title: Presuda Suda (deveto vijeće) od 21. rujna 2017.#Ferriere Nord SpA protiv Europske komisije.#Žalba – Zabranjeni sporazumi – Talijanski proizvođači betonsko-armaturnih šipki – Utvrđivanje cijena odnosno ograničenje i nadzor proizvodnje i prodaje – Povreda članka 65. UEZUČ-a – Poništenje prvotne odluke presudom Općeg suda Europske unije – Ponovno donesena odluka na temelju Uredbe (EZ) br. 1/2003 – Neizdavanje nove obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku – Neodržavanje saslušanja nakon poništenja prvotne odluke.#Predmet C-88/15 P.

text:
         PRESUDA SUDA (deveto vijeće)
      21. rujna 2017. (
            *1
         )
      „Žalba – Zabranjeni sporazumi – Talijanski proizvođači betonsko‑armaturnih šipki – Utvrđivanje cijena odnosno ograničenje i nadzor proizvodnje i prodaje – Povreda članka 65. UEZUČ-a – Poništenje prvotne odluke presudom Općeg suda Europske unije – Ponovno donesena odluka na temelju Uredbe (EZ) br. 1/2003 – Neizdavanje nove obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku – Neodržavanje saslušanja nakon poništenja prvotne odluke”
      U predmetu C‑88/15 P,
      povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 20. veljače 2015.,

         Ferriere Nord SpA, sa sjedištem u Osoppu (Italija), koji zastupaju W. Viscardini i G. Donà, avvocati,
      žalitelj,
      druga stranka u postupku je:

         Europska komisija, koju zastupaju L. Malferrari i P. Rossi, u svojstvu agenata, uz asistenciju P. Manzinija, avvocato, s izabranom adresom za dostavu u Luxembourgu,
      tuženik u prvom stupnju,
      SUD (deveto vijeće),
      u sastavu: E. Juhász, predsjednik vijeća, C. Vajda (izvjestitelj) i C. Lycourgos, suci,
      nezavisni odvjetnik: N. Wahl,
      tajnik: V. Giacobbo‑Peyronnel, administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 20. listopada 2016.,
      saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 8. prosinca 2016.,
      donosi sljedeću
      Presudu

               1

               Ferriere Nord SpA žalbom zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 9. prosinca 2014., Ferriere Nord/Komisija (T‑90/10, neobjavljena, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2014:1035), kojom je taj sud odbio njegovu tužbu radi poništenja Odluke Komisije C(2009) 7492 final od 30. rujna 2009. o povredi članka 65. UEZUČ-a (COMP/37.956 – betonsko‑armaturne šipke – ponovno donošenje, u daljnjem tekstu: Odluka od 30. rujna 2009.), u verziji izmijenjenoj Odlukom Komisije C(2009) 9912 final od 8. prosinca 2009. (u daljnjem tekstu: Odluka o izmjeni) (Odluka od 30. rujna 2009., kako je izmijenjena Odlukom o izmjeni, u daljnjem tekstu: sporna odluka).

         Okolnosti spora i sporna odluka

               2

               Okolnosti spora izložene su u točkama 16. do 22. pobijane presude:

                        „16

                        Od listopada do prosinca 2000. Komisija je, sukladno članku 47. UEZUČ-a, obavila provjere kod talijanskih poduzetnika proizvođača betonsko‑armaturnih šipki i kod talijanskog udruženja poduzetnika proizvođača željeza i čelika [Federacciai]. Također im je na temelju članka 47. UEZUČ-a uputila zahtjeve za pružanje informacija […]

                        17

                        Komisija je 26. ožujka 2002. pokrenula upravni postupak i donijela obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama na temelju članka 36. UEZUČ-a (u daljnjem tekstu: obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama) […] [Ferriere Nord] je dostavio svoje pisano očitovanje na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama 31. svibnja 2002. Saslušanje je održano 13. lipnja 2002. […]

                        18

                        Komisija je 12. kolovoza 2002. donijela obavijest o dodatno utvrđenim činjenicama (u daljnjem tekstu: obavijest o dodatno utvrđenim činjenicama), koja je upućena istim adresatima kao i obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama. U obavijesti o dodatno utvrđenim činjenicama, koja se temelji na članku 19. stavku 1. Uredbe Vijeća br. 17 od 6. veljače 1962., Prve uredbe o provedbi članaka [81. i 82. UEZ‑a] (SL 1962., 13, str. 204.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 3., str. 3.), Komisija je obrazložila svoje stajalište u odnosu na vođenje postupka nakon prestanka važenja UEZUČ-a. [Ferriere Nord] podnio je pisano očitovanje 20. rujna 2002. i drugo saslušanje u nazočnosti predstavnika država članica održano je 30. rujna 2002. […]

                        19

                        Na kraju postupka Komisija je donijela Odluku C(2002) 5087 final od 17. prosinca 2002. o postupku primjene članka 65. UEZUČ-a (COMP/37.956 – Betonsko‑armaturne šipke) (u daljnjem tekstu: Odluka iz 2002.) kojom je utvrdila da su poduzetnici adresati odluke stvorili jedinstven, složen i trajan zabranjeni sporazum na talijanskom tržištu betonsko‑armaturnog željeza u šipkama ili rolama, koji je imao za cilj ili učinak utvrđivanje cijena i koji je također organizirano ograničavao ili nadzirao proizvodnju ili prodaju, suprotno članku 65. stavku 1. UEZUČ-a. Komisija je, u toj odluci, [društvu Ferriere Nord] izrekla novčanu kaznu u iznosu od 3,57 milijuna eura […]

                        20

                        [Ferriere Nord] podnio je 10. ožujka 2003. tužbu Općem sudu protiv Odluke iz 2002. Presudom od 25. listopada 2007., Ferriere Nord/Komisija (T‑94/03, [neobjavljena, EU:T:2007:320]), Opći je sud poništio Odluku iz 2002. Opći je sud istaknuo da je, s obzirom na činjenicu da se u Odluci iz 2002. nije upućivalo na članak 3. i na članak 15. stavak 2. Uredbe br. 17, ta odluka utemeljena isključivo na članku 65. stavcima 4. i 5. UEZUČ-a […] Budući da su te odredbe prestale važiti 23. srpnja 2002., Komisija više nije mogla temeljiti svoju nadležnost na tim odredbama, koje su prestale važiti u trenutku donošenja odluke iz 2002., za utvrđenje povrede članka 65. stavka 1. UEZUČ-a i za izricanje novčane kazne poduzetnicima koji su sudjelovali u navedenoj povredi […]

                        21

                        Dopisom od 30. lipnja 2008. Komisija je obavijestila [Ferriere Nord] i druge dotične poduzetnike o svojoj namjeri da ponovno donese odluku tako da izmijeni pravnu osnovu koju je bila izabrala za svoju Odluku iz 2002. Također je navela da će se, imajući u vidu ograničen doseg presuda kojima je poništena Odluka iz 2002., ponovno donesena odluka temeljiti na dokazima koji su izloženi u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama i obavijesti o dodatno utvrđenim činjenicama. Dotičnim poduzetnicima određen je rok za podnošenje očitovanja te je [Ferriere Nord] podnio svoje komentare telefaksom od 1. kolovoza 2008. […]

                        22

                        Telefaksima od 24. srpnja i 25. rujna 2008. odnosno 13. ožujka, 30. lipnja i 27. kolovoza 2009., Komisija je od [društva Ferriere Nord] zatražila informacija o njegovim dioničarima i imovinskoj situaciji društva. [Ferriere Nord] odgovorio je na te zahtjeve porukama e‑pošte od 1. kolovoza i 1. listopada 2008. odnosno 18. ožujka, 1. srpnja i 8. rujna 2009.”

               3

               U Odluci od 30. rujna 2009. Komisija je, među ostalim, smatrala da Uredbu Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima [101. i 102. UFEU‑a] (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165. i ispravak SL 2016., L 1, str. 108.) treba tumačiti na način da joj, nakon 23. srpnja 2002., omogućuje utvrđivanje i sankcioniranje zabranjenih sporazuma u sektoru koji ulazi u područje primjene UEZUČ-a ratione materiae i ratione temporis. Navela je da je ta odluka donesena u skladu s postupovnim pravilima UEZ‑a i navedene uredbe, a da se materijalne odredbe koje više nisu bile na snazi na dan donošenja akta mogu primijeniti na temelju načelâ koja uređuju vremensko važenje pravilâ, uz iznimku općeg načela primjene blažeg zakona (lex mitior).

               4

               U članku 1. navedene odluke određeno je, među ostalim, da je društvo Ferriere Nord prekršilo članak 65. stavak 1. UEZUČ-a tako što je od 1. travnja 1993. do 4. srpnja 2000. sudjelovalo u trajnom sporazumu i/ili usklađenom djelovanju koje se odnosi na betonsko‑armaturno željezo u šipkama ili rolama, kojemu je cilj i/ili učinak bio utvrđivanje cijena i ograničenje i/ili nadzor proizvodnje ili prodaje na zajedničkom tržištu. Člankom 2. iste odluke Komisija je društvu Ferriere Nord izrekla novčanu kaznu u iznosu od 3,57 milijuna eura.

               5

               Dopisima upućenim između 20. i 23. studenoga 2009. osam od jedanaest društava adresata Odluke od 30. rujna 2009., uključujući Ferriere Nord, upozorili su Komisiju na to da prilog toj odluci, kako je dostavljen adresatima, nije sadržavao tablice o kretanjima cijena.

               6

               Komisija je 8. prosinca 2009. donijela Odluku o izmjeni koja je u svojem prilogu sadržavala tablice koje su nedostajale te je u osam bilježaka na dnu stranice ispravila redne brojeve u navedenim tablicama na koje se upućivalo. Odluka o izmjeni dostavljena je društvu Ferriere Nord 9. prosinca 2009.

         Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda

               7

               Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 19. veljače 2010., društvo Ferriere Nord istaknulo je, kao prvo, zahtjev za poništenje sporne odluke i, podredno, zahtjev za djelomično poništenje te odluke i smanjenje visine novčane kazne.

               8

               U prilog tužbi društvo Ferriere Nord pozvalo se na deset tužbenih razloga koji su se temeljili, kao prvo, na Komisijinoj nenadležnosti, kao drugo, na tome da prethodno nije poslana nova obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama, kao treće, na neodržavanju saslušanja pred ovlaštenim službenikom, kao četvrto, na činjenici da je konačno izvješće sastavljeno nakon donošenja sporne odluke, kao peto, na tome da tekst odluke nije bio popraćen prilozima koji su se u njemu navodili, kao šesto, na pogreškama koje se tiču prava prilikom ocjene činjenica, kao sedmo, na neproporcionalnosti visine novčane kazne s obzirom na težinu i trajanje zabranjenog sporazuma, kao osmo, na nezakonitosti povećanja visine novčane kazne zbog ponavljanja povrede, kao deveto, na nepriznanju olakotnih okolnosti, osim onih predviđenih u Obavijesti Komisije o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni u slučajevima kartela (SL 1996., C 207, str. 4.) i, kao deseto, na pogrešnoj primjeni potonje obavijesti.

               9

               Pobijanom presudom Opći je sud smanjio visinu novčane kazne izrečene društvu Ferriere Nord na 3421440 eura, a u preostalom dijelu odbio je tužbu.

               10

               Podneskom dostavljenim tajništvu Općeg suda 20. prosinca 2014. društvo Ferriere Nord zahtijevalo je od Općeg suda da ispravi točku 420. pobijane presude, što je Opći sud odbio rješenjem od 13. ožujka 2015., Ferriere Nord/Komisija (T‑90/10 REC, neobjavljeno, EU:T:2015:173).

         Zahtjevi stranaka pred Sudom

               11

               Ferriere Nord žalbom od Suda zahtijeva da:

                        –

                        kao prvo, ukine pobijanu presudu u dijelu u kojem je njome odbijen glavni zahtjev u postupku T‑90/10 i, posljedično, poništi spornu odluku;

                        –

                        podredno, ukine pobijanu presudu u dijelu u kojem je njome odbijen podredni zahtjev u postupku T‑90/10 i, posljedično, djelomično poništi spornu odluku i donese odluku o puno većem smanjenju visine novčane kazne izrečene društvu Ferriere Nord i

                        –

                        da Komisiji naloži snošenje troškova obaju postupaka.

               12

               Komisija od Suda zahtijeva da:

                        –

                        odbije žalbu i

                        –

                        društvu Ferriere Nord naloži snošenje troškova.

         Zahtjev za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka

               13

               Usmeni dio postupka zatvoren je 8. prosinca 2016. nakon iznošenja mišljenja nezavisnog odvjetnika. Dopisom od 27. siječnja 2017. koji je istog dana podnesen tajništvu Suda Komisija je od suda zatražila da odredi ponovno otvaranje usmenog dijela postupka i da u spis uloži činjenične elemente izložene u njezinu zahtjevu zajedno s dokumentima koji su mu priloženi.

               14

               U prilog tom zahtjevu Komisija u biti ističe da Sud nije dovoljno razjasnio činjenične okolnosti u vezi sa saslušanjima od 13. lipnja i 30. rujna 2002., na kojima nezavisni odvjetnik temelji svoje mišljenje, s obzirom na to da o tim okolnostima stranke nisu posebno raspravljale.

               15

               Članak 83. Poslovnika Suda omogućuje mu da, nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika, u svakom trenutku odredi ponovno otvaranje usmenog dijela postupka, osobito ako je u predmetu potrebno odlučiti na temelju pravnog argumenta o kojem stranke nisu raspravljale.

               16

               Valja, međutim, podsjetiti na to da predmet žalbe načelno određuju istaknuti razlozi i argumenti stranaka. U predmetnom slučaju, stranke su imale priliku dovoljno raspravljati o tim razlozima i argumentima u svojim podnescima i na zajedničkoj raspravi od 20. listopada 2016. u predmetima C‑85/15 P do C‑89/15 P.

               17

               Slijedom toga, Sud, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, ocjenjuje da ne treba odrediti ponovno otvaranje usmenog dijela postupka.

         O žalbi

               18

               U prilog žalbi Ferriere Nord poziva se na devet žalbenih razloga koji se temelje, kao prvo, na očitom iskrivljenju činjenica i dokaza, neutvrđenju očitih proturječnosti u spornoj odluci i povredi pravila o teretu dokazivanja, kao drugo, na povredi članka 27. Uredbe br. 1/2003 zbog neslanja nove obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama, povredi načela zaštite legitimnih očekivanja, iskrivljenju činjenica i dokaza, povredi pravâ obrane, nepostojanju obrazloženja i povredi prava na saslušanje pred ovlaštenim službenikom, kao treće, na povredi Komisijina internog poslovnika, kao četvrto, na trajanju sudjelovanja društva Ferriere Nord u zabranjenom sporazumu i pogreškama koje se tiču prava prilikom ocjene činjenica, iskrivljenju dokaza, povredi općih načela u pogledu tereta dokazivanja i načela in dubio pro reo i proturječnosti obrazloženja, kao peto, na povredi načela proporcionalnosti prilikom određivanja osnovnog iznosa novčane kazne izrečene društvu Ferriere Nord s obzirom na težinu i trajanje povrede, povredi načela jednakog postupanja i nepostojanju obrazloženja, kao šesto, na očitoj pogreški u izračunu ili očitoj netočnosti smanjenja novčane kazne priznatog društvu Ferriere Nord, pogrešnom izvršavanju neograničene nadležnosti i nepostojanju obrazloženja, kao sedmo, na nezakonitosti povećanja osnovnog iznosa novčane kazne zbog ponavljanja povrede, kršenjem pravâ obrane, kao osmo, na nezakonitosti povećanja osnovnog iznosa novčane kazne zbog ponavljanja povrede, uzimajući u obzir vremenski odmak i kao deveto, na nezakonitosti povećanja osnovnog iznosa novčane kazne zbog ponavljanja povrede, kršenjem načela proporcionalnosti.

         Drugi žalbeni razlog
      Argumentacija stranaka

               19

               Drugim žalbenim razlogom, koji valja najprije ispitati, društvo Ferriere Nord tvrdi da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava, time što je zaključio da mu prije donošenja sporne odluke Komisija nije bila dužna uputiti novu obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama.

               20

               Kao prvo, društvo Ferriere Nord poziva Sud da ispita osnovanost utvrđenja u točki 121. pobijane presude, prema kojem načelo tempus regit actum treba tumačiti isključivo na način da se postupovna radnja mora provesti na temelju pravila koje je na snazi na dan njezina poduzimanja. Prema mišljenju društva Ferriere Nord, to je tumačenje pogrešno, s obzirom na to da obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama donesena na temelju članka 36. UEZUČ-a ne može biti pravna osnova spornoj odluci donesenoj na temelju Uredbe br. 1/2003.

               21

               Isto društvo smatra da je donošenje nove obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama bilo obvezno nakon presude od 25. listopada 2007., Ferriere Nord/Komisija (T‑94/03, neobjavljena, EU:T:2007:320) i činilo bi pravilnu primjenu presude od 15. listopada 2002., Limburgse Vinyl Maatschappij i dr./Komisija (C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P do C‑252/99 P i C‑254/99 P, EU:C:2002:582), u kojoj je Sud u točki 73. ocijenio da poništenje akta Unije ne utječe nužno na pripremne radnje, s obzirom na to da se postupak koji ima za cilj nadomještanje takvog akta načelno može nastaviti upravo od točke gdje je nezakonitost nastala. Naime, upotrijebivši izraze „ne […] nužno” i „načelno”, Sud nije isključio mogućnost da se, uzimajući u obzir posebne okolnosti predmeta, postupak ponovi od neke faze koja prethodi točki u kojoj je nezakonitost nastala.

               22

               Kao drugo, društvo Ferriere Nord poziva se na iskrivljenje činjenica i dokaza te povredu načela zaštite legitimnih očekivanja jer je više elemenata iz dopisa koje mu je uputila Komisija stvorilo legitimno očekivanje da će biti donesena nova obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama.

               23

               Kao treće i protivno onome što je Opći sud utvrdio u pobijanoj presudi, nova se obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama morala donijeti jer ne bi bila jednaka prethodnoj. U tom pogledu, osobito se poziva na razliku između spominjanja talijanskog tržišta u izreci Odluke iz 2002. i zajedničkog tržišta u izreci sporne odluke.

               24

               Usto se društvo Ferriere Nord poziva na povredu članka 27. Uredbe br. 1/2003 i članaka 11. i 12. Uredbe Komisije (EZ) br. 773/2004 od 7. travnja 2004. o postupcima koje Komisija vodi na temelju članaka [101. i 102. UFEU‑a] (SL 2004., L 123, str. 18.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 298.), s obzirom na to što je Opći sud u točki 148. pobijane presude utvrdio da zbog nepostojanja novih utvrđenih činjenica Komisija nije bila dužna prije donošenja sporne odluke održati novo saslušanje pred ovlaštenim službenikom.

               25

               Komisija smatra da je prvi niz argumenata koje je istaknulo društvo Ferriere Nord nedopušten jer jasno ne osporavaju pobijanu presudu, nego samo od Suda zahtijevaju pojašnjenja u pogledu toga može li se odluka donesena na temelju Uredbe br. 1/2003 temeljiti na obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama donesenoj na temelju UEZUČ-a.

               26

               U pogledu merituma, Komisija tvrdi da Opći sud – osvrćući se na argument o nužnom podudaranju pravne osnove pripremnog i konačnog akta – nije pogrešno, prestrogo primijenio načelo tempus regit actum u točkama 118. do 122. pobijane presude, nego je na temelju njega izveo neizbježan zaključak, to jest da – s obzirom na to da je do pogreške u Odluci iz 2002. došlo na dan njezina donošenja – poništenje te odluke nije utjecalo na valjanost pripremnih akata pa Komisija nije bila dužna uputiti društvu Ferriere Nord novu obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama.

               27

               Prema Komisijinu mišljenju, drugi je niz argumenata na koje se poziva društvo Ferriere Nord također nedopušten. S jedne strane, u pogledu povrede načela zaštite legitimnih očekivanja riječ je o novom razlogu. S druge strane, iako se formalno poziva na iskrivljenje činjenica, društvo Ferriere Nord zapravo želi postići novo ocjenjivanje činjenica.

               28

               Komisija u svakom slučaju ustraje na tome da iz elemenata iz Komisijinih pismena, na koje se Ferriere Nord poziva – ako ih se pogleda u njihovu kontekstu – proizlazi da nisu mogli stvoriti legitimna očekivanja u pogledu dostavljanja nove obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama, kako je to istaknuo Opći sud u točkama 127. i 128. pobijane presude. Zato je Opći sud pravilno i bez iskrivljenja činjenica u točki 126. te presude zaključio da se Ferriere Nord ne može osloniti na takva legitimna očekivanja.

               29

               Što se tiče nedopuštenosti trećeg niza argumenata, Komisija tvrdi da Ferriere Nord navodi određene točke pobijane presude a da pritom ne iznosi precizne argumente u prilog pogreški koja se temelji na tome da se nije sankcioniralo neizdavanje nove obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama.

               30

               U pogledu merituma, Komisija upućuje na točke 143. i 144. pobijane presude u kojima je Opći sud naglasio neutemeljenost argumenta prema kojem je nova obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama bila nužna kako bi se utvrdilo da je zabranjeni sporazum mogao utjecati na trgovinu među državama članicama, s obzirom na to da je to pitanje bilo istaknuto u obavijesti o dodatno utvrđenim činjenicama. Usto, Ferriere Nord polazi od pogrešne premise prema kojoj je spornom odlukom sankcionirana drukčija povreda od one u pogledu koje je izrečena osuda Odlukom iz 2002. Naime, iz sadržaja sporne odluke proizlazi da se povreda koja se stavljala na teret sastojala od zabranjenog sporazuma koji je obuhvaćao cijelo talijansko tržište, odnosno bitan dio zajedničkog tržišta pa je stoga bila riječ o zabranjenom sporazumu prema članku 65. stavku 1. UEZUČ-a.

               31

               Komisija smatra da je argument u pogledu neodržavanja novog saslušanja pred ovlaštenim službenikom sastavljen preopćenito i nejasno da bi bio dopušten. U pogledu merituma ističe da Ferriere Nord ne osporava zaključak Općeg suda prema kojem bi takvo saslušanje bilo nužno samo u slučaju da je poslana nova obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama. Međutim, Opći je sud zaključio da takva nova obavijest nije bila obvezna.

         Ocjena Suda

               32

               Što se tiče prvog niza argumenata koje je istaknuo Ferriere Nord, valja odbiti Komisijin prigovor nedopuštenosti. Naime, iz žalbe jasno proizlazi da Ferriere Nord od Suda ne zahtijeva samo pojašnjenja u pogledu postavljenog pitanja, nego želi dokazati da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava, osobito u točki 121. pobijane presude, time što je ocijenio da izdavanje nove obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama nije bilo obvezno prije donošenja sporne odluke. Isto tako, protivno Komisijinim tvrdnjama, argument društva Ferriere Nord u vezi s neodržavanjem saslušanja pred ovlaštenim službenikom dovoljno je precizan da bi bio dopušten, s obzirom na to da se u žalbi navode i odredbe prava Unije koje je Opći sud navodno povrijedio u tom pogledu i točka pobijane presude u kojoj je ta povreda navodno počinjena.

               33

               Što se tiče sadržaja argumenata društva Ferriere Nord u vezi s neizdavanjem nove obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama i neodržavanja saslušanja pred ovlaštenim službenikom, valja naglasiti da je u postupku donošenja Odluke iz 2002. Komisija 26. ožujka 2002. dotičnim poduzetnicima, uključujući Ferriere Nord, uputila obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama na temelju članka 36. UEZUČ-a. Saslušanje o toj obavijesti održano je 13. lipnja 2002. Nakon prestanka važenja UEZUČ-a Komisija je navedenim poduzetnicima 12. kolovoza 2002. poslala obavijest o dodatno utvrđenim činjenicama na temelju članka 19. stavka 1. Uredbe br. 17, u kojoj je iznijela svoje stajalište u vezi s izmjenom pravnog okvira i pozvala ih da podnesu svoja očitovanja u pogledu tih dodatno utvrđenih činjenica. Saslušanje je održano 30. rujna 2002. u nazočnosti predstavnika država članica.

               34

               Nakon poništenja Odluke iz 2002. Komisija je dopisom od 30. lipnja 2008. obavijestila Ferriere Nord i ostale dotične poduzetnike o svojoj namjeri ponovnog donošenja te odluke na temelju Uredbe br. 1/2003 kao pravne osnove i u skladu s postupovnim pravilima predviđenima u toj uredbi.

               35

               Uzimajući u obzir navedeni tijek postupka, valja ispitati je li Komisija – kako to tvrdi društvo Ferriere Nord, a protivno onome što je Opći sud zaključio u točkama 144. i 148. pobijane presude – nakon poništenja Odluke iz 2002. bila dužna ponovno pokrenuti postupak, donijeti novu obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama i održati novo saslušanje.

               36

               Prema ustaljenoj sudskoj praksi, općenito se smatra da se postupovna pravila primjenjuju od dana njihova stupanja na snagu (presude od 29. ožujka 2011., ArcelorMittal Luxembourg/Komisija i Komisija/ArcelorMittal Luxembourg i dr., C‑201/09 P i C‑216/09 P, EU:C:2011:190. t. 75. i navedena sudska praksa; od 29. ožujka 2011., ThyssenKrupp Nirosta/Komisija, C‑352/09 P, EU:C:2011:191, t. 88. i od 11. prosinca 2012., Komisija/Španjolska, C‑610/10, EU:C:2012:781, t. 45.), čak i u postupku koji je pokrenut prije tog dana, ali je nakon njega i dalje u tijeku (vidjeti u tom smislu presudu od 11. prosinca 2012., Komisija/Španjolska, C‑610/10, EU:C:2012:781, t. 47.).

               37

               U ovom slučaju, s obzirom na to da je sporna odluka donesena na temelju članka 7. stavka 1. i članka 23. stavka 2. Uredbe br. 1/2003, postupak donošenja te odluke morao se provesti u skladu s tom uredbom i Uredbom br. 773/2004, kojoj je Uredba br. 1/2003 pravna osnova (vidjeti u tom smislu presudu od 29. ožujka 2011., ThyssenKrupp Nirosta/Komisija, C‑352/09 P, EU:C:2011:191, t. 90.), bez obzira na to što je taj postupak pokrenut prije stupanja na snagu Uredbe br. 1/2003.

               38

               Prema tome, Opći je sud u točki 121. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava jer je načela koja uređuju vremensko važenje propisa – prema kojima se općenito smatra da se postupovna pravila primjenjuju na sve situacije koje su u tijeku od dana njihova stupanja na snagu – protumačio na način da se u pogledu sporne odluke, donesene na temelju Uredbe br. 1/2003, pripremne radnje moraju provesti na osnovi postupovnih pravila koja su bila na snazi na dan njihova poduzimanja, to jest na temelju članka 36. stavka 1. UEZUČ-a – u pogledu obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama i članka 19. stavka 1. Uredbe br. 17 – u pogledu obavijesti o dodatno utvrđenim činjenicama.

               39

               Valja ipak ispitati mogu li se pripremne radnje koje je Komisija poduzela radi donošenja Odluke iz 2002. smatrati jednako vrijednima kao i one predviđene uredbama br. 1/2003 i 773/2004. Naime, ako je to istina, Komisiji se ne može prigovoriti što ih nije ponovila prije donošenja sporne odluke.

               40

               Što se tiče izdavanja obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama, člankom 10. stavcima 1. i 2. Uredbe br. 773/2004, u vezi s člankom 27. stavkom 1. Uredbe br. 1/2003 koji se provodi tom odredbom, propisano je da Komisija prije donošenja odluke na temelju, među ostalim, članka 7. potonje uredbe, predmetnim strankama dostavlja obavijest o utvrđenim činjenicama, pri čemu određuje rok u kojem one mogu pisanim putem iznijeti svoje stajalište.

               41

               Međutim, kao što je to Opći sud u biti istaknuo u točkama 123. i 124. pobijane presude, u ovom slučaju, Komisija je dotičnim poduzetnicima već bila uputila obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama i obavijest o dodatno utvrđenim činjenicama te u odnosu na te obavijesti sporna odluka društvu Ferriere Nord nije stavljala na teret nove radnje i nije značajno mijenjala dokaze o povredama koje se stavljaju na teret. Nadalje, kao što je to nezavisni odvjetnik naglasio u točki 53. svojeg mišljenja, nema neke veće sadržajne razlike između obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama donesenoj na temelju uređenja prema UEZUČ-u i one donesene u skladu s uredbama br. 17 i 1/2003. Stoga i nije bilo potrebno slati novu obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama.

               42

               U tom pogledu, Opći je sud pravilno uputio na točku 73. presude od 15. listopada 2002., Limburgse Vinyl Maatschappij i dr./Komisija (C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P do C‑252/99 P i C‑254/99 P, EU:C:2002:582), u kojoj je naglašeno da poništenje akta Unije ne utječe nužno na pripremne radnje, s obzirom na to da se postupak koji ima za cilj nadomještanje takvog akta načelno može nastaviti upravo od točke gdje je nezakonitost nastala.

               43

               Naime, kao što je to Opći sud utvrdio u točki 119. pobijane presude, Odluka iz 2002. poništena je zbog Komisijine nenadležnosti za donošenje te odluke na temelju odredaba UEZUČ-a, koji više nije bio na snazi na dan njezina donošenja, pa je nezakonitost počinjena baš na taj dan. Slijedom toga, to poništenje nije utjecalo na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama i obavijest o dodatno utvrđenim činjenicama.

               44

               Slijedom toga, Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točki 122. pobijane presude zaključio da Komisija nije bila dužna donijeti novu obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama.

               45

               Međutim, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 55. svojeg mišljenja, u skladu s člankom 12. Uredbe br. 773/2004, strankama kojima je uputila obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama Komisija mora pružiti mogućnost da iznesu svoje argumente na saslušanju ako su to zatražile u svojim pisanim očitovanjima. Zato, budući da – kao što to proizlazi iz točke 43. ove presude – poništenje Odluke iz 2002. nije utjecalo na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama i obavijest o dodatno utvrđenim činjenicama, valja ispitati je li Komisija navedenim strankama dala priliku da izlože svoje argumente na saslušanju provedenom u skladu s postupovnim zahtjevima uredbi br. 1/2003 i 773/2004, što je bila dužna učiniti.

               46

               U tom pogledu, važno je naglasiti da je u postupovnom uređenju koje je uvedeno Uredbom br. 1/2003, kako je izričito predviđeno u Uredbi br. 773/2004, u njezinu članku 14. stavku 3. propisano da se, na zahtjev adresata obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama, tijela država članica nadležna za tržišno natjecanje pozivaju da sudjeluju u saslušanju koje se održava nakon izdavanja te obavijesti.

               47

               Međutim, što se tiče saslušanja održanih tijekom 2002., predstavnici država članica nisu sudjelovali na onoj od 13. lipnja 2002., s obzirom na to da takvo sudjelovanje nije bilo predviđeno UEZUČ-om koji je tada bio na snazi. Nesporno je da se to saslušanje ticalo merituma predmeta, odnosno ponašanja koja je Komisija stavljala na teret poduzetnicima kojima je uputila obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama. To osobito proizlazi iz točaka 379. do 382. sporne odluke, a potvrđeno je u točki 148. presuda Općeg suda od 9. prosinca 2014., Alfa Acciai/Komisija (T‑85/10, neobjavljena, EU:T:2014:1037) i od 9. prosinca 2014., Ferriera Valsabbia i Valsabbia Investimenti/Komisija (T‑92/10, neobjavljena, EU:T:2014:1032).

               48

               Nasuprot tomu, saslušanje od 30. rujna 2002., na koje su predstavnici država članica bili pozvani u skladu s tada već primjenjivim pravilima UEZ‑a – konkretno u skladu s člankom 11. stavkom 2. Uredbe Komisije (EZ) br. 2842/98 od 22. prosinca 1998. o saslušanju stranaka u određenim postupcima prema člancima [81.] i [82.] Ugovora o EZ‑u (SL 1998., L 354, str. 18.) – odnosilo se na predmet obavijesti o dodatno utvrđenim činjenicama, odnosno pravnim posljedicama koje je za vođenje postupka imao prestanak važenja UEZUČ-a. To, s jedne strane, proizlazi iz te obavijesti kojom su njezini adresati izričito pozvani da iznesu svoje stajalište o dodatno utvrđenim činjenicama. S druge strane, Komisija je u točki 382. sporne odluke izjavila da ne smatra potrebnim ponoviti saslušanje od 13. lipnja 2002., na temelju odredaba uredbi br. 17 i 1/2003, s obzirom na to da je to saslušanje na kojem nisu sudjelovali predstavnici država članica bilo provedeno u skladu s tada primjenjivim pravilima UEZUČ-a. Usto, na zajedničkoj raspravi u predmetima C‑85/15 P do C‑89/15 P, Komisija je na upit Suda potvrdila da obavijest o dodatno utvrđenim činjenicama nije ništa mijenjala u pogledu činjenica i dokaza koji su predmet postupka.

               49

               Prema tome, u ovom predmetu predstavnici država članica nisu sudjelovali na saslušanju u vezi s meritumom predmeta, nego samo na onom koje se ticalo pravnih posljedica prestanka važenja UEZUČ-a.

               50

               Međutim, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točkama 36. i 37. ove presude, kada se odluka donosi na temelju Uredbe br. 1/2003, postupak njezina donošenja mora biti u skladu s postupovnim pravilima koja su u njoj predviđena, čak i ako je taj postupak započeo prije njezina stupanja na snagu.

               51

               Prema tome, prije donošenja sporne odluke Komisija je na temelju članaka 12. i 14. Uredbe br. 773/2004 bila dužna dati priliku strankama da izlože svoje argumente na saslušanju na koje je pozvala tijela država članica nadležna za tržišno natjecanje. Zato se ne može smatrati da je saslušanje od 13. lipnja 2002., koje se ticalo merituma predmeta, ispunilo postupovne zahtjeve u pogledu donošenja odluka na temelju Uredbe br. 1/2003.

               52

               Slijedom toga, Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točki 148. pobijane presude utvrdio da Komisija nije bila dužna prije donošenja sporne odluke održati novo saslušanje pred ovlaštenim službenikom jer su dotični poduzetnici već imali priliku biti usmeno saslušani na saslušanjima od 13. lipnja i 30. rujna 2002.

               53

               Kao što je to nezavisni odvjetnik naglasio u točkama 56. i 57. svojeg mišljenja, uzimajući u obzir važnost koju u postupcima koji su predviđeni uredbama br. 1/2003 i 773/2004 ima održavanje saslušanja na zahtjev dotičnih stranaka, na koje se prema članku 14. stavku 3. drugonavedene uredbe pozivaju tijela država članica nadležna za tržišno natjecanje, neodržavanje takvog saslušanja čini bitnu povredu postupka.

               54

               Budući da se nije poštovalo pravo na takvo saslušanje predviđeno Uredbom br. 773/2004, poduzetnik kojemu su na taj način povrijeđena prava ne mora dokazati da je ta povreda mogla na njegovu štetu utjecati na tijek postupka i sadržaj sporne odluke.

               55

               Slijedom toga, neovisno o mogućim štetnim posljedicama koje bi mogle nastati društvu Ferriere Nord iz takve povrede, navedeni je postupak svakako zahvaćen pogreškom (vidjeti u tom smislu presude od 6. studenoga 2012., Komisija/Éditions Odile Jacob, C‑553/10 P i C‑554/10 P, EU:C:2012:682, t. 46. do 52. i od 9. lipnja 2016., CEPSA/Komisija, C‑608/13 P, EU:C:2016:414, t. 36.).

               56

               Na temelju prethodnih razmatranja proizlazi da treba prihvatiti drugi žalbeni razlog društva Ferriere Nord i, shodno tomu, ukinuti pobijanu presudu, pri čemu nije potrebno ispitati ostale argumente koje je to društvo istaknulo u okviru tog žalbenog razloga, pod pretpostavkom da su dopušteni, kao ni ostale žalbene razloge.

         O tužbi pred Općim sudom

               57

               U skladu s člankom 61. prvim stavkom Statuta Suda Europske unije, ako je žalba osnovana, Sud ukida odluku Općeg suda. On tada može sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta.

               58

               U ovom slučaju Sud raspolaže potrebnim elementima kako bi konačno odlučio o tužbi za poništenje sporne odluke koju je Općem sudu podnijelo društvo Ferriere Nord.

               59

               U tom pogledu dovoljno je istaknuti da se, zbog razloga koji su navedeni u točkama 33. do 55. ove presude, sporna odluka – u dijelu u kojem se odnosi na društvo Ferriere Nord – mora poništiti zbog bitnih povreda postupka.

         Troškovi

               60

               Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika, kad je žalba osnovana i Sud sam konačno odluči o sporu, Sud odlučuje o troškovima.

               61

               U skladu s člankom 138. stavkom 1. istog Poslovnika, koji se na temelju članka 184. stavka 1. tog Poslovnika primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da je društvo Ferriere Nord uspjelo u žalbenom postupku i da je tužba pred Općim sudom usvojena, sukladno zahtjevu tog društva Komisiji valja naložiti snošenje svojih troškova i onih koji su društvu Ferriere Nord nastali i u prvostupanjskom i u žalbenom postupku.

               Slijedom navedenoga, Sud (deveto vijeće) proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 9. prosinca 2014., Ferriere Nord/Komisija (T‑90/10, neobjavljena, EU:T:2014:1035).

                           2.

                           Poništava se Odluka Komisije C(2009) 7492 final od 30. rujna 2009. o povredi članka 65. UEZUČ-a (COMP/37.956 – betonsko‑armaturne šipke – ponovno donošenje), u verziji izmijenjenoj Odlukom Komisije C(2009) 9912 final od 8. prosinca 2009., u dijelu u kojem se odnosi na društvo Ferriere Nord SpA.

                           3.

                           Europskoj komisiji nalaže se snošenje vlastitih troškova i onih koji su društvu Ferriere Nord SpA nastali na ime prvostupanjskog i žalbenog postupka.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: talijanski


title: Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 31. svibnja 2017.#Alma-The Soul of Italian Wine LLLP protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije SOTTO IL SOLE ITALIANO SOTTO il SOLE – Raniji verbalni žig Europske unije VIÑA SOL – Relativni razlog za odbijanje – Povreda razlikovnog karaktera – Nepostojanje sličnosti znakova – Članak 8. stavak 5. Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-637/15.

text:
         PRESUDA OPĆEG SUDA (drugo vijeće)
      31. svibnja 2017. (
            *1
         )
      „Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Europske unije SOTTO IL SOLE ITALIANO SOTTO il SOLE — Raniji verbalni žig Europske unije VIÑA SOL — Relativni razlog za odbijanje — Povreda razlikovnog karaktera — Nepostojanje sličnosti znakova — Članak 8. stavak 5. Uredbe (EZ) br. 207/2009“
      U predmetu T‑637/15,

         Alma‑The Soul of Italian Wine LLLP, sa sjedištem u Coral Gablesu, Florida (Sjedinjene Američke Države), koji zastupa F. Terrano, odvjetnik,
      tužitelj,
      protiv

         Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), koji zastupa M. J. Crespo Carrillo, u svojstvu agenta,
      tuženik,
      a druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO‑a, intervenijent pred Općim sudom, jest

         Miguel Torres, SA, sa sjedištem u Vilafranca del Penedès (Španjolska), koji zastupa J. Güell Serra, odvjetnik,
      povodom tužbe podnesene protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO‑a od 3. rujna 2015. (predmet R 356/2015‑2) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Miguel Torres i Alma‑The Soul of Italian Wine,
      OPĆI SUD (drugo vijeće),
      u sastavu: M. Prek, predsjednik, F. Schalin (izvjestitelj) i J. Costeira, suci,
      tajnik: M. Marescaux, administratorica,
      uzimajući u obzir tužbu podnesenu tajništvu Općeg suda 16. studenoga 2015.,
      uzimajući u obzir EUIPO‑ov odgovor na tužbu podnesen tajništvu Općeg suda 20. siječnja 2016.,
      uzimajući u obzir odgovor na tužbu intervenijenta podnesen tajništvu Općeg suda 17. veljače 2016.,
      nakon rasprave održane 11. siječnja 2017.,
      donosi sljedeću
      Presudu
      Okolnosti spora

               1

               Tužitelj, društvo Alma‑The Soul of Italian Wine LLLP, podnio je 4. ožujka 2011. prijavu za registraciju žiga Europske unije Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), na temelju Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Europske unije (SL 2009., L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.).

               2

               Prijava za registraciju žiga podnesena je za sljedeći figurativni znak:

               3

               Proizvodi za koje je zatražena registracija pripadaju razredu 33. Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen, a odgovaraju sljedećem opisu: „Vina“.

               4

               Prijava žiga Europske unije objavljena je u Glasniku žigova Zajednice br. 64/2011 od 1. travnja 2011.

               5

               Dana 30. lipnja 2011. intervenijent, društvo Miguel Torres, SA, podnio je na temelju članka 41. Uredbe br. 207/2009 prigovor protiv registracije žiga prijavljenog za proizvode iz točke 3. ove presude.

               6

               Prigovor, koji je za razloge imao one iz članka 8. stavka 1. točke (b) i članka 8. stavka 5. Uredbe (EZ) br. 207/2009, temeljio se na sljedećim ranijim žigovima:

                        —

                        žig Europske unije VIÑA SOL, prijavljen 12. veljače 1997., registriran 29. listopada 1998. pod brojem 462523 i produljen 5. ožujka 2007. za „alkoholna pića (osim piva)” iz razreda 33.;

                        —

                        španjolski verbalni žig VIÑA SOL, prijavljen 9. svibnja 1944., registriran 13. siječnja 1947. pod brojem 152231 i obnovljen 11. rujna 2007. za „sve vrste vina, uz iznimku bijelog stolnog vina, ekstra suhog, sa sličnim karakteristikama kao vina Rajne”, iz razreda 33.;

                        —

                        španjolski verbalni žig VIÑA SOL, prijavljen 25. svibnja 1973., registriran 21. ožujka 1977. pod brojem 715524 i obnovljen 25. ožujka 2003. za „brendi”, iz razreda 33.

               7

               Prigovor, koji je kao razlog imao samo onaj iz članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009, temeljio se na sljedećim ranijim žigovima:

                        —

                        španjolskom figurativnom žigu, prijavljenom 26. listopada 2007., registriranom 6. svibnja 2008. pod brojem 2796505 za „alkoholna pića (osim piva)”, iz razreda 33., prikazanom u nastavku:

                        —

                        verbalnom žigu Europske unije SOL, prijavljenom 17. listopada 2007., registriranom 2. svibnja 2010. pod brojem 6373971 za „alkoholna pića (osim piva)”, iz razreda 33.

               8

               Odlukom od 30. listopada 2012. Odjel za prigovore, uzevši u obzir raniji verbalni žig Europske unije SOL, prihvatio je prigovor na temelju postojanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu, u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.

               9

               Tužitelj je 21. prosinca 2012. EUIPO‑u podnio žalbu protiv odluke Odjela za prigovore, na temelju članaka 58. do 64. Uredbe br. 207/2009.

               10

               Odlukom od 10. rujna 2013. (u daljnjem tekstu: odluka od 10. rujna 2013.) drugo žalbeno vijeće EUIPO‑a potvrdilo je odluku Odjela za prigovore i odbilo prijavu registracije u cijelosti. Međutim, navelo je da će iz razloga ekonomičnosti postupka, s obzirom na to da je Odjel za prigovore prihvatio prigovor na temelju članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009., ispitati razlog za prigovor iz članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009, uzimajući u obzir raniji žig Europske unije VIÑA SOL (u daljnjem tekstu: raniji žig). Ocijenilo je da relevantnu javnost čini prosječan potrošač Europske unije, uobičajeno obaviješten, razumno pažljiv i oprezan. Smatralo je, s jedne strane, da za potrošače španjolskog, francuskog i portugalskog govornog područja suprotstavljeni žigovi imaju srednji stupanj sličnosti s obzirom na to da su dominantni element ranijeg žiga „sol” i dominantni element prijavljenog žiga „sole” iznimno slični i, s druge strane, da za talijanske potrošače suprotstavljeni žigovi imaju tek nizak stupanj sličnosti.

               11

               Prema mišljenju žalbenog vijeća, raniji žig ima u Uniji ugled za vina. Uzimajući u obzir sličnost suprotstavljenih znakova, razlikovni karakter i ugled ranijeg žiga te istovjetnost proizvoda obuhvaćenih suprotstavljenim žigovima, žalbeno je vijeće ocijenilo da postoji veza između suprotstavljenih žigova za bitan dio relevantnih potrošača, odnosno potrošača španjolskog, talijanskog, francuskog i portugalskog govornog područja. Smatralo je da postoji rizik od razrjeđivanja, odnosno rizik da uporaba žiga za koji je podnesena prijava bez opravdanog razloga nepošteno iskorištava razlikovni karakter ranijeg žiga ili mu šteti, u smislu članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009. Utvrdilo je da je poštovanje uvjeta iz članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 glede potrošača španjolskog, talijanskog, francuskog i portugalskog govornog područja dovoljno za prihvaćanje prigovora.

               12

               Tužitelj je 21. studenoga 2013. podnio tužbu za poništenje odluke od 10. rujna 2013. pred Općim sudom, a potonji je presudom od 25. rujna 2014., Alma‑The Soul of Italian Wine/OHIM – Miguel Torres (SOTTO IL SOLE ITALIANO SOTTO il SOLE) (T‑605/13, neobjavljena, EU:T:2014:812), poništio navedenu odluku.

               13

               U biti, zaključio je da odluka od 10. rujna 2013. ne sadržava nikakve pojedinosti na temelju kojih bi se moglo utvrditi je li žalbeno vijeće uzelo u obzir dokaze koje je podnio tužitelj, kojima se želio utvrditi slab razlikovni karakter riječi „sol” i „sole” koje sadržavaju suprotstavljeni žigovi, ili shvatiti zašto je moglo smatrati da ti dokazi nisu relevantni. Stoga je ocijenio da navedenoj odluci nedostaje obrazloženje i da nije moguće utvrditi je li žalbeno vijeće uzelo u obzir te dokaze za svoju ocjenu prema kojoj te riječi predstavljaju dominantne elemente tih žigova i da su, stoga, navedeni žigovi slični.

               14

               Nakon presude Općeg suda o poništenju drugo žalbeno vijeće EUIPO‑a ispitalo je ponovno predmet i, odlukom od 3. rujna 2015. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka), potvrdilo odluku od 10. rujna 2013 te odbilo prijavu za registraciju u cijelosti.

               15

               Žalbeno je vijeće navelo da je, s obzirom na uvjete iz presude kojom je poništena odluka od 10. rujna 2013., njegov cilj bio ocijeniti dokaze koje je podnio tužitelj glede mogućeg slabog razlikovnog karaktera riječi „sun” (na različitim jezicima) i prikaza sunca u odnosu na predmetne vinske proizvode za potrošače iz Unije, što bi moglo utjecati na usporedbu suprotstavljenih znakova na temelju njihovih dominantnih i razlikovnih elemenata. Prema njegovu mišljenju, ti se dokazi dijele na tri kategorije, a to su, kao prvo, izvaci iz nekoliko internetskih stranica različitih poduzeća koja potrošačima iz Unije nude vina označena žigovima koji sadržavaju riječi „sol”, „sole”, „soleil” i „sun” te različite slike sunca; kao drugo, popisi žigova Europske unije registriranih za označavanje proizvode iz razreda 33. koji uključuju iste riječi ili slike i, kao treće, ranija odluka Odjela za prigovore od 26. ožujka 2004.

               16

               Žalbeno vijeće utvrdilo je da je raniji žig imao ugled za vina u Europskoj uniji na dan podnošenja prijave osporavanog žiga s obzirom na to da to utvrđenje u odluci od 10. rujna 2013. tužitelj nije doveo u pitanje. Zaključilo je također, nakon ispitivanja dokaza koje je podnio tužitelj, da su relevantni potrošači proizvoda označenih suprotstavljenim znakovima isti, da su ti znakovi slični za dio navedenih potrošača, da postoji veza između suprotstavljenih znakova za bitan dio relevantnih potrošača, da se čini šteta razlikovnom karakteru ranijeg žiga i da se nepošteno iskorištava žig za koji je podnesena prijava.

         Postupak i zahtjevi stranaka

               17

               Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        poništi pobijanu odluku;

                        —

                        naloži EUIPO‑u snošenje troškova.

               18

               EUIPO i intervenijent od Općeg suda zahtijevaju da:

                        —

                        odbije tužbu;

                        —

                        naloži tužitelju snošenje troškova.

         Pravo

               19

               U prilog osnovanosti svoje tužbe tužitelj se poziva na tri tužbena razloga koji se temelje, kao prvo, na povredi članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009, kao drugo, na povredi članka 64. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 i, kao treće, na povredi članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.

               20

               Valja započeti s ispitivanjem prvog tužbenog razloga, koji se temelji na povredi članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009, prije ispitivanja, ako to bude potrebno, drugog i trećeg tužbenog razloga.

               21

               U prilog prvom tužbenom razlogu tužitelj tvrdi, u biti, da je EUIPO pogrešno utvrdio da pojmovi „sol” i „sole” nemaju izravnu vezu s odnosnim proizvodima, ocijenivši da nisu opisni ni u odnosu na vino, ni njegove značajke, ni njegovu narav ni njegovo odredište.

               22

               To je, prema tužiteljevu mišljenju, netočno jer je postojanje veze između sunca i vina općepoznata činjenica. Riječi „sol” i „sole” jasno upućuju na podrijetlo vina, što potvrđuje popis žigova Europske unije koji je tužitelj priložio, a koji obuhvaća proizvode iz razreda 33. koji sadržavaju pojmove „sol”, „sole”, „soleil” i „sun” ili slike sunca. Ti pojmovi ili slike stoga imaju tek vrlo slab razlikovni karakter u odnosu na vino. Osim toga, popis o kojemu je riječ pokazuje također supostojanje na tržištu Unije žigova koji označavaju vino i sadržavaju pojmove „sol”, „sole”, „soleil” i „sun” ili slike sunca.

               23

               Tužitelj nadalje osporava činjenicu da raniji žig uživa ugled stečen uporabom u Uniji. Tvrdi, u svakom slučaju, da, pod pretpostavkom da je taj ugled stečen, kumulativni uvjeti potrebni za provedbu članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 nisu ispunjeni. Naime, suprotstavljeni znakovi nisu slični s obzirom na to da sličnost koja proizlazi iz postojanja riječi „sol” i „sole”, koje imaju vrlo slab razlikovni karakter, ne može biti značajnija od razlika koje postoje između navedenih znakova, tako da nije učinjena šteta razlikovnom karakteru ranijeg žiga. Tužitelj, naposljetku, tvrdi da ima opravdani razlog za registraciju i uporabu žiga za koji je podnesena prijava, odnosno da se može pozvati na sunce u žigu koji označava vino, poput mnogih drugih proizvođača vina.

               24

               EUIPO smatra da ga ocjena dokaza u Prilozima 1. do 3. podnesenim tijekom upravnog postupka ne navodi na izmjenu zaključka u pobijanoj odluci da se pojam „sol”, kao dominantni element ranijeg žiga, ne može nazvati opisnim i da stoga nije lišen razlikovnog karaktera, tako da će relevantna javnost doista uočiti raniji žig VIÑA SOL kao žig.

               25

               EUIPO tvrdi da, uzimajući u obzir, kao prvo, sličnost suprotstavljenih znakova, koja proizlazi iz postojanja pojma „sol” u prvom i „sole” u drugom, i, kao drugo, ugled ranijeg žiga za vina, postoji veza između odnosnih znakova za bitan dio relevantnih potrošača s obzirom na to da žig za koji je podnesena prijava taj dio javnosti podsjeća na raniji žig. Šteta učinjena ranijem žigu sastoji se od gubitka njegova ugleda u odnosu na kvalitetu i, možebitno, pada prodaje.

               26

               Intervenijent tvrdi da je razlikovni karakter riječi „sol” utvrđen u odnosu na vino. Slijedom toga, smatra da su, u ovom slučaju, apsolutna istovjetnost odnosnih proizvoda, ugled ranijeg žiga, koji je jedan od najpoznatijih žigova za vino u Europi, i činjenica da suprotstavljeni žigovi imaju kao razlikovni i dominantni element riječi „sol” i „sole”, kao i koncept sunca, dostatni da bi se smatralo da će potrošači, barem u Španjolskoj, Francuskoj i Portugalu, uspostaviti vezu između suprotstavljenih žigova. Budući da su ostali uvjeti iz članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009, u ovom slučaju ugled ranijeg žiga i šteta učinjena njegovu razlikovnom karakteru bez opravdanog razloga ispunjeni, žig za koji je podnesena prijava, u slučaju njegove registracije, sudjelovao bi u parazitskom iskorištavanju ugleda te stoga odnosnu prijavu za registraciju treba odbiti.

               27

               Najprije valja napomenuti da će se ispitivanje provedeno u ovom slučaju odnositi na zakonitost pobijane odluke u odnosu na razloge koje ona sadržava, ali i, zato što se ti razlozi dijelom sastoje od pozivanja na inicijalne razloge navedene u odluci od 10. rujna 2013., u odnosu na sadržaj potonje odluke na koju se poziva (vidjeti, po analogiji, presudu od 20. ožujka 1959., Nold/Visoko tijelo, 18/57, EU:C:1959:6, str. 116.), no isključivo u dijelu u kojem na nju ne utječe presuda od 25. rujna 2014., SOTTO IL SOLE ITALIANO SOTTO il SOLE (T‑605/13, neobjavljena, EU:T:2014:812).

               28

               U skladu s člankom 8. stavkom 5. Uredbe br. 207/2009, na temelju prigovora nositelja ranijeg žiga u smislu stavka 2. tog članka, žig za koji je podnesena prijava neće se registrirati kad je istovjetan s ranijim žigom ili sličan ranijem žigu, a zatražena je registracija za proizvode ili usluge koji nisu slični onima za koje je registriran raniji žig, kada, u slučaju ranijeg žiga Europske unije, žig ima ugled u Uniji i kada, u slučaju ranijeg nacionalnog žiga, žig ima ugled u dotičnoj državi članici i kada bi uporaba žiga za koji je podnesena prijava bez opravdanog razloga nepošteno iskoristila razlikovni karakter ili ugled ranijeg žiga ili im naštetila.

               29

               Proširena zaštita dodijeljena ranijem žigu u skladu s člankom 8. stavkom 5. Uredbe br. 207/2009 podrazumijeva da je ispunjeno više uvjeta. Kao prvo, raniji žig i žig za koji je podnesena prijava za registraciju moraju biti istovjetni ili slični. Kao drugo, raniji žig mora uživati ugled u Uniji, kada je riječ o žigu Europske unije, ili u dotičnoj državi članici, kada je riječ o ranijem nacionalnom žigu. Kao treće, uporaba žiga za koji je podnesena prijava bez opravdanog razloga mora dovesti do rizika da će nepošteno iskoristiti razlikovni karakter ili ugled ranijeg žiga ili im naštetiti. Budući da su ti uvjeti kumulativni, nepostojanje jednog od tih uvjeta dovoljno je da navedena odredba bude neprimjenjiva (presuda od 22. ožujka 2007., Sigla/OHIM – Elleni Holding (VIPS), T‑215/03, EU:T:2007:93, t. 34. i 35.; vidjeti također, u tom smislu, presudu od 25. svibnja 2005., Spa Monopole/OHIM – Spa‑Finders Travel Arrangements (SPA‑FINDERS), T‑67/04, EU:T:2005:179, t. 30.).

               30

               Glede trećeg od uvjeta za primjenu članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009, valja podsjetiti da se šteta učinjena razlikovnom karakteru ranijeg žiga, pojam koji se također naziva „rizik od razrjeđivanja”, uobičajeno utvrđuje kada uporaba žiga za čiju je registraciju podnesena prijava ima za učinak da raniji žig više ne može pobuditi izravnu asocijaciju na proizvode za koje je registriran i za koje se koristi (vidjeti, u tom smislu, presudu od 11. prosinca 2014., Coca‑Cola/OHIM – Mitico (Master), T‑480/12, EU:T:2014:1062, t. 83. i navedenu sudsku praksu).

               31

               Sud je pojasnio koji čimbenici mogu biti relevantni u ukupnoj ocjeni kojom se želi utvrditi uspostavlja li relevantna javnost vezu između suprotstavljenih žigova. Stoga je među tim čimbenicima naveo, kao prvo, stupanj sličnosti između suprotstavljenih žigova, kao drugo, narav proizvoda ili usluga za koje su suprotstavljeni žigovi registrirani, uključujući stupanj bliskosti ili različitosti tih proizvoda ili usluga te relevantnu javnost, kao treće, intenzivnost ugleda ranijeg žiga, kao četvrto, stupanj bitnog ili uporabom stečenog razlikovnoga karaktera ranijeg žiga i, kao peto, postojanje vjerojatnosti dovođenja javnosti u zabludu (vidjeti, po analogiji, presudu od 27. studenoga 2008., Intel Corporation, C‑252/07, EU:C:2008:655, t. 42.).

               32

               U ovom slučaju valja, nakon usporedbe odnosnih proizvoda i utvrđivanja relevantne javnosti, ispitati drugi uvjet, a to je da raniji žig mora imati ugled u Uniji, s obzirom na to da snaga tog ugleda utječe na opću ocjenu elemenata koji mogu doprinijeti utvrđivanju veze između suprotstavljenih žigova, a zatim ispitati prvi uvjet, a to je da suprotstavljeni žigovi moraju biti istovjetni ili slični.

         Proizvodi obuhvaćeni suprotstavljenim žigovima

               33

               Iako je zaštita dodijeljena člankom 8. stavkom 5. Uredbe br. 207/2009 namijenjena za primjenu u odnosu na proizvode ili usluge koji nisu slični, ona se također može primjenjivati kada su proizvodi ili usluge označeni suprotstavljenim žigovima istovjetni ili slični (vidjeti, u tom smislu, presudu od 11. srpnja 2007, Mülhens/OHIM – Minoronzoni (TOSCA BLU), T‑150/04, EU:T:2007:214, t. 54. i navedenu sudsku praksu).

               34

               Proizvodi obuhvaćeni suprotstavljenim žigovima spadaju u razred 33. i odgovaraju, s jedne strane, vinima za žig za koji je podnesena prijava i, s druge strane, alkoholnim pićima (osim piva) za raniji žig. Stoga treba smatrati da su ti žigovi istovjetni jer su oni prethodni sadržani u potonjima, a što stranke, uostalom, nisu osporile (vidjeti, u tom smislu, presudu od 24. studenoga 2005., Sadas/OHIM – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE), T‑346/04, EU:T:2005:420, t. 34. i navedenu sudsku praksu).

         Relevantna javnost

               35

               Glede relevantne javnosti, valja navesti da postojanje veze između suprotstavljenih žigova, o kojoj ovisi je li došlo do zlouporaba iz članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009, pretpostavlja da je javnost na koju se odnose proizvodi ili usluge za koje su žigovi registrirani ili prijavljeni za registraciju ista ili da se u određenoj mjeri „preklapa” (presuda od 9. ožujka 2012., Ella Valley Vineyards/OHIM – HFP (ELLA VALLEY VINEYARDS), T‑32/10, EU:T:2012:118, t. 23.; vidjeti, po analogiji, presudu od 27. studenoga 2008., Intel Corporation, C‑252/07, EU:C:2008:655, t. 46. do 49.).

               36

               Nadalje, u okviru sveobuhvatne ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu valja uzeti u obzir prosječnog potrošača odnosne kategorije proizvoda koji je uobičajeno obaviješten, razumno pažljiv i oprezan. Valja također uzeti u obzir činjenicu da razina pažnje prosječnog potrošača može varirati ovisno o kategoriji proizvoda ili usluga o kojima je riječ (vidjeti presudu od 13. veljače 2007., Mundipharma/OHIM – Altana Pharma (RESPICUR), T‑256/04, Zb., EU:T:2007:46, t. 42. i navedenu sudsku praksu).

               37

               U ovom slučaju, tužitelj je u prvom postupku pred žalbenim vijećem tvrdio da relevantna javnost za proizvode o kojima je riječ ima višu razinu pažnje od prosječne, što posebice osporava EUIPO.

               38

               S tim u svezi, treba smatrati da su „vina”, s obzirom na to da su obuhvaćena i žigom za koji je podnesena prijava i ranijim žigom, namijenjena široj javnosti u Uniji. Naime, u skladu sa sudskom praksom, budući da su vina uobičajeno predmet široke distribucije, od odjela prehrane velikih trgovina do restorana i kafića, riječ je o proizvodima za učestalu potrošnju, za koje je relevantna javnost prosječni potrošač proizvoda široke potrošnje koji je uobičajeno obaviješten, razumno pažljiv i oprezan (vidjeti presudu od 9. ožujka 2012., ELLA VALLEY VINEYARDS, T‑32/10, EU:T:2012:118, t. 25. i navedenu sudsku praksu).

               39

               U tim okolnostima, potrošače na koje se odnose označeni proizvodi i suprotstavljeni žigovi čine članovi šire javnosti Unije koji imaju prosječnu razinu pažnje, te valja utvrditi da se, u ovom slučaju, javnost koju čine ti potrošači „preklapa” u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 35. ove presude.

               40

               Žalbeno vijeće stoga nije počinilo pogrešku u ocjeni relevantne javnosti.

         Uvjet da raniji žig mora imati ugled

               41

               Pobijana odluka, koja se u tom smislu poziva na razloge iz odluke od 10. rujna 2013., navodi da je, na dan podnošenja prijave žiga, u ovom slučaju 4. ožujka 2011., raniji žig uživao ugled u Uniji za „vina”.

               42

               Tužitelj smatra da su dokazi koje je podnio intervenijent nedostatni, odnosno lišeni dokazne vrijednosti za dokazivanje da je raniji žig stekao ugled uporabom u Uniji.

               43

               EUIPO i intervenijent osporavaju tužiteljeve tvrdnje.

               44

               S tim u svezi, valja podsjetiti da, kako bi ispunio uvjet u vezi s ugledom, žig mora poznavati značajan dio javnosti na koju se odnose proizvodi ili usluge koje taj žig obuhvaća. U okviru ispitivanja tog uvjeta valja uzeti u obzir sve relevantne elemente predmeta, to jest, među ostalim, tržišni udio ranijeg žiga, intenzitet, zemljopisni doseg i trajanje uporabe žiga kao i količinu poduzetnikovih ulaganja u njegovu promidžbu, pri čemu se ne zahtijeva da je taj žig poznat određenom postotku tako definirane javnosti ili da se njegov ugled proteže na cjelokupno dotično područje sve dok taj ugled postoji na njegovu značajnom dijelu (vidjeti presudu od 9. ožujka 2012., ELLA VALLEY VINEYARDS, T‑32/10, EU:T:2012:118, t. 31. i navedenu sudsku praksu).

               45

               U ovom slučaju, treba smatrati da, suprotno tužiteljevim tvrdnjama, dokazi koje je podnio intervenijent dokazuju da je raniji žig stekao ugled u Uniji. Ti su dokazi, među ostalim, nagrade kako intervenijentu tako i proizvodima koji se prodaju pod žigom VIÑA SOL, izjava pod prisegom njegova direktora u kojoj se spominju obujam i vrijednosti prodaje tih proizvoda u razdoblju od 2003. do 2010. na području različitih država članica Unije, uključujući Belgiju, Dansku, Njemačku, Estoniju, Irsku, Grčku, Španjolsku, Francusku, Italiju, Latviju, Litvu, Maltu, Nizozemsku, Austriju, Poljsku, Portugal, Rumunjsku, Slovačku, Finsku, Švedsku i Ujedinjenu Kraljevinu, izjave pod prisegom lokalnih distributera, novinski članci, kao i brošura glavnog španjolskog avioprijevoznika u kojoj se spominje proizvod označen žigom VIÑA SOL.

               46

               Naime, tijekom predmetnog razdoblja intervenijent je, među ostalim, prodao više od 41 milijuna boca u Španjolskoj, više od 15 milijuna u Ujedinjenoj Kraljevini i više od 3 milijuna u Njemačkoj, što pokazuje da su odnosni proizvodi, označeni ranijim žigom, bili u velikoj mjeri distribuirani u značajnom dijelu Unije.

               47

               Osim toga, kao što tvrdi EUIPO, dokazna vrijednost pisanih izjava koje su treće osobe podnijele na osnovi obrasca koji je pripremila zainteresirana stranka ne mogu same po sebi negativno utjecati na pouzdanost i vjerodostojnost navedenih dokumenata ni dovesti u pitanje njihovu dokaznu vrijednost (vidjeti, u tom smislu, presudu od 16. rujna 2013., Avery Dennison/OHIM – Dennison‑Hesperia (AVERY DENNISON), T‑200/10, neobjavljena, EU:T:2013:467, t. 73.).

               48

               Naposljetku, valja navesti da ti dokazi, uzeti u cijelosti, ne sadržavaju nedosljednosti.

               49

               U tim okolnostima, treba utvrditi da tužitelj nije dokazao da je žalbeno vijeće počinilo pogrešku utvrdivši da raniji žig uživa ugled u Uniji.

         Uvjet da suprotstavljeni žigovi moraju biti istovjetni ili slični

               50

               Glede pitanja jesu li suprotstavljeni žigovi slični ili istovjetni, valja provesti usporedbu ranijeg žiga i žiga za koji je podnesena prijava kako bi se utvrdila razina njihove eventualne sličnosti.

               51

               S tim u svezi, valja podsjetiti da, kako bi se ispunio uvjet koji se odnosi na sličnost žigova iz članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009, nije nužno dokazati da postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu između ranijeg žiga koji uživa ugled i žiga za koji je podnesena prijava. Dovoljno je da stupanj sličnosti između tih dvaju žigova ima za učinak to da odnosna javnost uspostavi vezu između njih (vidjeti, po analogiji, presudu od 18. lipnja 2009., L’Oréal i dr., C‑487/07, EU:C:2009:378, t. 36. i navedenu sudsku praksu). Stoga, što su suprotstavljeni žigovi sličniji, veća je vjerojatnost da će žig za koji je podnesena prijava podsjetiti javnost na raniji žig koji ima ugled (vidjeti, po analogiji, presudu od 27. studenoga 2008., Intel Corporation, C‑252/07, EU:C:2008:655, t. 44.).

               52

               Opća ocjena kojom se želi utvrditi postojanje veze između suprotstavljenih žigova mora se u pogledu vizualne, fonetske ili konceptualne sličnosti suprotstavljenih znakova zasnivati na općem dojmu koji oni ostavljaju, vodeći računa osobito o njihovim razlikovnim i dominantnim elementima (presude od 16. svibnja 2007., La Perla/OHIM – Worldgem Brands (NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC), T‑137/05, neobjavljena, EU:T:2007:142, t. 35., i od 25. ožujka 2009., L’Oréal/OHIM – Spa Monopole (SPALINE), T‑21/07, neobjavljena, EU:T:2009:80, t. 18.).

               53

               Budući da je žig za koji je podnesena prijava složeni žig koji se sastoji od figurativnih i verbalnih elemenata, valja podsjetiti da se ocjena sličnosti između dvaju žigova ne može ograničiti na uzimanje u obzir isključivo jednog sastavnog dijela složenog žiga te njegovu usporedbu s drugim žigom. Suprotno tome, usporedbu valja provesti ispitivanjem suprotstavljenih žigova kao cjeline, što ne isključuje mogućnost da pod određenim okolnostima jedan ili više njegovih elemenata prevladava nad dojmom cjeline koji složeni žig ostavlja na relevantnu javnost (vidjeti, po analogiji, presudu od15. prosinca 2009., Trubion Pharmaceuticals/OHIM – Merck (TRUBION), T‑412/08, neobjavljena, EU:T:2009:507, t. 35. i navedenu sudsku praksu), iako se mora istaknuti da sudska praksa dopušta također, u određenim okolnostima, usporedbu između elemenata koji nisu dominantni, nego manje značajni, no ipak nisu zanemarivi (rješenje od 14. travnja 2016., Roland/EUIPO, C‑515/15 P, neobjavljeno, EU:C:2016:298, t. 31.).

               54

               S obzirom na ta načela, valja ispitati je li žalbeno vijeće pogriješilo utvrdivši da su, uzimajući u obzir snagu ugleda ranijeg žiga, suprotstavljeni znakovi dovoljno slični da bi relevantna javnost mogla uspostaviti vezu između njih, a to ispitivanje valja započeti utvrđivanjem razlikovnih i dominantnih elemenata suprotstavljenih znakova.

         Razlikovni i dominantni elementi suprotstavljenih znakova

               55

               Glede ranijeg žiga, žalbeno je vijeće ocijenilo da riječ „viña” označava vinovu lozu za javnost španjolskog govornog područja, kao i portugalskog, talijanskog i francuskog. To pozivanje na podrijetlo proizvoda, koji odnosnoj riječi daje opisni karakter, relevantna javnost lako prepoznaje, tako da riječ „viña” ima slab razlikovni karakter i ne može se smatrati dominantnim elementom tog žiga. Nasuprot tome, budući da se druga riječ od koje se žig sastoji, u ovom slučaju „sol”, ne može smatrati opisnom ili lišenom razlikovnog karaktera, čak i pod pretpostavkom da, kako to tvrdi tužitelj, za tu riječ treba smatrati da upućuje izravno na vino zato što je sunce bitan element za rast vinove loze, a time i za proizvodnju vina.. Dokumenti koje je s tim u svezi podnio tužitelj u tom smislu neće promijeniti ocjenu iz odluke od 10. rujna 2013. Žalbeno je vijeće dakle ocijenilo da, „iako mu je stupanj razlikovnosti malo ispod prosjeka, za [pojam ‚sol’”] treba smatrati da ima razumnu razinu zaštite” i, u odnosu na raniji žig, da „nije u potpunosti lišen razlikovnog karaktera”.

               56

               Glede žiga za koji je podnesena prijava, žalbeno je vijeće ocijenilo, s jedne strane, da opisni element od kojeg se sastoji znak, to jest prikaz sunca, ne treba smatrati dominantnim elementom u cjelokupnom dojmu koji on stvara. S druge strane, ocijenilo je da je za potrošače španjolskog, portugalskog i francuskog govornog područja dominantni element verbalni element „sole” koji podsjeća na sunce, a da je za ostale potrošače u Uniji, uključujući one talijanskog govornog područja koji razumiju smisao, dominantni element „sotto il sole”, kao verbalni element figurativnog žiga, pisan većim slovima.

               57

               Te su ocjene žalbenog vijeća djelomično netočne.

               58

               Kao prvo, u okviru ispitivanja ranijeg žiga, valja uzeti u obzir činjenicu da se taj žig sastoji od kombinacije dviju kratkih riječi, to jest „viña” i „sol”. Međutim, kao što je navelo žalbeno vijeće, prva ima tek slab razlikovni karakter, dok druga, koja je lišena opisnog karaktera, za razliku od prve koja se za relevantnu javnost može odnositi na pojam „vinova loza”, a time i „vino”, ima nešto veći razlikovni karakter, iako nešto manji od uobičajenog, što bi ga moglo učiniti dominantnm.

               59

               Analiza dokaza koje je tužitelj podnio pred Sud, u ovom slučaju Priloga 1. do 3. podnesenih tijekom upravnog postupka, a za koje se u odluci od 10. rujna 2013. ne spominje da ih je žalbeno vijeće uzelo u obzir u okviru svoje ocjene, ali koji su zapravo uzeti u obzir u pobijanoj odluci, dovodi do ponekih izmjena utvrđenja iz te ocjene.

               60

               Doduše, Prilog 2., koji je podnesen tijekom upravnog postupka, a odnosi se na slike sunca, malo je relevantan za ocjenu ranijeg žiga koji je verbalni žig.

               61

               Nasuprot tome, Prilozi 1. i 3., koji su podneseni tijekom upravnog postupka, a sastoje se, s jedne strane, od izvadaka iz internetskih stranica koje nude potrošačima u Uniji vina označena žigovima koji sadržavaju riječi „sol”, „sole”, „soleil” i „sun” te različite slike sunca i, s druge strane, od popisa žigova Europske unije registriranih za proizvode iz razreda 33. koji također sadržavaju te riječi ili prikaze, primjerice SOL DE MALAGA, COLORES DEL SOL, PIEDRA DEL SOL, CITA DEL SOL, SOL ROJO, REY SOL ili SOL DES ESPAÑA, dovode do zaključka da postoji suživot žigova Europske unije koji uključuju pozivanje, u jednom ili drugom obliku, na pojam sunca.

               62

               Točno je, kao što tvrdi EUIPO, pozivajući se na sudsku praksu iz presude od 16. rujna 2009., Zero Industry/OHIM – zero Germany (zerorh+) (T‑400/06, neobjavljena, EU:T:2009:331, t. 73.), da puka činjenica da nekoliko žigova koji označavaju odnosne proizvode sadržava istovjetnu riječ nije dovoljna da se utvrdi da je taj element postao slabo razlikovan zbog svojeg učestalog korištenja u odnosnom području, čak i ako su sami proizvodi koji su označeni navedenim žigovima istovjetni ili povezani. Treba, naime, uzeti u obzir stvarnu uporabu žigova na tržištu, a ne apstraktno supostojanje žigova koji sadržavaju zajednički element u registru (vidjeti, u tom smislu, presudu od 24. studenoga 2005., GfK/OHIM – BUS (Online Bus), T‑135/04, EU:T:2005:419, t. 68.). Međutim, kao što je tužitelj s pravom tvrdio, na temelju elemenata koje sadržava Prilog 1. podnesen tijekom upravnog postupka, odnosno izvatke iz nekoliko internetskih stranica različitih poduzetnika koji potrošačima u Uniji nude vina označena žigovima koji sadržavaju riječi „sol”, „sole”, „soleil” i „sun” te različite slike sunca, može se utvrditi da su potrošači u Uniji općenito, a relevantna javnost posebice, konkretno i učestalo izloženi takvim žigovima, tako da im povezanost između pojma sunca, s jedne strane, i vina, s druge strane, nije strana. Dokazi koje je tužitelj podnio pred Općim sudom omogućuju donošenje takvog zaključka a da nije potrebno ispitati je li, kao što tužitelj tvrdi, veza između pojma sunca i vina općepoznata veza.

               63

               Kao što je to u biti navedeno u točki 27. pobijane odluke, prednost registracije ranijeg žiga kao žiga Unije nestala bi ako bi se, izvan postupka za proglašavanje žiga ništavim, utvrdilo da je taj žig u potpunosti lišen razlikovnog karaktera. Međutim, valja utvrditi da pojam „sol”, iako nije u potpunosti lišen razikovnog karaktera, ima slab razlikovni karakter i da, povezan s pojmom „viña”, koji također ima slab razlikovni karakter, daje ranijem žigu tek slab razlikovni karakter.

               64

               To utvrđenje glede ranijeg žiga nameće se u odnosu na dokaze koji su prvotno podneseni žalbenom vijeću, ispitane u točkama 59. do 62. ove presude, a da nije potrebno uzeti u obzir dokumente koji su prvi put podneseni pred Općim sudom i za koje intervenijent zahtijeva da ih se isključi iz rasprave.

               65

               Kao drugo, glede ispitivanja žiga za koji je podnesena prijava, valja podsjetiti da se potonji sastoji od figurativnog elementa okruglog oblika koji predstavlja sunce kontrastom različitih točaka. Iznad tog figurativnog elementa nalazi se prvi verbalni element koji se sastoji od riječi „sotto il sole italiano” napisanih velikim slovima u umanjenoj veličini, a ispod tog figurativnog elementa nalazi se drugi verbalni element koji se sastoji od riječi „sotto il sole” napisanih blago stiliziranim velikim slovima, pri čemu je riječ „il” napisana u kurzivu.

               66

               U skladu sa sudskom praksom, kada je žig sastavljen od verbalnih i figurativnih elemenata, verbalni element žiga je, u načelu, u većoj mjeri razlikovan od figurativnog elementa jer će se prosječni potrošač lakše pozvati na odnosne proizvode navodeći im naziv nego opisujući figurativni element žiga (vidjeti presudu od 9. rujna 2008., Honda Motor Europe/OHIM – Seat (MAGIC SEAT), T‑363/06, EU:T:2008:319, t. 30. i navedenu sudsku praksu). Osim toga, kao što je također navelo žalbeno vijeće u točki 43. odluke od 10. rujna 2013., relevantni potrošač sklon je zapamtiti elemente koji ga podsjećaju na neko značenje. Stoga je vjerojatno da će u riječi „sotto il sole italiano”, osim potrošača talijanskog govornog područja, i potrošači španjolskog, portugalskog i francuskog govornog područja razumjeti ne samo pojam „sole” već i pojam „italiano”, kao izraz koji se odnosi na Italiju, kao oznaku mogućeg mjesta proizvodnje vina. Također je vjerojatno da će većina potrošača u Uniji razumjeti taj pojam jer se u značajnom broju jezika Unije odnosi na tu zemlju.

               67

               Točno je da se u verbalnom elementu koji se nalazi u gornjem dijelu žiga rabe manja slova od onih koja se rabe u verbalnom elementu koji se nalazi u njegovu donjem dijelu, no, s obzirom na to da ta slova nisu stilizirana, ona su također čitljivija, tako da je njihovo čitanje olakšano. Suočen sa žigom za koji je podnesena prijava, potrošač vina, iako je njegova razina pažnje prosječna, obratit će određenu pozornost na oznaku podrijetla vina koje kupuje, poput one koja se nalazi na navedenom žigu (vidjeti, u tom smislu, presudu od 9. ožujka 2012., ELLA VALLEY VINEYARDS, T‑32/10, EU:T:2012:118, t. 45.). U tim okolnostima, valja smatrati da se dominantni element žiga za koji je podnesena prijava ne sastoji isključivo od pojma „sole, nego od kombinacije pojmova „sole” i „italiano”, a da ostali elementi nisu zanemarivi.

               68

               Stoga, u ovom slučaju, proizlazi da je ocjena žalbenog vijeća razlikovnih i dominantnih elemenata djelomično pogrešna pa valja utvrditi da će se opća ocjena s ciljem utvrđivanja postojanja veze između suprotstavljenih žigova provesti uzimajući u obzir, s jedne strane, da se dominantni element ranijeg žiga sastoji od riječi „sol”, imajući u vidu njegov slab razlikovni karakter i da, povezan s pojmom „viña”, sam raniji žig ima tek slab razlikovni karakter, i, s druge strane, da se dominantni element žiga za koji je podnesena prijava sastoji od kombinacije pojmova „sole” i „italiano”.

         Vizualna usporedba

               69

               S vizualnog gledišta, suprotstavljeni znakovi imaju nizak stupanj sličnosti. Raniji žig sastoji se samo od dviju riječi, dok se žig za koji je podnesena prijava sastoji od dvaju verbalnih elemenata od četiriju i triju riječi, kao i stiliziranog sunca, smještenog na središnjem položaju, koji ima određeni stupanj originalnosti. Osim toga, valja navesti da figurativni element koji prikazuje sunce u žigu za koji je podnesen zahtjev ima određeni stupanj originalnosti koja se odražava na znak kao cjelinu.

               70

               Podudarnost između suprotstavljenih znakova proizlazi isključivo iz prisutnosti slijeda slova „s”, „o” i „l” u navedenim žigovima, u jednom navratu u ranijem žigu i u dva navrata u žigu za koji je podnesena prijava. Taj element ne može činiti protutežu mnogim elementima razlikovanja između tih znakova.

         Fonetska usporedba

               71

               S fonetskog gledišta, suprotstavljeni žigovi imaju također razlike koje nadilaze elemente sličnosti. Razlika u dužini između žigova, s obzirom na to da se raniji žig sastoji od dviju vrlo kratkih riječi, jedne od dva sloga i druge od jednoga sloga, dok se žig za koji je podnesena prijava sastoji od četiriju različitih riječi, a element „sotto il sole” sam sadržava pet slogova, ima za rezultat to da su zvučnost i ritam njihova izgovora vrlo različiti.

               72

               Ti elementi u potpunosti neutraliziraju element blizine koji bi mogao proizaći iz prisutnosti riječi „sole” u žigu za koji je podnesena prijava i riječi „sol” u ranijem žigu.

         Koncepcijska usporedba

               73

               Kao što tvrdi tužitelj, stupanj konceptualne sličnosti suprotstavljenih znakova nije dovoljan da bi relevantna javnost mogla uspostaviti vezu između njih.

               74

               Za dio relevantne javnosti koja razumije španjolski izraz „viña sol” i talijanski izraz „sotto il sole italiano”, prvi izraz u biti znači „vinova loza sunca”, dok kombinacija pojmova „sole” i „italiano” znači „talijansko sunce”, a potonji pojam znači „pod talijanskim suncem”, tako da upućuje na talijansko podrijetlo vina označenog žigom za koji je podnesena prijava.

               75

               Pozivanje na sunce, kao jedini zajednički element, ne može stvoriti konceptualnu sličnost između suprotstavljenih znakova. Naime, iako raniji žig ima u određenoj mjeri fantazijski karakter jer se odnosi na vina iz „vinove loze sunca”, a što predstavlja također i pohvalni karakter, žig za koji je podnesena prijava odnosi se na podrijetlo i mjesto proizvodnje vina. Značenje koje prenosi svaki od tih znakova stoga je različito.

         Zaključak o postojanju veze između suprotstavljenih znakova s obzirom na njihovu sličnost

               76

               Usporedba suprotstavljenih znakova dovodi do zaključka o postojanju niskog stupnja vizualne sličnosti, neutralizacije elementa blizine između navedenih znakova s fonetskog gledišta, kao i konceptualne različitosti, tako da treba smatrati da ti znakovi, promatrani u cjelini, imaju nizak stupanj sličnosti.

               77

               Glede ostalih relevantnih činbenika koje je žalbeno vijeće uzelo u obzir, valja napomenuti da je, iako su identitet relevantnih potrošača i ugled ranijeg žiga za vina pravilno ocijenjeni u pobijanoj odluci, razlikovni karakter ranijeg žiga svejedno slab.

               78

               Iz tih razmatranja, kao i iz onih u točkama 33. do 75. ove presude proizlazi da, suprotno utvrđenju žalbenog vijeća, stupanj sličnosti navedenih znakova, uzet u obzir s drugim relevantnim čimbenicima navedenima u točki 35. pobijane odluke, a to su u ovom slučaju identitet relevantnih potrošača, stupanj ugleda ranijeg žiga za vina i njegov razlikovni karakter, nije dovoljan da bi ih relevantna javnost mogla povezati, odnosno da bi mogla uspostaviti između njih vezu u smislu članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009.

               79

               Prema tome, ukupna ocjena kojoj je cilj utvrditi postojanje veze između suprotstavljenih žigova kod relevantne javnosti, kao što to zahtijeva sudska praksa glede uvjeta provedbe članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009, navedena u točki 31. ove presude, mora dovesti do zaključka da, osobito s obzirom na razlike između odnosnih znakova, ne postoji opasnost da bi relevantna javnost mogla uspostaviti takvu vezu.

               80

               Slijedom toga, valja utvrditi da u ovom predmetu jedan od uvjeta za primjenu članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 nije ispunjen, u ovom slučaju sličnost, i a fortiori istovjetnost suprotstavljenih žigova, koja bi imala za učinak to da odnosna javnost uspostavlja vezu između njih.

               81

               U tim okolnostima, budući da su uvjeti primjene članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 kumulativni te je neispunjenje jednog od njih dovoljno da ta odredba postane neprimjenjiva, valja prihvatiti tužbu i poništiti pobijanu odluku na temelju prvog tužbenog razloga a da nije potrebno ispitati druga dva tužbena razloga.

               82

               Naposljetku, valja napomenuti da ako je, u okviru tužbe podnesene pred sud Unije protiv odluke žalbenog vijeća EUIPO‑a, potonji dužan poduzeti mjere potrebne za primjenu presude suda Unije, on može u tu svrhu, uzimajući u obzir poništenje pobijane odluke u dijelu u kojem je ona povrijedila odredbe članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009, ispitati zakonitost odluke Odjela za prigovore od 30. listopada 2012., s obzirom na to da je prvotno prihvatio prigovor na temelju članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, jer razlozi za donošenje odluke Odjela za prigovore zbog ekonomičnosti postupka nisu s tim u svezi bili ispitani.

         Troškovi

               83

               Sukladno članku 134. stavku 1. Poslovnika Općeg suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.

               84

               Budući da je EUIPO izgubio spor, treba mu naložiti snošenje troškova, u skladu s tužiteljevim zahtjevima.

               85

               Na temelju članka 138. stavka 3. Poslovnika, intervenijent će snositi vlastite troškove.

               Slijedom navedenoga,
               OPĆI SUD (drugo vijeće)
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Poništava se odluka drugog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 3. rujna 2015. (predmet R 356/2015‑2).

                           2.

                           EUIPO će snositi vlastite troškove kao i troškove društva Alma‑The Soul of Italian Wine LLLP.

                           3.

                           Društvo Miguel Torres, SA snosit će vlastite troškove.

                           Prek

                           Schalin

                           Costeira

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 31. svibnja 2017.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: engleski