACH — Identifikacija određenih tvari koje mogu izazvati preosjetljivost udisanjem kao posebno zabrinjavajućih tvari — Jednaka razina brige — Tužba za poništenje — Izravni utjecaj — Dopuštenost — Pravo na obranu — Proporcionalnost”)

text:
               15.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 198/33

         Presuda Općeg suda od 30. travnja 2015. – Hitachi Chemical Europe i dr. protiv ECHA-e
   (Predmet T-135/13) (1)

   ((„REACH - Identifikacija određenih tvari koje mogu izazvati preosjetljivost udisanjem kao posebno zabrinjavajućih tvari - Jednaka razina brige - Tužba za poništenje - Izravni utjecaj - Dopuštenost - Pravo na obranu - Proporcionalnost”))
   (2015/C 198/44)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Hitachi Chemical Europe GmbH (Düsseldorf, Njemačka); Polynt SpA (Scanzorosciate, Italija); i Sitre Srl (Milano, Italija) (zastupnici: C. Mereu i K. Van Maldegem, odvjetnici)

      Tuženik: Europska agencija za kemikalije (ECHA) (zastupnici: M. Heikkilä, W. Boere i T. Zbihlej, agenti)

      Intervenijenti u potporu tužiteljima: REACh ChemAdvice GmbH (Kelkheim, Njemačka); i New Japan Chemical (Osaka, Japan) (zastupnici: C. Mereu i K. Van Maldegem)

      Intervenijenti u potporu tuženiku: Kraljevina Nizozemska (zastupnici: B. Koopman, M. Bulterman i C. Schillemans, agenti); i Europska komisija (zastupnici: K. Mifsud-Bonnici i K. Talabér-Ritz, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za djelomično poništenje odluke ED/169/2012 ECHA-e od 18. prosinca 2012. o uvrštavanju posebno zabrinjavajućih tvari na popis predloženih tvari na temelju članka 59. Uredbe (EZ) br. 1907/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2006. o registraciji, evaluaciji, autorizaciji i ograničavanju kemikalija (REACH) i osnivanju Europske agencije za kemikalije te o izmjeni Direktive 1999/45/EZ i stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 793/93 i Uredbe Komisije (EZ) br. 1488/94 kao i Direktive Vijeća 76/769/EEZ i direktiva Komisije 91/155/EEZ, 93/67/EEZ, 93/105/EZ i 2000/21/EZ (SL L 396, str. 1.)(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 23., str. 3.) u mjeri u kojoj se ona tiče heksahidrometilftalnog anhidrida (CE br. 247-094-1), heksahidro-4-metilftalnog anhidrida (CE br. 256-356-4) i heksahidro-3-metilftalnog anhidrida (CE br. 260-566-1).

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Hitachi Chemical Europe GmbH, Polynt SpA i Sitre Srl će snositi vlastite troškove, kao i troškove Europske agencije za kemikalije (ECHA).

               3.

               Kraljevina Nizozemska, Europska komisija, New Japan Chemical i REACh ChemAdvice GmbH snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 129, 4.5.2013.


title: Predmet T-378/10: Presuda Općeg suda od 16. rujna 2013. — Masco i dr. protiv Komisije ( „Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Belgijsko, njemačko, francusko, talijansko, nizozemsko i austrijsko tržište kupaonske opreme — Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u — Usklađivanje povećanja cijena i razmjena osjetljivih poslovnih informacija — Jedinstvena povreda” )

text:
               9.11.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 325/24

         Presuda Općeg suda od 16. rujna 2013. — Masco i dr. protiv Komisije
   (Predmet T-378/10) (1)

   (Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Belgijsko, njemačko, francusko, talijansko, nizozemsko i austrijsko tržište kupaonske opreme - Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u - Usklađivanje povećanja cijena i razmjena osjetljivih poslovnih informacija - Jedinstvena povreda)
   2013/C 325/43
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Masco Corp. (Michigan, Sjedinjene Države); Hansgrohe AG (Schiltach, Njemačka); Hansgrohe Deutschland Vertriebs GmbH (Schiltach); Hansgrohe Handelsgesellschaft mbH (Wiener Neudorf, Austrija); Hansgrohe SA/NV (Bruxelles, Belgija); Hansgrohe BV (Westknollendam, Nizozemska); Hansgrohe SARL (Antony, Francuska); Hansgrohe SRL (Villanova d’Asti, Italija); Hüppe GmbH (Bad Zwischenahn, Njemačka); Hüppe Ges.mbH (Laxenburg, Austrija); Hüppe Belgium SA (Woluwé Saint-Étienne, Belgija); Hüppe BV (Alblasserdam, Nizozemska) (zastupnici: D. Schroeder, S. Heinz, odvjetnici, i J. Temple Lang, solicitor)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: F. Castillo de la Torre i F. Ronkes Agerbeek, agenti, uz pomoć B. Kennelly, barrister)

      Predmet

   Zahtjev za djelomično poništenje članka 1. Odluke Komisije C(2010) 4185 final od 23. lipnja 2010., koja se odnosi na postupak primjene članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u (predmet COMP/39092 — kupaonska oprema), u dijelu u kojem je Komisija smatrala da su tužitelji sudjelovali u jedinstvenoj i složenoj povredi u sektoru kupaonske opreme.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Nalaže se Masco Corp., Hansgrohe AG, Hansgrohe Deutschland Vertriebs GmbH, Hansgrohe Handelsgesellschaft mbH, Hansgrohe SA/NV, Hansgrohe BV, Hansgrohe SARL, Hansgrohe SRL, Hüppe GmbH, Hüppe Ges.mbH, Hüppe Belgium SA i Hüppe BV snošenje vlastitih troškova kao i troškova Europske komisije.

      (1)  SL C 301, 6.11.2010.


title: Predmet C-92/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Judecătoria Câmpulung (Rumunjska) 25. veljače 2014. – Liliana Tudoran, Florin Iulian Tudoran, Ilie Tudoran protiv SC Suport Colect SRL

text:
               12.5.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 142/21

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Judecătoria Câmpulung (Rumunjska) 25. veljače 2014. – Liliana Tudoran, Florin Iulian Tudoran, Ilie Tudoran protiv SC Suport Colect SRL
   (Predmet C-92/14)
   2014/C 142/29
   Jezik postupka:rumunjski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Judecătoria Câmpulung

      Stranke u glavnom postupku

      Tužitelji: Liliana Tudoran, Florin Iulian Tudoran, Ilie Tudoran

      Tuženik: SC Suport Colect SRL

      Prethodna pitanja

               1.

               Mogu li se odredbe Direktive Vijeća br. 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (1) i Direktive br. 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ (2) primijeniti na ugovor o kreditu koji je sklopljen 5. listopada 2006., prije pristupanja Rumunjske Europskoj uniji, ali koji i dalje proizvodi učinke jer su njegove odredbe u ovom trenutku predmet ovrhe, nakon uzastopnih ustupa tražbine sadržane u ugovoru?

               2.

               U slučaju pozitivnog odgovora na prvo pitanje, mogu li se ugovorne odredbe kao one o „otplati duga zajmoprimca”, koje se odnose na postojanje zakašnjelih uplata od strane dužnika, kao i one koje se odnose [na] povećanje kamatne stope nakon isteka jedne godine, datum od kojeg se ona oblikuje u odnosu na promjenjivu referentnu stopu, koja se određuje u sjedištu banke Banca Commercială Româna, uvećanu za 1,90 [postotnih poena], smatrati nepoštenima u smislu Direktive Vijeća br. 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima?

               3.

               Protivi li se načelo učinkovite sudske zaštite prava koja pojedinci uživaju na temelju prava Unije, kako je zajamčeno člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, odredbi nacionalnog prava kao što je članak 120. Izvanredne uredbe br. 99 od prosinca 2006. o kreditnim institucijama i primjerenosti kapitala koja priznaje karakter ovršne isprave ugovora o bankovnom zajmu koji nije sklopljen u izvornom obliku, ne predviđa mogućnost da dužnik pregovara o ugovornim odredbama i na temelju kojeg sudski izvršitelj može izvršiti prisilnu ovrhu na dobrima dužnika nakon kratke provjere i dobivanja odobrenja za prisilnu ovrhu u izvanparničnom postupku u kojem je mogućnost suca da ocjeni iznos tražbine ograničena?

               4.

               Treba li Direktivu Vijeća br. 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima tumačiti u smislu da se protivi pravnom propisu države članice poput članka 372. i narednih članaka ranijeg zakona o građanskom postupku koji vjerovniku omogućuje da zahtijeva ispunjenje tražbine koja proizlazi iz nepoštenih ugovornih odredbi time što on može izvršiti ovrhu na stvari opterećenoj založnim pravom putem prodaje nekretnine unatoč protivljenju potrošača i bez da je te ugovorne odredbe ispitao neovisni sud?

               5.

               Može li postojanje odredbe u nacionalnom zakonodavstvu kao što je članak 120. Izvanredne uredbe br. 99 od prosinca 2006. o kreditnim institucijama i primjerenosti kapitala, koji priznaje karakter ovršne isprave ugovora o bankovnom zajmu, nanijeti štetu slobodi poslovnog nastana predviđenoj člankom 49. [UFEU-a], kao i slobodi pružanja usluga predviđenoj člankom [56.] UFEU-a s obzirom da ta odredba odvraća građane Europske unije od toga da se nastane u državi članici u kojoj bankovni ugovor, sklopljen s privatnom institucijom, ima istu vrijednost kao i sudska odluka koja je temelj za ovrhu?

               6.

               U slučaju pozitivnog odgovora na prethodna pitanja, može li nacionalni sud po službenoj dužnosti isticati da takva isprava nema karakter ovršne isprave, na temelju čega se vrši prisilna ovrha tražbine sadržane u tom ugovoru?

      (1)  SL L 95, str. 29.

      (2)  SL L 133, str. 66.


title: Predmet T-600/15: Rješenje Općeg suda od 28. rujna 2016. – PAN Europe i dr. protiv Komisije („Tužba za poništenje — Sredstva za zaštitu bilja — Aktivna tvar sulfoksaflor — Uvrštavanje u prilog Provedbenoj uredbi (EU) br. 540/2011 — Nepostojanje izravnog utjecaja — Nedopuštenost”)

text:
               21.11.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 428/16

         Rješenje Općeg suda od 28. rujna 2016. – PAN Europe i dr. protiv Komisije
   (Predmet T-600/15) (1)

   ((„Tužba za poništenje - Sredstva za zaštitu bilja - Aktivna tvar sulfoksaflor - Uvrštavanje u prilog Provedbenoj uredbi (EU) br. 540/2011 - Nepostojanje izravnog utjecaja - Nedopuštenost”))
   (2016/C 428/18)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (Bruxelles, Belgija), Bee Life European Beekeeping Coordination (Bee Life) (Louvain-la-Neuve, Belgija), Unione nazionale associazioni apicoltori italiani (Unaapi) (Castel San Pietro Terme, Italija) (zastupnici: B. Kloostra i A. van den Biesen, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: L. Pignataro-Nolin, G. von Rintelen i P. Ondrůšek, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje Provedbene uredbe Komisije (EU) 2015/1295 оd 27. srpnja 2015. o odobravanju aktivne tvari sulfoksaflora u skladu s Uredbom (EZ) br. 1107/2009 Europskog parlamenta i Vijeća o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja i o izmjeni Priloga Provedbenoj uredbi Komisije (EU) br. 540/2011 (SL 2015., L 199, str. 8.).

      Izreka

               1.

               Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

               2.

               Obustavlja se postupak povodom zahtjeva za intervenciju European Crop Protection Association (ECPA), Dow AgroSciences Ltd i Dow AgroSciences Iberica SA.

               3.

               Pesticide Action Network Europe (PAN Europe), Bee Life European Beekeeping Coordination (Bee Life) i Unione nazionale associazioni apicoltori italiani (Unaapi) snosit će vlastite troškove kao i troškove Europske komisije.

               4.

               PAN Europe, Bee Life, Unaapi, Komisija, ECPA, Dow AgroSciences i Dow AgroSciences Iberica snosit će vlastite troškove u vezi sa zahtjevima za intervenciju.

      (1)  SL C 59, 15. 2. 2016.


title: Predmet F-40/14: Tužba podnesena 30. travnja 2014. – ZZ protiv Komisije

text:
               1.9.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 292/60

         Tužba podnesena 30. travnja 2014. – ZZ protiv Komisije
   (Predmet F-40/14)
   2014/C 292/78
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: ZZ (zastupnik: S. Orlandi, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Predmet i opis spora

   Poništenje odluke o uračunavanju mirovinskih prava tužitelja u mirovinski sustav Unije na temelju novih općih provedbenih odredbi članaka 11. i 12. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju.

      Tužbeni zahtjev tužitelja

               —

               proglasiti neprimjenjivim članak 9. općih provedbenih odredbi od 3. ožujka 2011. članka 11. poglavlja 2. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju;

               —

               poništiti odluke od 30. rujna 2013. i 9. prosinca 2013. o uračunavanju mirovinskih prava koja je tužitelj stekao prije njegova stupanja u službu, u okviru njihovog prijenosa u mirovinski sustav institucija Europske unije na temelju općih provedbenih odredbi od 3. ožujka 2011. članka 11. poglavlja 2. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju;

               —

               naložiti Komisiji snošenje troškova.


title: Predmet C-201/13: Presuda Suda (veliko vijeće) od 3. rujna 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hof van beroep te Brussel – Belgija) – Johan Deckmyn, Vrijheidsfonds VZW protiv Helene Vandersteen i dr. (Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 2001/29/EZ – Autorsko pravo i srodna prava – Pravo reproduciranja – Iznimke i ograničenja – Pojam ‚parodija’ – Autonoman pojam prava Unije)

text:
               19.1.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 16/3

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 3. rujna 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hof van beroep te Brussel – Belgija) – Johan Deckmyn, Vrijheidsfonds VZW protiv Helene Vandersteen i dr.
      (Predmet C-201/13) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2001/29/EZ - Autorsko pravo i srodna prava - Pravo reproduciranja - Iznimke i ograničenja - Pojam ‚parodija’ - Autonoman pojam prava Unije)
      (2015/C 016/04)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Hof van beroep te Brussel

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Johan Deckmyn, Vrijheidsfonds VZW

         Tuženici: Helena Vandersteen, Christiane Vandersteen, Liliana Vandersteen, Isabelle Vandersteen, Rita Dupont, Amoras II CVOH, WPG Uitgevers België

         Izreka

                  1.

                  Članak 5. stavak 3. točku (k) Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu treba tumačiti na način da pojam „parodija” iz te odredbe predstavlja autonoman pojam prava Unije.

                  2.

                  Članak 5. stavak 3. točku (k) Direktive 2001/29 treba tumačiti na način da su bitna obilježja parodije, s jedne strane, pozivanje na postojeće djelo uz prikazivanje zamjetnih razlika u odnosu na njega i, s druge strane, izražavanje humora ili ismijavanja. Pojam „parodija” u smislu te odredbe ne podliježe uvjetima prema kojima parodija mora imati vlastito originalno obilježje koje se ne sastoji samo u tome da sadrži zamjetne razlike u odnosu na izvorno djelo koje je predmet parodije, mora se moći pripisati drugoj osobi koja nije sâm autor izvornog djela, mora se odnositi na sâmo izvorno djelo ili mora naznačiti izvor djela koje je predmet parodije.
                  S obzirom na navedeno, primjena u konkretnoj situaciji iznimke parodije u smislu članka 5. stavka 3. točke (k) Direktive 2001/29 mora poštovati pravednu ravnotežu između, s jedne strane, interesa i prava osoba navedenih u člancima 2. i 3. te direktive i, s druge strane, slobode izražavanja korisnika zaštićenog djela koji se pouzdaje u iznimku parodije u smislu tog članka 5. stavka 3. točke (k).
                  Na sudu koji je uputio zahtjev je ocjena, uzimajući u obzir sve okolnosti u predmetu u glavnom postupku, poštuje li tu pravednu ravnotežu primjena iznimke parodije u smislu članka 5. stavka 3. točke (k) Direktive 2001/29, pod pretpostavkom da crtež o kojem je riječ u glavnom postupku ispunjava navedena bitna obilježja parodije.

         (1)  SL C 189, 29.6.2013.


title: Predmet T-296/14: Tužba podnesena 2. svibnja 2014. – Erbslöh protiv Komisije

text:
               14.7.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 223/45

         Tužba podnesena 2. svibnja 2014. – Erbslöh protiv Komisije
   (Predmet T-296/14)
   2014/C 223/48
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Erbslöh AG (Velbert, Njemačka) (zastupnici: T. Volz, M. Ringel, B. Wißmann, M. Püstow, C. Oehme i T. Wielsch, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Odluku Europske komisije od 18. prosinca 2013. o pokretanju formalnog istražnog postupka prema članku 108. stavku 2. UFEU-a protiv Savezne Republike Njemačke zbog poticanja proizvodnje struje iz obnovljivih izvora energije i ograničavanja nameta na temelju EEG-a u korist energetski intenzivnih poduzeća, državna potpora SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), u dijelu u kojem se odnosi na ograničenje nameta na temelju EEG-a u korist energetski intenzivnih poduzeća;

               —

               tuženiku naloži snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog: pretpostavka stavljanja u povoljniji položaj u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a nije ispunjena

                           —

                           Tužitelj tvrdi da ograničenje nameta iz Zakona o poticanju obnovljivih izvora energije (Gesetz für den Vorrang erneubarer Energien, u daljnjem tekstu: EEG), a koje je predviđeno tim zakonom za energetski intenzivna poduzeća, nije potpora u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a. S tim u svezi, tužitelj pojašnjava da poduzeća s velikom potrošnjom struje već samim pravnim uređenjem nisu stavljena u povoljniji položaj. Posebno korekcijsko uređenje više je naknada za izvanredne namete koji u sklopu poticanja proizvodnje struje iz obnovljivih izvora energije posebno pogađaju tužitelja i slična poduzeća te ono služi ponovnoj uspostavi konkurentnosti poduzeća s velikom potrošnjom struje koja bi plaćanjem posebnog nameta na temelju EEG-a u startu bila stavljena u vrlo nepovoljan položaj.

               2.

               Drugi tužbeni razlog: pretpostavka državnih sredstava u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a nije ispunjena

                           —

                           Tužitelj pored toga tvrdi da posebno korekcijsko uređenje nije mjera koju „dodjeljuje država članica ili koja se dodjeljuje putem državnih sredstava”. S tim u svezi pojašnjava da ni sâm poseban namet na temelju EEG-a nije državno sredstvo pa stoga odricanje od tih sredstava putem posebnog korekcijskog uređenja ne može predstavljati mjeru koja se dodjeljuje putem državnih sredstava.

                           —

                           Namet na temelju EEG-a ne ubire, njime ne upravlja niti ga raspodjeljuje država ili javna odnosno privatna institucija koju je imenovala ili osnovala država. Operator prijenosnog sustava zapravo može neposredno ubirati namet EEG-a na temelju odgovarajućeg građanskopravnog zahtjeva. Namet na temelju EEG-a nije prihod državnog proračuna pa prema tome posebno korekcijsko uređenje nikako ne umanjuje državne prihode, bilo posredno bilo neposredno.

                           —

                           Sredstva iz EEG-a ne stoje na raspolaganju državnim tijelima. Također ne postoji javni nadzor nad sredstvima EEG-a od strane npr. Savezne službe za gospodarstvo i nadzor izvoza (Bundesamt für Wirtschaft und Ausfuhrkontrolle – BAFA) ili Savezne agencije za mreže (Bundesnetzagentur).


title: Predmet C-434/14: Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 7. travnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku Tribunale di Bari – Italija) – kazneni postupak protiv Raffaelea Mignonea (Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 99. Poslovnika Suda — Jednaka prethodna pitanja — Članci 49. i 56. UFEU-a — Sloboda poslovnog nastana — Sloboda pružanja usluga — Igre na sreću — Nacionalni propis — Preustroj sustava koncesija putem privremenog vremenskog usklađivanja rokova — Novi postupak javne nabave — Koncesije kraćeg trajanja od ranijih koncesija — Besplatno ustupanje prava na uporabu materijalne i nematerijalne imovine u vlasništvu koja izgrađuje mrežu za organiziranje i prikupljanje oklada — Ograničenje — Važni razlozi u općem interesu — Proporcionalnost)

text:
               25.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/4

         Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 7. travnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku Tribunale di Bari – Italija) – kazneni postupak protiv Raffaelea Mignonea
   (Predmet C-434/14) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Jednaka prethodna pitanja - Članci 49. i 56. UFEU-a - Sloboda poslovnog nastana - Sloboda pružanja usluga - Igre na sreću - Nacionalni propis - Preustroj sustava koncesija putem privremenog vremenskog usklađivanja rokova - Novi postupak javne nabave - Koncesije kraćeg trajanja od ranijih koncesija - Besplatno ustupanje prava na uporabu materijalne i nematerijalne imovine u vlasništvu koja izgrađuje mrežu za organiziranje i prikupljanje oklada - Ograničenje - Važni razlozi u općem interesu - Proporcionalnost))
   (2016/C 270/05)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunale di Bari

      Stranka glavnog kaznenog postupka

   Raffaele Mignone

      Izreka

               1.

               Članke 49. i 56. UFEU-a kao i načela jednakog postupanja te djelotvornosti treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalno zakonodavstvo poput onoga u glavnom postupku koje predviđa organizaciju novog postupka javne nabave za koncesije kraćeg trajanja od onog prethodno dodijeljenih koncesija zbog preustroja sustava putem privremenog vremenskog usklađivanja rokova koncesija.

               2.

               Članke 49. i 56. UFEU-a treba tumačiti na način da im se protivi ograničavajuća nacionalna odredba poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku koja obvezuje koncesionara igara na sreću da u slučaju prestanka djelatnosti zbog isteka koncesijskog razdoblja besplatno ustupi pravo na uporabu materijalne i nematerijalne imovine koju ima u vlasništvu i koja izgrađuje mrežu za organiziranje i prikupljanje oklada ako to ograničenje prelazi ono što je nužno za ostvarenje stvarnog cilja te odredbe, što sud koji je uputio zahtjev mora provjeriti.

      (1)  SL C 448, 15. 12. 2014.


title: Predmet T-521/14: Tužba podnesena 4. srpnja 2014. – Švedska protiv Komisije

text:
               1.12.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 431/28

         Tužba podnesena 4. srpnja 2014. – Švedska protiv Komisije
   (Predmet T-521/14)
   (2014/C 431/50)
   Jezik postupka: švedski

      Stranke

      Tužitelj: Kraljevina Švedska (zastupnici: A. Falk i K. Sparrman, u svojstvu agenata)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtjeva da:

               —

               utvrdi da je Europska komisija, nedonošenjem delegiranih akata u kojima će se navesti znanstveni kriteriji za određivanje svojstava endokrinih poremećaja, povrijedila članak 5. stavak 3. Uredbe (EU) br. 528/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2012. o stavljanju na raspolaganje na tržištu i uporabi biocidnih proizvoda;

               —

               naloži Komisiji snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Prema članku 5. stavku 3. Uredbe o biocidima (1), Komisija će donijeti delegirane akte kojima se navode znanstveni kriteriji za određivanje svojstava endokrinih poremećaja najkasnije do 13. prosinca 2013. Tužitelj tvrdi da Komisija, time što nije donijela te delegirane akte, nije provela mjere koje je bila dužna provesti temeljem zakona. Tužitelj je zatražio od Komisije da donese delegirane akte u skladu s člankom 5. stavkom 3. Uredbe o biocidima, međutim, prema viđenju tužitelja, Komisija u svom odgovoru o tom zahtjevu nije zauzela stajalište u smislu članka 265. stavka 2. UFEU-a. Tužitelj tvrdi da, osim toga, u vrijeme podnošenja tužbe Komisija nije usvojila nikakve mjere kako bi okončala sporno propuštanje djelovanja. Prema viđenju tužitelja, Komisija ima temelj za navođenje znanstvenih kriterija za određivanje svojstava endokrinih poremećaja te primjenu onih kriterija koji se prema drugom i trećem podstavku članka 5. stavka 3. Uredbe o biocidima primjenjuju dok Komisija ne donese delegirane akte koji sadrže kriterije za tvari koje izazivaju endokrine poremećaje.

      (1)  Uredba (EU) br. 528/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2012. o stavljanju na raspolaganje na tržištu i uporabi biocidnih proizvoda (SL 2012 L 167, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 49., str. 181.)


title: Predmet T-756/15: Tužba podnesena 21. prosinca 2015. – Tengelmann Warenhandelsgesellschaft protiv OHIM-a – Fédération Internationale des Logis (T)

text:
               15.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 59/49

         Tužba podnesena 21. prosinca 2015. – Tengelmann Warenhandelsgesellschaft protiv OHIM-a – Fédération Internationale des Logis (T)
   (Predmet T-756/15)
   (2016/C 059/56)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Tengelmann Warenhandelsgesellschaft KG (Mülheim an der Ruhr, Njemačka) (zastupnik: H. Prange, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Federation Internationale des Logis (Paris, Francuska)

      Podaci o postupku pred OHIM-om

      Nositelj spornog žiga: tužitelj

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Zajednice „T” – prijava za registraciju br. 11 623 022

      Postupak pred OHIM-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća OHIM-a od 31. kolovoza 2015. u predmetu R 2653/2014-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               ukine pobijanu odluku, te je izmijeni na način da u cijelosti odbije prigovor;

               —

               naloži tuženiku i, ako je potrebno, drugoj stranci u postupku pred žalbenim vijećem snošenje troškova postupka, uključujući troškove žalbenog postupka.

      Tužbeni razlog

               —

               Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-607/15 P: Žalba koju je 18. studenoga 2015. podnio Magyar Bencés Kongregáció Pannonhalmi Főapátság protiv rješenja Općeg suda (šesto vijeće) od 10. rujna 2015. u predmetu T-453/14, Magyar Bencés Kongregáció Pannonhalmi Főapátság protiv Europskog parlamenta

text:
               4.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 243/15

         Žalba koju je 18. studenoga 2015. podnio Magyar Bencés Kongregáció Pannonhalmi Főapátság protiv rješenja Općeg suda (šesto vijeće) od 10. rujna 2015. u predmetu T-453/14, Magyar Bencés Kongregáció Pannonhalmi Főapátság protiv Europskog parlamenta
   (Predmet C-607/15 P)
   (2016/C 243/15)
   Jezik postupka: mađarski

      Stranke

      Žalitelj: Magyar Bencés Kongregáció Pannonhalmi Főapátság (zastupnik: D. Sobor, odvjetnik)

      Druga stranka u postupku: Europski parlament
   Rješenjem od 4. svibnja 2016. Sud (šesto vijeće) odbio je žalbu i naložio žalitelju snošenje troškova.


title: Predmet T-394/13: Tužba podnesena 2. kolovoza 2013. — Photo USA Electronic Graphic protiv Vijeća

text:
               21.9.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 274/16

         Tužba podnesena 2. kolovoza 2013. — Photo USA Electronic Graphic protiv Vijeća
   (Predmet T-394/13)
   2013/C 274/37
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Photo USA Electronic Graphic (Peking, Kina) (zastupnik: K. Adamantopoulos, lawyer)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Provedbenu uredbu Vijeća (EU) br. 412/2013 od 13. svibnja 2013. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe uvedene na uvoz keramičkih stolnih i kuhinjskih proizvoda podrijetlom iz Narodne Republike Kine (SL 2013 L 131, str. 1.), utoliko što tužitelju nameće antidampinšku pristojbu; i

               —

               naloži tuženiku da snosi troškove tužitelja.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Tužitelj u prilog osnovanosti svoje tužbe ističe četiri tužbena razloga.
   Prvi tužbeni razlog kojim se tvrdi da su Komisija i Vijeće (u daljnjem tekstu: institucije) počinili očitu pogrešku u ocjeni uključivši obične poliesterom premazane keramičke šalice u opseg proizvoda pod istragom.
   Drugi tužbeni razlog kojim se tvrdi da su institucije, uvrstivši premazane keramičke šalice zajedno s drugim vrstama kamenih stolnih i kuhinjskih proizvoda, propustile učiniti primjerenu usporedbu prekršivši time članak 2. stavak 10. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1225/2009 od 30. studenog 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (SL 2009 L 343, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 202.) (u daljnjem tekstu: osnovna Uredba).
   Treći tužbeni razlog kojim se tvrdi da su institucije prekršile članak 3. stavak 7. osnovne Uredbe time što su propustile ispravno ispitati učinke nekonkurentne prakse koje istražuje Bundeskartellamt (njemačko tijelo za zaštitu tržišnog natjecanja) na stanje proizvodnje u Uniji. U tom pogledu tužitelj navodi da su institucije počinile očitu pogrešku u ocjeni zaključivši da nekonkurentna praksa nije utjecala na mikro- i makroekonomske pokazatelje.
   Četvrti tužbeni razlog kojim se tvrdi da su institucije prekršile članak 3. stavak 2. osnovne Uredbe time što su propustile učiniti objektivnu procjenu stanja proizvodnje Unije. U tom pogledu, tužitelj navodi da su institucije počinile očitu pogrešku u ocjeni zaključivši da nekonkurentna praksa nije utjecala na mikro- i makroekonomske pokazatelje.


title: Predmet T-143/16: Tužba podnesena 4. travnja 2016. – Intesa Sanpaolo protiv EUIPO-a – Intesia (INTESA)

text:
               30.5.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/39

         Tužba podnesena 4. travnja 2016. – Intesa Sanpaolo protiv EUIPO-a – Intesia (INTESA)
   (Predmet T-143/16)
   (2016/C 191/52)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Intesa Sanpaolo SpA (Torino, Italija) (zastupnici: P. Pozzi i G. Ghisletti, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Intesia Group Holding GmbH (Böblingen, Njemačka)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: tužitelj

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije ‚INTESA’ – žig Europske unije br. 3 105 277

      Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

      Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 21. siječnja 2016. u predmetu R 632/2015-1

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži drugim strankama u postupku snošenje troškova ovog postupka, kao i troškove postupka povodom zahtjeva za opoziv i postupka pred žalbenim vijećem EUIPO-a.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 51. stavka 1. i članka 51. stavka 2. Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-178/14: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 5. ožujka 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Düsseldorf – Njemačka) – Vario Tek GmbH protiv Hauptzollamt Düsseldorf (Zahtjev za prethodnu odluku — Carinska unija i Zajednička carinska tarifa — Kombinirana nomenklatura — Tarifno razvrstavanje — Tarifni broj 8525 80 — Televizijske kamere, digitalni fotoaparati i videokamere (kamkorder) — Tarifni podbrojevi 8525 80 91 i 8525 80 99 — Videokamere ugrađene u sportske naočale — Funkcija optičkog zumiranja — Zapisivanje datoteka iz vanjskih izvora)

text:
               27.4.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 138/21

         Presuda Suda (sedmo vijeće) od 5. ožujka 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Düsseldorf – Njemačka) – Vario Tek GmbH protiv Hauptzollamt Düsseldorf
   (Predmet C-178/14) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Carinska unija i Zajednička carinska tarifa - Kombinirana nomenklatura - Tarifno razvrstavanje - Tarifni broj 8525 80 - Televizijske kamere, digitalni fotoaparati i videokamere (kamkorder) - Tarifni podbrojevi 8525 80 91 i 8525 80 99 - Videokamere ugrađene u sportske naočale - Funkcija optičkog zumiranja - Zapisivanje datoteka iz vanjskih izvora))
   (2015/C 138/28)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Finanzgericht Düsseldorf

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Vario Tek GmbH

      Tuženik: Hauptzollamt Düsseldorf

      Izreka

               1.

               Kombiniranu nomenklaturu iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, u verziji koja proizlazi iz Uredbe Komisije (EU) br. 1006/2011 od 27. rujna 2011., treba tumačiti na način da okolnost da videokamere ugrađene u sportske naočale, poput onih u glavnom postupku, nemaju funkciju optičkog zumiranja ne sprječava svrstavanje navedenih naočala u podbrojeve 8525 80 91 i 8525 80 99 te nomenklature.

               2.

               Kombiniranu nomenklaturu iz Priloga I. Uredbi br. 2658/87, u verziji koja proizlazi iz Uredbe br. 1006/2011, treba tumačiti na način da se okolnost da videokamere ugrađene u sportske naočale, poput onih u glavnom postupku, pružaju mogućnost zapisivanja i pohranjivanja na prenosivi medij audio i video datoteka iz vanjskog izvora protivi njihovu svrstavanju u podbroj 8525 80 91 te nomenklature ako se to zapisivanje može ostvariti samostalno i nezavisno o opremi ili vanjskom softveru.

      (1)  SL C 223, 14.7.2014.


title: Predmet T-436/15: Rješenje Općeg suda od 11. ožujka 2016. – Consorzio Vivaisti viticoli pugliesi i Negro Daniele protiv Komisije („Tužba za poništenje — Poljoprivreda — Zaštita od organizama štetnih za bilje — Mjere za sprečavanje unošenja u Uniju bakterije Xylella fastidiosa i njezina širenja unutar Unije — Regulatorni akt koji podrazumijeva provedbene mjere — Nedostatak osobnog interesa — Zahtjev za preinaku tužbenog zahtjeva — Nedopuštenost”)

text:
               2.5.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 156/45

         Rješenje Općeg suda od 11. ožujka 2016. – Consorzio Vivaisti viticoli pugliesi i Negro Daniele protiv Komisije
   (Predmet T-436/15) (1)

   ((„Tužba za poništenje - Poljoprivreda - Zaštita od organizama štetnih za bilje - Mjere za sprečavanje unošenja u Uniju bakterije Xylella fastidiosa i njezina širenja unutar Unije - Regulatorni akt koji podrazumijeva provedbene mjere - Nedostatak osobnog interesa - Zahtjev za preinaku tužbenog zahtjeva - Nedopuštenost”))
   (2016/C 156/60)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelji: Consorzio Vivaisti viticoli pugliesi (Otranto, Italija) i Negro Daniele (Otranto) (zastupnici: V. Pellegrino i A. Micolani, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: D. Bianchi i I. Galindo Martín, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje Provedbene odluke Komisije (EU) 2015/789 od 18. svibnja 2015., o mjerama za sprečavanje unošenja u Uniju organizma Xylella fastidiosa (Wells et al.) i njegova širenja unutar Unije (SL L 125, str. 36.), u dijelu koji se odnosi na vinovu lozu (Vitis) iz Priloga I. te odluke i u kojem članak 9. te odluke zabranjuje premještanje iste unutar Europske unije, u demarkirane zone ili izvan njih.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbacuje.

               2.

               Consorzio Vivaisti viticoli pugliesi i Negro Daniele se nalaže snošenje troškova, uključujući i troškove postupka privremene pravne zaštite.

      (1)  SL C 328, 5. 10. 2015.


title: Spojeni predmeti C-124/16, C-188/16 i C-213/16: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 22. ožujka 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Amtsgericht München, Landgericht München I – Njemačka) – u kaznenim postupcima protiv Ianos Tranca (C-124/16), Tanja Reiter (C-213/16), Ionel Opria (C-188/16) („Zahtjev za prethodnu odluku — Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima — Direktiva 2012/13/EU — Pravo na informiranje u kaznenom postupku — Pravo na informiranje o optužbama — Dostava kaznenog naloga — Modaliteti — Obvezno određivanje punomoćnika — Okrivljenik koji nema ni prebivalište ni boravište — Rok za prigovor koji teče od dostave punomoćniku”)

text:
               29.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 168/15

         Presuda Suda (četvrto vijeće) od 22. ožujka 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Amtsgericht München, Landgericht München I – Njemačka) – u kaznenim postupcima protiv Ianos Tranca (C-124/16), Tanja Reiter (C-213/16), Ionel Opria (C-188/16)
   (Spojeni predmeti C-124/16, C-188/16 i C-213/16) (1)

   ((„Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima - Direktiva 2012/13/EU - Pravo na informiranje u kaznenom postupku - Pravo na informiranje o optužbama - Dostava kaznenog naloga - Modaliteti - Obvezno određivanje punomoćnika - Okrivljenik koji nema ni prebivalište ni boravište - Rok za prigovor koji teče od dostave punomoćniku”))
   (2017/C 168/19)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Amtsgericht München, Landgericht München I

      Stranke glavnog kaznenog postupka

   Ianos Tranca (C-124/16), Tanja Reiter (C-213/16) Ionel Opria (C-188/16)

      uz sudjelovanje: Staatsanwaltschaft München I

      Izreka

   Članak 2., članak 3. stavak 1. točku (c) i članak 6. stavke 1. i 3. Direktive 2012/13/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2012. o pravu na informaciju u kaznenom postupku, treba tumačiti na način da im se ne protivi zakonodavstvo države članice, kao što je ono iz glavnog postupka, koje, u okviru kaznenog postupka protiv okrivljenika koji u toj državi članici – a niti u svojoj državi podrijetla – nema prebivalište ili uobičajeno boravište, predviđa da isti mora imenovati punomoćnika za primanje dostave kaznenog naloga koji se na njega odnosi, i koje predviđa da rok za podnošenje prigovora protiv tog naloga, prije nego što postane izvršan, teče od dostave naloga punomoćniku.
   Međutim, članak 6. Direktive 2012/13 zahtijeva da se tijekom izvršenja kaznenog naloga okrivljenika, čim je stvarno saznao za taj nalog, mora staviti u isti položaj kao da mu je navedena odluka osobno dostavljena te on mora, osobito, moći raspolagati cijelim rokom za podnošenje prigovora, uz korištenje, ako je to potrebno, pravom na povrat u prijašnje stanje.
   Sud koji je uputio zahtjev dužan je paziti da nacionalni postupak povrata u prijašnje stanje, kao i uvjeti korištenja tim postupkom, budu primijenjeni u skladu s navedenim zahtjevima, kao i da taj postupak omogući stvarno izvršavanje prava predviđenih navedenim člankom 6.

      (1)  SL C 260, 18. 7. 2016.


title: Predmet T-99/14: Tužba podnesena 17. veljače 2014. – Alesa protiv Komisije

text:
               7.4.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 102/41

         Tužba podnesena 17. veljače 2014. – Alesa protiv Komisije
   (Predmet T-99/14)
   2014/C 102/62
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Alesa Srl (Chieti, Italija) (zastupnik: N. Giampaolo, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               kao prethodnu i privremenu mjeru, odredi odgodu dodjele ugovora broj DCI-ASIE/2013/329-453 od strane Europske komisije na račun zemlje korisnice Narodne Republike Kine, a u korist konzorcija na čijem je čelu GIZ GmbH, objavljenu 3. prosinca 2013. za iznos od 9 304 400 eura;

               —

               u meritumu, prihvati tužbu zbog razloga koji su izloženi u tužbi sa posljedičnim poništenjem dodjele ugovora broj DCI-ASIE/2013/329 453 od strane Europske komisije na račun zemlje korisnice Narodne Republike Kine, a u korist konzorcija na čijem je čelu GIZ GmbH, objavljene u TED-u (internetski portal Tenders electronic Daily) 3. prosinca 2013. za iznos od 9 304 400 eura;

               —

               u meritumu, naloži Europskoj komisiji naknadu štete koju je pretrpio tužitelj, samostalno i za račun članova konzorcija Sharewich, temeljem više tužbenih razloga navedenih u tužbi, u visini od 900 000 eura ili u drugom iznosu koji Opći sud smatra pravičnim i osnovanim da bi se popravila šteta;

               —

               naloži Europskoj komisiji snošenje troškova ovog postupka koje ima isplatiti tužitelju;

               —

               u smislu članka 277. UFEU-a, ocjeni (ne)zakonitost i (ne)primjenjivost članka 266. stavka 1. Pravila za primjenu Financijske uredbe i članka 2.4.13. PRAG-a 2013. u odnosu na druge propise iz područja upravljanja postupkom i dodjele ugovora o javnoj nabavi u dijelu u kojemu je, nakon poništenja navedenog natječaja, neovisno o vrijednosti ugovora i ukoliko prelazi granicu koja je određena propisom na snazi, dopušteno tijelu nadležnom za sklapanje ugovora pokrenuti pregovarački postupak bez prethodne objave o javnoj nabavi sa jednim ili više ponuditelja bez prethodnog obavješćivanja drugih ponuditelja koji su isključeni iz pregovaračkog postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Ova tužba upućena je protiv odluke o dodjeli ugovora (Contract Award) br. DCI-ASIE/2013/329-453 kojom je Europska komisija dodijelila ugovor konzorciju GIZ GmbH, u okviru natječaja koji je pokrenut javno objavljenom obavijesti br. 2012/S 223-366462, koja ima za predmet nabavku usluga tehničke podrške Ministarstvu urbanog razvoja i ruralnih područja (MOHURD) Narodne Republike Kine radi prijenosa europskih primjera dobre prakse u području politike urbanizacije i smanjenja stakleničkih plinova (projekt „Održiva urbanizacija. Europa-Kina eco cities link”).
   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog odnosi se na povredu, pogrešno tumačenje i primjenu te prekoračenje ovlasti prilikom izvršenja diskrecijskih ovlasti koje su dodijeljene Europskoj komisiji i njenim tijelima i izaslanstvima prilikom izvršenja njihovih funkcija javnih naručitelja (Contracting Authority) Delegirane Uredbe Komisije (EU) br. 1268/2012 od 29. listopada 2012. o pravilima za primjenu Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012.

               2.

               Drugi tužbeni razlog odnosi se na povredu, pogrešno tumačenje i primjenu te prekoračenje ovlasti prilikom izvršenja diskrecijskih ovlasti koje su dodijeljene Europskoj komisiji i njenim tijelima i izaslanstvima prilikom izvršenja njihovih funkcija javnih naručitelja (Contracting Authority) članka 2.4.13. Praktičnog vodiča za 2013. (Practical Guide to Contract Procedures for EU External Actions).

               3.

               Treći tužbeni razlog odnosi se na povredu, pogrešno tumačenje i primjenu te prekoračenje ovlasti prilikom izvršenja diskrecijskih ovlasti koje su dodijeljene Europskoj komisiji i njenim tijelima i izaslanstvima prilikom izvršenja njihovih funkcija javnih naručitelja (Contracting Authority) načela transparentnosti sadržanih u članku 15. -i 298. UFEU-a kao i članku 102. stavku 1. (načela koja se primjenjuju na ugovore o javnoj nabavi) i članku 112. stavku 1. (načela jednakog postupanja i transparentnosti) Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog odnosi se na povredu, pogrešno tumačenje i primjenu te prekoračenje ovlasti prilikom izvršenja diskrecijskih ovlasti koje su dodijeljene Europskoj komisiji i njenim tijelima i izaslanstvima prilikom izvršenja njihovih funkcija javnih naručitelja (Contracting Authority) osnovnih načela iz članka 2. Direktive 18/2004/EZ. i drugih posebnih odredbi koji su sadržani u istoj direktivi iz područja upravljanja javnom nabavom i dodjele ugovora glede usluga.


title: Predmet C-461/13: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. kolovoza 2013. podnio Bundesverwaltungsgericht (Njemačka) — Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland e.V. protiv Bundesrepublik Deutschland

text:
               30.11.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/3

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. kolovoza 2013. podnio Bundesverwaltungsgericht (Njemačka) — Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland e.V. protiv Bundesrepublik Deutschland
   (Predmet C-461/13)
   2013/C 352/03
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesverwaltungsgericht

      Stranke u glavnom postupku

      Tužitelj: Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland e.V.

      Tuženik: Bundesrepublik Deutschland

      Treća osoba pozvana u postupak: Freie Hansestadt Bremen

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 4. stavak 1. točku (a) podtočku i. Direktive Europskog parlamenta i Vijeća 2000/60/EZ (1) od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike, kako je izmijenjena Direktivom Europskog parlamenta i Vijeća 2009/31/EZ (2) od 23. travnja 2009. (u daljnjem tekstu: Okvirna direktiva o vodama) tumačiti na način da su države članice, osim ako nije predviđena iznimka, dužne uskratiti dozvolu za projekt koji može prouzročiti pogoršanje stanja tijela površinske vode ili se kod ove odredbe tek radi o cilju koji treba ostvariti kroz planiranje upravljanja?

               2.

               Treba li pojam „pogoršanje stanja” iz članka 4. stavka 1. točke (a) podtočke i. Okvirne direktive o vodama tumačiti na način da on podrazumijeva samo negativne promjene koje u skladu s Prilogom V. Direktive dovode do klasificiranja u niži razred?

               3.

               U slučaju da je odgovor na drugo pitanje negativan, pod kojim pretpostavkama se ostvaruje „pogoršanje stanja” u smislu članka 4. stavka 1. točke (a) podtočke i. Okvirne direktive o vodama?

               4.

               Treba li članak 4. stavak 1. točku (a) podtočku ii. i podtočku iii. Okvirne direktive o vodama tumačiti na način da su države članice, osim ako nije predviđena iznimka, dužne uskratiti dozvolu za projekt koji do relevantnog trenutka određenog Direktivom ugrožava postizanje dobrog stanja površinskih voda odnosno dobrog ekološkog potencijala i kemijskog stanja tijela površinske vode ili se tek radi o cilju koji treba ostvariti kroz planiranje upravljanja?

      (1)  SL L 327, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 48.).

      (2)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2009/31/EZ od 23. travnja 2009. o geološkom skladištenju ugljikovog dioksida i o izmjeni Direktive Vijeća 85/337/EEZ, Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2000/60/EZ, 2001/80/EZ, 2004/35/EZ, 2006/12/EZ, 2008/1/EZ i Uredbe (EZ) br. 1013/2006 (SL L 140, str. 114.).


title: Predmet C-549/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. listopada 2015. uputio Förvaltningsrätten i Linköping (Švedska) – E.ON Biofor Sverige AB protiv Statens energimyndighet

text:
               11.1.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 7/11

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. listopada 2015. uputio Förvaltningsrätten i Linköping (Švedska) – E.ON Biofor Sverige AB protiv Statens energimyndighet
   (Predmet C-549/15)
   (2016/C 007/17)
   Jezik postupka: švedski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Förvaltningsrätten i Linköping

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: E.ON Biofor Sverige AB

      Tuženik: Statens energimyndighet

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li pojmove „masena bilanca” i „mješavina” iz članka 18. stavka 1. Direktive 2009/28 (1) tumačiti na način da su države članice obvezne prihvatiti trgovanje bioplinom među državama članicama putem međusobno povezane plinske mreže?

               2.

               U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje, je li relevantna odredba direktive u skladu s člankom 34. UFEU-a, unatoč činjenici da bi njezina primjena mogla proizvesti učinak ograničenja trgovine?

      (1)  Direktiva 2009/28/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora te o izmjeni i kasnijem stavljanju izvan snage direktiva 2001/77/EZ i 2003/30/EZ (SL L 140, str. 16) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 11., str. 39.).


title: Predmet C-461/15: Presuda Suda (šesto vijeće) od 8. rujna 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Berlin – Njemačka) – E.ON Kraftwerke GmbH protiv Bundesrepublik Deutschland (Zahtjev za prethodnu odluku — Okoliš — Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Europske unije — Direktiva 2003/87/EZ — Usklađena besplatna dodjela emisijskih jedinica — Odluka 2011/278/EU — Promjena dodjele — Članak 24. stavak 1. — Obveza informiranja koju ima operater postrojenja — Doseg)

text:
               31.10.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 402/11

         Presuda Suda (šesto vijeće) od 8. rujna 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Berlin – Njemačka) – E.ON Kraftwerke GmbH protiv Bundesrepublik Deutschland
   (Predmet C-461/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Okoliš - Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Europske unije - Direktiva 2003/87/EZ - Usklađena besplatna dodjela emisijskih jedinica - Odluka 2011/278/EU - Promjena dodjele - Članak 24. stavak 1. - Obveza informiranja koju ima operater postrojenja - Doseg))
   (2016/C 402/14)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Verwaltungsgericht Berlin

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: E.ON Kraftwerke GmbH

      Tuženik: Bundesrepublik Deutschland

      Izreka

   Članak 24. stavak 1. Odluke Komisije od 27. travnja 2011. o utvrđivanju prijelaznih propisa na razini Unije za usklađenu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica na temelju članka 10.a Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da država članica od poduzetnika podvrgnutih obvezi trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Europske unije kojima su te jedinice besplatno dodijeljene zahtijeva da pružaju informacije o svim planiranim ili stvarnim promjenama kapaciteta, razine djelatnosti i rada postrojenja, bez ograničavanja tog zahtjeva na informacije o promjenama koje bi imale posljedice za tu dodjelu.

      (1)  SL C 398, 30. 11. 2015.


title: Predmet T-140/12: Presuda Općeg suda od 22. siječnja 2015. – Teva Pharma i Teva Pharmaceuticals Europe protiv EMA-e ( „Lijekovi za humanu uporabu — Lijekovi za liječenje teških i rijetkih bolesti — Zahtjev za odobrenje za stavljanje na tržište generičke inačice lijeka za liječenje teških i rijetkih bolesti imatiniba — Odluka EMA-e kojom se odbija potvrđivanje zahtjeva za odobrenje stavljanja na tržište — Trgovinska isključivost” )

text:
               9.3.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 81/13

         Presuda Općeg suda od 22. siječnja 2015. – Teva Pharma i Teva Pharmaceuticals Europe protiv EMA-e
   (Predmet T-140/12) (1)

   ((„Lijekovi za humanu uporabu - Lijekovi za liječenje teških i rijetkih bolesti - Zahtjev za odobrenje za stavljanje na tržište generičke inačice lijeka za liječenje teških i rijetkih bolesti imatiniba - Odluka EMA-e kojom se odbija potvrđivanje zahtjeva za odobrenje stavljanja na tržište - Trgovinska isključivost”))
   (2015/C 081/16)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Teva Pharma BV (Utrecht, Nizozemska); i Teva Pharmaceuticals Europe BV (Utrecht) (zastupnici: D. Anderson, QC, K. Bacon, barrister, G. Morgan i C. Drew, solicitors)

      Tuženik: Europska agencija za lijekove (EMA) (zastupnici: T. Jabłoński, M. Tovar Gomis i N. Rampal Olmedo, agenti)

      Intervenijent u potporu tuženiku: Europska komisija (zastupnici E. White, P. Mihaylova i M. Šimerdová, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za proglašenje ništavosti odluke EMA-e od 24. siječnja 2012. kojom se odbija potvrđivanje zahtjeva kojeg su podnijeli tužitelji s ciljem ishođenja odobrenja za stavljanje na tržište generičke inačice lijeka za liječenje teških i rijetkih bolesti imatiniba, imatiniba Ratiopharma, u pogledu terapeutskih indikacija za liječenje mijelocitne kronične leukemije.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Tevi Pharma BV i Tevi Pharmaceuticals Europe BV nalaže se snošenje vlastitih troškova kao i troškova Europske agencije za lijekove (EMA-e).

               3.

               Europska komisija snosi vlastite troškove.

      (1)  SL C 165, 9.6.2012.


title: Predmet C-293/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. lipnja 2014. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) – Gebhart Hiebler protiv Waltera Schlagbauera

text:
               8.9.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 303/21

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. lipnja 2014. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) – Gebhart Hiebler protiv Waltera Schlagbauera
   (Predmet C-293/14)
   2014/C 303/27
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Oberster Gerichtshof

      Stranke glavnog postupka

      Podnositelj revizije: Gebhart Hiebler

      Druga stranka u revizijskom postupku: Walter Schlagbauer

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li cijela poslovna djelatnost dimnjačara u skladu s člankom 2. stavkom 2. točkom (i) Direktive 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu (1) isključena iz područja primjene ove direktive jer dimnjačari obavljaju i zadaće iz područja inspekcije zaštite od požara (protupožarne preglede, vještačenja u okviru postupaka gradnje itd.)?
               U slučaju negativnog odgovora na pitanje pod 1.:

               2.

               Je li pravilo nacionalnog prava prema kojem je odobrenje za obavljanje djelatnosti dimnjačara načelno ograničeno na određeno „dimnjačarsko područje” usklađeno s člankom 10. stavkom 4. i člankom 15. stavkom 1. stavkom 2. točkom (a) i stavkom 3. Direktive 2006/123/EZ?

      (1)  (SL L 376, str. 36.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 47., str. 160.).


title: Predmet C-244/15: Tužba podnesena 27. svibnja 2015. – Europska komisija protiv Helenske Republike

text:
               3.8.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 254/10

         Tužba podnesena 27. svibnja 2015. – Europska komisija protiv Helenske Republike
   (Predmet C-244/15)
   (2015/C 254/13)
   Jezik postupka: grčki

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: D. Triantafyllou i W. Roels)

      Tuženik: Helenska Republika

      Tužbeni zahtjev

               —

               utvrditi da je Helenska Republika, donijevši i održavši na snazi propis kojim je predviđeno izuzeće od poreza na nasljedstvo za prvu nekretninu koji je diskriminatoran jer se primjenjuje samo na građane Europske unije s boravištem u Grčkoj, povrijedila svoje obveze koje proizlaze iz članka 63. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i članka 40. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru.

               —

               naloži Helenskoj Republici snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

               1.

               Različito porezno postupanje prema osobama s boravištem u Grčkoj koje nisu vlasnici nekretnina (na koje se primjenjuje izuzeće od poreza na nasljedstvo) i osobama koje nemaju boravište u Grčkoj, kad je riječ o prvoj nekretnini stečenoj nasljeđivanjem, neopravdano je ograničenje slobode kretanja kapitala u smislu članka 63. UFEU-a (vidjeti također članak 65. UFEU-a).

               2.

               Različito porezno postupanje prema osobama koje imaju i onima koje nemaju boravište u Grčkoj predstavlja neopravdano razlikovanje u usporedivim situacijama, s obzirom na to da osobe koje ne borave u Grčkoj mogu tamo preseliti u kojem će slučaju biti u istom položaju kao i osobe koje već borave u Grčkoj i s obzirom na to da izuzeće nije vezano uz stanovanje vlasnika u naslijeđenoj nekretnini slijedom čega mjesto boravišta ne može predstavljati kriterij za odobrenje poreznog izuzeća. Boravište prikriva kriterij državljanstva s obzirom na to da su osobe koje borave u Grčkoj pretežno grčki državljani i obrnuto.

               3.

               Spomenuto razlikovanje, koje nije vezano uz stanovanje vlasnika u nekretnini, ne može se opravdati kriterijima socijalne politike niti potrebom zaštite javnih prihoda.


title: Predmet C-402/13: Zahtjev za prethodnu odluku koji je podnio Anotato Dikastirio Kyprou (Cipar) 16. srpnja 2013. — Cypra Limited protiv Republike Cipar

text:
               21.9.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 274/9

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je podnio Anotato Dikastirio Kyprou (Cipar) 16. srpnja 2013. — Cypra Limited protiv Republike Cipar
   (Predmet C-402/13)
   2013/C 274/23
   Jezik postupka: grčki

      Sud koji je postavio prethodno pitanje

   Anotato Dikastirio Kyprou

      Stranke u glavnom postupku

      Tužitelj: Cypra Limited

      Tuženik: Republika Cipar koju zastupaju Ministarstvo poljoprivrede, prirodnih izvora i okoliša i Direktor za veterinarske usluge

      Prethodna pitanja

               1.

               Daju li odredbe Uredbe (EZ) br. 854/2004 (1) diskrecijsku ovlast nadležnom tijelu da odredi točno vrijeme klanja životinja, u vidu njegove obveze imenovanja službenog veterinara u svrhu obavljanja kontrole klanja životinja, ili ono treba imenovati takvog veterinara u dan i sat klanja koji je utvrdio klaoničar?

               2.

               Daju li odredbe Uredbe (EZ) br. 854/2004 diskrecijsku ovlast nadležnom tijelu da se usprotivi imenovanju službenog veterinara u svrhu veterinarske kontrole kad je ono obaviješteno da će se klanje životinja obavljati u prethodno određen dan i sat u ovlaštenoj klaonici?

      (1)  Uredba (EZ) br. 854/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o utvrđivanju posebnih pravila organizacije službenih kontrola proizvoda životinjskog podrijetla namijenjenih prehrani ljudi (SL L 139, str. 206.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 10., str. 33.).


title: Predmet T-238/11 P: Rješenje Općeg suda od 8. srpnja 2013. — Marcuccio protiv Komisije ( „Žalba — Javna služba — Službenici — Pravo na naknadu za invalidnost — Isplata zaostataka — Zatezne kamate — Žalba djelomično očito nedopuštena, a djelomično neosnovana” )

text:
               31.8.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 252/21

         Rješenje Općeg suda od 8. srpnja 2013. — Marcuccio protiv Komisije
   (Predmet T-238/11 P) (1)

   (Žalba - Javna služba - Službenici - Pravo na naknadu za invalidnost - Isplata zaostataka - Zatezne kamate - Žalba djelomično očito nedopuštena, a djelomično neosnovana)
   2013/C 252/50
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Žalitelj: Luigi Marcuccio (Tricase, Italija) (zastupnik: G. Cipressa, odvjetnik)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: J. Currall i C. Berardis-Kayser, agenti, uz asistenciju A. Dal Ferro, odvjetnik)

      Predmet

   Žalba podnesena protiv presude Službeničkog suda Europske unije (prvog vijeća) od 15. veljače 2011., Marcuccio protiv Komisije (F-81/09, još neobjavljena u Recueil), kojom se zahtijeva ukidanje te presude.

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               Nalaže se Luigiju Marcucciu snošenje vlastitih troškova kao i troškova Europske komisije u okviru predmetnog stupnja postupka.

      (1)  SL C 186, 25.6.2011.


title: Predmet T-250/14: Tužba podnesena 22. travnja 2014. – EEB protiv Komisije

text:
               24.6.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 194/30

         Tužba podnesena 22. travnja 2014. – EEB protiv Komisije
   (Predmet T-250/14)
   2014/C 194/39
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: European Environmental Bureau (EEB) (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: C. Stothers, Solicitor, M. Van Kerckhove i C. Simphal, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku Europske komisije od 13. veljače 2014. kojom se sukladno članku 8. stavku 3. Uredbe (EZ) br. 1049/2001 (1) može smatrati negativni odgovor o odbijanju objavljivanja cjelovitih i nepročišćenih kopija prepiske s dvjema državama članicama po pitanju njihovih predloženih Prijelaznih nacionalnih planova (Transitional National Plans; TNPs) o izuzeću određenih elektrana od ograničenja novih emisija u razdoblju od 2016. do 2020.;

               —

               tuženiku naloži snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Tužitelj u prilog svojoj tužbi navodi pet tužbenih razloga.

               1.

               U okviru prvog tužbenog razloga tužitelj ističe da se tuženik nezakonito pozvao na članak 4. stavak 2. prvi podstavak Uredbe (EZ) br. 1049/2001 u slučaju u kojem je to izričito isključeno člankom 6. stavkom 1. Uredbe (EZ) br. 1367/2006 (2).

               2.

               U okviru prvog tužbenog razloga tužitelj ističe da je tuženik nezakonito propustio usko tumačiti iznimke iz članka 4. Uredbe (EZ) br. 1049/2001 kako to nalažu članak 6. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 1367/2006 i članak 4. stavak 4. Aarhuške konvencije.

               3.

               U okviru trećeg tužbenog razloga tužitelj navodi da se tuženik nezakonito savjetovao s trećom stranom prema članku 4. stavku 4. Uredbe (EZ) br. 1049/2001, u slučaju kad je jasno da je dokument morao biti otkriven, te se nezakonito pozvao na to savjetovanje kako bi produljio vrijeme za davanje odgovora.

               4.

               U okviru četvrtog tužbenog razloga tužitelj ističe da je tuženik nezakonito propustio razmotriti koji su dijelovi dokumenta obuhvaćeni nekim od izuzetaka te dati upozorenje sukladno članku 4. stavku 6. Uredbe (EZ) br. 1049/2001.

               5.

               U okviru petog tužbenog razloga tužitelj tvrdi da je odgađajući pristup tuženik nezakonito propustio javnosti pružiti pravovremenu i učinkovitu mogućnost da sudjeluje u pripremi, izmjeni i reviziji TNP-ova dok su sve opcije još otvorene, kako to zahtjeva članak 9. Uredbe (EZ) br. 1367/2006.

      (1)  Uredba (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskoga parlamenta, Vijeća i Komisije (SL L 145, str. 43.)

      (2)  Uredba (EZ) br. 1367/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. rujna 2006. o primjeni odredaba Aarhuške konvencije o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša na institucije i tijela Zajednice (SL 2006, L 264, str. 13.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 20., str. 29.)