title: Presuda Suda (prvo vijeće) od 15. listopada 2014.#Kraljevina Danska protiv Europske komisije.#Žalba – EFSJP – Ostavljanje zemljištâ na ugaru – Provođenje kontrola daljinskom detekcijom – Biljni pokrov parcela ostavljenih na ugaru – Financijski ispravci.#Predmet C‑417/12 P.

text:
               Stranke
               Osnova
               Operativni dio

            Stranke
            U predmetu C‑417/12 P,
            povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 13. rujna 2012.,
            Kraljevina Danska , koju zastupa V. Pasternak Jørgensen, u svojstvu agenta, uz asistenciju J. Pinborga i P. Bieringa, advokaterne ,
            tužitelj,
            kojeg podupiru:
            Francuska Republika , koju zastupaju D. Colas i C. Candat, u svojstvu agenata,
            Kraljevina Nizozemska , koju zastupaju M. de Ree i M. Bulterman, u svojstvu agenata,
            Republika Finska , koju zastupa J. Leppo, u svojstvu agenta,
            Kraljevina Švedska , koju zastupa U. Persson, u svojstvu agenta,
                                                                                intervenijenti u žalbi,
            a druga stranka postupka je:
            Europska komisija , koju zastupa F. Jimeno Fernández, u svojstvu agenta, uz asistenciju T. Ryhla, advokat
            tuženik u prvom stupnju,
            SUD (prvo vijeće),
            u sastavu: A. Tizzano, predsjednik vijeća, S. Rodin, A. Borg Barthet, E. Levits (izvjestitelj) i M. Berger, suci,
            nezavisni odvjetnik: N. Jääskinen,
            tajnik: C. Strömholm, administratorica,
            uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 12. prosinca 2013.,
            saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 30. travnja 2014.,
            donosi sljedeću

            Osnova
            Presudu
            1. Svojom žalbom Kraljevina Danska traži ukidanje presude Općeg suda Europske unije Danska/Komisija (T-212/09, EU:T:2012:335, u daljnjem tekstu: pobijana presuda) kojom je taj sud odbio njezinu tužbu za djelomično poništenje Odluke Komisije 2009/253/EZ od 19. ožujka 2009. o isključivanju iz financiranja Zajednice određenih izdataka koje su države članice imale na ime Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), Komponenta za jamstva, i Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) (SL L 75, str. 15., u daljnjem tekstu: sporna odluka) s obzirom na to da ta odluka isključuje iz financiranja Zajednice određene izdatke koje je Kraljevina Danska imala na ime ostavljanja zemljištâ na ugaru.
            Pravni okvir
            Uredba (EZ) br.1258/1999
            2. Uredba Vijeća (EZ) br. 1258/1999 od 17. svibnja 1999. o financiranju zajedničke poljoprivredne politike (SL L 160, str. 103.), koja se primjenjivala u vrijeme nastanka činjeničnog stanja koje je predmet glavnog postupka, u skladu s prvom alinejom stavka 4. članka 7., predviđala je da:
            „Komisija odlučuje o izdacima koji se isključuju iz financiranja Zajednice koje je određeno u člancima 2. i 3. ako utvrdi da su izdaci nastali na način koji predstavlja povredu pravila Zajednice.“ [neslužbeni prijevod]
            Uredba br. 2316/1999
            3. Uredba Komisije (EZ) br. 2316/1999 od 22. listopada 1999. o detaljnim pravilima za primjenu Uredbe Vijeća br. 1251/1999 o sustavu potpore za uzgajivače određenih ratarskih usjeva (SL L 280, str. 43.), koja se primjenjivala u vrijeme nastanka činjeničnog stanja koje je predmet glavnog postupka, u članku 19. određivala je:
            „1. U skladu s ovim poglavljem, zemljišta ostavljena na ugaru moraju obuhvaćati jedinstvenu površinu od najmanje 0,3 hektara i biti široka najmanje 20 metara.
            Države članice mogu uzeti u obzir:
            a) manja zemljišta, ako je riječ o cijelim parcelama s trajnim granicama kao što su zidovi, živice i vodni tokovi;
            [...]
            4. Države članice primjenjuju primjerene mjere koje odgovaraju specifičnoj situaciji zemljišta koja su ostavljena na ugaru i koje imaju za cilj osiguranje održavanja tih zemljišta i zaštitu okoliša. Te se mjere također mogu odnositi na biljni pokrov; u tom slučaju one moraju osigurati da biljni pokrov ne može služiti za proizvodnju sjemena te da ni u kojem slučaju ne može biti upotrijebljen u poljoprivredne svrhe prije 31. kolovoza ili za proizvodnju u komercijalne svrhe prije idućeg 15. siječnja.
            [...]“ [neslužbeni prijevod]
            Uredba br. 2419/2001
            4. Uredba Komisije (EZ) br. 2419/2001 od 11. prosinca 2001. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu integriranog administrativnog i kontrolnog sustava za određene programe potpore Zajednice, utvrđene Uredbom Vijeća (EEZ) br. 3508/92 (SL L 327, str. 11.), u članku 15. određivala je:
            „Administrativne kontrole i kontrole na terenu provode se tako da osiguravaju učinkovitu provjeru usklađenosti s uvjetima pod kojima se potpore dodjeljuju.“
            5. U skladu s člankom 22. stavkom 1. navedene uredbe, koji se odnosi na određivanje površine poljoprivrednih parcela:
            „Površina poljoprivrednih parcela određuje se svim primjerenim sredstvima koja je odredilo nadležno kontrolno tijelo i kojima se jamči točnost najmanje jednakovrijedna točnosti potrebnoj za službene provjere u skladu s nacionalnim propisima. Nadležno tijelo određuje dopušteno odstupanje uzimajući u obzir tehniku mjerenja, točnost raspoloživih službenih dokumenata, lokalne čimbenike (primjerice, nagib ili oblik parcela) i odredbe stavka 2.“ [neslužbeni prijevod]
            6. Članak 23. iste uredbe definira načine provođenja kontrola daljinskom detekcijom.
            Uredba br. 1290/2005
            7. Članak 31. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1290/2005 od 21. lipnja 2005. o financiranju zajedničke poljoprivredne politike (SL L 209, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 1., str. 44.), naslovljen „Potvrda o sukladnosti“, u stavcima 1. do 3. predviđa:
            „1. Ako Komisija utvrdi da su izdaci naznačeni u članku 3. stavku 1. i članku 4. nastali na način koji predstavlja povredu pravila Zajednice, donosi odluku o iznosima koji se isključuju iz financiranja Zajednice u skladu s postupkom iz članka 41. stavka 3.
            2. Komisija procjenjuje iznose koji se isključuju na temelju težine zabilježene nesukladnosti. Uzima u obzir vrstu i težinu povrede te financijsku štetu prouzročenu Zajednici.
            3. Prije donošenja odluke o odbijanju financiranja, nalazi inspekcije Komisije i odgovori države članice priopćuju se u pisanom obliku, nakon čega dvije strane nastoje postići dogovor o mjerama koje je potrebno poduzeti.
            Ako se ne postigne dogovor, država članica može zatražiti pokretanje postupka usklađivanja međusobnih stajališta u roku od četiri mjeseca. Izvješće o ishodu postupka dostavlja se Komisiji, koja ga proučava prije donošenja odluke od možebitnom odbijanju financiranja.“
            Smjernice
            8. Dokument Komisije br. VI/5330/97 od 23. prosinca 1997., naslovljen „Smjernice o izračunu financijskih posljedica prilikom pripreme odluke o poravnavanju računa EFSJP-Jamstva“ (u daljnjem tekstu: smjernice) opisuje metodu primjene paušalnih financijskih ispravaka. On, među ostalim, određuje:
            „Kada Komisija utvrdi da mjera kontrole koja je izričito predviđena uredbom ili implicitno potrebna za poštovanje izričitog pravila (primjerice, ograničenje potpore proizvodu određene kakvoće) nije bila primjereno primijenjena, potrebno je odrediti paušalne ispravke.
            Kada su kontrole provedene, ali neispravno, potrebno je ocijeniti težinu propusta. Gotovo svi postupci kontrole mogu se poboljšati i jedan od zadataka Komisijinih inspektora jest predlaganje poboljšanja postupaka i provođenje dodatnih kontrola koje, iako ih zakonodavac nije odredio, daju dodatno jamstvo glede ispravnosti izdataka u specifičnim uvjetima svake predmetne države članice. Međutim, činjenica da se postupak kontrole može poboljšati nije sama za sebe dostatna da opravda financijski ispravak. Potrebno je da postoji značajan propust u primjeni izričitih pravnih pravila Zajednice i taj propust treba [Europski fond za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP)] izložiti stvarnom riziku od gubitka ili nepravilnosti.“
            9. Smjernice definiraju uvjete koji trebaju biti ispunjeni za primjenu paušalnog financijskog ispravka u visini od 2 %, 5 %, 10 % ili 25% od prijavljenih izdataka.
            Činjenice iz kojih proizlazi spor i sporna odluka
            10. Europska komisija u listopadu i prosincu 2004. provela je istraživanja na terenu glede uvjeta pod kojima su danska tijela tijekom tržišnih godina 2002.-2004. primijenila integrirani administrativni i kontrolni sustav ratarskih usjeva te je obavijestila Kraljevinu Dansku da ta tijela nisu poštovala odredbe Uredbe Vijeća br. 1251/1999 o sustavu potpore za uzgajivače određenih ratarskih usjeva (SL L 160, str. 1.) i Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3508/92 od 27. studenoga 1992. o integriranom administrativnom i kontrolnom sustavu za određene programe potpore Zajednice (SL L 355, str. 1.).
            11. Komisija je, nakon što je, u skladu s člankom 8. stavkom 1. Uredbe Komisije (EZ) br. 1663/95 od 7. srpnja 1995. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe (EEZ) br. 729/70 kada je riječ o postupku poravnavanja računa EFSJP-a, Komponenta za jamstva (SL L 158, str. 6.), kako je izmijenjena i dopunjena Uredbom Komisije (EZ) br. 2245/1999 od 22. listopada 1999. (SL L 273, str. 5.), dopisom od 27. lipnja 2006. dostavila svoja očitovanja Kraljevini Danskoj te nakon razmjene dopisa, u dopisu od 21. veljače 2008. upućenom toj državi članici naznačila da se na određene izdatke nastale tijekom tržišnih godina 2002.-2004. trebaju primijeniti financijski ispravci od 5 % i od 10 %. Iznos tih ispravaka doseže 750 milijuna danskih kruna (DKK).
            12. Kraljevina Danska smatrala je da je taj ispravak neopravdan te je pokrenula postupak pred tijelom za mirenje.
            13. Potonje je u svojem izvješću od 9. rujna 2008. zaključilo da su stajališta dviju suprotstavljenih strana nepomirljiva te je pozvalo Komisiju da ponovno razmotri prijedlog o primjeni ispravaka od 5 % i 10 % na sve izdatke o kojima je riječ.
            14. Kao što je to Komisija izložila u sažetom izvješću Glavne uprave (GU) za poljoprivredu i ruralni razvoj od 6. siječnja 2009. koje se odnosi na rezultate inspekcije što ju je Komisija provela u okviru postupka poravnavanja računa EFSJP-a, Komponenta za jamstva, na temelju članka 7. stavka 4. Uredbe br. 1258/1999 i članka 31. Uredbe br. 1290/2005 (u daljnjem tekstu: sažeto izvješće), ona je na temelju sporne odluke primijenila paušalne financijske ispravke koji su, ovisno o okolnostima, iznosili 2 %, 5 % ili 10 % od izdataka koje je imala Kraljevina Danska na ime manjkavosti utvrđenih glede provođenja kontrola parcela daljinskom detekcijom te kontrola poštovanja propisanih zahtjeva za zemljišta ostavljena na ugaru.
            15. S jedne strane, Komisija je na potpore isplaćene tijekom tržišnih godina 2003. i 2004. primijenila financijski ispravak od 2 % na ime financijske štete nastale EFSJP-u zbog toga što Kraljevina Danska u okviru provođenja kontrola daljinskom detekcijom nije bila poduzela korektivne mjere kada su parcele bile izmjerene pomoću visokorezolucijskih slika (u daljnjem tekstu: VR slike).
            16. S druge strane, Komisija je, nakon što je utvrdila više neispravnosti glede zemljišta koja su ostavljena na ugaru, a koje mogu opravdati isključivanje iz financiranja određenih izdataka na ime EFSJP-a, iz toga zaključila da ključne kontrole tih zemljišta nisu bile provedene ili su bile provedene tako loše da su bile potpuno neučinkovite. Stoga je na potpore isplaćene tijekom tržišnih godina 2002.-2004. primijenila fiksni financijski ispravak koji je, ovisno o predmetnim okolnostima, iznosio 5 % ili 10 % za popravak financijske štete koja je nastala EFSJP-u.
            Pobijana presuda
            17. Kao prvo, kada je riječ o pravilima o provođenju kontrola daljinskom detekcijom, Opći sud u točkama 48. do 50. pobijane presude smatrao je da je Kraljevina Danska trebala upotrijebiti alternativnu metodu da se uvjeri u točnost mjerenja parcela izvedenih pomoću VR slika, to više što su tijela te države članice od prosinca 2002. bila obaviještena da Komisija ne preporučuje takvu metodu mjerenja.
            18. Osim toga, Opći sud u točki 52. pobijane presude na temelju članka 2. stavka 1. Uredbe br. 2419/2001 priznao je Komisiji slobodu upotrebe svih primjerenih sredstava kako bi utvrdila površinu parcela nad kojima su provedene kontrole.
            19. Kao drugo, kada je riječ o pravilima o kontrolama zemljišta koja su ostavljena na ugaru, Opći sud je s jedne strane u točkama 65. do 89. pobijane presude tumačio članak 19. stavak 4. Uredbe br. 2316/1999 te je, suprotno Komisijinu stajalištu, presudio da je očuvanje biljnog pokrova na parceli koja je ostavljena na ugaru primjerena mjera za njezino održavanje i zaštitu okoliša. Međutim, u točki 106. pobijane presude Opći sud je smatrao da je, s obzirom na to da se Komisija, kako bi opravdala ozbiljnu i razumnu sumnju, oslanja na više dokaza koji su neovisni jedan o drugome, dovoljno da barem jedan od tih dokaza bude potvrđen kako bi se zaključilo o manjkavosti načina provođenja kontrola. Stoga je ispitao ostale dokaze koje je podnijela Komisija.
            20. Nakon što je podsjetio na obvezu država članica da održavaju parcele ostavljene na ugaru, Opći sud je u točkama 93. i 94. pobijane presude presudio da na temelju navedene odredbe biljni pokrov koji je očuvan na parcelama treba održavati kako bi se očuvali njihovi poljoprivredni uvjeti.
            21. S druge strane, kada je riječ o pojmu „trajnih granica“ u smislu druge alineje stavka 1. članka 19. Uredbe br. 2316/1999, Opći sud je u točki 101. pobijane presude presudio da parcele na koje se odnosi ta odredba ispunjavaju uvjete za plaćanja po zemljištu samo ako su im granice fizički određene. Stoga je odbacio tumačenje Kraljevine Danske prema kojem katastarske granice udovoljavaju zahtjevima navedene odredbe.
            22. Kada je riječ o navodnoj nezakonitosti uvjeta u kojima je Komisija utvrdila određene nepravilnosti glede parcela koje su ostavljene na ugaru, Opći sud u točki 122. pobijane presude smatrao je da Kraljevina Danska nije mogla dati povlasticu sumnje podnositelju zahtjeva za potporu kada su kontrole na terenu, provedene nakon završetka razdoblja ostavljanja zemljištâ na ugaru, omogućile zaključak da na predmetnim parcelama postoje pohranjeni plastovi cijena ili građevinski otpad.
            23. Opći sud u točki 123. pobijane presude presudio je da je Komisija ispravno zaključila o postojanju razumnih i ozbiljnih sumnji u dostatnost kontrola što ih je provela Kraljevina Danska kada je riječ o parcelama na kojima su utvrđene neke nepravilnosti a da ta država članica nije izložila argumente koji mogu ukloniti te sumnje.
            24. Kao treće, kada je riječ o navodnim bitnim povredama postupka, Opći sud odbio je sve argumente koje je navela navedena država članica.
            25. Kao četvrto, kada je riječ o pravilima o financijskim ispravcima, Opći sud u točki 168. pobijane presude smatrao je da je Komisija mogla razumno zaključiti da za EFSJP postoji značajan rizik od gubitka koji opravdava financijski ispravak u visini od 5 % ili 10 %.
            26. Posljedično, Opći sud odbio je tužbu za pon ištenje koju je podnijela Kraljevina Danska.
            Zahtjevi stranaka
            27. U svojoj žalbi Kraljevina Danska od Suda zahtijeva da ukine pobijanu presudu i prihvati njezine zahtjeve iznesene u prvom stupnju ili da, podredno, vrati predmet na ponovno suđenje pred Općim sudom.
            28. Europska komisija zahtijeva od Suda da odbije žalbu i naloži Kraljevini Danskoj snošenja troškova.
            O žalbi
            29. U prilog svojoj žalbi Kraljevina Danska ističe četiri žalbena razloga koji se temelje, redom, na pogrešnom tumačenju članka 15. Uredbe br. 2419/2201, pogrešnom tumačenju članka 19. stavka 4. Uredbe br. 2316/1999 i pogreškama u primjeni prava koje su počinjene pri primjeni, s jedne strane, pravila o teretu dokazivanja i, s druge strane, odredaba o financijskim ispravcima.
            30. Komisija smatra da sve žalbene razloge navedene u prilog žalbi treba odbaciti kao nedopuštene ili u svakom slučaju odbiti kao neosnovane.
            31. Stoga najprije valja ispitati opći prigovor nedopuštenosti koji ističe Komisija.
            Opći prigovor nedopuštenosti
            32. Iako Komisija odgovara na svaki od žalbenih razloga koje je navela Kraljevina Danska, ona primarno ističe nedopuštenost cijele žalbe zbog toga što se njome nastoji postići novo ispitivanje činjenica predmetnog slučaja te se ta žalba u biti ograničava na ponavljanje argumenata istaknutih u prvom stupnju.
            33. U tom smislu valja podsjetiti da iz članka 256. stavka 1. UFEU-a i iz prve alineje članka 58. Statuta Suda Europske unije proizlazi da je žalba ograničena na pitanja prava.
            34. Osim toga, prema ustaljenoj sudskoj praksi, kada jedna stranka osporava tumačenje ili primjenu prava Unije koju je dao Opći sud, pitanja prava ocijenjena u prvom stupnju mogu ponovno biti raspravljana tijekom žalbenog postupka. Naime, ako jedna stranka ne bi mogla temeljiti svoju žalbu na razlozima i argumentima već korištenima pred Općim sudom, žalbeni postupak bio bi lišen dijela svojeg smisla (presuda Francuska/Komisija, C-601/11 P, EU:C:2013:465, t. 71.).
            35. Kada je riječ o ovoj žalbi, dovoljno je utvrditi da, kao što to proizlazi iz točke 29. ove presude i suprotno Komisijinim tvrdnjama, Kraljevina Danska ne nastoji na opći način osporavati činjenične ocjene Općeg suda ponavljajući razloge i argumente koje je isticala pred tim sudom. Naprotiv, žalitelj ističe pitanja prava koja mogu biti predmet žalbe.
            36. Stoga valja odbiti opći prigovor nedopuštenosti koji ističe Komisija.
            37. Slijedom toga, u mjeri u kojoj Komisija detaljnije ističe nedopuštenost točno određenih žalbenih razloga, te prigovore nedopuštenosti valja razmotriti u okviru ispitivanja predmetnih žalbenih razloga.
            Prvi žalbeni razlog
            Argumentacija stranaka
            38. Kraljevina Danska kao prvi žalbeni razlog navodi da je Opći sud pogrešno tumačio članak 15. Uredbe br. 2419/2001, u vezi s člankom 23. te uredbe, zbog toga što podaci dobiveni pomoću globalnog pozicijskog sustava (GPS) nisu mogli biti upotrijebljeni za ocjenu rezultata mjerenja dobivenih daljinskom detekcijom, s obzirom na to da te dvije metode nužno dovode do različitih rezultata.
            39. Osim toga, Opći sud nije vjerno iznio činjenice niti zauzeo stav o detaljnim dokumentima koji dokazuju da su danska tijela provela dodatne korektivne kontrole.
            40. Francuska Republika tvrdi da je na Općem sudu provjera toga jamči li mjerenje daljinskom detekcijom točnost najmanje jednakovrijednu točnosti potrebnoj za službene provjere u skladu s nacionalnim propisima. U svakom slučaju, nacionalna mjerenja trebaju se ocijeniti uz određeno dopušteno odstupanje.
            41. Komisija u točki 120. pobijane presude tvrdi da je Opći sud utvrdio da postoje slabosti u danskom sustavu kontrole. Međutim, istaknuti žalbeni razlog sastoji se samo u osporavanju te činjenične ocjene.
            Ocjena Suda
            42. Kao što je to Opći sud ispravno podsjetio u točkama 37. do 41. pobijane presude, na država je članicama da na temelju članka 15. i članka 22. stavka 1. Uredbe 2419/2001 poduzmu mjere koje smatraju prikladnima za jamstvo učinkovitosti kontrola i, slijedom toga, točnosti mjerenja provedenih daljinskom detekcijom.
            43. Međutim, iako iz tih odredbi proizlazi da su države članice slobodne u izboru sredstva mjerenja površine poljoprivrednih parcela, ta sredstva ipak trebaju udovoljavati zahtjevu preciznosti.
            44. U tim okolnostima Općem sudu ne može se prigovoriti što je, u okviru ispitivanja mjerenja parcela koje ispunjavaju uvjete za ostavljanje na ugaru koja su provela danska tijela, presudio da se Komisija mogla osloniti na metodu različitu od one koju su primijenila ta tijela.
            45. Naime, s jedne strane, u okviru svoje kontrole poštovanja zahtjeva preciznosti koji je nametnut državama članicama Komisija ne može biti prisiljena primjenjivati isključivo metodu koju je primijenila ta država članica, osobito ako smatra da druga metoda jamči veću preciznost.
            46. S druge strane, nalaganje Komisiji da u tom kontekstu primijeni metodu mjerenja koju su primijenila tijela predmetne države članice moglo bi dovesti do oslabljivanja dvostupanjskog sustava kontrole koji je određen Uredbom br. 2419/2001.
            47. Slijedom toga, samo ako je Komisija slobodna izabrati metodu kontrole mjerenja, koja su provela nacionalna tijela, koja joj se čini najprikladnijom u smislu preciznosti, ona može pristupiti učinkovitom ispitivanju pouzdanosti nacionalnih sustava kontrole.
            48. Kada je riječ o ostalim prigovorima, valja podsjetiti da ocjena činjenica Općeg suda ne predstavlja, osim u slučaju iskrivljavanja, pitanje prava koje je kao takvo podvrgnuto kontroli Suda u žalbenom postupku.
            49. Međutim, kada osporava činjenične ocjene Općeg suda koje proizlaze iz točaka 50. i 120. pobijane presude, Kraljevina Danska zahtijeva od Suda da ponovno ocijeni činjenice, a pritom ne podnosi nijedan dokaz o tome da je došlo do takvog iskrivljavanja.
            50. Slijedom toga, prvi žalbeni razlog valja odbiti kao djelomično neosnovan i djelomično nedopušten.
            Drugi žalbeni razlog
            Argumentacija stranaka
            51. U prilog drugom žalbenom razlogu, koji se temelji na tome da je Opći sud pogrešno tumačio članak 19. stavak 4. Uredbe br. 2316/1999, Kraljevina Danska tvrdi da ne postoji nikakva obveza košenja biljnog pokrova na parceli koja je ostavljena na ugaru, da se obveza održavanja sadržana u toj odredbi ne odnosi na biljni pokrov i da Opći sud nije objasnio što je po njemu „očuvanje poljoprivrednih uvjeta“ zemljišta koja su ostavljena na ugaru.
            52. Kraljevina Danska dodaje da beznačajni karakter nepravilnosti koje je Komisija utvrdila u spornoj odluci ne može biti temelj primjene financijskih ispravaka.
            53. Osim toga, Opći sud nije odlučio o drugim nepravilnostima koje je utvrdila Komisija, na kojima se temelji sporna odluka. Međutim, taj nedostatak u obrazloženju pobijane presude sprečava žalitelja da ispravno ocijeni zakonitost sporne odluke.
            54. Nadalje, Opći sud nije se očitovao o razlozima i dokazima koje je podnijela Kraljevina Danska, a koji mogu opravdati pouzdanost danskog sustava kontrole.
            55. Francuska Republika, s jedne strane, tvrdi da je Opći sud pogrešno primijenio pravo kada nije poništio spornu odluku iako je utvrdio njezinu nezakonitost i, s druge strane, da se obveza održavanja odnosi ne samo na biljni pokrov nego i na sama zemljišta koja su ostavljena na ugaru.
            56. Republika Finska dodaje da se tumačenje članka 19. stavka 4. Uredbe br. 2316/1999 koje je dao Opći sud ne može izvesti iz teksta te odredbe.
            57. Komisija podsjeća da je Opći sud utvrdio nepravilnosti čije postojanje Kraljevina Danska nije osporavala kada je riječ o sustavu potpora za određene parcele. S obzirom da manjkavosti danskog sustava kontrole proizlaze iz toga što je Kraljevina Danska pogrešno tumačila pravni propis Unije, Opći sud nije pogrešno primijenio pravo.
            58. Kada je riječ o važnosti nepravilnosti, Komisija ističe da kontrole provedene na terenu pokazuju da te nepravilnosti nisu bile male ni beznačajne.
            Ocjena Suda
            59. Svojim prvim prigovorom Kraljevina Danska prigovara Općem sudu da je članak 19. stavak 4. Uredbe br. 2316/1999 tumačio u smislu da sadrži implicitnu obvezu košnje biljnog pokrova.
            60. Međutim, valja utvrditi da se takav prigovor temelji na pogrešnom tumačenju pobijane presude.
            61. Naime, kao prvo, Opći sud u točki 88. pobijane presude podsjetio je da, ako države članice mogu odabrati očuvanje biljnog pokrova na zemljištima koja su ostavljena na ugaru, na njima je da, u skladu s tekstom članka 19. stavka 2. Uredbe br. 2316/1999, poduzmu primjerene mjere koje osiguravaju održavanje tih zemljišta, uzimajući u obzir to da, kada izaberu biljni pokrov, on mora biti predmet tog održavanja.
            62. Zatim je u točki 93. navedene presude dodao da primjereno održavanje biljnog pokrova očuvanog na zemljištima koja su ostavljena na ugaru ima za cilj očuvati njihove poljoprivredne uvjete.
            63. U tom je smislu Opći sud u točki 92. iste presude utvrdio da je sama Kraljevina Danska tvrdila kako je odlučujuće mjerilo to predstavljaju li zemljišta koja su ostavljena na ugaru tijekom cijelog razdoblja trajanja ugara obradiva zemljišta.
            64. Opći je sud, napokon, u točki 94. pobijane presude smatrao da, kada je riječ o zemljištima koja su ostavljena na ugaru, očuvanje biljnog pokrova nije iznimka u odnosu na primjerene mjere koje primjenjuje država članica, u skladu s odredbama članka 19. stavka 4. Uredbe br. 2316/1999.
            65. Stoga je Opći sud samo podsjetio na potrebu održavanja zemljišta koja su ostavljena na ugaru, kao što je to određeno u prvoj rečenici stavka 4. članka 19. navedene uredbe, i nije se pozvao na implicitnu obvezu košnje biljnog pokrova, suprotno onomu što tvrdi Kraljevina Danska.
            66. Međutim, postojanje biljnog pokrova kao primjerene mjere za osiguranje održavanja zemljišta koje je ostavljeno na ugaru ne oslobađa predmetnu državu članicu obveze da kontrolira da navedeni pokrov sam za sebe čini predmet održavanja. Naime, ostvarenje cilja održavanja zemljišta koje je ostavljeno na ugaru bilo bi ugroženo kada sam biljni pokrov ne bi bio predmet navedenog održavanja.
            67. Drugim prigovorom Kraljevina Danska prigovara Općem sudu da nije poništio spornu odluku kada je smatrao da su, unatoč tome što je Komisija pogrešno primijenila pravo kada očuvanje biljnog pokrova nije kvalificirala kao primjerenu mjeru, neispravnosti koje nisu to očuvanje, a koje je utvrdila Komisija, dovoljne da opravdaju financijske ispravke određene u toj odluci.
            68. Naime, nepravilnosti koje je utvrdio Opći sud nisu od takve važnosti da bi opravdale primijenjene ispravke.
            69. S jedne strane, valja podsjetiti da, u skladu sa sudskom praksom Suda, kako bi opravdala financijski ispravak, Komisija svoje ozbiljne i razumne sumnje glede učinkovitosti kontrola koje provode nacionalne vlasti treba potkrijepiti dokazom (vidjeti u tom smislu presudu Grčka/Komisija, C-300/02, EU:C:2005:103, t. 34.).
            70. Stoga, budući da je Komisija podnijela takve dokaze glede Kraljevine Danske različite od onih koje je Opći sud odbio, potonji nije pogrešno primijenio pravo kada je spornu odluku ostavio na snazi, s obzirom na to da ti dokazi nisu osporavani.
            71. Tako je u točki 112. pobijane presude Opći sud utvrdio da Kraljevina Danska nije osporavala utemeljenost Komisijinih činjeničnih utvrđenja o nepravilnostima na koje se odnose ti drugi dokazi, nego samo razdoblje tijekom kojeg su te nepravilnosti utvrđene.
            72. S druge strane, valja utvrditi da Kraljevina Danska, kada prigovara da je Opći sud pridao previše važnosti nepravilnostima za koje je smatrano da opravdavaju Komisijine razumne i ozbiljne sumnje, od Suda traži novo ispitivanje činjenica koje je Opći sud već ocijenio. Međutim, kao što je to istaknuto u točki 48. ove presude, takav zahtjev u žalbenom postupku nije dopušten.
            73. Kada je riječ o trećem prigovoru koji se temelji na tome da Opći sud nije odlučio o određenim dokazima koje je podnijela Kraljevina Danska, Opći se sud, presudivši da je Komisija podnijela dokaze koji potkrepljuju njezine ozbiljne i razumne sumnje u učinkovitost danskog sustava kontrole i da te sumnje Kraljevina Danska nije uklonila, ispravno mogao u točki 125. pobijane presude osloboditi ispitivanja argumenata koje je isticala ta država članica, a koji se odnose na ostale dokaze nepravilnosti koje je podnijela Komisija.
            74. Osim toga, iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da obveza obrazlaganja ne nalaže Općem sudu da pruži obrazloženje kojim bi se, iscrpno i točku po točku, odgovorilo na sve argumente koje su iznijele stranke u sporu i da obrazloženje, dakle, može biti implicitno pod uvjetom da se njime omogućuje zainteresiranim osobama da saznaju razloge zbog kojih Opći sud nije prihvatio njihove argumente, a Sudu da raspolaže dostatnim elementima za izvršavanje svojeg nadzora (presuda Edwin/OHIM, C-263/09 P, EU:C:2011:452, t. 64. i navedena sudska praksa).
            75. Slijedom toga, drugi žalbeni razlog valja odbaciti kao djelomično neosnovan i odbiti kao djelomično nedopušten.
            Treći žalbeni razlog
            Argumentacija stranaka
            76. Kraljevina Danska, ne dovodeći u pitanje načela o teretu dokazivanja u području financijskih ispravaka prilikom poravnavanja računa EFSJP-a, osporava način na koji ih je Opći sud primijenio. S jedne strane, nepravilnosti koje je Komisija utvrdila prilikom istraga na terenu provedenih uzorkovanjem po završetku razdoblja ostavljanja parcela na ugaru nemaju dokaznu snagu. S druge strane, prema mišljenju Kraljevine Danske, Opći sud pogrešno je primijenio pravo kada je od te države članice tražio da dokaže da ne postoje nepravilnosti u odnosu ni na jednu parcelu na koju se odnosi mjera ostavljanja na ugaru.
            77. Francuska Republika, Kraljevina Nizozemska i Kraljevina Švedska u tom smislu ističu da na Kraljevini Danskoj nije da dokaže da nije napravljena nijedna nepravilnosti ni na jednoj parceli koja je ostavljena na ugaru, nego da dokaže da Komisijine tvrdnje ne odražavaju kakvoću nacionalnih kontrola.
            78. Komisija podsjeća da se, na temelju sudske prakse Suda, na nju primjenjuju sniženi dokazni standardi. Tako osobito nije na njoj da dokaže postojanje značajnog propusta u primjeni pravila Unije.
            Ocjena Suda
            79. Najprije valja utvrditi da države članice imaju primarnu ulogu u okviru poravnavanja računa EFSJP-a s obzirom na to da one moraju omogućiti jamstvo da EFSJP financira samo intervencije poduzete u skladu s odredbama prava Unije u okviru zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta.
            80. Naime, država članica u najboljem je položaju za prikupljanje i provjeru podataka potrebnih za poravnavanje računa EFSJP-a (presuda Grčka/Komisija, EU:C:2005:103, t. 36.).
            81. Kao što je to Opći sud podsjetio u točki 57. pobijane presude, da bi dokazala postojanje povrede pravila zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta, Komisija nije dužna iscrpno dokazati manjkavost kontrola koje su provele nacionalne vlasti ili nepravilnosti podataka koje su one dale, nego podnijeti dokaz svoje ozbiljne i razumne sumnje glede tih kontrola ili tih podataka (vidjeti presude Njemačka/Komisija, C-54/95, EU:C:1999:11, t. 35. i Grčka/Komisija, EU:C:2005:103, t. 34.).
            82. Predmetna država članica, sa svoje strane, ne može oboriti Komisijine tvrdnje a da ne potkrijepi vlastite navode dokazima o postojanju pouzdanog i djelotvornog sustava kontrole. S obzirom na to da joj ne uspijeva dokazati da su Komisijine tvrdnje netočne, one predstavljaju dokaze koji mogu stvoriti ozbiljne sumnje u provođenje primjerenog učinkovitog skupa mjera nadzora i kontrole (presude Italija/Komisija, C‑253/97, EU:C:1999:527, t. 7. i Grčka/Komisija, EU:C:2005:103, t. 35.).
            83. Posljedično, na državama je članicama da podnesu najdetaljniji i najiscrpniji dokaz o provođenju svojih kontrola ili o svojim podacima i, prema potrebi, netočnosti Komisijinih tvrdnji (presuda Grčka/Komisija, EU:C:2005:103, t. 36.).
            84. U tim je okolnostima Opći sud u točki 107. pobijane presude istaknuo da je Komisija, kao što to proizlazi iz njezina sažetog izvješća, utvrdila više nepravilnosti glede uvjeta provođenja kontrola parcela koje su ostavljene na ugaru, a koje opravdavaju njezine ozbiljne i razumne sumnje u nacionalni sustav kontrole.
            85. Opći sud nije pogrešno primijenio pravo kada je prilikom odbijanja argumenata Kraljevine Danske utvrdio da je ona jedino podnijela dokaze koji se odnose na Komisijina konkretna utvrđenja, oblikovana prilikom istrage koja je temelj njezina sažetog izvješća, u odnosu na uzorke predmetnih parcela, a da pritom nije podnijela dokaze koji se odnose na sve parcele koje su ostavljene na ugaru.
            86. Naime, s jedne strane, uzimajući u obzir primarnu ulogu država članica u poravnavanju računa EFSJP-a i materijalnu nemogućnost da Komisija provede kontrolu svih parcela koje su ostavljene na ugaru u svakoj državi članici, sustav kontrole koji je ustanovljen u okviru tog poravnavanja omogućuje potonjem da svoju ocjenu temelji na dokazu o ozbiljnoj i razumnoj sumnji Komisije glede pouzdanosti kontrola nacionalnih tijela prilikom istraga na terenu provedenih uzorkovanjem.
            87. S druge strane, okolnost da su u predmetnom slučaju određene nepravilnosti, kao što je prisutnost plastova sijena i građevinskog otpada na zemljištima koja su ostavljena na ugaru, utvrđene nakon završetka razdoblja ostavljanja zemljištâ na ugaru ne može dovesti u pitanje dokaznu vrijednost tih nepravilnosti u mjeri u kojoj se ne može isključiti da su navedene nepravilnosti mogle postojati i tijekom razdoblja kada je zemljište bilo ostavljeno na ugaru. U svakom slučaju, osporavanje trenutka u kojem su zabilježene određene nepravilnosti ne može biti dokaz pouzdanosti danskog sustava kontrole.
            88. Stoga je Opći sud ispravno, bez iskrivljavanja podnesenih dokaza, smatrao da te nepravilnosti kod Komisije stvaraju razumnu i ozbiljnu sumnju u pouzdanost sustava kontrole parcela koje su ostavljene na ugaru koji su implementirala danska tijela.
            89. U tom je kontekstu na Kraljevini Danskoj da podnese dokaze koji upravo otklanjaju tu sumnju i koji mogu dokazati stvarno nepostojanje nepravilnosti ili činjenicu da su utvrđene nepravilnosti samo izolirani slučajevi koji ne dovode u pitanje cjelokupan sustav.
            90. Međutim, kao prvo, Opći sud u točkama 119. i 120. pobijane presude utvrdio je da u slučajevima kada su upotrijebljene samo VR slike Kraljevina Danska nije provela korektivne radnje kao što su, primjerice, pojačane kontrole na terenu prije završetka razdoblja ostavljanja na ugaru. U tim je okolnostima Opći sud u točki 164. pobijane presude istaknuo da je Kraljevina Danska i sama priznala da je neprecizno provela kontrole daljinskom detekcijom.
            91. Kao drugo, Opći sud u točkama 121. i 122. pobijane presude presudio je da metoda koju su primijenila danske tijela, a koja se sastojala u tome da se podnositelju zahtjeva za potporu dala povlastica sumnje smatrajući da se nepravilnosti utvrđene prilikom kontrola koje su one obavile na terenu nakon završetka razdoblja ostavljanja na ugaru ne odnose na to posljednje razdoblje, nije bila u skladu s pravilima o kontroli koja jamče pouzdanost sustava.
            92. U tim okolnostima Opći sud nije pogrešno primijenio pravo kada je presudio da je Komisija mogla imati razumne i ozbiljne sumnje glede pouzdanosti danskog sustava kontrole s obzirom na pribavljene dokaze i propust Kraljevine Danske da dovoljno detaljnim i iscrpnim dokazima dokaže stvarno izvršenje svojih kontrola ili svoje podatke.
            93. Slijedom toga, treći žalbeni razlog valja odbiti kao neosnovan.
            Četvrti žalbeni razlog
            Argumentacija stranaka
            94. U četvrtom žalbenom razlogu, koji se odnosi na uvjete primjene paušalnih financijskih ispravaka, Kraljevina Danska kao prvo ističe da pravo Unije izričito ne predviđa obvezu košnje parcela koje su ostavljene na ugaru. Kao drugo, s obzirom na to da su nepravilnosti pobliže određene u spornoj odluci minimalne, one ne izlažu EFSJP stvarnom riziku od gubitka.
            95. Kraljevina Danska dodaje da je, kada je riječ o iznosu paušalnih financijskih ispravaka, Opći sud neispravno iznio njezinu argumentaciju i pogrešno potvrdio ispravke određene spornom odlukom na temelju minimalnih nepravilnosti.
            96. Francuska Republika i Kraljevina Švedska ističu da je Opći sud trebao presuditi da financijski ispravak koji je primijenjen na nepravilnosti glede obveze održavanja parcela koje su ostavljene na ugaru nije opravdan. Osim toga, Opći sud trebao je donijeti odluku o dodatnim nepravilnostima navedenima u spornoj odluci. U svakom slučaju, prema mišljenju Republike Finske, primijenjeni financijski ispravci nisu proporcionalni utvrđenim nepravilnostima.
            97. Komisija tvrdi da je Opći sud ispravno utvrdio da je Kraljevina Danska povrijedila svoju obvezu zaštite financijskih interesa Europske unije te je time opravdao primjenu paušalnih financijskih ispravaka.
            Ocjena Suda
            98. Kao prvo, Opći sud ispravno je presudio da Komisija može opravdano imati razumne i ozbiljne sumnje u pouzdanost danskog sustava kontrole, uzimajući u obzir nepravilnosti koje je utvrdila i to da Kraljevina Danska nije mogla ukloniti njezine sumnje.
            99. Međutim, kao što to proizlazi iz točke 79. ove presude, na državama je članicama da jamče da EFSJP financira samo intervencije poduzete u skladu s odredbama prava Unije u okviru zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta. U tim okolnostima države članice zadužene su za ključne kontrole koje se odvijaju na terenu.
            100. U predmetnom slučaju nepravilnosti navedene u točki 87. ove presude navele su Komisiju na zaključak da uvjeti koji se odnose na ostavljanje parcela na ugaru nisu uvijek poštovani i da su kontrole koje su provele danska tijela imale manjkavosti.
            101. Kao drugo, kao što to proizlazi iz točke 82. ove presude, nije na Komisiji da obavi kontrole svih parcela koje su ostavljene na ugaru.
            102. Stoga se ona opravdano oslanja na podatke prikupljene prilikom istraga provedenih uzorkovanjem.
            103. Međutim, iz podataka dobivenih tog metodom Kraljevina Danska ne može zaključiti o važnosti gubitka koji je pretrpio EFSJP kako bi dovela u pitanje financijske ispravke određene spornom odlukom.
            104. Naime, s jedne strane, koliko god bile male nepravilnosti koje je utvrdila Komisija, one su mogle stvoriti ozbiljne i razumne sumnje u pouzdanost cjelokupnog danskog sustava kontrole i na temelju smjernica opravdati financijske ispravke određene spornom odlukom.
            105. S druge strane, valja podsjetiti da, s obzirom na smjernice, kada nije moguće precizno ocijeniti gubitke koje je pretrpjela Unija, Komisija može odrediti financijski ispravak (presuda Belgija/Komisija, C-418/06 P, EU:C:2008:247, t. 136.).
            106. Slijedom toga, s obzirom na to da Kraljevina Danska nije podnijela dokaz da se neispravnosti koje je utvrdila Komisija odnose samo na izdvojene slučajeve koji ne dovode u pitanje pouzdanost cjelokupnog danskog sustava kontrole, ta država članica ne može tvrditi da su primijenjeni financijski ispravci neproporcionalni u odnosu na utvrđene nepravilnosti.
            107. Prema tome, četvrti žalbeni razlog treba odbiti kao neosnovan.
            108. Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da žalbu valja odbiti u cijelosti kao djelomično nedopuštenu i djelomično neosnovanu.
            Troškovi
            109. Na temelju članka 138. stavka 1. Poslovnika Suda, koji se na temelju članka 184. stavka 1. tog Poslovnika primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. U skladu s člankom 140. stavka 1. istog Poslovnika, na temelju kojeg države članice i institucije koje su intervenirale u postupak snose vlastite troškove, Francuskoj Republici, Kraljevini Nizozemskoj, Republici Finskoj i Kraljevini Švedskoj valja naložiti snošenje vlastitih troškova.

            Operativni dio
            Slijedom navedenoga, Sud (prvo vijeće) proglašava i presuđuje:
            1. Žalba se odbija.
            2. Kraljevini Danskoj nalaže se snošenje troškova.
            3. Francuska Republika, Kraljevina Nizozemska, Republika Finska i Kraljevina Švedska snosit će vlastite troškove.


Presuda Suda (treće vijeće) od 10. rujna 2009.#Akzo Nobel NV i dr. protiv Komisije Europskih zajednica.#Žalba - Tržišno natjecanje.#Predmet C-97/08 P.


Presuda Suda (veliko vijeće) od 5. listopada 2010. # Europska komisija protiv Francuske Republike. # Povreda obveze države članice - Članak 49. UEZ-a - Socijalna sigurnost. # Predmet C-512/08.


Presuda Službeničkog suda (prvo vijeće) od 14. rujna 2010. # AE protiv Europske komisije. # Javna služba - Dužnosnici - Socijalna sigurnost. # Predmet F-79/09.


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 28. listopada 2010.#Belgisch Interventie- en Restitutiebureau protiv SGS Belgium NV i dr.#Zahtjev za prethodnu odluku: Hof van Beroep te Antwerpen - Belgija.#Zahtjev za prethodnu odluku - Izravni učinak.#Predmet C-367/09.


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 21. prosinca 2011. # Ministre de l’Intérieur, de l’Outre-mer, des Collectivités territoriales et de l’Immigration protiv Chambre de commerce et d'industrie de l'Indre. # Zahtjev za prethodnu odluku: Conseil d'État - Francuska. # Zahtjev za prethodnu odluku. # Predmet C-465/10.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 22. prosinca 2008.#Komisija Europskih zajednica protiv Republike Austrije.#Povreda obveze države članice - Članak 43. UEZ-a.#Predmet C-161/07.


Presuda Općeg suda (peto vijeće) od 25. veljače 2016.#François Musso protiv Europskog parlamenta.#Prihodi zastupnika u Parlamentu – Starosna mirovina – Obveza francuskih zastupnika da svoju mirovinu zahtijevaju u nacionalnom sustavu – Pravilo o zabrani kumuliranja – Provedbene mjere Statuta zastupnika – Odluka donesena nakon postupka žalbe – Obavijest o terećenju – Odluka o prekidu isplate mirovine – Načelo kontradiktornosti – Razuman rok – Obveza obrazlaganja.#Spojeni predmeti T-589/14 i T-772/14.


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 15. lipnja 1995. # Teresa Zabala Erasun, Elvira Encabo Terrazos i Francisco Casquero Carrillo protiv Instituto Nacional de Empleo. # Zahtjevi za prethodnu odluku: Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco - Španjolska. # Zahtjev za prethodnu odluku. # Spojeni predmeti C-422/93, C-423/93 i C-424/93.


title: Presuda Suda (peto vijeće) od 24. listopada 2013.#Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske.#Povreda obveze države članice – Okoliš – Direktiva 2000/60/EZ – Okvir Zajednice za djelovanje Zajednice u području vodne politike – Prenošenje članka 4. stavka 8., članka 7. stavka 2., članka 10. stavaka 1. i 2., kao i odjeljaka 1.3. i 1.4. Priloga V. Direktivi 2000/60 – Unutarregionalni i međuregionalni riječni slivovi – Članak 149. stavak 3. in fine španjolskog Ustava – Dopunska odredba.#Predmet C-151/12.

text:
         PRESUDA SUDA (peto vijeće)
      24. listopada 2013. (
            *1
         )
      „Povreda obveze države članice — Okoliš — Direktiva 2000/60/EZ — Okvir Zajednice za djelovanje Zajednice u području vodne politike — Prenošenje članka 4. stavka 8., članka 7. stavka 2., članka 10. stavaka 1. i 2., kao i odjeljaka 1.3. i 1.4. Priloga V. Direktivi 2000/60 — Unutarregionalni i međuregionalni riječni slivovi — Članak 149. stavak 3. in fine španjolskog Ustava — Dopunska odredba“
      U predmetu C‑151/12,
      povodom tužbe zbog povrede obveze na temelju članka 258. UFEU‑a podnesene 26. ožujka 2012.,

         Europska komisija, koju zastupaju G. Valero Jordana, E. Manhaeve i B. Simon, u svojstvu agenata, s izabranom adresom za dostavu u Luxembourgu,
      tužitelj,
      protiv

         Kraljevine Španjolske, koju zastupa A. Rubio González, u svojstvu agenta,
      tuženika,
      SUD (peto vijeće),
      u sastavu: T. von Danwitz, predsjednik vijeća, E. Juhász, A. Rosas, D. Šváby i C. Vajda (izvjestitelj), suci,
      nezavisna odvjetnica: J. Kokott,
      tajnik: M. Ferreira, glavna administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 25. travnja 2013.,
      saslušavši mišljenje nezavisne odvjetnice na raspravi održanoj 30. svibnja 2013.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Svojom tužbom Europska komisija zahtijeva od Suda da utvrdi da Kraljevina Španjolska, ne poduzevši sve mjere potrebne za prenošenje članka 4. stavka 8., članka 7. stavka 2., članka 10. stavaka 1. i 2., kao i odjeljaka 1.3. i 1.4. Priloga V. Direktivi 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike (SL L 327, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 48.), u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova, nije ispunila obveze koje ima na temelju navedene direktive.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               2

               Na temelju članka 1., svrha je Direktive 2000/60 uspostava okvira za zaštitu kopnenih površinskih voda, prijelaznih voda, obalnih voda i podzemnih voda.

               3

               U skladu s člankom 2. točkom 13. te direktive „riječni sliv” jest „površina kopna s kojeg se sve površinsko otjecanje kroz niz potoka, rijeka i, eventualno, jezera slijeva u more kroz isto ušće, estuarij ili deltu”.

               4

               Člankom 4., naslovljenim „Okolišni ciljevi”, stavkom 8. navedene direktive, određuje se:
               „Prilikom primjene stavaka 3., 4., 5., 6. i 7., država članica mora osigurati da tom primjenom trajno ne isključi ili dovede u pitanje postizanje ciljeva ove Direktive na drugim vodnim tijelima u istom vodnom području, te da primjena bude konzistentna s provedbom ostalim zakonodavstvom Zajednice koje se tiče okoliša.”

               5

               Člankom 7., naslovljenim „Vode koje se koriste za zahvaćanje pitke vode”, stavkom 2. iste direktive, predviđa se:
               „Za svako vodno tijelo utvrđeno sukladno stavku 1., osim postizanja ciljeva iz članka 4. u skladu sa zahtjevima ove Direktive, za površinska vodna tijela, uključujući standarde kvalitete uspostavljene na razini Zajednice sukladno članku 16., države članice dužne su osigurati da voda dobivena nakon primjene režima pročišćavanja, i u sukladnosti sa zakonodavstvom Zajednice, zadovoljava zahtjeve Direktive 80/778/EEZ, kako je izmijenjena Direktivom 98/83/EZ.”

               6

               Člankom 8., naslovljenim „Praćenje stanja površinskih voda, podzemnih voda i zaštićenih područja”, stavkom 2. Direktive 2000/60, izražava se:
               „[Programi praćenja stanja voda] postat će operativni najkasnije šest godina od datuma stupanja na snagu ove Direktive, ako drugim propisima nije određeno drukčije. Praćenje stanja provodit će se u skladu zahtjevima iz Priloga V.”

               7

               Člankom 10., naslovljenim „Kombinirani pristup za točkaste i raspršene izvore”, stavcima 1. i 2. te direktive, određuje se:
               „1.   Države članice dužne su osigurati da sva ispuštanja iz stavka 2. u površinske vode budu pod kontrolom sukladno kombiniranom pristupu utvrđenom u ovom članku.
               2.   Države članice dužne su osigurati uspostavljanje i/ili provedbu:

                        (a)

                        kontrola emisija utemeljenih na najboljoj postojećoj tehnologiji; ili

                        (b)

                        odgovarajućih graničnih vrijednosti emisija; ili

                        (c)

                        kod raspršenih izvora, kontrola koje uključuju, u dotičnom slučaju, najbolju ekološku praksu
                        navedenu u:

                                 —

                                 Direktivi Vijeća 96/61/EZ od 24. rujna 1996. o cjelovitom sprečavanju i kontroli onečišćenja [(SL L 257, str. 26.)],

                                 —

                                 Direktivi Vijeća 91/271/EEZ od 21. svibnja 1991. o pročišćavanju komunalnih otpadnih voda [(SL L 135, str. 40.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 5.)],

                                 —

                                 Direktivi Vijeća 91/676/EEZ od 12. prosinca 1991. o zaštiti voda od onečišćenja [uzrokovanog] nitratima iz poljoprivrednih izvora [(SL L 375, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 6., str. 6.)],

                                 —

                                 Direktivama donesenima sukladno članku 16. ove Direktive,

                                 —

                                 Direktivama navedenim u Prilogu IX.,

                                 —

                                 svom drugom relevantnom zakonodavstvu Zajednice

                  najkasnije 12 godina od dana stupanja na snagu ove Direktive, osim ako je u dotičnom zakonodavstvu navedeno drukčije.”

               8

               Prilog V. Direktivi 2000/60 uključuje odjeljak 1.3., naslovljen „Praćenje ekološkog i kemijskog stanja površinskih voda”. Tim se odjeljkom određuje:
               „Treba uspostaviti mrežu za praćenje površinskih voda, sukladno zahtjevima iz članka 8. Mrežu treba planirati tako da osigurava cjelovit i sveobuhvatan pregled ekološkog i kemijskog stanja u svakom riječnom slivu, te da omogućuje klasifikaciju vodnih tijela u pet vrsta sukladnih normativnim definicijama iz odjeljka 1.2. Države članice osigurat će karte na kojima je prikazana mreža za praćenje površinskih voda u planu upravljanja riječnim slivom.
               Na osnovu klasifikacije i ocjene utjecaja provedene sukladno članku 5. i Prilogu II., države članice uspostavljaju za svako razdoblje, na koje se odnosi plan upravljanja riječnim slivom, programe nadzornog i operativnog praćenja. U pojedinim slučajevima države članice će trebati uspostaviti i programe istraživačkog praćenja.
               Države članice također će pratiti pokazatelje koji su indikativni za stanje svakog relevantnog elementa kvalitete. Pri izboru pokazatelja za biološke elemente kvalitete države članice utvrđuju odgovarajuću taksonomsku razinu potrebnu za postizanje odgovarajuće pouzdanosti i preciznosti u klasificiranju elemenata kvalitete. Procjene stupnja pouzdanosti i preciznosti rezultata koje daju programi praćenja navode se u plan.”

               9

               Pododjeljcima 1.3.1. do 1.3.6. Priloga V. toj direktivi predviđaju se pravila u području plana nadzornog praćenja, plana operativnog praćenja, plana istraživačkog praćenja, učestalosti praćenja, potrebe za dodatnim praćenjem za zaštićena područja i standarda za praćenje elemenata kvalitete.

               10

               Odjeljak 1.4. Priloga V. Direktivi 2000/60, naslovljen „Klasifikacija i prezentiranje ekološkog stanja” sadržava pododjeljak 1.4.1., naslovljen „Usporedivost rezultata biološkog praćenja”, kojim se predviđa kako slijedi:

                        „i.

                        Države članice uspostavljaju sustave za praćenje u svrhu procjenjivanja vrijednosti elemenata biološke kvalitete specificiranih za svaku kategoriju površinskih voda ili za znatno promijenjena ili umjetna vodna tijela. U primjeni niže opisanog postupka na znatno promijenjena ili umjetna vodna tijela napomene o ekološkom stanju treba formulirati kao napomene o ekološkom potencijalu. Takav sustav može koristiti određene vrste ili grupe vrsta koje su reprezentativne za element kvalitete u cjelini.

                        ii.

                        Kako bi se osigurala usporedivost takvih sustava praćenja, rezultati sustava primijenjenih u svakoj državi članici moraju biti izraženi kao dijelovi ekološke kvalitete za potrebe klasifikacije ekološkog stanja. Ti dijelovi trebaju prikazivati odnos vrijednosti bioloških parametara opaženih u određenom tijelu površinskih voda i vrijednosti tih pokazatelja u referentnim uvjetima primjenjivima na to vodno tijelo. Dio se izražava brojčanim vrijednostima od nula do jedan, pri čemu se vrlo dobro ekološko stanje prikazuje brojkom bliskom broju jedan, a loše stanje brojkom blizu nuli.

                        iii.

                        Svaka država članica dijeli skalu omjera ekološke kvalitete u svom sustavu praćenja za svaku klasifikaciju površinskih voda na pet vrsta, od vrlo dobrog do lošeg ekološkog stanja, kako je određeno u odjeljku 1.2., određujući brojčanu vrijednost svake granice između pojedinih razreda. Granična vrijednost između vrlo dobrog i dobrog stanja, kao i između dobrog i umjereno dobrog stanja bit će utvrđena niže opisanim postupkom interkalibracije.

                  [...]”

         Španjolsko pravo

               11

               U svrhu upravljanja vodama, u skladu sa španjolskim zakonodavstvom razlikuju se dvije kategorije riječnih slivova, to jest „međuregionalni” riječi slivovi, koji obuhvaćaju vode koje teku na području više autonomnih zajednica i o kojima se isključivo država može donositi zakone, te slivovi „unutarregionalni”, koji se pružaju na području samo jedne autonomne zajednice i u pogledu kojih autonomne zajednice mogu imati normativne ovlasti.

               12

               U skladu s člankom 149. stavkom 3. Ustava:
               „Područja koja ovim Ustavom nisu izričito dodijeljena Državi mogu pripadati Autonomnim Zajednicama u skladu s njihovim statutima. Nadležnost za područja koja nisu preuzeta autonomnim statutima pripada Državi, čija pravna pravila će u slučaju sukoba imati jaču pravnu snagu od pravnih pravila Autonomnih Zajednica u svim područjima koja nisu dodijeljena u njihovu isključivu nadležnost. Državno pravo u svakom slučaju nadopunjuje pravo Autonomnih Zajednica.”

               13

               Što se tiče međuregionalnih riječnih slivova, provedba relevantnih odredbi Direktive 2000/60 osigurana je Uredbom ARM/2656/2008 od 10. rujna 2008. o odobrenju uputa za hidrološko planiranje (BOE br. 229, od 22. rujna 2008., str. 38472., u daljnjem tekstu: Uredba iz 2008.).

               14

               Jedinim člankom stavkom 2. Uredbe iz 2008. određuje se da „se upute koje su odobrene primjenjuju na međuregionalne riječne slivove.”

               15

               Uredba iz 2008. izmijenjena je u određenim dijelovima Uredbom ARM/1195/2011 od 11. svibnja 2011. (BOE br. 114, od 13. svibnja 2011., str. 48584., u daljnjem tekstu: Uredba iz 2011.)

               16

               Što se tiče unutarregionalnih riječnih slivova, jedino je autonomna zajednica Katalonija izvršila svoju normativnu ovlast za provedbu predmetnih odredbi Direktive 2000/60. U tu svrhu donijela je dvije mjere, to jest Uredbu 380/2006 od 10. listopada 2006. o odobrenju Uredbe o hidrološkom planiranju u Kataloniji (Diario Oficial de la Generalidad de Cataluña br. 4740, od 16. listopada 2006., str. 42776., u daljnjem tekstu: Uredba 380/2006) te Vladin sporazum GOV/128/2008 od 3. lipnja 2008. o programu nadzora i kontrole riječnog sliva Katalonije (u daljnjem tekstu: Vladin sporazum iz 2008.).

         Predsudski postupak

               17

               Pismom opomene od 24. veljače 2009. Komisija je obavijestila Kraljevinu Španjolsku kako smatra da nije ispunila obveze koje ima na temelju određenih odredbi Direktive 2000/60, osobito članka 4. stavka 8., članka 7. stavka 2., članka 10. stavaka 1. i 2., kao i odjeljaka 1.3. i 1.4. Priloga V. toj direktivi, time što je pogrešno prenijela i pogrešno primijenila navedene odredbe u španjolskom pravnom poretku.

               18

               Kraljevina Španjolska odgovorila je dopisom od 23. lipnja 2009.

               19

               Smatrajući da se na temelju tog odgovora ne može zaključiti da je Direktiva 2000/60 u potpunosti prenesena, Komisija je 22. ožujka 2010. Kraljevini Španjolskoj uputila obrazloženo mišljenje, pozivajući je da poduzme potrebne mjere kako bi postupila u skladu s tim mišljenjem u roku od dva mjeseca od dana njegova primitka. Taj rok istekao je 22. svibnja 2010.

               20

               Kraljevina Španjolska odgovorila je, nakon isteka roka određenog u obrazloženom mišljenju, četirima dopisima u kojima je najavila mjere koje će uskoro donijeti s ciljem usklađivanja s tim mišljenjem. Jednako tako, ta država članica dostavila je Komisiji izvješća o napretku donošenja navedenih mjera, kao i određenog broja akata donesenih u tu svrhu. Među aktima koji su proslijeđeni Komisiji nalazi se, među ostalim, Uredba iz 2011.

               21

               Uzimajući u obzir odgovore, Komisija je smatrala da je stanje i dalje nezadovoljavajuće u pogledu prenošenja članka 4. stavka 8., članka 7. stavka 2., članka 10. stavaka 1. i 2., kao i odjeljaka 1.3. i 1.4. Priloga V. Direktivi 2000/60 što se tiče unutarregionalnih riječnih slivova. Zato je odlučila podnijeti ovu tužbu.

         O tužbi

         Prigovori koji se temelje na neprenošenju odredbi Direktive 2000/60 u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova smještenih izvan Katalonije

      Argumentacija stranaka

               22

               Komisija prihvaća da su odjeljak 1.4. Priloga V. Direktivi 2000/60 s jedne strane i članak 4. stavak 8., članak 7. stavak 2., članak 10. stavci 1. i 2., kao i odjeljak 1.3. Priloga V. toj direktivi s druge strane, preneseni u španjolski pravni poredak odjeljkom 5.1. Uredbe iz 2008. i jedinim člankom stavcima 2. do 6. Uredbe iz 2011. Međutim, s obzirom na to da se te uredbe primjenjuju samo na međuregionalne riječne slivove, Komisija iz toga zaključuje da gore navedene odredbe Direktive 2000/60 nisu prenesene u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova.

               23

               Kraljevina Španjolska tvrdi da je prenošenje u nacionalno pravo obveza koje proizlaze iz predmetnih odredbi Direktive 2000/60 u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova smještenih izvan Katalonije zajamčeno dopunskom odredbom u članku 149. stavku 3. in fine Ustava. Iz navedene dopunske odredbe proizlazi da, kada autonomna zajednica koja ima normativnu ovlast u određenom području tu ovlast ne izvršava ili je samo djelomično izvršava, pravne norme središnje države ostaju na snazi, u potpunosti ili djelomično, u pitanjima koja uređuje autonomna zajednica. Kraljevina Španjolska isto tako tvrdi, pozivajući se na Uredbu iz 2008., da je potpuna primjena pravnih normi središnje države u ovom slučaju zajamčena u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova. Nadalje, Kraljevina Španjolska prigovara Komisiji da je protivno članku 4. stavku 2. UEU‑a i članku 288. trećem stavku UFEU‑a htjela naložiti način prenošenja u toj državi članici.

               24

               Komisija ne prihvaća potonju tvrdnju. Što se tiče dopunske primjene pravnih normi središnje države u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova, tvrdi da tumačenje dopunske odredbe koje je predložila Kraljevina Španjolska nije tumačenje u skladu sa španjolskom ustavnosudskom praksom. U svakom slučaju, prema mišljenju Komisije, stvarna primjena gore navedenih uredbi u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova ne postoji u ovom postupku.

         Ocjena Suda
      – Prigovor koji se temelji na neprenošenju odjeljka 1.4. Priloga V. Direktivi 2000/60, na koji se upućuje člankom 8. stavkom 2. te direktive

               25

               Najprije valja istaknuti, u pogledu prigovora Komisije koji se temelji na neprenošenju odjeljka 1.4. Priloga V. Direktivi 2000/60, da je tijekom rasprave Komisija taj prigovor ograničila na neprenošenje točaka i. do iii. pododjeljka 1.4.1. Priloga V. toj direktivi.

               26

               U tom pogledu valja podsjetiti da prema ustaljenoj sudskoj praksi odredbe direktive moraju se provesti s neupitnom obvezujućom snagom, uz specifičnost, preciznost i jasnoću koje su potrebne da bi se zadovoljili zahtjevi pravne sigurnosti (vidjeti osobito presude od 20. studenoga 2003., Komisija/Francuska, C‑296/01, Zb., str. I‑13909., t. 54. i od 16. srpnja 2009., Komisija/Irska, C‑427/07, Zb. str. I‑6277., t. 55.).

               27

               Međutim, činjenica je da u skladu sa samim tekstom članka 288. trećeg stavka UFEU‑a, države članice imaju mogućnost odabira oblika i metoda provedbe direktiva kako bi se postigao najbolji rezultat kojem te direktive teže. Iz te odredbe proizlazi da prenošenje direktive ne zahtijeva nužno zakonodavnu aktivnost u svakoj državi članici.

               28

               Sud je zato više puta presudio da se ne zahtijeva uvijek formalno preuzimanje odredbi određene direktive izričitim i specifičnim zakonskim propisom, već se provedba određene direktive može ostvariti, s obzirom na njezin sadržaj, i u općem pravnom kontekstu. Osobito, postojanje općih načela ustavnog ili upravnog prava može učiniti suvišnim prenošenje putem zakonskih ili podzakonskih mjera pod uvjetom, međutim, da ta načela učinkovito jamče potpunu primjenu direktive od strane nacionalne administracije i da, u slučaju kada je cilj odnosne odredbe direktive stvaranje prava za pojedince, pravna situacija koja iz tih načela proizlazi bude dovoljno precizna i jasna i da su korisnici u mogućnosti saznati sva svoja prava i obveze i, ako je potrebno, da se na njih mogu pozvati pred nacionalnim sudovima (vidjeti presudu od 30. studenoga 2006., Komisija/Luksemburg, C‑32/05, Zb., str. I‑11323., t. 34. i navedenu sudsku praksu).

               29

               Prigovor Komisije valja ispitati s obzirom na tu sudsku praksu.

               30

               Nesporno je da Kraljevina Španjolska nije poduzela zakonodavne mjere za prenošenje odjeljka 1.4. Priloga V. Direktivi 2000/60 u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova smještenih izvan Katalonije, s obzirom na to da se Uredba iz 2008. primjenjuje samo na međuregionalne riječne slivove.

               31

               Prema mišljenju Kraljevine Španjolske, to prenošenje jamči se dopunskom odredbom u članku 149. stavku 3. in fine Ustava, u skladu s kojom se Uredba iz 2008., s obzirom na to da autonomne zajednice nisu izvršile svoju normativnu ovlast za prenošenje Direktive 2000/60, primjenjuje i u pogledu navedenih unutarregionalnih slivova.

               32

               Ponajprije, čak i ako se dopunska odredba može primijeniti u ovom slučaju, Kraljevina Španjolska ipak nije obrazložila kako se tim načelom može ispraviti nepostojanje propisa u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova, uzimajući u obzir izrazitu ograničenost područja primjene Uredbe iz 2008. na međuregionalne riječne slivove.

               33

               Nadalje, valja istaknuti da, ako dopunsku primjenu Uredbe iz 2008. valja tumačiti na način da se odredbe o provedbi predviđene u odjeljku 5.1. te uredbe neovisno o tekstu jedinog članka stavka 2. te uredbe primjenjuju na unutarregionalne riječne slivove, kao što je istaknula nezavisna odvjetnica u točkama 23. do 25. svojeg mišljenja, pravna situacija koja iz toga proizlazi ne ispunjava zahtjeve jasnoće i preciznosti potrebne u nacionalnim mjerama prenošenja (vidjeti u tom smislu presudu od 24. siječnja 2002., Komisija/Italija, C‑372/99, Zb., str. I‑819., t. 18.).

               34

               Valja isto tako dodati da Komisija, a da joj Kraljevina Španjolska u tom pitanju nije proturječila, oslanjajući se na izvješće Consejo de Estado od 15. prosinca 2010. navodi nesigurnost, u sadašnjem stanju španjolskog ustavnog prava, u pogledu dosega dopunske odredbe kao instrumenta jamstva provedbe prava Unije.

               35

               Konačno, valja istaknuti da, prema sudskoj praksi Tribunala Constitucional koju Kraljevina Španjolska navodi u svojim očitovanjima, čini se da članak 149. stavak 3. in fine španjolskog Ustava ne omogućuje dopunsku primjenu pravnih normi središnje države u nedostatku propisa autonomnih zajednica, već samo popunjavanje utvrđenih praznina. Valja dodati da je Kraljevina Španjolska na raspravi potvrdila da u ovom slučaju autonomne zajednice, izuzev autonomne zajednice Katalonije, nisu izvršile svoju normativnu ovlast. U tim okolnostima, primjena dopunske odredbe u ovom slučaju nije relevantna u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova izvan Katalonije.

               36

               U pogledu upućivanja u planovima upravljanja unutarregionalnim riječnim slivovima na Uredbu iz 2008., istaknutu kako bi se dokazala potpuna primjena navedene uredbe na te slivove, s obzirom na prethodno navedeno, Kraljevina Španjolska nije dokazala da su autonomne zajednice djelovale na temelju pravne obveze kada su navele Uredbu iz 2008. u planovima upravljanja navedenim slivovima. Međutim, iako upućivanje odražava samo upravnu praksu koja se, po naravi, može mijenjati u bilo kojem trenutku i kojoj nedostaje prikladni publicitet, ne može se smatrati valjanim izvršenjem obveza koje proizlaze iz ugovora (vidjeti u tom smislu presudu od 27. siječnja 2011., Komisija/Luksemburg, C‑490/09, Zb., str. I‑247, t. 47. i navedenu sudsku praksu).

               37

               Što se tiče argumenta Kraljevine Španjolske prema kojem je Komisija pokušala naložiti način prenošenja predmetnih odredbi, protivno članku 4. stavku 2. UEU‑a i članku 288. trećem stavku UFEU‑a, valja utvrditi da se taj argument temelji na pogrešnom tumačenju tužbe Komisije. Naime, Komisija u svojoj tužbi nije navela ili predložila Sudu način na koji bi se predmetne odredbe Direktive 2000/60 trebale prenijeti u španjolski pravni poredak.

               38

               S obzirom na prethodno navedeno, valja smatrati osnovanim prigovor koji se temelji na neprenošenju pododjeljka 1.4.1. Priloga V. Direktivi 2000/60, na koji se upućuje člankom 8. stavkom 2. te direktive.

         – Prigovor koji se temelji na neprenošenju članka 4. stavka 8., članka 7. stavka 2. i članka 10. stavaka 1. i 2. Direktive 2000/60 kao i odjeljka 1.3. Priloga V. navedenoj direktivi, na koji se upućuje člankom 8. stavkom 2. navedene direktive.

               39

               Nesporno je da u verziji Uredbe iz 2008., koja je bila na snazi nakon isteka roka utvrđenog u obrazloženom mišljenju, nije predviđena nikakva odredba o provedbi članka 4. stavka 8., članka 7. stavka 2., i članka 10. stavaka 1. i 2. Direktive 2000/60, kao ni odjeljka 1.3. Priloga V. toj direktivi, na koji se upućuje člankom 8. stavkom 2. navedene direktive.

               40

               Kraljevina Španjolska poziva se u svojim podnescima na prenošenje tih odredbi Uredbom iz 2011. u vezi s dopunskom odredbom. U tom pogledu valja istaknuti da je u svakom slučaju Uredba iz 2011. stupila na snagu tek nakon isteka roka utvrđenog u obrazloženom mišljenju. Međutim, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da postojanje povrede obveze valja ocjenjivati ovisno o stanju u predmetnoj državi članici kakvo je bilo u trenutku isteka roka utvrđenog u obrazloženom mišljenju i da naknadno nastale promjene Sud ne može uzeti u obzir (presuda od 6. studenoga 2012., Komisija/Mađarska, C‑286/12, t. 41. i navedena sudska praksa).

               41

               Nadalje, što se tiče roka od dvanaest godina predviđenog člankom 10. stavkom 2. Direktive 2000/60 za uspostavu i/ili provedbu određenih kontrola emisija navedenih u toj odredbi, valja istaknuti da se člankom 24. stavkom 1. navedene direktive utvrđuje rok za njezino prenošenje, uključujući članak 10. Stoga se poput nezavisne odvjetnice u točki 7. njezina mišljenja mora utvrditi da članak 10. stavak 2. Direktive 2000/60 ne određuje rok za prenošenje te odredbe, već rok u kojem treba provesti kontrole.

               42

               Slijedom toga, utemeljen je prigovor koji se temelji na neprenošenju članka 4. stavka 8., članka 7. stavka 2. i članka 10. stavaka 1. i 2. Direktive 2000/60 kao i odjeljka 1.3. Priloga V. navedenoj direktivi, na koji se upućuje člankom 8. stavkom 2. navedene direktive.

         Prigovori koji se temelje na neprenošenju odredbi Direktive 2000/60 u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova smještenih u Kataloniji

      Argumentacija stranaka

               43

               Kraljevina Španjolska oslanja se na dvije mjere koje je donijela ta autonomna zajednica u roku utvrđenom u obrazloženom mišljenju, to jest na Uredbu 380/2006 i Vladin sporazum iz 2008. kako bi dokazala provedbu obveza koje proizlaze iz Direktive 2000/60 u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova smještenih u Kataloniji. Osim toga, poziva se na još tri mjere koje je donijela ta autonomna zajednica nakon isteka roka utvrđenog u obrazloženom mišljenju, to jest na plan upravljanja vodnim područjem u Kataloniji od 23. studenoga 2010., na program mjera Generalidad de Cataluña od 23. studenoga 2010. odobren Vladinim sporazumom (u daljnjem tekstu: program mjera od 23. studenoga 2010.) i na Kraljevsku uredbu 1219/2011, o odobrenju plana upravljanja područjem riječnog sliva Katalonije (BOE od 22. rujna 2011., u daljnjem tekstu: Kraljevska uredba 1219/2011), a da, međutim, ne navodi, što se tiče potonje mjere, odredbe Direktive 2000/60 koje se nastoje provesti.

               44

               Komisija ističe da Kraljevina Španjolska, protivno svojoj obvezi lojalne suradnje, u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova smještenih u Kataloniji nije obavijestila Komisiju o mjerama prenošenja Direktive 2000/60 i da ih usto nije priložila svojem odgovoru na tužbu. Podredno, osobito ističe da se Kraljevska uredba 1219/2011 ne može uzeti u obzir s obzirom na to da je donesena nakon isteka roka utvrđenog u obrazloženom mišljenju.

         Ocjena Suda

               45

               Najprije valja istaknuti da se ne može uzeti u obzir program mjera od 23. studenoga 2010., kao ni Kraljevska uredba 1219/2011, na koje se Kraljevina Španjolska poziva kao na mjere prenošenja odredbi Direktive 2000/60, s obzirom na to da su te mjere donesene nakon isteka roka utvrđenog u obrazloženom mišljenju.

               46

               Što se tiče prenošenja članka 7. stavka 2., kao i članka 10. stavaka 1. i 2. Direktive 2000/60, Kraljevina Španjolska u tom se pogledu osim na Uredbu 380/2006 i na Vladin sporazum iz 2008. oslanja na program mjera od 23. studenoga 2010. Iz toga slijedi da su te odredbe Direktive 2000/60 tek djelomično prenesene u okviru roka utvrđenog u obrazloženom mišljenju.

               47

               Zato valja utvrditi da su osnovani prigovori Komisije koji se temelje na navodu da Kraljevina Španjolska nije prenijela te odredbe Direktive 2000/60.

               48

               Što se tiče prenošenja članka 4. stavka 8. te direktive, Kraljevina Španjolska tvrdi da su te odredbe prenesene Uredbom 380/2006. Što se tiče prenošenja odjeljka 1.3. i pododjeljka 1.4.1. točaka i. do iii. Priloga V. navedenoj direktivi, na koji se upućuje člankom 8. stavkom 2. te direktive, ta država članica oslanja se u tom pogledu na Vladin sporazum iz 2008.

               49

               U tom pogledu doista valja istaknuti da se Kraljevina Španjolska na te mjere prenošenja prvi puta pozvala u fazi odgovora na tužbu, što nije u skladu s obvezom lojalne suradnje koju države članice imaju na temelju članka 4. stavka 3. UEU‑a. Međutim, predmet ove tužbe nije povreda obveze obavješćivanja, već povreda obveze prenošenja određenih odredbi Direktive 2000/60. Sama činjenica da Kraljevina Španjolska u predsudskom postupku nije obavijestila Komisiju da je prenošenje već učinjeno sama po sebi nije dostatna da bi se utvrdila navodna povreda (vidjeti u tom smislu presudu od 16. lipnja 2005., Komisija/Italija, C‑456/03, Zb., str. I‑5335., t. 46. i 47.).

               50

               Naime, budući da su odredbe nacionalnog prava na koje se poziva Kraljevina Španjolska bile na snazi u trenutku isteka roka utvrđenog u obrazloženom mišljenju, Sud ih mora uzeti u obzir za ocjenu postojanja te povrede (vidjeti gore navedenu presudu od 16. lipnja 2005., Komisija/Italija, t. 48.).

               51

               Što se tiče prenošenja članka 4. stavka 8. Direktive 2000/60 te odjeljka 1.3. i pododjeljka 1.4.1. točaka i. do iii. Priloga V. toj direktivi, valja utvrditi da Komisija ne ističe materijalne prigovore protiv Uredbe 380/2006 i Vladinog sporazuma iz 2008. kojima su, kao što tvrdi Kraljevina Španjolska, prenesene gore navedene odredbe Direktive 2000/60.

               52

               Slijedom toga, treba odbiti prigovor koji se temelji na neprenošenju članka 4. stavka 8. te odjeljka 1.3. i pododjeljka 1.4.1. točaka i. do iii. Priloga V. Direktivi 2000/60, na koji se upućuje člankom 8. stavkom 2. te direktive.

               53

               U tim okolnostima, tužbu valja odbiti u dijelu u kojem se odnosi na utvrđivanje neprenošenja članka 4. stavka 8. te odjeljka 1.3. i pododjeljka 1.4.1. točaka i. do iii. Priloga V. Direktivi 2000/60, na koji se upućuje člankom 8. stavkom 2. te direktive, u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova smještenih u Kataloniji.

               54

               S obzirom na sva prethodna razmatranja, valja utvrditi da, nepoduzimanjem svih mjera potrebnih za prenošenje članka 4. stavka 8., članka 7. stavka 2., članka 10. stavaka 1. i 2., kao i odjeljka 1.3. i pododjeljka 1.4.1. točaka i. do iii. Priloga V. Direktivi 2000/60, na koji se upućuje člankom 8. stavkom 2. te direktive u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova smještenih izvan Katalonije, kao i članka 7. stavka 2., članka 10. stavaka 1. i 2. Direktive 2000/60 u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova smještenih u Kataloniji, Kraljevina Španjolska nije ispunila obveze koje ima na temelju te direktive.

               55

               U preostalom dijelu tužbu valja odbiti.

         Troškovi

               56

               Na temelju članka 138. stavka 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Na temelju stavka 3. tog članka, ako stranke djelomično uspiju u svojim zahtjevima, svaka stranka snosi vlastite troškove. Međutim, ako se to čini opravdanim u danim okolnostima, Sud može odlučiti da, osim vlastitih troškova, jedna stranka snosi i dio troškova druge stranke.

               57

               U ovom slučaju, budući da je Komisija podnijela zahtjev da se Kraljevini Španjolskoj naloži snošenje troškova i da ona u bitnom dijelu nije uspjela u postupku i da ta država tijekom predsudskog postupka nije dala sve korisne informacije o odredbama nacionalnog prava na temelju kojih smatra da je ispunila različite obveze koje su joj propisane Direktivom 2000/60, valja joj naložiti snošenje svih troškova.

               Slijedom navedenoga, Sud (peto vijeće) proglašava i presuđuje:

                        1.

                           Nepoduzimanjem svih mjera potrebnih za prenošenje članka 4. stavka 8., članka 7. stavka 2., članka 10. stavaka 1. i 2., kao i odjeljka 1.3. i pododjeljka 1.4.1. točaka i. do iii. Priloga V. Direktivi 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike, na koji se upućuje člankom 8. stavkom 2. te direktive u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova smještenih izvan Katalonije, kao i članka 7. stavka 2., članka 10. stavka 2. i članka 10. stavaka 1. i 2. Direktive 2000/60 u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova smještenih u Kataloniji, Kraljevina Španjolska povrijedila je obveze koje ima na temelju te direktive.

                        2.

                           U preostalom dijelu tužba se odbija.

                        3.

                           Kraljevini Španjolskoj nalaže se snošenje troškova.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: španjolski


Presuda Suda (prvo vijeće) od 6. listopada 2009.#Komisija Europskih zajednica protiv Kraljevine Španjolske.#Povreda obveze države članice - Slobodno pružanje usluga.#Predmet C-153/08.


Presuda Suda (treće vijeće) od 7. svibnja 2009.#Siebrand BV protiv Staatssecretaris van Financiën.#Zahtjev za prethodnu odluku: Hoge Raad der Nederlanden - Nizozemska.#Predmet C-150/08.