title: predmet T-706/19: Tužba podnesena 16. listopada 2019. – Micro Focus International i dr. protiv Komisije

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/35

      Tužba podnesena 16. listopada 2019. – Micro Focus International i dr. protiv Komisije
      (predmet T-706/19)
      (2020/C 10/47)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Micro Focus International plc (Newbury, Ujedinjena Kraljevina), Micro Focus International Holdings Ltd (Dublin, Irska) i Micro Focus Midco Ltd (Newbury) (zastupnici: J. Lesar, Solicitor, i K. Beal, QC)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi tuženikovu odluku C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu izuzeća od financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC) u dijelu u kojem se primjenjuje na tužitelje ili neke od njih;

                  —

                  tuženiku naloži snošenje troškova tužiteljâ.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu devet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili napravila očitu pogrešku u ocjeni prilikom odabira referentnog okvira za analizu sustava oporezivanja. Komisija je trebala prema referentnom okviru postupiti kao prema sustavu Ujedinjene Kraljevine u pogledu oporezivanja dobiti trgovačkih društava, a ne samo kao prema sustavu same grupacije kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u ocjeni zato što je odabrala pogrešan pristup pri analizi sustava grupacije kontroliranih stranih društava (CFC). Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. sporne odluke odredbe iz poglavlja 9. dijela 9.A Zakona o oporezivanju (Međunarodne i druge odredbe) iz 2010. pogrešno smatrala oblikom odstupanja od općeg oporezivanja iz poglavlja 5.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a kad je u uvodnim izjavama 127. do 151. sporne odluke zaključila da je kriterij selektivnosti ispunjen jer se prema društvima u činjenično i pravno usporedivim položajima postupalo različito.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je izuzeće od 75 % na temelju odjeljka 371ID Zakona o oporezivanju (Međunarodne i druge odredbe) iz 2010. opravdano prirodom i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da bi uvođenje kategorije poreznog opterećenja u pogledu grupacije kontroliranih stranih društava (CFC) uz izuzeća navedena u poglavlju 9. dovelo do povrede slobode poslovnog nastana tužiteljâ, a čime se krši s članak 49. UFEU-a.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je došlo do očite pogreške u ocjeni u vezi s izuzećem od 75 % i pitanjem fiksnog omjera.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da Komisijina odluka ne poštuje opće načelo prava Unije o nediskriminaciji ili jednakosti.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija također počinila pogrešku koja se tiče prava analognom primjenom odnosno nepotrebnim oslanjanjem na Direktivu Vijeća (EU) 2016/1164 (1), koja nije bila primjenjiva ratione temporis.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a kada je u uvodnoj izjavi 176. sporne odluke utvrdila da postoji kategorija korisnika (kojoj pripadaju i tužitelji) i da su oni (tužitelji) dobili određenu potporu čiji povrat bi trebali izvršiti u skladu s člankom 2. stavkom 1. sporne odluke.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1).


title: predmet C-833/19 P: Žalba koju je 14. studenoga 2019. uputilo Vijeće Europske unije protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 4. rujna 2019. u predmetu T-308/18, Hamas protiv Vijeća

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/26

      Žalba koju je 14. studenoga 2019. uputilo Vijeće Europske unije protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 4. rujna 2019. u predmetu T-308/18, Hamas protiv Vijeća
      (predmet C-833/19 P)
      (2020/C 10/35)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Vijeće Europske unije (zastupnici: B. Driessen, S. Van Overmeire, agenti)

         Druga stranka u postupku: Hamas

         Žalbeni zahtjev

      Vijeće od Suda zahtjeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda u predmetu T-308/18;

                  —

                  donese konačnu odluku o pitanjima koja su predmet ove žalbe; i

                  —

                  naloži tužitelju u predmetu T-308/18 snošenje troškova Vijeća iz prvostupanjskog i ovog žalbenog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Kao prvo, Vijeće smatra da je Opći sud, prilikom razmatranja osmog tužbenog razloga koji se temelji na „neovjeravanju obrazloženja”, počinio pogrešku koja se tiče prava tako što je zaključio da su obrazloženja pobijanih mjera trebala biti potpisana.
      Kao drugo, Vijeće prigovara Općem sudu da je pogriješio jer nije zaključio da odluke tijela Sjedinjenih Američkih Država čine dostatnu osnovu za uvrštavanje Hamasa na popis priložen pobijanim mjerama.


title: predmet T-708/19: Tužba podnesena 17. listopada 2019. – Bujar protiv Komisije

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/36

      Tužba podnesena 17. listopada 2019. – Bujar protiv Komisije
      (predmet T-708/19)
      (2020/C 10/48)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Marcin Bujar (Woluwe-Saint-Lambert, Belgija) (zastupnik: R. Wardyn, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Komisije od 20. prosinca 2018. i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 11. stavka 2. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju i članka 7. stavka 1. OPO-a [Opće provedbene odredbe članaka 11. i 12.]:

                              —

                              prenosive godine mirovinskog staža bi trebale biti izračunate na temelju stvarno prenesenog iznosa umanjenog za povećanje vrijednosti kapitala između datuma podnošenja zahtjeva za prijenos i stvarnog datuma prijenosa;

                              —

                              PMO je počinio pogrešku izračunavši prenosiva mirovinska prava na temelju iznosa koji je pružila nacionalna uprava u privremenoj odluci dok je stvarno preneseni iznos bio posljedica povećanja vrijednosti kapitala između datuma podnošenja zahtjeva za prijenos i stvarnog datuma prijenosa i: ponovnog izračuna mirovinskih prava koji je napravilo nacionalno tijelo; povećanja vrijednosti kapitala za razdoblje koje je prethodilo zahtjevu za prijenos.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na stjecanju bez osnove u korist Unije:

                              —

                              izračun prenosivih godina mirovinskog staža na temelju privremenog iznosa koji je bio predmet ponovnog izračuna i koji nije u potpunosti odgovarao povećanju vrijednosti kapitala između datuma podnošenja zahtjeva za prijenos i stvarnog datuma prijenosa imao je za posljedicu stjecanje bez osnove u korist Unije.


title: predmet C-599/18 P: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 14. studenoga 2019. – Silec Cable, General Cable Corp. protiv Europske komisije (Žalba – Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Europsko tržište podzemnih i podmorskih električnih kablova – Podjela tržišta u vezi s projektima – Dokaz o povredi – Pretpostavka nedužnosti – Iskrivljavanje dokaza – Javno distanciranje – Subjektivna percepcija drugih sudionika u zabranjenom sporazumu – Povreda koju je počinilo više poduzetnika koji čine jedan gospodarski subjekt – Težina povrede koju je počinio jedan od tih poduzetnika – Određivanje – „Sporedni” ili „umjereni” sudionik zabranjenog sporazuma – Određivanje – Načelo jednakog postupanja)

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/18

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 14. studenoga 2019. – Silec Cable, General Cable Corp. protiv Europske komisije
      (predmet C-599/18 P) (1)

      (Žalba - Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Europsko tržište podzemnih i podmorskih električnih kablova - Podjela tržišta u vezi s projektima - Dokaz o povredi - Pretpostavka nedužnosti - Iskrivljavanje dokaza - Javno distanciranje - Subjektivna percepcija drugih sudionika u zabranjenom sporazumu - Povreda koju je počinilo više poduzetnika koji čine jedan gospodarski subjekt - Težina povrede koju je počinio jedan od tih poduzetnika - Određivanje - „Sporedni” ili „umjereni” sudionik zabranjenog sporazuma - Određivanje - Načelo jednakog postupanja)
      (2020/C 10/21)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Silec Cable, General Cable Corp. (zastupnici: I. Sinan, barrister, C. Renner, Rechtsanwältin)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: H. van Vliet, S. Baches Opi i F. Castilla Contreras, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvima Silec Cable SAS i General Cable Corp. nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 436, 3. 12. 2018.


title: predmet T-710/19: Tužba podnesena 17. listopada 2019. – Sthree i Sthree Overseas Holdings protiv Komisije

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/37

      Tužba podnesena 17. listopada 2019. – Sthree i Sthree Overseas Holdings protiv Komisije
      (predmet T-710/19)
      (2020/C 10/49)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Sthree plc (London, Ujedinjena Kraljevina) i Sthree Overseas Holdings Ltd (London) (zastupnici: J. Lesar, Solicitor, i K. Beal, QC)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi tuženikovu odluku C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu izuzeća od financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC) u dijelu u kojem se primjenjuje na tužitelje ili neke od njih;

                  —

                  tuženiku naloži snošenje troškova tužiteljâ.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu osam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili napravila očitu pogrešku u ocjeni prilikom odabira referentnog okvira za analizu sustava oporezivanja. Komisija je trebala prema referentnom okviru postupiti kao prema sustavu Ujedinjene Kraljevine u pogledu oporezivanja dobiti trgovačkih društava, a ne samo kao prema sustavu same grupacije kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u ocjeni zato što je odabrala pogrešan pristupa pri analizi sustav grupacije kontroliranih stranih društava (CFC). Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. sporne odluke odredbe iz poglavlja 9. dijela 9.A Zakona o oporezivanju (Međunarodne i druge odredbe) iz 2010. pogrešno smatrala oblikom odstupanja od općeg oporezivanja iz poglavlja 5.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a kad je u uvodnim izjavama 127. do 151. sporne odluke zaključila da je kriterij selektivnosti ispunjen jer se prema društvima u činjenično i pravno usporedivim položajima postupalo različito.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je izuzeće od 75 % na temelju odjeljka 371ID Taxation (International and Other Provisions) Act-a (Zakona o oporezivanju (Međunarodne i druge odredbe)) iz 2010. opravdano prirodom i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da bi uvođenje kategorije poreznog opterećenja grupaciji kontroliranih stranih društava (CFC) uz izuzeća navedena u poglavlju 9. dovelo do povrede slobode poslovnog nastana tužiteljâ, a što bi bilo protivno članku 49. UFEU-a.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je došlo do očite pogreške u ocjeni u vezi s izuzećem od 75 % i pitanjem fiksnog omjera.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji se na tvrdnji da se odlukom Komisije ne poštuje opće načelo prava Unije o nediskriminaciji ili jednakosti.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija također počinila pogrešku koja se tiče prava analognom primjenom odnosno nepotrebnim oslanjanjem na Direktivu Vijeća (EU) 2016/1164 (1), koja nije bila primjenjiva ratione temporis.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1).


title: predmet C-641/17: Presuda Suda (drugo vijeće) od 13. studenoga 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht München - Njemačka) – College Pension Plan of British Columbia protiv Finanzamt München Abteilung III (Zahtjev za prethodnu odluku – Slobodno kretanje kapitala – Oporezivanje mirovinskih fondova – Različito postupanje prema rezidentnim i nerezidentnim mirovinskim fondovima – Propis države članice kojim se rezidentnim mirovinskim fondovima omogućuje da smanje svoju oporezivu dobit odbitkom pričuva namijenjenih isplati mirovina i da porez obračunat na dividende odbiju od poreza na dobit – Usporedivost položaja – Opravdanje)

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/3

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 13. studenoga 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht München - Njemačka) – College Pension Plan of British Columbia protiv Finanzamt München Abteilung III
      (predmet C-641/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Slobodno kretanje kapitala - Oporezivanje mirovinskih fondova - Različito postupanje prema rezidentnim i nerezidentnim mirovinskim fondovima - Propis države članice kojim se rezidentnim mirovinskim fondovima omogućuje da smanje svoju oporezivu dobit odbitkom pričuva namijenjenih isplati mirovina i da porez obračunat na dividende odbiju od poreza na dobit - Usporedivost položaja - Opravdanje)
      (2020/C 10/03)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Finanzgericht München

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: College Pension Plan of British Columbia

         Tuženik: Finanzamt München Abteilung III

         Izreka

                  1.

                  Članke 63. i 65. UFEU-a valja tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis na temelju kojeg su dividende koje rezidentno društvo isplaćuje rezidentnom mirovinskom fondu, s jedne strane, podvrgnute porezu po odbitku koji se može u cijelosti odbiti od poreza na dobit koji duguje takav fond i vratiti kad porez po odbitku premaši dugovani porez na dobit i, s druge strane, ne dovode do povećanja dobiti koja se oporezuje porezom na dobit ili dovode samo do umjerenog povećanja te dobiti zbog mogućnosti odbijanja od navedene dobiti iznosa pričuva za mirovinske obveze, dok dividende isplaćene nerezidentnom mirovinskom fondu podliježu porezu po odbitku koji za takav fond čini konačni porez, kad nerezidentni mirovinski fond primljene dividende namjenjuje za isplatu mirovina koje će morati isplatiti u budućnosti, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

                  2.

                  Članak 64. stavak 1. UFEU-a valja tumačiti tako da se nacionalni propis, na temelju kojeg su dividende koje rezidentno društvo isplaćuje rezidentnom mirovinskom fondu, s jedne strane, podvrgnute porezu po odbitku koji se može u potpunosti odbiti od poreza na dobit koji duguje taj fond i koji može dovesti do povrata kad porez po odbitku premaši porez na dobit koji duguje fond i, s druge strane, ne dovode do povećanja dobiti koja se oporezuje dugovanim porezom na dobit ili dovode samo do umjerenog povećanja te dobiti zbog mogućnosti odbijanja od navedene dobiti iznosa pričuva za mirovinske obveze, dok dividende isplaćene nerezidentnom mirovinskom fondu podliježu porezu po odbitku koji za takav fond čini konačni porez, ne može smatrati ograničenjem koje je postojalo 31. prosinca 1993. u svrhu primjene te odredbe.

         (1)  SL C 112, 26. 3. 2018.


title: predmet C-476/18: Rješenje predsjednika devetog vijeća Suda od 24. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Pesti Központi Kerületi Bíróság - Mađarska) – PannonHitel Pénzügyi Zrt. protiv WizzAir Hungary Légiközlekedési Kft.

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/27

      Rješenje predsjednika devetog vijeća Suda od 24. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Pesti Központi Kerületi Bíróság - Mađarska) – PannonHitel Pénzügyi Zrt. protiv WizzAir Hungary Légiközlekedési Kft.
      (predmet C-476/18) (1)

      (2020/C 10/36)
      Jezik postupka: mađarski
      Predsjednik devetog vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 352, 1. 10. 2018.


title: predmet C-319/18 P: Rješenje Suda (deseto vijeće) od 25. lipnja 2019. – Fred Olsen, SA protiv Naviera Armas, SA, Europske komisije (Žalba – Državne potpore – Članak 181. Poslovnika Suda – Isključivo pravo korištenja infrastrukture luke Puerto de Las Nieves (Španjolska) koje je dodijeljeno društvu za pomorski prijevoz – Odluka kojom se utvrđuje nepostojanje državnih potpora po završetku postupka prethodnog ispitivanja – Prednost dodijeljena putem državnih sredstava – Kriterij privatnog ulagača u tržišnom gospodarstvu)

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/18

      Rješenje Suda (deseto vijeće) od 25. lipnja 2019. – Fred Olsen, SA protiv Naviera Armas, SA, Europske komisije
      (predmet C-319/18 P) (1)

      (Žalba - Državne potpore - Članak 181. Poslovnika Suda - Isključivo pravo korištenja infrastrukture luke Puerto de Las Nieves (Španjolska) koje je dodijeljeno društvu za pomorski prijevoz - Odluka kojom se utvrđuje nepostojanje državnih potpora po završetku postupka prethodnog ispitivanja - Prednost dodijeljena putem državnih sredstava - Kriterij privatnog ulagača u tržišnom gospodarstvu)
      (2020/C 10/22)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelj: Fred Olsen, SA (zastupnici: J.M. Rodríguez Cárcamo i A.M. Rodríguez Conde, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Naviera Armas, SA (zastupnici: J. L. Buendía Sierra i Á. Givaja Sanz, odvjetnici), Europska komisija (zastupnici: A. Bouchagiar, S. Noë i G. Luengo, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija kao očito neosnovana.

                  2.

                  Društvu Fred Olsen SA nalaže se da, osim vlastitih troškova iz žalbenog postupka, snosi i troškove društva Naviera Armas SA.

                  3.

                  Europska komisija snosi vlastite troškove.

         (1)  SL C 268, 30. 7. 2018.


title: predmet T-711/19: Tužba podnesena 17. listopada 2019. – SSP Group i SSP Financing protiv Komisije

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/38

      Tužba podnesena 17. listopada 2019. – SSP Group i SSP Financing protiv Komisije
      (predmet T-711/19)
      (2020/C 10/50)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: SSP Group plc (London, Ujedinjena Kraljevina) i SSP Financing Ltd (London) (zastupnici: J. Lesar, Solicitor, i K. Beal, QC)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi tuženikovu odluku C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu izuzeća oporezivanja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC), u dijelu u kojem se primjenjuje na tužitelje ili neke od njih;

                  —

                  tuženiku naloži snošenje troškova tužiteljâ.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu deset tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u ocjeni prilikom odabira referentnog okvira za analizu sustava oporezivanja. Komisija je trebala prema referentnom okviru postupiti kao prema sustavu Ujedinjene Kraljevine u pogledu oporezivanja dobiti trgovačkih društava, a ne samo kao prema sustavu same grupacije kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u ocjeni zato što je odabrala pogrešan pristup pri analizi sustava grupacije kontroliranih stranih društava (CFC). Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. sporne odluke odredbe iz poglavlja 9. dijela 9.A Zakona o oporezivanju (Međunarodne i druge odredbe) iz 2010. pogrešno smatrala oblikom odstupanja od općeg oporezivanja iz poglavlja 5.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a kad je u uvodnim izjavama 127. do 151. sporne odluke zaključila da je kriterij selektivnosti ispunjen jer se prema društvima u činjenično i pravno usporedivim položajima postupalo različito.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je „potpuno” izuzeće iz odjeljka 371IB Zakona o oporezivanju (Međunarodne i druge odredbe) iz 2010. opravdano prirodom i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je izuzeće od 75 % na temelju odjeljka 371ID Zakona o oporezivanju (Međunarodne i druge odredbe) iz 2010. opravdano prirodom i općom strukturom poreznog sustava.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da bi uvođenje kategorije poreznog opterećenja u pogledu grupacije kontroliranih stranih društava (CFC) uz izuzeća navedena u poglavlju 9. dovelo do povrede slobode poslovnog nastana tužiteljâ, a čime se krši članak 49. UFEU-a.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je došlo do očite pogreške u ocjeni u vezi s izuzećem od 75 % i pitanjem fiksnog omjera.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da Komisijina odluka ne poštuje opće načelo prava Unije o nediskriminaciji ili jednakosti.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija također počinila pogrešku koja se tiče prava analognom primjenom odnosno nepotrebnim oslanjanjem na Direktivu Vijeća (EU) 2016/1164 (1), koja nije bila primjenjiva ratione temporis.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a kada je u uvodnoj izjavi 176. sporne odluke utvrdila da postoji kategorija korisnika (kojoj pripadaju i tužitelji) i da su oni (tužitelji) dobili određenu potporu čiji bi povrat trebalo izvršiti u skladu s člankom 2. stavkom 1. sporne odluke.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1).


title: predmet C-745/18: Rješenje predsjednika Suda od 21. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Najwyższy - Poljska) – JA protiv Skarb Państwa –Sejm Rzeczypospolitej Polskiej, Senat Rzeczypospolitej Polskiej, Prezes Rady Ministrów, Minister Sprawiedliwości, Minister Finansów

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/27

      Rješenje predsjednika Suda od 21. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Najwyższy - Poljska) – JA protiv Skarb Państwa –Sejm Rzeczypospolitej Polskiej, Senat Rzeczypospolitej Polskiej, Prezes Rady Ministrów, Minister Sprawiedliwości, Minister Finansów
      (predmet C-745/18) (1)

      (2020/C 10/37)
      Jezik postupka: poljski
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 164, 13. 5. 2019.


title: predmet C-322/18: Rješenje Suda (deseto vijeće) od 20. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio - Italija) – Schiaffini Travel SpA protiv Comune di Latina (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Uredba (EZ) br. 1370/2007 – Usluge javnog željezničkog i cestovnog prijevoza putnika – Članak 5. – Sklapanje ugovora o javnim uslugama – Članak 5. stavak 2. – Izravno sklapanje – Pojam „unutarnji operater” – Članak 8. stavak 2. – Prijelazni režim)

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/19

      Rješenje Suda (deseto vijeće) od 20. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio - Italija) – Schiaffini Travel SpA protiv Comune di Latina
      (predmet C-322/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Uredba (EZ) br. 1370/2007 - Usluge javnog željezničkog i cestovnog prijevoza putnika - Članak 5. - Sklapanje ugovora o javnim uslugama - Članak 5. stavak 2. - Izravno sklapanje - Pojam „unutarnji operater” - Članak 8. stavak 2. - Prijelazni režim)
      (2020/C 10/23)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Schiaffini Travel SpA

         Tuženik: Comune di Latina

         uz sudjelovanje: Cilia Italia Srl, ATI costituita da Rossi Bus SpA e da Nuova Tesei Bus Srl, Régie autonome des transports parisiens (RATP)

         Izreka

      Članak 5. i članak 8. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 1370/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2007. o uslugama javnog željezničkog i cestovnog prijevoza putnika i stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 1191/69 i (EEZ) br. 1107/70 treba tumačiti na način da se članak 5. stavak 2. te uredbe ne primjenjuje na postupak pokrenut radi sklapanja koncesijskog ugovora o usluzi javnog lokalnog prijevoza koji se odvio prije 3. prosinca 2019.

         (1)  SL C 285, 13. 8. 2018.


title: predmet T-712/19: Tužba podnesena 17. listopada 2019. – Hikma Pharmaceuticals i Hikma Pharmaceuticals International protiv Komisije

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/39

      Tužba podnesena 17. listopada 2019. – Hikma Pharmaceuticals i Hikma Pharmaceuticals International protiv Komisije
      (predmet T-712/19)
      (2020/C 10/51)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Hikma Pharmaceuticals plc (London, Ujedinjena Kraljevina) i Hikma Pharmaceuticals International Ltd (London) (zastupnici: J. Lesar, Solicitor, i K. Beal, QC)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi tuženikovu odluku C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu izuzeća od financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC) u dijelu u kojem se primjenjuje na oba tužitelja ili jednoga od njih;

                  —

                  tuženiku naloži snošenje troškova tužiteljâ.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu deset tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili napravila očitu pogrešku u ocjeni prilikom odabira referentnog okvira za analizu sustava oporezivanja. Komisija je trebala prema referentnom okviru postupiti kao prema sustavu Ujedninjene Kraljevine u pogledu oporezivanja dobiti trgovačkih društava, a ne samo kao prema sustavu same grupacije kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili napravila očitu pogrešku u ocjeni odabirom pogrešnog pristupa pri analizi režima grupacije kontroliranih stranih društava (CFC). Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. sporne odluke odredbe iz poglavlja 9. dijela 9.A Zakona o oporezivanju (Međunarodne i druge odredbe) iz 2010. pogrešno smatrala oblikom odstupanja od općeg oporezivanja iz poglavlja 5.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a kad je u uvodnim izjavama 127. do 151. sporne odluke zaključila da je kriterij selektivnosti ispunjen jer se prema društvima u činjenično i pravno usporedivim položajima postupalo različito.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je „potpuno” izuzeće iz odjeljka 371IB Zakona o oporezivanju (Međunarodne i druge odredbe) iz 2010. opravdano prirodom i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je izuzeće od 75 % na temelju odjeljka 371ID Zakona o oporezivanju (Međunarodne i druge odredbe) iz 2010. opravdano prirodom i općom strukturom poreznog sustava.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da bi uvođenje kategorije poreznog opterećenja grupaciji kontroliranih stranih društava (CFC) uz izuzeća navedena u poglavlju 9. dovelo do povrede slobode poslovnog nastana tužiteljâ, a čime se krši 49. UFEU-a.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je došlo do očite pogreške u ocjeni u vezi s izuzećem od 75 % i pitanjem fiksnog omjera.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da odluka Komisije ne poštuje opće načelo prava Unije nediskriminacije ili jednakosti.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija također počinila pogrešku koja se tiče prava analognom primjenom odnosno nepotrebnim oslanjanjem na Direktivu Vijeća (EU) 2016/1164 (1), koja nije bila primjenjiva ratione temporis.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a kada je u uvodnoj izjavi 176. sporne odluke utvrdila da postoji kategorija korisnika (kojoj pripadaju i tužitelji) i da su oni (tužitelji) dobili bilo kakvu potporu čiji povrat bi trebali izvršiti u skladu s člankom 2. stavkom 1. sporne odluke.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1)


title: predmet C-687/17 P: Presuda Suda (peto vijeće) od 7. studenoga 2019. – Aanbestedingskalender BV, Negometrix BV, CTM Solution BV, Stillpoint Applications BV, Huisinga Beheer BV protiv Europske komisije, Kraljevine Nizozemske, Slovačke Republike (Žalba – Državne potpore – Potpore koje su nizozemska tijela dodijelila za izradu i uvođenje platforme TendredNed za elektroničku javnu nabavu – Odluka kojom se utvrđuje da određena mjera nije državna potpora u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a)

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/4

      Presuda Suda (peto vijeće) od 7. studenoga 2019. – Aanbestedingskalender BV, Negometrix BV, CTM Solution BV, Stillpoint Applications BV, Huisinga Beheer BV protiv Europske komisije, Kraljevine Nizozemske, Slovačke Republike
      (predmet C-687/17 P) (1)

      (Žalba - Državne potpore - Potpore koje su nizozemska tijela dodijelila za izradu i uvođenje platforme TendredNed za elektroničku javnu nabavu - Odluka kojom se utvrđuje da određena mjera nije državna potpora u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a)
      (2020/C 10/04)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Aanbestedingskalender BV, Negometrix BV, CTM Solution BV, Stillpoint Applications BV, Huisinga Beheer BV (zastupnici: C. Dekker i L. Fiorilli, advocaten)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: P.-J. Loewenthal i K. Herrmann, agenti), Kraljevina Nizozemska (zastupnici: M. Noort i M. Bulterman, agenti), Slovačka Republika

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvima Aanbestedingskalender BV, Negometrix BV, CTM Solution BV, Stillpoint Applications BV i Huisinga Beheer BV nalaže se snošenje troškova.

                  3.

                  Kraljevina Nizozemska snosi vlastite troškove.

         (1)  SL C 94, 12. 3. 2018.


title: predmet T-713/19: Tužba podnesena 17. listopada 2019. – Cobham i Lockman Investments protiv Komisije

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/41

      Tužba podnesena 17. listopada 2019. – Cobham i Lockman Investments protiv Komisije
      (predmet T-713/19)
      (2020/C 10/52)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Cobham plc (Wimborne, Ujedinjena Kraljevina), i Lockman Investments Ltd (Wimborne) (zastupnici: J. Lesar, Solicitor, i K. Beal, QC)

         Tuženik): Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi odluku Europske komisije od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu izuzeća od financiranja (GFE) unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC) u dijelu u kojem se primjenjuje na tužitelje ili neke od njih;

                  —

                  tuženiku naloži snošenje troškova tužiteljâ.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu deset tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u ocjeni prilikom odabira referentnog okvira za analizu sustava oporezivanja. Komisija je trebala prema referentnom okviru postupiti kao prema sustavu Ujedinjene Kraljevine u pogledu oporezivanja dobiti trgovačkih društava, a ne samo kao prema sustavu same grupacije kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u ocjeni zato što je odabrala pogrešan pristup pri analizi sustava grupacije kontroliranih stranih društava (CFC). Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. sporne odluke odredbe iz poglavlja 9. dijela 9.A Taxation (International and Other Provisions) Act-a (Zakon o oporezivanju (Međunarodne i druge odredbe)) iz 2010. pogrešno smatrala oblikom odstupanja od općeg oporezivanja iz poglavlja 5.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a kad je u uvodnim izjavama 127. do 151. sporne odluke zaključila da je kriterij selektivnosti ispunjen jer se prema društvima u činjenično i pravno usporedivim položajima postupalo različito.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je izuzeće od 75 % na temelju odjeljka 371ID Taxation (International and Other Provisions) Act-a (Zakona o oporezivanju (Međunarodne i druge odredbe)) iz 2010. opravdano prirodom i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da bi uvođenje kategorije poreznog opterećenja grupaciji kontroliranih stranih društava (CFC) uz izuzeća navedena u poglavlju 9. dovelo do povrede slobode poslovnog nastana tužiteljâ, a što je protivno članku 49. UFEU-a.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je došlo do očite pogreške u ocjeni u vezi s izuzećem od 75 % i pitanjem fiksnog omjera.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da odluka Komisije ne poštuje opće načelo prava Unije o nediskriminaciji ili jednakosti.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija također počinila pogrešku koja se tiče prava analognom primjenom odnosno nepotrebnim oslanjanjem na Direktivu Vijeća (EU) 2016/1164 (1), koja nije bila primjenjiva ratione temporis.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a kada je u uvodnoj izjavi 176. sporne odluke utvrdila da postoji kategorija korisnika (kojoj pripadaju i tužitelji) i da su oni (tužitelji) dobili određenu potporu čiji bi povrat trebalo izvršiti u skladu s člankom 2. stavkom 1. sporne odluke.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1).


title: predmet C-2/18: Presuda Suda (drugo vijeće) od 13. studenoga 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas - Litva) – Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė (Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednička poljoprivredna politika – Zajednička organizacija tržišta – Mlijeko i mliječni proizvodi – Uredba (EU) br. 1308/2013 – Članak 148. stavak 4. – Ugovor o isporuci sirovog mlijeka – Slobodno pregovaranje o cijenama – Suzbijanje nepoštenih poslovnih praksi – Zabrana plaćanja različitih cijena proizvođačima sirovog mlijeka iz skupine grupirane s obzirom na dnevno prodanu količinu i zabrana neopravdanog snižavanja cijena)

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/4

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 13. studenoga 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas - Litva) – Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė
      (predmet C-2/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednička poljoprivredna politika - Zajednička organizacija tržišta - Mlijeko i mliječni proizvodi - Uredba (EU) br. 1308/2013 - Članak 148. stavak 4. - Ugovor o isporuci sirovog mlijeka - Slobodno pregovaranje o cijenama - Suzbijanje nepoštenih poslovnih praksi - Zabrana plaćanja različitih cijena proizvođačima sirovog mlijeka iz skupine grupirane s obzirom na dnevno prodanu količinu i zabrana neopravdanog snižavanja cijena)
      (2020/C 10/05)
      Jezik postupka: litavski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė

         uz sudjelovanje: Lietuvos Respublikos Seimas

         Izreka

                  1.

                  Članak 148. stavak 4. Uredbe (EU) br. 1308/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o uspostavljanju zajedničke organizacije tržišta poljoprivrednih proizvoda i stavljanju izvan snage uredbi Vijeća (EEZ) br. 922/72, (EEZ) br. 234/79, (EZ) br. 1037/2001 i (EZ) br. 1234/2007, kako je izmijenjena Uredbom (EU) 2017/2393 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2017., treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis poput onoga iz članka 3. stavka 3. točke 1. Lietuvos Respublikos Ūkio subjektų, perkančių-parduodančių žalią pieną ir prekiaujančių pieno gaminiais, nesąžiningų veiksmų draudimo įstatymasa Nr. XII-1907 (Zakon br. XII-1907 Republike Litve o zabrani nepoštenih praksi gospodarskih subjekata prilikom kupnje i prodaje sirovog mlijeka i stavljanja mliječnih proizvoda na tržište od 25. lipnja 2015., kako je izmijenjen Zakonom od 22. prosinca 2015.), koji, radi suzbijanja nepoštenih poslovnih praksi, kupcima sirovog mlijeka zabranjuje da plaćaju različitu kupovnu cijenu prodavateljima za koje treba smatrati da pripadaju istoj skupini s obzirom na dnevnu količinu prodanog mlijeka, koje ima istovjetni sastav i kvalitetu te se na isti način isporučuje, u mjeri u kojoj je navedeni propis prikladan za osiguranje ostvarenja postavljenog cilja i ne prekoračuje ono što je nužno za njegovo postizanje, provjera čega je na sudu koji je uputio zahtjev.

                  2.

                  Članak 148. stavak 4. Uredbe br. 1308/2013, kako je izmijenjena Uredbom 2017/2393, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis poput onoga iz članka 3. stavka 3. točke 3. i članka 5. Zakona br. XII-1907 Republike Litve o zabrani nepoštenih praksi gospodarskih subjekata prilikom kupnje i prodaje sirovog mlijeka i stavljanja mliječnih proizvoda na tržište od 25. lipnja 2015., kako je izmijenjen Zakonom od 22. prosinca 2015., koji, radi suzbijanja nepoštenih poslovnih praksi, kupcu sirovog mlijeka zabranjuje da neopravdano snizi cijenu koju je dogovorio s proizvođačem i koji svako sniženje cijene veće od 3 % uvjetuje odobrenjem nadležnog nacionalnog tijela.

         (1)  SL C 104, 19. 3. 2018.


title: predmet C-829/18: Rješenje predsjednika Suda od 25. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal de grande instance de Paris - Francuska) – Crédit Logement SA protiv OE

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/28

      Rješenje predsjednika Suda od 25. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal de grande instance de Paris - Francuska) – Crédit Logement SA protiv OE
      (predmet C-829/18) (1)

      (2020/C 10/38)
      Jezik postupka: francuski
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 82, 4. 3. 2019.


title: predmet T-240/17: Presuda Općeg suda od 7. studenoga 2019. – Campine i Campine Recycling protiv Komisije („Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Tržište recikliranih olovno-kiselih automobilskih akumulatora – Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a – Novčane kazne – Vrijednost kupnje – Točka 37. Smjernica o metodi za utvrđivanje kazni – Obveza obrazlaganja – Prava obrane – Dokaz o povredi – Pojam trajne ili ponovljene povrede – Trajanje povrede – Prekid sudjelovanja u povredi – Ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj – Olakotne okolnosti – Neograničena nadležnost”)

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/29

      Presuda Općeg suda od 7. studenoga 2019. – Campine i Campine Recycling protiv Komisije
      (predmet T-240/17) (1)

      („Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Tržište recikliranih olovno-kiselih automobilskih akumulatora - Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a - Novčane kazne - Vrijednost kupnje - Točka 37. Smjernica o metodi za utvrđivanje kazni - Obveza obrazlaganja - Prava obrane - Dokaz o povredi - Pojam trajne ili ponovljene povrede - Trajanje povrede - Prekid sudjelovanja u povredi - Ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj - Olakotne okolnosti - Neograničena nadležnost”)
      (2020/C 10/39)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Campine NV (Beerse, Belgija) i Campine Recycling NV (Beerse) (zastupnici: C. Verdonck, S. De Cock, Q. Silvestre i B. Gielen, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: F. van Schaik, S. Baches Opi i M. Farley, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se, prvenstveno, traži poništenje Odluke Komisije C(2017) 900 final od 8. veljače 2017. u vezi s postupkom na temelju članka 101. UFEU-a (predmet AT.40018 – Recikliranje automobilskih akumulatora), u dijelu u kojem se ona odnosi na tužitelje, te, podredno, ukidanje ili smanjenje iznosa novčane kazne koja im je izrečena navedenom odlukom.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se članak 1. Odluke Komisije C(2017) 900 final od 8. veljače 2017. u vezi s postupkom na temelju članka 101. UFEU-a (predmet AT.40018 – Recikliranje automobilskih akumulatora) u odnosu na razdoblje između 10. veljače 2010. i 10. veljače 2011. te između 4. travnja 2011. i 7. ožujka 2012., u dijelu koji se odnosi na društva Campine NV i Campine Recycling NV.

                  2.

                     Poništava se članak 2. Odluke C(2017) 900 final u dijelu u kojem je njime novčana kazna izrečena društvima Campine i Campine Recycling određena u iznosu od 8 158 000 eura.

                  3.

                     Iznos novčane kazne izrečene društvima Campine i Campine Recycling u članku 2. Odluke C(2017) 900 određuje se u visini od 4 275 648 eura.

                  4.

                     U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  5.

                     Društva Campine i Campine Recycling snosit će dvije trećine vlastitih troškova.

                  6.

                     Europska komisija snosit će vlastite troškove i trećinu troškova društava Campine i Campine Recycling.

         (1)  SL C 202, 26. 6. 2017.


title: predmet C-424/18: Rješenje Suda (deveto vijeće) od 20. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto - Italija) – Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza „Croce Verde”protiv Ulss 5 Polesana Rovigo, Regione del Veneto (Zahtjev za prethodnu odluku – Javna nabava robe, radova ili usluga – Direktiva 2014/24/EU – Članak 10. točka (h) – Posebna izuzeća za ugovore o nabavi usluga – Usluge prijevoza pacijenata kolima hitne pomoći – Pojam)

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/20

      Rješenje Suda (deveto vijeće) od 20. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto - Italija) – Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza „Croce Verde”protiv Ulss 5 Polesana Rovigo, Regione del Veneto
      (predmet C-424/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Javna nabava robe, radova ili usluga - Direktiva 2014/24/EU - Članak 10. točka (h) - Posebna izuzeća za ugovore o nabavi usluga - Usluge prijevoza pacijenata kolima hitne pomoći - Pojam)
      (2020/C 10/24)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza „Croce Verde”

         Tuženici: Ulss 5 Polesana Rovigo, Regione del Veneto

         uz sudjelovanje: Regione del Veneto, Croce Verde Adria, Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Nazionale Pubbliche Assistenze (Organizzazione nazionale di volontariato) – ANPAS ODV, Associazione Nazionale Pubblica Assistenza (ANPAS) – Comitato regionale Liguria, Confederazione Nazionale delle Misericordie d’Italia

         Izreka

      Članak 10. točku (h) Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ u vezi s uvodnom izjavom 28. te direktive treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis prema kojemu su, s jedne strane, usluge prijevoza kolima hitne pomoći, za koje je u vozilu obvezna prisutnost vozača hitne pomoći i barem jednog medicinskog tehničara koji posjeduje kvalifikacije i sposobnosti stečene pohađanjem obuke i položenim ispitom iz predmeta prve pomoći i, s druge strane, usluge prijevoza predviđene u okviru osnovnih razina pomoći koje se pružaju kolima hitne pomoći u nedostatku hitnosti, obuhvaćene izuzećem predviđenim tom odredbom.

         (1)  SL C 311, 3. 9. 2018.


title: predmet C-475/18: Rješenje Suda (deseto vijeće) od 20. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di stato - Italija) – SATI - Società Autocooperative Trasporti Italiani SpA protiv Azienda di Trasporti Molisana – SpA (ATM) (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Uredba (EZ) br. 1370/2007 – Usluge javnog prijevoza putnika – Članak 5. – Izravno sklapanje ugovora o javnim uslugama – Zabrana na temelju nacionalnog prava – Članak 8. stavak 2. – Prijelazno uređenje)

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/20

      Rješenje Suda (deseto vijeće) od 20. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di stato - Italija) – SATI - Società Autocooperative Trasporti Italiani SpA protiv Azienda di Trasporti Molisana – SpA (ATM)
      (predmet C-475/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Uredba (EZ) br. 1370/2007 - Usluge javnog prijevoza putnika - Članak 5. - Izravno sklapanje ugovora o javnim uslugama - Zabrana na temelju nacionalnog prava - Članak 8. stavak 2. - Prijelazno uređenje)
      (2020/C 10/25)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SATI - Società Autocooperative Trasporti Italiani SpA

         Tuženik: Azienda di Trasporti Molisana – SpA (ATM)

         uz sudjelovanje: Regione Molise

         Izreka

      Članak 5. i članak 8. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 1370/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2007. o uslugama javnog željezničkog i cestovnog prijevoza putnika i stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 1191/69 i (EEZ) br. 1107/70 treba tumačiti na način da se članak 5. stavak 4. te uredbe ne primjenjuje na odluku lokalnog nadležnog tijela o izravnom sklapanju ugovora o javnim uslugama lokalnog prijevoza donesenu prije 3. prosinca 2019.

         (1)  SL C 399, 5. 11. 2018.


title: predmet T-714/19: Tužba podnesena 18. listopada 2019. – Smiths Group i Siti 1 protiv Komisije

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/42

      Tužba podnesena 18. listopada 2019. – Smiths Group i Siti 1 protiv Komisije
      (predmet T-714/19)
      (2020/C 10/53)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Smiths Group plc (London, Ujedinjena Kraljevina) i Siti 1 Ltd (London) (zastupnici: J. Lesar, Solicitor, i K. Beal, QC)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi odluku Europske komisije od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu izuzeća od financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC) u dijelu u kojem se primjenjuje na tužitelje ili neke od njih;

                  —

                  tuženiku naloži snošenje troškova tužiteljâ.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu devet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili napravila očitu pogrešku u ocjeni prilikom odabira referentnog okvira za analizu sustava oporezivanja. Komisija je trebala prema referentnom okviru postupiti kao prema sustavu Ujedinjene Kraljevine u pogledu oporezivanja dobiti trgovačkih društava, a ne samo kao prema sustavu same grupacije kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili napravila očitu pogrešku u ocjeni zato što je odabrala pogrešan pristup pri analizi sustava grupacije kontroliranih stranih društava (CFC). Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. sporne odluke odredbe iz poglavlja 9. dijela 9.A Zakona o oporezivanju (Međunarodne i druge odredbe) iz 2010. pogrešno smatrala oblikom odstupanja od općeg oporezivanja iz poglavlja 5. tog zakona.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a kad je u uvodnim izjavama 127. do 151. sporne odluke zaključila da je kriterij selektivnosti ispunjen jer se prema društvima u činjenično i pravno usporedivim položajima postupalo različito.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je izuzeće od 75 % na temelju odjeljka 371ID Zakona o oporezivanju (Međunarodne i druge odredbe) iz 2010. opravdano prirodom i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da bi uvođenje kategorije poreznog opterećenja grupaciji kontroliranih stranih društava (CFC) uz izuzeća navedena u poglavlju 9. dovelo do povrede slobode poslovnog nastana tužiteljâ, a čime se krši članak 49. UFEU-a.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je došlo do očite pogreške u ocjeni u vezi s izuzećem od 75 % i pitanjem fiksnog omjera.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da odluka Komisije ne poštuje opće načelo prava Unije o nediskriminaciji ili jednakosti.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija također počinila pogrešku koja se tiče prava analognom primjenom odnosno nepotrebnim oslanjanjem na Direktivu Vijeća (EU) 2016/1164 (1), koja nije bila primjenjiva ratione temporis.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a kada je u uvodnoj izjavi 176. sporne odluke utvrdila da postoji kategorija korisnika (kojoj pripadaju i tužitelji) i da su oni (tužitelji) dobili bilo kakvu potporu čiji povrat bi trebali izvršiti u skladu s člankom 2. stavkom 1. sporne odluke.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1).


title: spojeni predmeti C-105/18 do C-113/18: Presuda Suda (peto vijeće) od 7. studenoga 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo - Španjolska) – Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) (C-105/18), Energía de Galicia (Engasa) SA (C-106/18), Duerocanto SL (C-107/18), Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) SLU (C-108/18), Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica (C-109/18), José Manuel Burgos Pérez, María del Amor Guinea Bueno (C-110/18), Endesa Generación SA (C-111/18), Asociación de Empresas de Energías Renovables (APPA) (C-112/18), Parc del Segre SA, Electra Irache SL, Genhidro Generación Hidroeléctrica SL, Hicenor SL, Hidroeléctrica Carrascosa SL, Hidroeléctrica del Carrión SL, Hidroeléctrica del Pisuerga SL, Hidroeléctrica Santa Marta SL, Hyanor SL, Promotora del Rec dels Quatre Pobles SA (C-113/18), protiv Administración General del Estado (Zahtjev za prethodnu odluku – Načelo da onečišćivač plaća – Direktiva 2000/60/EZ – Članak 9. stavak 1. – Povrat troškova od vodnih usluga – Zajednička pravila za unutarnje tržište električne energije – Direktiva 2009/72/EZ – Članak 3. stavak 1. – Načelo nediskriminacije – Članak 107. stavak 1. UFEU a – Državna potpora – Naknada za korištenje kopnenih voda za proizvodnju električne energije – Naknada koju plaćaju samo proizvođači hidroelektrične energije koji djeluju na slivovima koje dijeli više autonomnih zajednica)

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/7

      Presuda Suda (peto vijeće) od 7. studenoga 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo - Španjolska) – Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) (C-105/18), Energía de Galicia (Engasa) SA (C-106/18), Duerocanto SL (C-107/18), Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) SLU (C-108/18), Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica (C-109/18), José Manuel Burgos Pérez, María del Amor Guinea Bueno (C-110/18), Endesa Generación SA (C-111/18), Asociación de Empresas de Energías Renovables (APPA) (C-112/18), Parc del Segre SA, Electra Irache SL, Genhidro Generación Hidroeléctrica SL, Hicenor SL, Hidroeléctrica Carrascosa SL, Hidroeléctrica del Carrión SL, Hidroeléctrica del Pisuerga SL, Hidroeléctrica Santa Marta SL, Hyanor SL, Promotora del Rec dels Quatre Pobles SA (C-113/18), protiv Administración General del Estado
      (spojeni predmeti C-105/18 do C-113/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Načelo da onečišćivač plaća - Direktiva 2000/60/EZ - Članak 9. stavak 1. - Povrat troškova od vodnih usluga - Zajednička pravila za unutarnje tržište električne energije - Direktiva 2009/72/EZ - Članak 3. stavak 1. - Načelo nediskriminacije - Članak 107. stavak 1. UFEU a - Državna potpora - Naknada za korištenje kopnenih voda za proizvodnju električne energije - Naknada koju plaćaju samo proizvođači hidroelektrične energije koji djeluju na slivovima koje dijeli više autonomnih zajednica)
      (2020/C 10/08)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Supremo

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) (C-105/18), Energía de Galicia (Engasa) SA (C-106/18), Duerocanto SL (C-107/18), Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) SLU (C-108/18), Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica (C-109/18), José Manuel Burgos Pérez, María del Amor Guinea Bueno (C-110/18), Endesa Generación SA (C-111/18), Asociación de Empresas de Energías Renovables (APPA) (C-112/18), Parc del Segre SA, Electra Irache SL, Genhidro Generación Hidroeléctrica SL, Hicenor SL, Hidroeléctrica Carrascosa SL, Hidroeléctrica del Carrión SL, Hidroeléctrica del Pisuerga SL, Hidroeléctrica Santa Marta SL, Hyanor SL, Promotora del Rec dels Quatre Pobles SA (C-113/18),

         Tužitelj: Administración General del Estado

         uz sudjelovanje: Iberdrola Generación SAU, Hidroeléctrica del Cantábrico SA

         Izreka

                  1.

                  Članak 191. stavak 2. UFEU-a i članak 9. stavak 1. Direktive 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike treba tumačiti na način da im se ne protivi naknada za korištenje kopnenih voda za proizvodnju električne energije, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja ne potiče učinkovito korištenje vode niti uspostavlja mehanizme očuvanja i zaštite javnih vodnih resursa i čiji iznos nije ni u kakvom odnosu s mogućnošću nanošenja štete javnim vodnim resursima te se jedino i isključivo temelji na mogućnosti proizvođača hidroelektrične energije da ostvaruju prihode.

                  2.

                  Načelo nediskriminacije iz članka 3. stavka 1. Direktive 2009/72 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ treba tumačiti na način da mu se ne protivi doprinos poput naknade za korištenje kopnenih voda za proizvodnju električne energije o kojoj je riječ u glavnim predmetima, čiji su obveznici isključivo proizvođači hidroelektrične energije koji djeluju u slivovima koji se protežu na područje više autonomnih zajednica.

                  3.

                  Članak 107. stavak 1. UFEU-a treba tumačiti na način da činjenica – da se naknada za korištenje kopnenih voda za proizvodnju električne energije o kojoj je riječ u glavnim predmetima ne primjenjuje, s jedne strane, na proizvođače hidroelektrične energije koji djeluju u slivovima koji se nalaze na području samo jedne autonomne zajednice i, s druge strane, na proizvođače električne energije koji koriste druge izvore osim vodnih izvora – ne predstavlja državnu potporu u smislu te odredbe jer se navedeni proizvođači ne nalaze, s obzirom na relevantni referentni okvir kao i cilj koji se želi postići tom naknadom, u situaciji koja je usporediva s onom proizvođača hidroelektrične energije koji djeluju u slivovima koji se protežu na područje više autonomnih zajednica, što treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev.

         (1)  SL C 161, 7. 5. 2018.


title: predmet T-241/18: Presuda Općeg suda od 21. studenoga 2019. – Bruno protiv Komisije („Javna služba – Privremeno osoblje – Mirovinski sustav – Otpremnina – Uplate u nacionalni ili privatni mirovinski sustav nakon stupanja na dužnost – Mirovinska prava koja su prethodno stečena na temelju nacionalnog sustava – Članak 11. stavak 1. i članak 12. stavak 2. Priloga VIII. Pravilnika o osoblju – Prigovor nezakonitosti – Jednako postupanje”)

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/31

      Presuda Općeg suda od 21. studenoga 2019. – Bruno protiv Komisije
      (predmet T-241/18) (1)

      („Javna služba - Privremeno osoblje - Mirovinski sustav - Otpremnina - Uplate u nacionalni ili privatni mirovinski sustav nakon stupanja na dužnost - Mirovinska prava koja su prethodno stečena na temelju nacionalnog sustava - Članak 11. stavak 1. i članak 12. stavak 2. Priloga VIII. Pravilnika o osoblju - Prigovor nezakonitosti - Jednako postupanje”)
      (2020/C 10/41)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Luigi Bruno (Woluwe-Saint-Pierre, Belgija) (zastupnik: N. de Montigny, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: B. Mongin i R. Striani, agenti)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: Europski parlament (zastupnici: C. Gonzalez Argüelles, T. Lazian i J. Van Pottelberge, agenti), Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Bauer i R. Meyer, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a kojim se traži poništenje odluke Ureda za upravljanje individualnim materijalnim pravima i njihovu isplatu (PMO) od 4. srpnja 2017. kojom je odbijen tužiteljev zahtjev da mu se isplati otpremnina predviđena člankom 12. stavkom 2. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju za dužnosnike Europske unije i, podredno, odluke od 18. siječnja 2018. kojom je odbijena tužiteljeva žalba protiv navedene odluke.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Luigiju Bruni nalaže se snošenje troškova.

                  3.

                     Europski parlament i Vijeće Europske unije snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 231, 2. 7. 2018.


title: predmet C-285/19 P: Žalba koju je 5. travnja 2019. podnio André Geske protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 31. siječnja 2019. u predmetu T-427/18, André Geske protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/21

      Žalba koju je 5. travnja 2019. podnio André Geske protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 31. siječnja 2019. u predmetu T-427/18, André Geske protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (predmet C-285/19 P)
      (2020/C 10/26)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: André Geske (zastupnik: S. Dahm, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      Rješenjem od 6. studenoga 2019. Sud Europske unije (deseto vijeće) odbio je žalbu i žalitelju naložio snošenje vlastitih troškova.


title: predmet T-716/19: Tužba podnesena 22. listopada 2019. – Interpipe Niko Tube i Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant protiv Komisije

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/43

      Tužba podnesena 22. listopada 2019. – Interpipe Niko Tube i Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant protiv Komisije
      (predmet T-716/19)
      (2020/C 10/54)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Interpipe Niko Tube OOO (Nikopol, Ukrajina) i Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant PAO (Dnipro, Ukrajina) (zastupnik: B. Servais, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Komisije (EU) 2019/1295 od 1. kolovoza 2019. o izmjeni Provedbene uredbe (EU) 2018/1469 o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz određenih bešavnih cijevi od željeza ili čelika podrijetlom iz Rusije i Ukrajine, nakon djelomične privremene revizije u skladu s člankom 11. stavkom 3. Uredbe (EU) 2016/1036;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija povrijedila članak 2. stavak 3. prvi podstavak, članak 2. stavak 4. prvi podstavak, prvu rečenicu članka 2. stavka 6. i članak 9. stavak 4. Uredbe (EU) 2016/1036 (u daljnjem tekstu: Osnovna uredba) (1), te prvu rečenicu članka 2.2.2. i članak 9.3 Sporazuma WTO-a o antidampingu time što je u izračun dampinške marže uključila troškove prodaje, opće i administrativne troškove za prodaje koje su tužitelji izvršili njihovom povezanom domaćem trgovcu.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni time što je od tužiteljeve izvozne cijene oduzela iznos koji odgovara troškovima prodaje, općim i administrativnim troškovima povezanog trgovca i okvirnu dobit nepovezanog uvoznika kao prilagodbu na temelju članka 2. stavka 10. točke (i) i članka 2. stavka 10. prvog podstavka Osnovne uredbe.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija povrijedila članak 11. stavak 9. Osnovne uredbe i nezakonito izračunala tužiteljevu dampinšku maržu primjenom metodologije za određivanje uobičajene vrijednosti tužiteljeve izvozne cijene različite od metodologije primijenjene u ranijoj istrazi koja je dovela do propisivanja mjere koja je predmet revizije.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji tužitelja da je Komisija povrijedila njihova prava obrane s obzirom na to da druga dodatna objava, zaprimljena istog dana kada je objavljena pobijana uredba, sadržava nove činjenične elemente o kojima se tužitelji nisu imali priliku očitovati.

         (1)  Uredba (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije (SL 2016., L 176, str. 21.)


title: predmet C-233/18: Presuda Suda (veliko vijeće) od 12. studenoga 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Arbeidshof te Brussel - Belgija) – Zubair Haqbin protiv Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers (Zahtjev za prethodnu odluku – Podnositelji zahtjeva za međunarodnu zaštitu – Direktiva 2013/33/EU – Članak 20. stavci 4. i 5. – Teško kršenje pravila u centrima za smještaj ili opasno nasilno ponašanje – Opseg prava države članice za određivanje primjenjivih sankcija – Maloljetnik bez pratnje – Ograničavanje ili ukidanje materijalnih uvjeta prihvata)

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/8

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 12. studenoga 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Arbeidshof te Brussel - Belgija) – Zubair Haqbin protiv Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers
      (predmet C-233/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Podnositelji zahtjeva za međunarodnu zaštitu - Direktiva 2013/33/EU - Članak 20. stavci 4. i 5. - Teško kršenje pravila u centrima za smještaj ili opasno nasilno ponašanje - Opseg prava države članice za određivanje primjenjivih sankcija - Maloljetnik bez pratnje - Ograničavanje ili ukidanje materijalnih uvjeta prihvata)
      (2020/C 10/09)
      Jezik postupka: nizozmeski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Arbeidshof te Brussel

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Zubair Haqbin

         Tuženik: Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers

         Izreka

      Članak 20. stavke 4. i 5. Direktive 2013/33/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju standarda za prihvat podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu u vezi s člankom 1. Povelje o temeljnim pravima Europske unije treba tumačiti na način da država članica ne može propisati, među sankcijama koje se mogu izreći podnositelju zahtjeva u slučaju teškog kršenja pravila u centrima za smještaj i opasnog nasilnog ponašanja, sankciju koja se sastoji od ukidanja, čak ni privremeno, materijalnih uvjeta prihvata u smislu članka 2. točaka (f) i (g) te direktive koji se odnose na smještaj, prehranu ili odjeću s obzirom na to da bi njezin učinak bio lišenje tog podnositelja zahtjeva mogućnosti da zadovolji svoje najosnovnije potrebe. Izricanje drugih sankcija na temelju navedenog članka 20. stavka 4. mora u svim okolnostima poštovati uvjete navedene u stavku 5. tog članka, posebno one koje se odnose na poštovanje načela proporcionalnosti i ljudskog dostojanstva. Kad je riječ o maloljetniku bez pratnje te sankcije moraju, s obzirom na, među ostalim, članak 24. Povelje o temeljnim pravima, biti donesene osobito uzimajući u obzir najbolji interes djeteta.

         (1)  SL C 211, 18. 6. 2018.


title: predmet T-717/19: Tužba podnesena 24. listopada 2019. – Associated British Foods i drugi protiv Komisije

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/44

      Tužba podnesena 24. listopada 2019. – Associated British Foods i drugi protiv Komisije
      (predmet T-717/19)
      (2020/C 10/55)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Associated British Foods plc (London, Ujedinjena Kraljevina) i 5 drugih tužitelja (zastupnici: J. Lesar, Solicitor, i K. Beal, QC)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi Odluku Europske komisije C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu izuzeća od financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC) u dijelu u kojem se primjenjuje na tužitelje ili neke od njih;

                  —

                  tuženiku naloži snošenje troškova tužiteljâ.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu devet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili napravila očitu pogrešku u ocjeni prilikom odabira referentnog okvira za analizu sustava oporezivanja. Komisija je trebala prema referentnom okviru postupiti kao prema sustavu Ujedinjene Kraljevine u pogledu oporezivanja dobiti trgovačkih društava, a ne samo kao prema sustavu same grupacije kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u ocjeni zato što je odabrala pogrešan pristup pri analizi sustava grupacije kontroliranih stranih društava (CFC). Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. sporne odluke odredbe iz poglavlja 9. dijela 9.A Zakona o oporezivanju (Međunarodne i druge odredbe) iz 2010. pogrešno smatrala oblikom odstupanja od općeg oporezivanja iz poglavlja 5.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a kad je u uvodnim izjavama 127. do 151. sporne odluke zaključila da je kriterij selektivnosti ispunjen jer se prema društvima u činjenično i pravno usporedivim položajima postupalo različito.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je izuzeće od 75 % na temelju odjeljka 371ID Zakona o oporezivanju (Međunarodne i druge odredbe) iz 2010. opravdano prirodom i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je iznimka „jednakih kamata”na temelju odjeljka 371ID Zakona o oporezivanju (Međunarodne i druge odredbe) iz 2010. opravdana prirodom i općom strukturom poreznog sustava.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da bi uvođenje kategorije poreznog opterećenja u pogledu grupacije kontroliranih stranih društava (CFC) uz izuzeća navedena u poglavlju 9. dovelo do povrede slobode poslovnog nastana tužiteljâ, a čime se krši s članak 49. UFEU-a.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je došlo do očite pogreške u ocjeni u vezi s izuzećem od 75 % i pitanjem fiksnog omjera.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da Komisijina odluka ne poštuje opće načelo prava Unije o nediskriminaciji ili jednakosti.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava analognom primjenom odnosno nepotrebnim oslanjanjem na Direktivu Vijeća (EU) 2016/1164 (1), koja nije bila primjenjiva ratione temporis.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1).


title: predmet T-431/18: Presuda Općeg suda od 7. studenoga 2019. – WN protiv Parlamenta („Javna služba – Akreditirani parlamentarni asistenti – Prijevremeni raskid ugovora – Prekid odnosa povjerenja – Prava obrane – Postupak mirenja – Očita pogreška u ocjeni – Diskriminacija na temelju spola – Rodiljni dopust – Dužnost brižnog postupanja”)

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/31

      Presuda Općeg suda od 7. studenoga 2019. – WN protiv Parlamenta
      (predmet T-431/18) (1)

      („Javna služba - Akreditirani parlamentarni asistenti - Prijevremeni raskid ugovora - Prekid odnosa povjerenja - Prava obrane - Postupak mirenja - Očita pogreška u ocjeni - Diskriminacija na temelju spola - Rodiljni dopust - Dužnost brižnog postupanja”)
      (2020/C 10/42)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: WN (zastupnici: L. Levi i A. Champetier, odvjetnice)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: Í. Ní Riagáin Düro i M. Windisch, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a kojim se traži, s jedne strane, poništenje odluke Parlamenta od 28. rujna 2017. o raskidu tužiteljičina ugovora o radu akreditirane parlamentarne asistentice i, s druge strane, naknada neimovinske štete koju je ona navodno pretrpjela zbog postupanja Parlamenta.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Svaka će stranka snositi vlastite troškove.

         (1)  SL C 319, 10. 9. 2018.


title: predmet T-718/19: Tužba podnesena 23. listopada 2019. – The Weir Group and Others protiv Komisije

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/45

      Tužba podnesena 23. listopada 2019. – The Weir Group and Others protiv Komisije
      (predmet T-718/19)
      (2020/C 10/56)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: The Weir Group plc (Glasgow, Ujedinjena Kraljevina), TWG Investments (No.3) Ltd (Glasgow) i TWG Investments (No.4) Ltd (Glasgow) (zastupnici: J. Lesar, Solicitor, i K. Beal, QC)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi odluku Europske komisije C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu izuzeća oporezivanja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC Group Financing Exemption), u dijelu u kojem se primjenjuje na tužitelje ili neke od njih;

                  —

                  tuženiku naloži snošenje troškova tužiteljâ.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu devet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u ocjeni prilikom odabira referentnog okvira za analizu sustava oporezivanja. Komisija je trebala prema referentnom okviru postupiti kao prema sustavu Ujedinjene Kraljevine u pogledu oporezivanja dobiti trgovačkih društava, a ne samo kao prema sustavu same grupacije kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u ocjeni zato što je odabrala pogrešan pristup pri analizi sustava grupacije kontroliranih stranih društava (CFC). Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. sporne odluke odredbe iz poglavlja 9. dijela 9.A Taxation (International and Other Provisions) Act-a (Zakona o oporezivanju (Međunarodne i druge odredbe)) iz 2010. pogrešno smatrala oblikom odstupanja od općeg oporezivanja iz poglavlja 5.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a kad je u uvodnim izjavama 127. do 151. sporne odluke zaključila da je kriterij selektivnosti ispunjen jer se prema društvima u činjenično i pravno usporedivim položajima postupalo različito.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je izuzeće od 75 % na temelju odjeljka 371ID Taxation (International and Other Provisions) Act-a (Zakona o oporezivanju (Međunarodne i druge odredbe)) iz 2010. opravdano prirodom i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da bi uvođenje kategorije poreznog opterećenja u pogledu grupacije kontroliranih stranih društava (CFC) uz izuzeća navedena u poglavlju 9. dovelo do povrede slobode poslovnog nastana tužiteljâ, a čime se krši članak 49. UFEU-a.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je došlo do očite pogreške u ocjeni u vezi s izuzećem od 75 % i pitanjem fiksnog omjera.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se Komisijinom odlukom ne poštuje opće načelo prava Unije o nediskriminaciji ili jednakosti.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija također počinila pogrešku koja se tiče prava analognom primjenom odnosno nepotrebnim oslanjanjem na Direktivu Vijeća (EU) 2016/1164 (1), koja nije bila primjenjiva ratione temporis.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a kada je u uvodnoj izjavi 176. sporne odluke utvrdila da postoji kategorija korisnika (kojoj pripadaju i tužitelji) i da su oni (tužitelji) dobili određenu potporu čiji bi povrat trebalo izvršiti u skladu s člankom 2. stavkom 1. sporne odluke.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1).


title: predmet C-255/18: Presuda Suda (prvo vijeće) od 14. studenoga 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio - Italija) – State Street Bank International GmbH protiv Banca d'Italia (Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 2014/59/EU – Oporavak i sanacija kreditnih institucija – Nacionalni aranžman financiranja – Sanacijsko tijelo – Nacionalni fond – Članci 103. i 104. – Obveza plaćanja doprinosa – ex ante doprinosi i ex post izvanredni doprinosi – Izračun – Zakašnjeli prijenos direktive – Delegirana uredba (EU) 2015/63 – Članci 12. i 14. – Pojam „promjena statusa” – Utjecaj na obvezu plaćanja doprinosa)

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/9

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 14. studenoga 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio - Italija) – State Street Bank International GmbH protiv Banca d'Italia
      (predmet C-255/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2014/59/EU - Oporavak i sanacija kreditnih institucija - Nacionalni aranžman financiranja - Sanacijsko tijelo - Nacionalni fond - Članci 103. i 104. - Obveza plaćanja doprinosa - ex ante doprinosi i ex post izvanredni doprinosi - Izračun - Zakašnjeli prijenos direktive - Delegirana uredba (EU) 2015/63 - Članci 12. i 14. - Pojam „promjena statusa” - Utjecaj na obvezu plaćanja doprinosa)
      (2020/C 10/10)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: State Street Bank International GmbH

         Tuženik: Banca d'Italia

         uz sudjelovanje: Banco delle Tre Venezie SpA

         Izreka

                  1.

                  Pojam „promjena statusa” u smislu članka 12. stavka 2. Delegirane uredbe (EU) 2015/63 Komisije od 21. listopada 2014. o dopuni Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu ex ante doprinosa za aranžmane financiranja sanacije treba tumačiti na način da uključuje transakciju poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, u kojoj institucija tijekom godine prestaje biti pod nadzorom nacionalnog sanacijskog tijela nakon prekograničnog spajanja preuzimanjem od strane društva majke te da stoga ta transakcija ne utječe na obvezu te institucije da uplati sve dospjele redovne doprinose za godinu doprinosa o kojoj je riječ.

                  2.

                  Članak 12. stavak 2. Delegirane uredbe 2015/63 treba tumačiti na način da se primjenjuje u situaciji u kojoj je do prekograničnog spajanja preuzimanjem institucije koja se nalazi u jednoj državi članici od strane njezina društva majke sa sjedištem u drugoj državi članici i nastavnog prestanka postojanja te institucije koja je predmet preuzimanja došlo tijekom 2015., dok prva država članica još nije službeno osnovala ni nacionalno sanacijsko tijelo ni nacionalni fond i doprinosi još nisu bili izračunati.

                  3.

                  Članak 104. Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o uspostavi okvira za oporavak i sanaciju kreditnih institucija i investicijskih društava te o izmjeni Direktive Vijeća 82/891/EEZ i direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2001/24/EZ, 2002/47/EZ, 2004/25/EZ, 2005/56/EZ, 2007/36/EZ, 2011/35/EU, 2012/30/EU i 2013/36/EU te uredbi Europskog parlamenta i Vijeća (EU) br. 1093/2010 i (EU) br. 648/2012 treba tumačiti na način da institucija koja se nalazi u državi članici, koja se spojila preuzimanjem s društvom majkom koje ima sjedište u drugoj državi članici prije uspostavljanja izvanrednog doprinosa od strane nacionalnog sanacijskog tijela prve države članice, nije dužna platiti taj doprinos.

         (1)  SL C 249, 16. 7. 2018.


title: predmet C-408/19 P: Žalba koju je 24. svibnja 2019. podnio Hochmann Marketing GmbH protiv rješenja Općeg suda (treće vijeće) od 22. ožujka 2019. u predmetu T-657/18, Hochmann Marketing GmbH protiv Vijeća Europske unije

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/21

      Žalba koju je 24. svibnja 2019. podnio Hochmann Marketing GmbH protiv rješenja Općeg suda (treće vijeće) od 22. ožujka 2019. u predmetu T-657/18, Hochmann Marketing GmbH protiv Vijeća Europske unije
      (predmet C-408/19 P)
      (2020/C 10/27)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Hochmann Marketing GmbH (zastupnik: J. Jennings, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Vijeće Europske unije
      Rješenjem od 31. listopada 2019. Sud Europske unije (sedmo vijeće) odbio je žalbu i žalitelju naložio snošenje vlastitih troškova.


title: predmet C-261/18: Presuda Suda (veliko vijeće) od 12. studenoga 2019. – Europska komisija protiv Irske (Povreda obveze države – Presuda Suda kojom se utvrđuje povreda obveze – Neprovedba – Direktiva 85/337/EEZ – Odobrenje i izgradnja vjetroelektrane – Projekt koji može imati značajne utjecaje na okoliš – Nepostojanje prethodne procjene utjecaja na okoliš – Obveza legalizacije – Članak 260. stavak 2. UFEU-a – Zahtjev za nalaganje plaćanja novčane kazne i paušalnog iznosa)

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/10

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 12. studenoga 2019. – Europska komisija protiv Irske
      (predmet C-261/18) (1)

      (Povreda obveze države - Presuda Suda kojom se utvrđuje povreda obveze - Neprovedba - Direktiva 85/337/EEZ - Odobrenje i izgradnja vjetroelektrane - Projekt koji može imati značajne utjecaje na okoliš - Nepostojanje prethodne procjene utjecaja na okoliš - Obveza legalizacije - Članak 260. stavak 2. UFEU-a - Zahtjev za nalaganje plaćanja novčane kazne i paušalnog iznosa)
      (2020/C 10/11)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: M. Noll-Ehlers i J. Tomkin, agenti)

         Tuženik: Irska (zastupnici: M. Browne, G. Hodge i A. Joyce, agenti, uz asistenciju G. Gilmore, BL, J. Connollyja i G. Simonsa, SC)

         Izreka

                  1.

                  Irska je povrijedila obveze koje ima na temelju članka 260. stavka 1. UFEU-a jer nije poduzela sve potrebne mjere za provedbu presude od 3. srpnja 2008., Komisija/Irska (C-215/06, EU:C:2008:380).

                  2.

                  Irskoj se nalaže da Europskoj komisiji plati paušalni iznos od 5 000 000 eura.

                  3.

                  Irskoj se nalaže da Europskoj komisiji plati novčanu kaznu u iznosu od 15 000 eura po danu, računajući od donošenja ove presude do dana provedbe presude od 3. srpnja 2008., Komisija/Irska (C-215/06, EU:C:2008:380).

                  4.

                  Irskoj se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 240, 9. 7. 2018.


title: predmet C-409/19 P: Žalba koju je 24. svibnja 2019. podnio Hochmann Marketing GmbH protiv rješenja Općeg suda (treće vijeće) od 22. ožujka 2019. u predmetu T-673/18, Hochmann Marketing GmbH protiv Europske komisije

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/22

      Žalba koju je 24. svibnja 2019. podnio Hochmann Marketing GmbH protiv rješenja Općeg suda (treće vijeće) od 22. ožujka 2019. u predmetu T-673/18, Hochmann Marketing GmbH protiv Europske komisije
      (predmet C-409/19 P)
      (2020/C 10/28)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Hochmann Marketing GmbH (zastupnik: J. Jennings, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija
      Rješenjem od 31. listopada 2019. Sud Europske unije (sedmo vijeće) odbio je žalbu i žalitelju naložio snošenje vlastitih troškova.


title: predmet C-280/18: Presuda Suda (prvo vijeće) od 7. studenoga 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Symvoulio tis Epikrateias - Grčka) – Alain Flausch i dr. protiv Ypourgos Perivallontos kai Energeias i dr. (Zahtjev za prethodnu odluku – Okoliš – Procjena učinaka određenih projekata na okoliš – Sudjelovanje javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu – Dan od kojega počinju teći rokovi za podnošenje tužbe)

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/11

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 7. studenoga 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Symvoulio tis Epikrateias - Grčka) – Alain Flausch i dr. protiv Ypourgos Perivallontos kai Energeias i dr.
      (predmet C-280/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Okoliš - Procjena učinaka određenih projekata na okoliš - Sudjelovanje javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu - Dan od kojega počinju teći rokovi za podnošenje tužbe)
      (2020/C 10/12)
      Jezik postupka: grčki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Symvoulio tis Epikrateias

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Alain Flausch, Andrea Bosco, Estiene Roger Jean Pierre Albrespy, Somateio „Syndesmos Iiton”, Somateio „Elliniko Diktyo – Filoi tis Fysis”, Somateio „Syllogos Prostasias kai Perithalpsis Agias Zois – SPPAZ”

         Tuženici: Ypourgos Perivallontos kai Energeias, Ypourgos Oikonomikon, Ypourgos Tourismou, Ypourgos Naftilias kai Nisiotikis Politikis

         Izreka

                  1.

                  Članak 6. Direktive 2011/92/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o procjeni učinaka određenih javnih i privatnih projekata na okoliš treba tumačiti na način da mu se protivi to da država članica provodi postupke sudjelovanja javnosti u postupku odlučivanja u vezi s projektom na razini sjedišta nadležnog regionalnog upravnog tijela, a ne na razini općine kojoj pripada lokacija toga projekta, ako se konkretnim provedenim pravilima ne osigurava stvarno poštovanje prava zainteresirane javnosti, a što je na nacionalnom sudu da provjeri.

                  2.

                  Članke 9. i 11. Direktive 2011/92 treba tumačiti na način da im se protivi propis poput onoga o kojemu je riječ u glavnom postupku koji dovodi do toga da se članovima zainteresirane javnosti nalaže rok za podnošenje tužbe koji počinje teći od objave odobrenja projekta na internetu, ako ti članovi zainteresirane javnosti prethodno nisu imali odgovarajuću mogućnost da se informiraju o postupku odobrenja sukladno članku 6. stavku 2. te direktive.

         (1)  SL C 231, 2. 7. 2018.


title: predmet C-346/18 P: Presuda Suda (šesto vijeće) od 7. studenoga 2019. – Rose Vision, SL protiv Europske komisije (Žalba – Projekti u području istraživanja koje financira Europska unija – Sedmi okvirni program za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (2007. – 2013.) – Sporazumi o bespovratnim sredstvima za projekte FIRST, FutureNEM, sISI, 4NEM i SFERA – Revizije kojima se utvrđuju nepravilnosti u provedbi određenih projekata – Odluke Europske komisije o obustavi plaćanja iznosa koji se imaju platiti u okviru drugih projekata – Pravno sredstvo za naknadu štete i za poništenje)

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/11

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 7. studenoga 2019. – Rose Vision, SL protiv Europske komisije
      (predmet C-346/18 P) (1)

      (Žalba - Projekti u području istraživanja koje financira Europska unija - Sedmi okvirni program za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (2007. - 2013.) - Sporazumi o bespovratnim sredstvima za projekte FIRST, FutureNEM, sISI, 4NEM i SFERA - Revizije kojima se utvrđuju nepravilnosti u provedbi određenih projekata - Odluke Europske komisije o obustavi plaćanja iznosa koji se imaju platiti u okviru drugih projekata - Pravno sredstvo za naknadu štete i za poništenje)
      (2020/C 10/13)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelj: Rose Vision, SL (zastupnik: J. J. Marín López, abogado)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: u početku R. Lyal, J. Estrada de Solà, P. Rosa Plaza i M. Siekierzyńska, a zatim R. Lyal, J. Estrada de Solà i M. Siekierzyńska, agenti, uz asistenciju J. Rivas, abogado)

         Izreka

                  1.

                  Presuda Općeg suda Europske unije od 8. ožujka 2018., Rose Vision/Komisija (T-45/13 RENV i T-587/15, neobjavljena, EU:T:2018:124) ukida se u dijelu u kojem je Opći sud u točki 160. te presude utvrdio da, na temelju članka 340. stavka 1. UFEU-a, žalitelju nije nanesena ugovorna šteta povredom članka II.22, stavka 1. Općih uvjeta koji čine sastavni dio sporazuma koje su, u okviru Sedmog okvirnog programa koji je usvojen Odlukom br. 1982/2006/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2006. o Sedmom okvirnom programu Europske zajednice za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (2007. – 2013.), zaključili društvo Rose Vision SL i Europska komisija.

                  2.

                  U preostalom dijelu žalba se odbija.

                  3.

                  Utvrđuje se da je Europska komisija povrijedila Sporazum o bespovratnim sredstvima za projekt FutureNEM u odnosu na povjerljivost revizije 11-INFS-025.

                  4.

                  Društvu Rose Vision SL nalaže se da osim vlastitih troškova snosi i polovinu troškova Europske komisije koji su nastali u prvostupanjskom i žalbenom postupku.

         (1)  SL C 268, 30. 7. 2018.


title: predmet C-843/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. studenoga 2019. uputio Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Španjolska) – Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) protiv BT

text:
               17.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/32

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. studenoga 2019. uputio Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Španjolska) – Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) protiv BT
      (predmet C-843/19)
      (2020/C 54/34)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Superior de Justicia de Cataluña

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

         Druga stranka u žalbenom postupku: BT

         Prethodno pitanje

      Protivi li se pravu Unije nacionalno pravilo poput članka 208. stavka 1. točke (c) Leya General de la Seguridad Social (Opći zakon o socijalnoj sigurnosti) iz 2015., kojim se u pogledu svih osoba osiguranih u općem sustavu zahtijeva da, kako bi se mogle dobrovoljno prijevremeno umiroviti, iznos ostvarene mirovine, izračunan u skladu s redovnim sustavom bez dodataka do najniže mirovine, bude barem jednak iznosu najniže mirovine, s obzirom na to da se njime neizravno diskriminiraju žene osigurane u općem sustavu jer se primjenjuje na znatno veći broj žena nego muškaraca?