title: Presuda Suda (peto vijeće) od 6. lipnja 2019.#P. M. i dr. protiv Ministerraad.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Grondwettelijk Hof.#Zahtjev za prethodnu odluku – Provedba postupaka javne nabave radova, robe i usluga – Direktiva 2014/24/EU – Članak 10. točka (c) i članak 10. točka (d) podtočke i., ii. i v. – Valjanost – Područje primjene – Isključenje usluga arbitraže i mirenja te određenih pravnih usluga – Načela jednakog postupanja i supsidijarnosti – Članci 49. i 56. UFEU‑a.#Predmet C-264/18.

text:
         PRESUDA SUDA (peto vijeće)
      6. lipnja 2019. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku – Provedba postupaka javne nabave radova, robe i usluga – Direktiva 2014/24/EU – Članak 10. točka (c) i članak 10. točka (d) podtočke i., ii. i v. – Valjanost – Područje primjene – Isključenje usluga arbitraže i mirenja te određenih pravnih usluga – Načela jednakog postupanja i supsidijarnosti – Članci 49. i 56. UFEU‑a”
      U predmetu C‑264/18,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Grondwettelijk Hof (Ustavni sud, Belgija), odlukom od 29. ožujka 2018., koju je Sud zaprimio 13. travnja 2018., u postupku

         P. M.,

         N. G.d.M.,

         P. V.d.S.

      protiv

         Ministerraad,

      SUD (peto vijeće),
      u sastavu: E. Regan (izvjestitelj), predsjednik vijeća, C. Lycourgos, E. Juhász, M. Ilešič i I. Jarukaitis, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Bobek,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               –

               za P. M., P. V.d.S. i N. G.d.M., P. Vande Casteele, advocaat,

               –

               za belgijsku vladu, J.-C. Halleux, P. Cottin, L. Van den Broeck i C. Pochet, u svojstvu agenata, uz asistenciju D. D’Hooghea, C. Mathieua i P. Wytincka, advocaten,

               –

               za češku vladu, M. Smolek i J. Vláčil, u svojstvu agenata,

               –

               za vladu Helenske Republike, M. Tassopoulou, S. Papaioannou i S. Charitaki, u svojstvu agenata,

               –

               za ciparsku vladu, D. Kalli i E. Zachariadou, u svojstvu agenata,

               –

               za Europski parlament, A. Pospíšilová Padowska i R. van de Westelaken, u svojstvu agenata,

               –

               za Vijeće Europske unije, M. Balta i F. Naert, u svojstvu agenata,

               –

               za Europsku komisiju, L. Haasbeek i P. Ondrůšek, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na valjanost članka 10. točke (c) i članka 10. točke (d) podtočaka i., ii. i v. Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL 2014., L 94, str. 65. i ispravak SL 2016., L 311, str. 26.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između P. M., N. G.d.M. i P. V.d.S., s jedne strane, i Ministerraada (Vijeće ministara, Belgija) u vezi s isključenjem određenih pravnih usluga, putem belgijskog zakonodavstva kojim se prenose odredbe Direktive 2014/24, iz postupaka javne nabave.

         Pravni okvir

            Pravo Unije

               3

               Uvodne izjave 1., 4., 24. i 25. Direktive 2014/24 glase:

                        „(1)

                        Dodjela ugovora o javnoj nabavi od strane ili u ime nadležnih tijela država članica mora biti u skladu s načelima [UFEU‑a], pogotovo s načelom slobodnog kretanja robe, slobode poslovnog nastana i slobode pružanja usluga, kao i s načelima koja iz toga proizlaze, poput načela jednakog postupanja, zabrane diskriminacije, međusobnog priznavanja, proporcionalnosti i transparentnosti. Međutim, u slučaju ugovora o javnoj nabavi iznad određene vrijednosti, trebalo bi sastaviti odredbe za koordinaciju postupaka nacionalne nabave kako bi se osiguralo da ta načela ostvaruju praktični učinak te da se pri javnoj nabavi potiče tržišno natjecanje.

                  […]

                        (4)

                        Rastuća raznolikost oblika javnog djelovanja zahtijeva jasnije određivanje pojma same nabave; to pojašnjenje samo po sebi međutim ne bi trebalo proširiti područje primjene ove Direktive u usporedbi s područjem primjene Direktive [Europskog parlamenta i Vijeća] 2004/18/EZ [od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama (SL 2004., L 134, str. 114.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 156.)]. Pravila Unije o javnoj nabavi ne obuhvaćaju sve oblike trošenja javnih sredstava, već samo one koji su namijenjeni za stjecanje radova, robe ili usluga koji se uzimaju u obzir u okviru ugovora o javnoj nabavi. […]

                  […]

                        (24)

                        Trebalo bi ponoviti da usluge arbitraže i mirenja, kao i druge slične oblike alternativnog rješavanja sporova, obično pružaju tijela ili pojedinci koji su imenovani ili odabrani na način koji ne može biti reguliran pravilima o nabavama. Trebalo bi pojasniti da se ova Direktiva ne odnosi na ugovore o uslugama za pružanje takvih usluga, neovisno o njihovom nazivu u okviru nacionalnog prava.

                        (25)

                        Određeni broj pravnih usluga obavljaju pružatelji usluga koje je imenovao sud u određenoj državi članici te podrazumijevaju odvjetničko zastupanje klijenata u sudskom postupku, moraju pružati javni bilježnici ili su one povezane s izvršavanjem službenih ovlasti. Takve pravne usluge najčešće pružaju tijela ili pojedinci imenovani ili izabrani na način koji nije moguće urediti pravilima o nabavi, kao što je na primjer imenovanje državnih odvjetnika u određenim državama članicama. Te bi pravne usluge stoga trebalo isključiti iz područja primjene ove Direktive.”

               4

               U točkama (c) i (d) članka 10. te direktive, naslovljenog „Posebna izuzeća za ugovore o uslugama”, određeno je:
               „Ova se Direktiva ne primjenjuje na ugovore o javnoj nabavi usluga za:
               […]

                        (c)

                        usluge arbitraže i mirenja;

                        (d)

                        za sljedeće pravne usluge:

                                 i.

                                 pravno zastupanje stranke od strane odvjetnika u smislu članka 1. Direktive Vijeća 77/249/EEZ [od 22. ožujka 1977. o olakšavanju učinkovitog ostvarivanja slobode pružanja odvjetničkih usluga (SL 1977., L 78, str. 17.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 14.)] u:

                                          –

                                          arbitraži ili mirenju u državi članici, trećoj zemlji ili pred instancom međunarodne arbitraže ili instancom za mirenje, ili

                                          –

                                          sudskom postupku pred sudovima ili tijelima javne vlasti u državi članici ili trećoj zemlji ili pred međunarodnim sudovima ili institucijama;

                                 ii.

                                 pravno savjetovanje koje odvjetnik pruža tijekom pripreme bilo kojeg od postupaka iz podtočke i. ove točke ili ako postoji konkretna naznaka i velika vjerojatnost da će predmet na koji se savjet odnosi postati tema takvih postupaka, pod uvjetom da je savjet pružio odvjetnik u smislu članka 1. Direktive [77/249];

                           […]

                                 v.

                                 druge pravne usluge koje su u državi članici povezane, čak i povremeno, s izvršavanjem službenih ovlasti”.

            Belgijsko pravo

               5

               Belgijski je zakonodavac Zakonom o javnoj nabavi od 17. lipnja 2016. (Moniteur belge od 14. srpnja 2016., str. 44219.) revidirao pravila postupka javne nabave i svoje zakonodavstvo uskladio s Direktivom 2014/24. Člankom 28. tog zakona određuje se:
               „Stavak 1.   Uz pridržaj stavka 2. ovaj zakon se ne primjenjuje na ugovore o javnoj nabavi usluga za:
               […]

                        3.

                        usluge arbitraže i mirenja;

                        4.

                        sljedeće pravne usluge:

                                 a)

                                 pravno zastupanje stranke od strane odvjetnika u smislu članka 1. Direktive [77/249] u:

                                          i.

                                          postupku arbitraže ili mirenja u državi članici, trećoj zemlji ili pred instancom međunarodne arbitraže ili instancom za mirenje, ili

                                          ii.

                                          sudskom postupku pred sudovima ili tijelima javne vlasti države članice ili treće zemlje ili pred međunarodnim sudovima ili institucijama;

                                 b)

                                 pravno savjetovanje koje odvjetnik pruža tijekom pripreme bilo kojeg od postupaka iz točke (a) ili ako postoji konkretna naznaka i velika vjerojatnost da će predmet na koji se savjet odnosi postati temom takvih postupaka, pod uvjetom da je savjet pružio odvjetnik u smislu članka 1. Direktive [77/249];

                           […]

                                 e)

                                 druge pravne usluge koje su u Kraljevini povezane, makar i povremeno, s izvršavanjem službenih ovlasti,

                  […]
               Stavak 2.   U slučajevima koje odredi, kralj može propisati posebna pravila o javnoj nabavi koja se primjenjuju na ugovore navedene u stavku 1. podstavku 4. točkama (a) i (b).”

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               6

               P. M., N. G.d.M. i P. V.d.S., tužitelji iz glavnog postupka, odvjetnici i pravnici, 16. siječnja 2017. pokrenuli su pred sudom koji je uputio zahtjev, Grodwettelijk Hofom (Ustavni sud, Belgija), postupak za poništenje odredaba Zakona o javnoj nabavi kojima se određene pravne usluge, kao i određene usluge arbitraže i mirenja, isključuju iz područja primjene navedenog zakona.

               7

               Tužitelji iz glavnog postupka tvrde da te odredbe, s obzirom na to da imaju za posljedicu izuzimanje tamo navedenih usluga iz primjene pravila o javnoj nabavi predviđenih navedenih zakonom, dovode do različitog postupanja koje se ne može opravdati.

               8

               Sud koji je uputio zahtjev stoga smatra da se postavlja pitanje ugrožava li isključenje tih usluga iz postupaka javne nabave ciljeve kojima je zakonodavac Unije težio prilikom donošenja Direktive 2014/24, koji se odnose na neograničeno tržišno natjecanje, slobodno pružanje usluga i slobodu poslovnog nastana, i jesu li načela supsidijarnosti i jednakog postupanja trebala dovesti do usklađivanja pravnih pravila Unije i u pogledu tih usluga.

               9

               Prema mišljenju tog suda, kako bi se ocijenila ustavnost odredbi nacionalnog zakonodavstva u pogledu kojih se pred njim vodi postupak za poništenje, treba ispitati jesu li odredbe članka 10. točke (c) i članka 10. točke (d) podtočaka i., ii. i v. te direktive u skladu s načelima jednakog postupanja i supsidijarnosti kao i s člancima 49. i 56. UFEU‑a.

               10

               U tim je okolnostima Grondwettelijk Hof (Ustavni sud) odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „Jesu li članak 10. [točka (c) i članak 10. točka (d) podtočke i., ii. i v.] Direktive [2014/24] u skladu s načelom jednakog postupanja, prema potrebi u vezi s načelom supsidijarnosti i člancima 49. i 56. [UFEU‑a], ako su usluge navedene u tom članku izuzete od primjene pravila o javnoj nabavi iz navedene direktive, koja ipak jamče neograničeno tržišno natjecanje i slobodno pružanje usluga pri sklapanju ugovora o javnim uslugama?”

         Dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku

               11

               Češka i ciparska vlada osporavaju dopuštenost prethodnog pitanja te, slijedom toga, i zahtjeva za prethodnu odluku.

               12

               Češka vlada tvrdi da to pitanje nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora u glavnom postupku, u kojemu je riječ o pitanju protivi li se belgijskom ustavu to da se nacionalnim pravom iz područja primjene nacionalnih pravila u području javne nabave isključe određene pravne usluge koje su također isključene iz područja primjene Direktive 2014/24. Pravom Unije se pak državi članici ne nalaže da predmetne usluge uključi u područje primjene nacionalnih pravila za prenošenje. To bi se pitanje stoga trebalo ocjenjivati isključivo s obzirom na belgijski ustav.

               13

               Ciparska vlada pak tvrdi da se postavljeno pitanje odnosi na usklađenost članka 10. točke (c) i članka 10. točke (d) podtočaka i., ii. i v. te direktive s člancima 49. i 56. UFEU‑a. Svaka nacionalna mjera koja je iscrpno usklađena na razini Unije morala bi se ocjenjivati u svjetlu odredaba te mjere usklađivanja, a ne s obzirom na odredbe primarnog prava.

               14

               U tom pogledu valja podsjetiti da kad se pred nacionalnim sudom postavi pitanje o valjanosti akta koji su donijele institucije Unije, na tom je sudu da prosudi je li prethodna odluka o tom pitanju nužna za donošenje njegove presude i stoga da zatraži od Suda donošenje odluke o tom pitanju. Posljedično, ako se pitanja koja je postavio nacionalni sud odnose na valjanost pravila prava Unije, Sud u načelu mora donijeti odluku (presude od 11. studenoga 1997., Eurotunnel i dr., C‑408/95, EU:C:1997:532, t. 19., od 10. prosinca 2002., British American Tobacco (Investments) i Imperial Tobacco, C‑491/01, EU:C:2002:741, t. 34., i od 28. ožujka 2017., Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, t. 49.).

               15

               Sud može odbiti odlučivati o prethodnom pitanju koje je postavio nacionalni sud, u smislu članka 267. UFEU‑a, samo ako, osobito, nisu ispunjeni zahtjevi u vezi sa sadržajem zahtjeva za prethodnu odluku navedeni u članku 94. Poslovnika Suda ili ako je očito da tumačenje ili ocjena valjanosti pravila Unije koje je zatražio nacionalni sud nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora u glavnom postupku ili ako je problem hipotetski (presuda od 28. ožujka 2017., Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, t. 50.).

               16

               U ovom slučaju, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da se nacionalne odredbe iz glavnog postupka, čije se poništenje traži pred sudom koji je uputio zahtjev, odnose na zakon kojim se u belgijsko pravo prenosi Direktiva 2014/24, a osobito na isključenje određenih pravnih usluga iz njegova područja primjene.

               17

               U takvim okolnostima, suprotno tvrdnjama češke i ciparske vlade, pitanje valjanosti članka 10. točke (c) i članka 10. točke (d) podtočaka i., ii. i v. Direktive 2014/24 nije irelevantno za ishod glavnog postupka. Naime, u slučaju da se isključenje predviđeno navedenim odredbama utvrdi nevaljanim, odredbe čije se poništenje traži pred sudom koji je uputio zahtjev morale bi se smatrati u suprotnosti s pravom Unije.

               18

               Iz prethodnih razmatranja proizlazi da je postavljeno pitanje, a slijedom toga i zahtjev za prethodnu odluku, dopušteno.

         O prethodnom pitanju

               19

               Svojim pitanjem, sud koji je uputio zahtjev u biti od Suda traži da odluči o valjanosti članka 10. točke (c) i članka 10. točke (d) podtočaka i., ii. i v. Direktive 2014/24 s obzirom na načela jednakog postupanja i supsidijarnosti, kao i članke 49. i 56. UFEU‑a.

               20

               Kad je riječ, kao prvo, o načelu supsidijarnosti i poštovanju članaka 49. i 56. UFEU‑a, valja podsjetiti, s jedne strane, da načelo supsidijarnosti, utvrđeno u članku 5. stavku 3. UEU‑a, predviđa da, u područjima koja nisu u njezinoj isključivoj nadležnosti Unija djeluje samo ako i u mjeri u kojoj ciljeve predloženog djelovanja države članice ne mogu dostatno ostvariti na središnjoj, regionalnoj ili lokalnoj razini, nego se zbog opsega ili učinka predloženog djelovanja oni na bolji način mogu ostvariti na razini Unije (vidjeti u tom smislu presudu od 4. svibnja 2016., Philip Morris Brands i dr., C‑547/14, EU:C:2016:325, t. 215. i navedenu sudsku praksu).

               21

               Iz činjenice da je zakonodavac Unije iz područja primjene Direktive 2014/24 isključio usluge iz članka 10. točke (c) i članka 10. točke (d) podtočaka i., ii. i v. te direktive, proizlazi da je na taj način smatrao da je na nacionalnim zakonodavcima da odrede trebaju li se na te usluge primjenjivati pravila o javnoj nabavi.

               22

               Stoga se ne bi moglo tvrditi da je donošenjem tih odredaba povrijeđeno načelo supsidijarnosti.

               23

               S druge strane, kad je riječ o poštovanju članaka 49. i 56. UFEU‑a, u uvodnoj izjavi 1. Direktive 2014/24 propisano je da dodjela ugovora o javnoj nabavi od strane ili u ime nadležnih tijela država članica mora biti u skladu s načelima UFEU‑a, pogotovo s odredbama koje se odnose na slobodu poslovnog nastana i slobodno pružanje usluga.

               24

               Naime, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, cilj je koordinacije postupaka javne nabave na razini Unije ukloniti prepreke slobodnom kretanju usluga i robe koje takvi postupci mogu stvoriti i na taj način zaštititi interese gospodarskih subjekata sa sjedištem u državi članici, koji javnim naručiteljima sa sjedištem u nekoj drugoj državi članici žele ponuditi dobra ili usluge (vidjeti u tom smislu presudu od 13. studenoga 2007., Komisija/Irska, C‑507/03, EU:C:2007:676, t. 27. i navedenu sudsku praksu).

               25

               Međutim, iz toga ne slijedi da su tom istom direktivom ‐ zato što su njome usluge iz članka 10. točke (c) i članka 10. točke (d) podtočaka i., ii. i v. Direktive 2014/24 isključene iz njezina područja primjene i, slijedom toga, zato što ne obvezuje države članice da na njih primjenjuju pravila o javnoj nabavi ‐ povrijeđene slobode zajamčene ugovorima.

               26

               Kao drugo, kad je riječ o margini prosudbe zakonodavca Unije i općem načelu jednakog postupanja, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, Sud je zakonodavcu Unije u okviru izvršavanja ovlasti koje su mu dodijeljene priznao široku marginu prosudbe kada njegovo djelovanje podrazumijeva odabire političke, ekonomske i socijalne naravi i kada treba izvršiti složene ocjene i procjene (presude od 16. prosinca 2008., Arcelor Atlantique i Lorraine i dr., C‑127/07, EU:C:2008:728, t. 57., i od 30. siječnja 2019., Planta Tabak, C‑220/17, EU:C:2019:76, t. 44.). Na zakonitost takve mjere može utjecati samo očita neprikladnost mjere, koja je donesena u tom području, s obzirom na cilj koji nadležne institucije nastoje postići (presuda od 14. prosinca 2004., Swedish Match, C‑210/03, EU:C:2004:802, t. 48.).

               27

               Međutim, čak i kada ima takve ovlasti, zakonodavac Unije dužan je svoj izbor utemeljiti na objektivnim kriterijima koji su prikladni u odnosu na cilj koji se želi postići predmetnim zakonodavstvom (presuda od 16. prosinca 2008., Arcelor Atlantique i Lorraine i dr., C‑127/07, EU:C:2008:728, t. 58.).

               28

               Štoviše, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, opće načelo jednakog postupanja, kao opće načelo prava Unije, zahtijeva da se u usporedivim situacijama ne postupa na različit način i da se u različitim situacijama ne postupa na jednak način, osim ako takvo postupanje nije objektivno opravdano (presuda od 16. prosinca 2008., Arcelor Atlantique i Lorraine i dr., C‑127/07, EU:C:2008:728, t. 23. i navedena sudska praksa).

               29

               Usporedivost različitih situacija utvrđuje se s obzirom na sve elemente koji ih obilježavaju. Te elemente valja utvrđivati i cijeniti osobito vodeći računa o predmetu i cilju akta Unije kojim se provodi razlikovanje u pitanju. Usto se moraju uzeti u obzir načela i ciljevi područja u koje ulazi predmetni akt (presude od 12. svibnja 2011., Luksemburg/Parlament i Vijeće, C‑176/09, EU:C:2011:290, t. 32. i od 30. siječnja 2019., Planta Tabak, C‑220/17, EU:C:2019:76, t. 37.).

               30

               S obzirom na ta načela, valjanost članka 10. točke (c) i članka 10. točke (d) podtočaka i., ii. i v. Direktive 2014/24 valja ispitati s obzirom na načelo jednakog postupanja.

               31

               Stoga, što se tiče, kao prvo, usluga arbitraže i mirenja iz članka 10. točke (c) Direktive 2014/24, u njezinoj uvodnoj izjavi 24. propisano je da se tijela ili pojedinci koji pružaju usluge arbitraže i mirenja, kao i druge slične oblike alternativnog rješavanja sporova, odabiru na način koji ne može biti reguliran pravilima o nabavama.

               32

               Naime, arbitre i miritelje uvijek moraju prihvatiti sve stranke u sporu te ih one imenuju zajedničkim sporazumom. Javno tijelo koje pokreće postupak javne nabave usluga arbitraže ili mirenja stoga ne može drugoj stranci nametnuti uspješnog ponuditelja tog ugovora o javnoj nabavi kao zajedničkog arbitra ili miritelja.

               33

               S obzirom na njihova objektivna obilježja, usluge arbitraže i mirenja iz tog članka 10. točke (c), slijedom toga, nisu usporedive s ostalim uslugama koje su uključene u područje primjene Direktive 2014/24. Iz toga slijedi da je zakonodavac Unije, u okviru svoje diskrecijske ovlasti, mogao bez povrede načela jednakog postupanja isključiti usluge iz članka 10. točke (c) Direktive 2014/24 iz njezina područja primjene.

               34

               Kao drugo, kad je riječ o uslugama koje pružaju odvjetnici iz članka 10. točke (d) podtočaka i. i ii. Direktive 2014/24, iz uvodne izjave 25. te Direktive proizlazi da je zakonodavac Unije uzeo u obzir činjenicu da takve pravne usluge najčešće pružaju tijela ili pojedinci imenovani ili izabrani na način koji nije moguće urediti pravilima o javnoj nabavi u određenim državama članicama, tako da je te pravne usluge valjalo isključiti iz područja primjene navedene direktive.

               35

               U tom pogledu treba napomenuti da člankom 10. točkom (d) podtočkama i. i ii. Direktive 2014/24 iz područja primjene navedene direktive nisu isključene sve usluge koje odvjetnik može pružiti javnom naručitelju, nego samo pravno zastupanje stranke u postupku pred instancom međunarodne arbitraže ili instancom za mirenje, pred sudovima ili tijelima javne vlasti u državi članici ili trećoj zemlji kao i pred međunarodnim sudovima ili institucijama, ali i pravno savjetovanje koje odvjetnik pruža tijekom pripreme ili mogućnosti nastanka takvog postupka. Takve usluge odvjetnik može pružati samo u okviru odnosa intuitu personae između odvjetnika i njegova klijenta, koji karakterizira najstroža povjerljivost.

               36

               S jedne strane, takav odnos intuitu personae između odvjetnika i njegova klijenta, koji karakterizira slobodan izbor branitelja i odnos povjerenja koji povezuje klijenta s njegovim odvjetnikom, otežava pružanje objektivnog opisa očekivane kakvoće usluga koje se pružaju.

               37

               S druge strane, povjerljivost odnosa između odvjetnika i njegova klijenta, čija je svrha, posebno u okolnostima opisanima u točki 35. ove presude, kako zajamčiti potpuno ostvarenje prava obrane osoba tako i zaštititi zahtjev prema kojemu svaka osoba mora imati mogućnost u potpunosti slobodno obratiti se svojem odvjetniku (vidjeti u tom smislu presudu od 18. svibnja 1982., AM & S Europe/Komisija, 155/79, EU:C:1982:157, t. 18.), mogla bi ugroziti obveza javnog naručitelja da utvrdi uvjete za dodjelu takvog ugovora kao i obveza objave takvih uvjeta.

               38

               Iz toga proizlazi da, s obzirom na njihova objektivna obilježja, usluge iz članka 10. točke (d) podtočaka i. i ii. Direktive 2014/24 nisu usporedive s ostalim uslugama koje su uključene u područje primjene te direktive. Uzimajući u obzir tu objektivnu razliku, zakonodavac Unije, u okviru svoje diskrecijske ovlasti, mogao je te usluge isključiti iz područja primjene navedene direktive bez povrede načela jednakog postupanja.

               39

               Kao treće, kad je riječ o pravnim uslugama koje su obuhvaćene djelatnostima koje su, makar i povremeno, povezane s izvršavanjem javnih ovlasti, iz članka 10. točke (d) podtočke v. Direktive 2014/24, te djelatnosti su, a slijedom toga, i te usluge, u skladu s člankom 51. UFEU‑a isključene iz područja primjene odredaba tog ugovora koje se odnose na slobodu poslovnog nastana i, u skladu s člankom 62. UFEU‑a, onih koje se odnose na slobodno pružanje usluga. Takve se usluge razlikuju od onih koje su obuhvaćene područjem primjene te direktive jer su izravno ili neizravno uključene u izvršavanje javnopravnih ovlasti i zadaće čiji je cilj zaštita općih interesa države ili drugih javnih tijela.

               40

               Iz toga proizlazi da pravne usluge koje su zbog svoje same prirode povezane, makar i povremeno, s izvršavanjem javnih ovlasti, zbog svojih objektivnih obilježja nisu usporedive s ostalim uslugama koje su obuhvaćene područjem primjene Direktive 2014/24. Uzimajući u obzir tu objektivnu razliku, zakonodavac Unije ih je, u okviru svoje diskrecijske ovlasti, mogao isključiti iz područja primjene Direktive 2014/24, ponovno, bez povrede načela jednakog postupanja.

               41

               Slijedom toga, ispitivanjem članka 10. točke (c) i članka 10. točke (d) podtočaka i., ii. i v. Direktive 2014/24 nije utvrđeno postojanje nijednog elementa koji bi s obzirom na načela jednakog postupanja i supsidijarnosti, kao i članke 49. i 56. UFEU‑a, mogao utjecati na njihovu valjanost.

               42

               S obzirom na prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti da njegovim razmatranjem nije utvrđeno postojanje nijednog elementa koji bi s obzirom na načela jednakog postupanja i supsidijarnosti, kao i članke 49. i 56. UFEU‑a, mogao utjecati na valjanost odredaba članka 10. točke (c) i članka 10. točke (d) podtočaka i., ii. i v. Direktive 2014/24.

         Troškovi

               43

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) odlučuje:

                     Razmatranjem pitanja nije utvrđeno postojanje nijednog elementa koji bi s obzirom na načela jednakog postupanja i supsidijarnosti, kao i članke 49. i 56. UFEU‑a, mogao utjecati na valjanost odredaba članka 10. točke (c) i članka 10. točke (d) podtočaka i., ii. i v. Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: nizozemski


title: Presuda Suda (šesto vijeće) od 6. lipnja 2019.#Deichmann SE protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO).#Žalba – Žig Europske unije – Uredba (EZ) br. 207/2009 – Postupak opoziva – Figurativni žig koji prikazuje križ na bočnoj strani sportske cipele – Odbijanje zahtjeva za opoziv.#Predmet C-223/18 P.

text:
         PRESUDA SUDA (šesto vijeće)
      6. lipnja 2019. (
            *1
         )
      „Žalba – Žig Europske unije – Uredba (EZ) br. 207/2009 – Postupak opoziva – Figurativni žig koji prikazuje križ na bočnoj strani sportske cipele – Odbijanje zahtjeva za opoziv”
      U predmetu C‑223/18 P,
      povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 27. ožujka 2018.,

         Deichmann SE, sa sjedištem u Essenu (Njemačka), koji zastupa C. Onken, Rechtsanwältin,
      žalitelj,
      a druge stranke postupka su:

         Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), koji zastupa D. Gája, u svojstvu agenta,
      tuženik u prvom stupnju,

         Munich
         SL, sa sjedištem u Capelladesu (Španjolska), koji zastupaju J. Güell Serra i M. del Mar Guix Vilanova, abogados,
      intervenijent u prvom stupnju,
      SUD (šesto vijeće),
      u sastavu: C. Toader, predsjednica vijeća, A. Rosas i M. Safjan (izvjestitelj), suci,
      nezavisni odvjetnik: E. Tanchev,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Svojom žalbom Deichmann SE zahtijeva poništenje presude Općeg suda Europske unije od 17. siječnja 2018., Deichmann/EUIPO – Munich (Prikaz križa na bočnoj strani sportske cipele) (T‑68/16, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2018:7), kojom se odbija njegova tužba za poništenje odluke četvrtog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 4. prosinca 2015. (predmet R 2345/2014‑4), koja se odnosi na postupak opoziva između društava Deichmann i Munich SL (u daljnjem tekstu: sporna odluka).

         Pravni okvir

               2

               Uredba Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o [žigu Europske unije] (SL 2009., L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.) izmijenjena je Uredbom (EU) 2015/2424 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2015. (SL 2015., L 341, str. 21.), koja je stupila na snagu 23. ožujka 2016. Uredba br. 207/2009, kako je izmijenjena, stavljena je izvan snage i zamijenjena s učinkom od 1. listopada 2017. Uredbom (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (SL 2017., L 154, str. 1.). Međutim, s obzirom na datum podnošenja dotičnog zahtjeva za opoziv, odnosno 26. siječnja 2011., koji je odlučujući za određivanje mjerodavnog prava, na ovaj se spor primjenjuju odredbe Uredbe br. 207/2009.

               3

               Članak 15. Uredbe br. 207/2009, naslovljen „Uporaba žigova [Europske unije]”, u stavku 1. točki (a) određuje:
               „Ako u petogodišnjem razdoblju od registracije, nositelj nije stvarno rabio svoj žig [Europske unije] u [Uniji] u odnosu na proizvode ili usluge za koje je registriran ili ako je takva uporaba suspendirana tijekom neprekinutog razdoblja od pet godina, žig [Europske unije] podliježe sankcijama predviđenima ovom Uredbom, osim ako postoje opravdani razlozi za neuporabu.
               Uporabom u smislu točke 1. također se smatra sljedeće:

                        (a)

                        uporaba žiga [Europske unije] u obliku koji se razlikuje u elementima koji ne mijenjaju razlikovni karakter žiga u odnosu na oblik u kojem je registriran”.

               4

               Članak 51. te uredbe, naslovljen „Razlozi za opoziv”, u stavku 1. točki (a) propisuje:
               „Prava nositelja žiga [Europske unije] proglašavaju se opozvanima na zahtjev podnesen Uredu ili na protutužbu podnesenu u postupku zbog povrede:

                        (a)

                        ako se tijekom neprekinutog razdoblja od pet godina, žig nije stvarno rabio u [Uniji] u odnosu na proizvode ili usluge za koje je registriran, a ne postoje opravdani razlozi za neuporabu; međutim, nitko ne može zahtijevati da prava nositelja žiga [Europske unije] budu opozvana kad stvarna uporaba žiga započne ili se nastavi tijekom vremenskog razmaka između isteka petogodišnjeg razdoblja i podnošenja zahtjeva ili protutužbe; međutim, početak ili nastavak uporabe u razdoblju od tri mjeseca koje prethodi podnošenju zahtjeva ili protutužbe, a koje je započelo najranije nakon isteka neprekinutog razdoblja od pet godina neuporabe, ne uzima se u obzir ako su pripreme za početak ili za nastavak uporabe počele tek nakon što je nositelj saznao da postoji mogućnost podnošenja zahtjeva ili protutužbe”.

               5

               Provedbena uredba Komisije (EU) 2017/1431 od 18. svibnja 2017. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu određenih odredbi Uredbe br. 207/2009 (SL 2017., L 205, str. 39.), koja se u skladu sa svojim člankom 38. počela primjenjivati tek od 1. listopada 2017., odnosno nakon dana donošenja sporne odluke, u članku 3. naslovljenom „Prikaz žiga” određuje:
               „1.   Žig se prikazuje u bilo kojem prikladnom obliku uporabom opće dostupnih tehnologija, sve dok se može reproducirati u registru na jasan, precizan, samostalan, lako dostupan, razumljiv, postojan i objektivan način koji omogućuje nadležnim tijelima i javnosti da jasno i precizno odrede predmet zaštite koja je pružena njihovu nositelju.
               2.   Prikazom žiga definira se predmet registracije. Ako se uz prikaz navodi opis u skladu sa stavkom 3. točkama (d), (e), (f) podtočkom ii., točkom (h) ili stavkom 4., taj opis podudara se s prikazom i ne prelazi njegov opseg.
               3.   Ako se prijava odnosi na bilo koju od vrsta žigova navedenih u točkama od (a) do (j), ona sadržava napomenu o tome. Ne dovodeći u pitanje stavak 1. ili 2., vrsta žiga i njegov prikaz međusobno se podudaraju kako slijedi:

                        (a)

                        u slučaju žiga koji se sastoji samo od riječi ili slova, brojki, drugih standardnih tipografskih znakova ili njihove kombinacije (verbalni žig), žig se prikazuje podnošenjem reprodukcije znaka, u kojoj se upotrebljava uobičajeni način pisanja i raspored, bez ikakvih posebnih grafičkih elemenata ili boje;

                        (b)

                        u slučaju žiga u kojem se upotrebljavaju nestandardni znakovi, stilizacija, raspored znakova, grafički element ili boja (figurativni žig), uključujući žigove koji se sastoje isključivo od figurativnih elemenata ili od kombinacije verbalnih i figurativnih elemenata, žig se prikazuje podnošenjem reprodukcije znaka s prikazanim svim njegovim elementima i, gdje je to primjenjivo, bojama;

                        (c)

                        u slučaju žiga koji se sastoji od trodimenzionalnog oblika ili ga obuhvaća, uključujući ambalažu, pakiranje, sam proizvod ili njegov izgled (žig koji čini oblik), žig se prikazuje podnošenjem grafičke reprodukcije oblika, uključujući računalno generirane slike, ili fotografske reprodukcije. Grafičke ili fotografske reprodukcije mogu sadržavati različite perspektive. Ako se radi o prikazu koji nije dostavljen elektroničkim putem, taj prikaz može sadržavati poglede iz najviše šest različitih perspektiva;

                        (d)

                        u slučaju žiga koji se sastoji od specifičnog načina na koji je žig smješten ili istaknut na proizvodu (pozicijski žig), žig se prikazuje podnošenjem reprodukcije kojom se na odgovarajući način utvrđuje položaj žiga te njegova veličina ili proporcije u odnosu na dotični proizvod. Elementi koji nisu dio predmeta registracije vizualno se označavaju po mogućnosti isprekidanim ili istočkanim linijama. Uz prikaz može biti priložen i opis u kojem se detaljno navodi kako je znak istaknut na proizvodu;

                        (e)

                        u slučaju žigova koji se sastoje isključivo od skupa elemenata koji se pravilno ponavljaju (žig uzorka), žig se prikazuje podnošenjem reprodukcije na kojoj je prikazan obrazac ponavljanja. Uz prikaz može biti priložen i opis u kojem se detaljno navodi kako se njegovi elementi pravilno ponavljaju;

                        (f)

                        u slučaju da je boja sama po sebi žig,

                                 i.

                                 ako se žig sastoji isključivo od jedne boje bez obrisa, žig se prikazuje podnošenjem reprodukcije boje uz naznaku opće priznatog koda boje;

                                 ii.

                                 ako se žig sastoji isključivo od kombinacije boja bez obrisa, žig se prikazuje podnošenjem reprodukcije na kojoj se prikazuje sustavni jedinstveni i unaprijed određeni raspored boja uz naznaku odgovarajućih opće priznatih kodova boja. Može se dodati i opis u kojem se detaljno navodi sustavni raspored boja;

                        (g)

                        u slučaju da se žig sastoji isključivo od zvuka ili kombinacije zvukova (zvučni žig), žig se prikazuje podnošenjem audiozapisa u kojem se reproducira zvuk ili točnim prikazom zvuka notnim zapisom;

                        (h)

                        u slučaju da se žig sastoji od pokreta ili promjene u položaju elemenata žiga ili ih obuhvaća (žig koji čini pokret), žig se prikazuje podnošenjem videozapisa ili nizom uzastopnih statičnih slika kojima se prikazuje pokret ili promjena položaja. Ako je riječ o statičnim slikama, one mogu biti označene rednim brojevima ili popraćene opisom kojim se objašnjava niz;

                        (i)

                        u slučaju žiga koji se sastoji od kombinacije slike i zvuka ili ih obuhvaća (multimedijalni žig), žig se prikazuje podnošenjem audiovizualnog zapisa koji sadržava kombinaciju slike i zvuka;

                        (j)

                        u slučaju žiga koji se sastoji od elemenata s holografskim osobinama (hologramski žig), žig se prikazuje podnošenjem video zapisa ili grafičke ili fotografske reprodukcije koja sadržava perspektive potrebne da bi se dovoljno utvrdio cjeloviti holografski učinak.

                  4.   Ako žig nije obuhvaćen ni jednom od vrsta koje su navedene u stavku 3., njegov prikaz mora biti u skladu s načelima navedenima u stavku 1., a uz njega se može priložiti opis.
               5.   Ako je prikaz dostavljen elektroničkim putem, izvršni direktor Ureda utvrđuje formate i veličine elektroničkih dokumenata kao i sve druge relevantne tehničke specifikacije.
               6.   Ako prikaz nije dostavljen elektroničkim putem, žig se reproducira na jednom listu papira odvojenom od lista na kojem se nalazi tekst prijave. Taj list na kojem je reproduciran žig sadržava sve relevantne perspektive ili slike i ne prelazi veličinu DIN A4 (visina 29,7 cm, širina 21 cm). Na papiru se ostavlja rub od najmanje 2,5 cm sa svih strana.
               7.   Gdje to nije očito, točna orijentacija žiga naznačuje se dodavanjem riječi ‚gore’ na svakoj reprodukciji.
               8.   Reprodukcija žiga treba biti dovoljno kvalitetna da omogućuje:

                        (a)

                        njegovo smanjenje na veličinu koja nije manja od 8 cm širine i 8 cm visine
                        ili

                        (b)

                        njegovo povećanje na veličinu koja ne prelazi 8 cm širine i 8 cm visine.

                  9.   Podnošenje uzorka ili oglednog primjerka ne predstavlja ispravan prikaz žiga.”

         Okolnosti spora i sporna odluka

               6

               Okolnosti spora kako proizlaze iz točaka 1. do 14. pobijane presude mogu se sažeti kako slijedi.

               7

               Intervenijent, društvo Munich, podnijelo je 6. studenoga 2002. EUIPO‑u prijavu za registraciju žiga Europske unije na temelju Uredbe br. 207/2009.

               8

               Figurativni žig za koji je zatražena registracija (u daljnjem tekstu: predmetni žig) prikazan je na sljedeći način:

               9

               Proizvodi za koje je podnesena prijava za registraciju pripadaju razredu 25. u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen, te odgovaraju opisu: „Sportska obuća”.

               10

               Predmetni žig registriran je 24. ožujka 2004. pod brojem 2923852.

               11

               U okviru postupka povodom tužbe zbog povrede koji je pokrenulo društvo Munich pred Landgerichtom Düsseldorf (Zemaljski sud u Düsseldorfu, Njemačka) protiv društva Deichmann potonje je 29. lipnja 2010. podnijelo protutužbu na temelju članka 51. stavka 1. točke (a), članka 52. stavka 1. točke (a) i članka 100. stavka 1. Uredbe br. 207/2009. Landgericht Düsseldorf (Zemaljski sud u Düsseldorfu) je 26. listopada 2010. odlučio prekinuti postupak povodom tužbe zbog povrede na temelju članka 100. stavka 7. Uredbe br. 207/2009 te je pozvao društvo Deichmann da EUIPO‑u podnese zahtjev za opoziv i proglašavanje ništavosti u roku od tri mjeseca.

               12

               Žalitelj je 26. siječnja 2011. podnio zahtjev za opoziv predmetnog žiga na temelju članka 51. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009 jer se nije stvarno rabio u Europskoj uniji, posebice tijekom pet godina prije podnošenja protutužbe, za proizvode za koje je registriran.

               13

               Odlukom od 7. kolovoza 2014. EUIPO‑ov Odjel za poništaje prihvatio je zahtjev za opoziv, proglasio opoziv predmetnog žiga s učinkom od 26. siječnja 2011. i naložio društvu Munich snošenje troškova.

               14

               Društvo Munich je 10. rujna 2014. podnijelo žalbu protiv odluke Odjela za poništaje.

               15

               Spornom je odlukom četvrto žalbeno vijeće EUIPO‑a poništilo odluku Odjela za poništaje i odbilo zahtjev za opoziv. Istaknulo je, u biti, da se dokazima o uporabi utvrđuje uporaba predmetnog žiga za „sportsku obuću” iz razreda 25. u smislu Nicanskog sporazuma tijekom relevantnog razdoblja koje je definiralo na način da odgovara pet godina koje prethode datumu podnošenja protutužbe.

         Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda

               16

               Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 15. veljače 2016. žalitelj je pokrenuo postupak protiv sporne odluke.

               17

               U prilog svojoj tužbi žalitelj je iznio tri tužbena razloga. Prvi tužbeni razlog temeljio se na tome da je žalbeno vijeće povrijedilo članak 51. stavak 1. Uredbe br. 207/2009 zbog toga što je potonje, smatrajući irelevantnim pitanje je li dotični žig figurativni ili pozicijski žig, pogrešno ocijenilo njegovu svrhu. Drugi tužbeni razlog odnosio se na povredu članka 51. stavka 1. i članka 15. stavka 1. te uredbe jer se žalbeno vijeće, kako bi utvrdilo je li se dotični žig upotrebljavao u obliku u kojem je registriran ili u obliku kojim se ne mijenja razlikovni karakter žiga, ograničilo samo na usporedbu jednog njegova dijela, odnosno dviju prekriženih traka postavljenih na sportskoj obući koju intervenijent navodno stavlja na tržište. Svojim trećim tužbenim razlogom žalitelj je tvrdio da je žalbeno vijeće povrijedilo članak 51. stavak 1. Uredbe br. 207/2009 jer se oslonilo na modele cipela za koje nije dokazano da ih je intervenijent stavljao na tržište.

               18

               Opći je sud pobijanom presudom odbio ta tri tužbena razloga i, posljedično, tužbu u cijelosti.

               19

               Što se tiče prvog tužbenog razloga, Opći je sud u točkama 33. i 34. pobijane presude smatrao da su „pozicijski žigovi” slični kategorijama figurativnih i trodimenzionalnih žigova jer im je cilj nanošenje simboličnih ili trodimenzionalnih elemenata na površinu proizvoda. Smatrao je da iz sudske prakse proizlazi da, u okviru ocjene razlikovnog karaktera žiga, kvalifikacija „pozicijskog žiga” kao figurativnog ili trodimenzionalnog žiga ili kao posebne kategorije žigova nije relevantna. Osim toga, sudska praksa priznaje mogućnost da su figurativni žigovi u stvarnosti „pozicijski žigovi”.

               20

               Prema Općem sudu, iz same činjenice da je polje „figurativni žig” označeno prilikom registracije predmetnog žiga ne može se zaključiti da se taj žig ne može istodobno smatrati „pozicijskim” žigom. U tom pogledu, Opći sud je u točki 36. pobijane presude zaključio da treba, osobito, uzeti u obzir činjenicu da grafički prikaz žiga jasno, punim linijama, označava element za koji se zahtijevala zaštita, a točkastim linijama obrise dotičnih proizvoda na koje je on postavljen. Treba, međutim, podsjetiti na to da dotični žig, iako se smatra da pripada vrsti „pozicijskog žiga”, i dalje ostaje figurativni žig.

               21

               U točki 40. pobijane presude Opći je sud ocijenio da iz grafičkog prikaza predmetnog žiga može izravno zaključiti da se zatražena zaštita odnosi samo na križ, koji se sastoji od dviju crnih umetnutih linija, prikazanih neprekinutim linijama. Zaključio je, naprotiv, da „točkaste” linije, koje stvaraju obrise sportske cipele i njezinih vezica, treba shvatiti kao da se na temelju njih može odrediti položaj navedenog križa jer se točke uobičajeno koriste u tom smislu u usporedivim situacijama.

               22

               Opći sud je iz toga zaključio, u točki 44. pobijane presude, da je žalbeno vijeće moglo pravilno smatrati da „s obzirom na to da grafički prikaz [definira] žig, pitanje je li [riječ o] pozicijskom žigu ili figurativnom žigu [nije] relevantno”.

               23

               Što se tiče drugog i trećeg tužbenog razloga, Opći je sud utvrdio da je žalbeno vijeće pravilno smatralo da su dokazi podneseni pred Odjelom za poništaje bili dovoljni za dokazivanje stvarne uporabe dotičnog žiga.

         Zahtjevi stranaka

               24

               Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                        –

                        ukine pobijanu presudu;

                        –

                        poništi spornu odluku ili, podredno, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje,

                        –

                        naloži drugoj stranci i intervenijentu snošenje troškova prvostupanjskog i žalbenog postupka.

               25

               Društvo Munich i EUIPO od Suda zahtijevaju da odbije žalbu i žalitelju naloži snošenje troškova.

         O žalbi

               26

               U prilog svojoj žalbi žalitelj navodi jedan žalbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 51. stavka 1. točke (a) i članka 15. stavka 1. Uredbe br. 207/2009. U prilog tom žalbenom razlogu žalitelj ističe, kao prvo, da je Opći sud, smatrajući da nije relevantno pitanje je li dotični žig pozicijski ili figurativni, zanemario značenje i pravne posljedice određivanja vrste dotičnog žiga. Kao drugo, Opći sud nije pravilno odredio svrhu dotičnog žiga, već je smatrao taj žig i odnosio se prema njemu kao prema pozicijskom žigu prilikom ocjene njegove stvarne uporabe. Kao treće, Opći sud je pogrešno priznao da je društvo Munich uspješno dokazalo stvarnu uporabu svojeg žiga dokazujući prodaju obuće s dvije prekrižene trake na bočnoj strani.

            Argumentacija stranaka

               27

               Svojim jedinim žalbenim razlogom žalitelj tvrdi, kao prvo, da je Opći sud u točki 44. pobijane presude pogrešno smatrao da „s obzirom na to da grafički prikaz [definira] žig, pitanje je li [riječ o] pozicijskom žigu ili figurativnom žigu [nije] relevantno”.

               28

               Naglašava u tom smislu da je, kako bi se utvrdilo je li se dotični žig stvarno rabio, važno znati je li registriran kao pozicijski ili figurativni žig.

               29

               Zakonski uvjeti, predmet i opseg zaštite različitih vrsta žigova i njihove uporabe se, naime, razlikuju. Ako dotični žig treba smatrati figurativnim, njegov se predmet sastoji od grafičkog prikaza kako je registriran, to jest od stiliziranog prikaza cipele s vezicama s nevidljivom potplatom i s dvije prekrižene trake na bočnoj strani. Ako, nasuprot tomu, dotični žig treba smatrati pozicijskim, njegov se predmet sastoji od dvije prekrižene trake koje moraju biti postavljene na posebnom mjestu na proizvodu.

               30

               Žalitelj također osporava točku 34. pobijane presude, kojom je Opći sud utvrdio da sudska praksa priznaje mogućnost da su figurativni žigovi u stvarnosti „pozicijski žigovi”. Tvrdi da je to tumačenje protivno članku 3. stavku 3. točki (d) Provedbene uredbe br. 2017/1431, prema kojem pozicijski žigovi čine posebnu kategoriju žigova, različitu od kategorije figurativnih žigova. Također tvrdi da sudska praksa koju navodi Opći sud, među ostalim presuda Suda od 18. travnja 2013., Colloseum Holding (C‑12/12, EU:C:2013:253) i presuda Općeg suda od 28. rujna 2010., Rosenruist/OHIM (Prikaz dviju vijuga na džepu) (T‑388/09, neobjavljena, EU:T:2010:410), nije primjenjiva u ovom slučaju s obzirom na to da registracija žiga o kojem je riječ u ovom predmetu, određenog kao figurativni žig, ne sadržava ni njegov opis, koji može dovesti do toga da ga se smatra pozicijskim žigom, ni izjavu o odricanju.

               31

               Nadalje, žalitelj smatra da si Opći sud proturječi tvrdeći, s jedne strane, da pitanje je li riječ o pozicijskom ili figurativnom žigu nije relevantno i, odnoseći se, s druge strane, u točkama 26., 28., 35., 40., 49., 65. i sljedećima pobijane presude, prema dotičnom žigu kao pozicijskom.

               32

               On smatra da je u svakom slučaju pogrešno smatrati dotični žig pozicijskim jer je na obrascu prijave označen te registriran kao figurativni žig. Stoga je, prema žaliteljevu mišljenju, Opći sud počinio pogrešku kad je utvrdio predmet osporavanog žiga, što ga je dovelo do toga da ga smatra i odnosi se prema njemu kao pozicijskom prilikom ocjene njegove stvarne uporabe.

               33

               Kao prvo i suprotno ocjeni Općeg suda, prema kojoj se točni obrisi sportske cipele ne štite na temelju žiga jer se pojavljuju u točkama, jednostavni obris točkastom ili isprekidanom linijom ne dokazuje, u nedostatku drugih kriterija koji upućuju na to da je riječ o pozicijskom žigu, da su elementi u tom obliku predmet odricanja. U slučaju nepostojanja izjave o odricanju ili opisa, trebalo bi pretpostaviti da su te linije dio dotičnog žiga.

               34

               Kao drugo, nijedna zakonska odredba ne predviđa da sama uporaba točkaste linije za prikaz žiga podrazumijeva da se on kvalificira kao pozicijski žig.

               35

               Kao treće, Opći je sud u točki 38. pobijane presude pogrešno smatrao da je osporavani žig trebalo smatrati pozicijskim žigom s obzirom na to da se društvo Munich pozvalo na raniji žig, na temelju španjolskog žiga registriranog 1992. čiji je grafički prikaz bio istovjetan predmetnom žigu i sadržavao je opis u kojem se navodilo da se žig sastoji od prikaza križa smještenog na bočnoj strani sportske cipele.

               36

               Naposljetku, žalitelj tvrdi da je Opći sud povrijedio članak 51. stavak 1. točku (a) i članak 15. stavak 1. Uredbe br. 207/2009 ograničivši se na ispitivanje jesu li prekrižene trake bile pričvršćene na točno određenom mjestu na cipelama koje je prodavalo društvo Munich, bez usporedbe znakova koje je ono koristilo i žiga kako je registriran. Posljedično, Opći sud je pogrešno pretpostavio da je društvo Munich dokazalo stvarnu upotrebu svojeg žiga dokazavši prodaju cipela na čijem su boku postavljene dvije prekrižene trake.

               37

               EUIPO smatra da je taj žalbeni razlog neosnovan.

               38

               Društvo Munich, koje se ponajprije poziva na nedopuštenost žalbenog razloga, smatra da je on u svakom slučaju neosnovan.

         Ocjena Suda

               39

               Što se tiče, kao prvo, prigovora nedopuštenosti koji je istaknulo društvo Munich i koji se temelji na navodno činjeničnoj naravi ocjene Općeg suda u vezi s konstitutivnim elementima dotičnog žiga, odnosno da se sastojao samo od crnog križa, a ne od istočkane pozadine, valja istaknuti da iz žalbe proizlazi da žalitelj tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je smatrao da ovom slučaju nije relevantno utvrditi je li dotični žig pozicijski ili figurativni žig. Budući da se prigovor nedopuštenosti ne odnosi na ocjenu Općeg suda koja se osporava tim žalbenim razlogom, valja ga odbiti.

               40

               Što se tiče merituma ovog žalbenog razloga, valja utvrditi, kao prvo, da na relevantan datum u ovom slučaju primjenjivo zakonodavstvo nije definiralo „pozicijske žigove”, tako da Opći sud nije bio obvezan smatrati da je kvalifikacija dotičnog žiga kao figurativnog ili pozicijskog žiga bila relevantna.

               41

               Nadalje, valja istaknuti da Opći sud nije bio proturječan kada je, s jedne strane, smatrao da nije relevantno pitanje treba li se dotični žig smatrati pozicijskim ili figurativnim žigom i, s druge strane, postupao s tim žigom kao pozicijskim. Naime, iz točke 36. pobijane presude proizlazi da je Opći sud smatrao da dotični žig, iako se smatra da pripada vrsti pozicijskih žigova, također bio i figurativni žig. Nadalje, Opći sud se uglavnom oslonio na grafički prikaz dotičnog žiga, neovisno o njegovoj klasifikaciji, u svrhu ocjene postoji li stvarna uporaba, kada je u točkama 40. i 42. do 44. te presude istaknuo da se zatražena zaštita odnosi samo na križ koji se sastoji od dviju crnih umetnutih linija, prikazanih neprekinutim linijama i da točkaste linije, koje stvaraju obrise sportske cipele i njezinih vezica, trebaju samo omogućiti da se lakše odredi položaj grafičkog dizajna na bočnoj strani cipele.

               42

               Opći sud je u točki 33. pobijane presude pravilno podsjetio na to da su „pozicijski žigovi” bliski kategorijama figurativnih i trodimenzionalnih žigova jer im je cilj primjena figurativnih ili trodimenzionalnih elemenata na površini proizvoda i da, u okviru ocjene razlikovnog karaktera žiga, kvalifikacija „pozicijskog žiga” kao figurativnog ili trodimenzionalnog žiga ili kao posebne kategorije žigova nije relevantna (presuda od 15. lipnja 2010., X Technology Swiss/OHIM (Narančasti vrh čarape), T‑547/08, EU:T:2010:235).

               43

               Takva je kvalifikacija također irelevantna prilikom ocjene, kao u ovom slučaju, stvarne uporabe takvog žiga. Naime, Sud je već presudio da su zahtjevi u pogledu provjere stvarne uporabe žiga analogni onima koji se odnose na stjecanje razlikovnog karaktera znaka uporabom radi njegove registracije (vidjeti u tom smislu presudu od 25. srpnja 2018., Société des produits Nestlé/Mondelez UK Holdings & Services, C‑84/17 P, C‑85/17 P i C‑95/17 P, EU:C:2018:596, t. 70. i navedenu sudsku praksu).

               44

               Nadalje, što se tiče utvrđivanja predmeta dotičnog žiga, iz sudske prakse Suda proizlazi da grafički prikaz mora biti jasan, precizan, samodostatan, lako dostupan, razumljiv, postojan i objektivan (presuda od 12. prosinca 2002., Sieckmann, C‑273/00, EU:C:2002:748, t. 55.).

               45

               U tom pogledu, Opći je sud u točki 40. pobijane presude utvrdio da su u grafičkom prikazu dotičnog žiga korištene dvije vrste grafičkog dizajna, tj. isprekidane linije ili „točkice” koje prikazuju izgled proizvoda obuhvaćenog tim žigom te dvije neprekinute pune linije koje predstavljaju postavljeni križ. Opći sud je iz toga u točki 42. pobijane presude zaključio da „točkaste” linije, koje stvaraju obrise sportske cipele i njezinih vezica, treba shvatiti kao da se na temelju njih može odrediti položaj križa jer se takve vrste isprekidanih crta obično upotrebljavaju da bi se precizno pokazao točan položaj znaka na proizvodu za koji je taj znak registriran a da pritom obrisi tog proizvoda nisu obuhvaćeni žigom.

               46

               Ta činjenična ocjena, koju Sud nije ovlašten preispitivati u okviru žalbenog postupka, potvrđuje ocjenu Općeg suda iz točke 40. pobijane presude, da se izravno iz grafičkog prikaza predmetnog žiga i dovoljno precizno moglo zaključiti da se zatražena zaštita odnosi samo na križ koji se sastoji od dviju crnih umetnutih linija, prikazanih neprekinutim linijama.

               47

               Suprotno žaliteljevoj argumentaciji, činjenica da je sporni žig registriran kao figurativni žig u ovom slučaju nije relevantna za potrebe utvrđivanja opsega zahtjeva za zaštitu. Naime, prilikom ocjene obilježja znaka, uz grafički prikaz i moguće opise dostavljene prilikom podnošenja prijave za registraciju, u obzir se mogu uzeti drugi elementi korisni za odgovarajuće utvrđivanje bitnih značajki znaka (vidjeti u tom smislu presudu od 6. ožujka 2014., Pi‑Design i dr./Yoshida Metal Industry, C‑337/12, neobjavljenu, EU:C:2014:129, t. 54.).

               48

               Što se tiče žaliteljeva argumenta prema kojem bi, ako žig koji sadržava isprekidane ili točkaste linije nije opisan kao pozicijski žig ili ako isprekidane ili točkaste linije nisu predmet izjave o izričitom odricanju, trebalo zaključiti da su te linije dijelovi žiga, dovoljno je utvrditi da podnositelj zahtjeva za zaštitu žigova može slobodno odrediti opseg zatražene zaštite žiga dodavanjem opisa predmeta registriranog žiga.

               49

               Iako je točno da je, kao što to ističe žalitelj, korištenje isprekidanih linija prilikom registracije žiga često popraćeno opisom ili izjavom o odricanju od odgovornosti kako bi se ograničio opseg zatražene zaštite, ipak ostaje činjenica da ni zakonodavstvo primjenjivo ratione temporis ni sudska praksa ne zahtijevaju podnošenje takvih izjava. Budući da žalitelj usto ističe da EUIPO‑ove smjernice zahtijevaju da pozicijski žig bude izričito opisan kao takav, valja podsjetiti na to da one nisu obvezujući pravni akti za tumačenje odredaba prava Unije (vidjeti u tom smislu presudu od 19. prosinca 2012., Leno Merken, C‑149/11, EU:C:2012:816, t. 48.).

               50

               Naposljetku, Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava kad je smatrao, nakon detaljnog ispitivanja u točkama 64. do 69. pobijane presude, da su razlike između dotičnog žiga i varijanti koje se koriste na sportskim cipelama koje na tržište stavlja društvo Munich bile zanemarive, što je omogućavalo potonjem da opravda „stvarnu uporabu” dotičnog žiga.

               51

               Prema tome, jedini žalbeni razlog koji je istaknuo žalitelj valja odbiti kao neosnovan, a time i žalbu u cijelosti.

         Troškovi

               52

               Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika Suda, kad žalba nije osnovana, Sud odlučuje o troškovima. U skladu s člankom 138. stavkom 1. tog Poslovnika, koji se primjenjuje na postupak povodom žalbe na temelju njegova članka 184. stavka 1., stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.

               53

               Budući da su EUIPO i društvo Munich podnijeli zahtjev da žalitelj snosi troškove i da potonji nije uspio u svojim zahtjevima, valja mu naložiti snošenje troškova.

               Slijedom navedenog, Sud (šesto vijeće) proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Žalba se odbija.

                           2.

                           Društvu Deichmann SE nalaže se snošenje troškova.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: engleski


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 6. lipnja 2019.#John Dalli protiv Europske komisije.#Izvanugovorna odgovornost – OLAF-ova istraga – Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima – Neimovinska šteta – Uzročna veza.#Predmet T-399/17.


Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 5. lipnja 2019.#Biolatte Oy protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Prijava verbalnog žiga Europske unije Biolatte – Apsolutni razlog za odbijanje – Nepostojanje razlikovnog karaktera – Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001.#Predmet T-229/18.


Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 5. lipnja 2019.#EBM Technologies, Inc. protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Prijava verbalnog žiga Europske unije MobiPACS – Apsolutni razlog za odbijanje – Slogan – Stupanj pozornosti relevantne javnosti – Nepostojanje razlikovnog karaktera – Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001.#Predmet T-272/18.


Presuda Općeg suda (treće vijeće) od 6. lipnja 2019.#Laurence Bonnafous protiv Izvršne agencije za obrazovanje, audiovizualnu politiku i kulturu.#Javna služba – Ugovorno osoblje – Otkaz nakon isteka razdoblja probnog rada – Uobičajeni uvjeti za obavljanje probnog rada – Uznemiravanje – Načelo dobre uprave – Dužnost brižnog postupanja – Prava obrane – Pravo na saslušanje – Očita pogreška u ocjeni – Zlouporaba ovlasti – Odgovornost.#Predmet T-614/17.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 6. lipnja 2019.#Rietze GmbH & Co. KG protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Dizajn Zajednice – Postupak za proglašavanje dizajna ništavim – Registrirani dizajn Zajednice koji predstavlja vozilo VW Bus T 5 – Raniji dizajn Zajednice – Razlog ništavosti – Individualni karakter – Upućeni korisnik – Različiti ukupni dojam – Članak 6. i članak 25. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 6/2002.#Predmet T-43/18.


Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 6. lipnja 2019.#Torrefazione Caffè Michele Battista Srl protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak za proglašavanje žiga ništavim – Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija – Figurativni žig Battistino – Raniji verbalni žig Europske unije BATTISTA – Proglašenje djelomične ništavosti – Dokaz stvarne uporabe ranijeg žiga – Članak 57. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (postao članak 64. stavak 2. Uredbe (EU) 2017/1001).#Predmet T-220/18.


Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 5. lipnja 2019.#Belén Bernaldo de Quirós protiv Europske komisije.#Javna služba – Dužnosnici – Stegovne mjere – Postupanja protivna dostojanstvu službe – Administrativna istraga – Mandat povjeren IDOC-u – Načelo nepristranosti – Načelo dobre uprave – Prava obrane – Stegovni postupak – Načelo jednakosti oružja – Stegovna mjera ukora – Proporcionalnost – Neimovinska šteta.#Predmet T-273/18.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 6. lipnja 2019.#Rietze GmbH & Co. KG protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Dizajn Zajednice – Postupak za proglašavanje dizajna ništavim – Registrirani dizajn Zajednice koji predstavlja vozilo VW Caddy Maxi – Raniji dizajn Zajednice – Razlog ništavosti – Individualni karakter – Upućeni korisnik – Različiti ukupni dojam – Članak 6. i članak 25. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 6/2002 – Teret dokazivanja koji je na podnositelju zahtjeva za proglašavanje dizajna ništavim – Zahtjevi povezani s reprodukcijom ranijeg dizajna.#Predmet T-191/18.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 6. lipnja 2019.#Europska investicijska banka protiv Sirijske Arapske Republike.#Arbitražna klauzula – Ugovor o zajmu ‚Port of Tartous’ br. 22057 – Neispunjenje ugovora – Povrat predujmljenih iznosa – Zatezne kamate – Postupak zbog ogluhe.#Predmet T-542/17.


Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 6. lipnja 2019.#Torrefazione Caffè Michele Battista Srl protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak za proglašavanje žiga ništavim – Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija – Verbalni žig BATTISTINO – Raniji verbalni žig Europske unije BATTISTA – Proglašenje žiga ništavim – Dokaz stvarne uporabe ranijeg žiga – Članak 57. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 64. stavak 2. Uredbe (EU) 2017/1001).#Predmet T-221/18.


Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 28. lipnja 2019.#Gibson Brands, Inc. protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak za proglašavanje žiga ništavim – Trodimenzionalni žig Europske unije – Oblik tijela gitare – Apsolutni razlog za odbijanje – Razlikovni karakter – Članak 52. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 59. stavak 2. točka (a) Uredbe (EU) 2017/1001) – Razlikovni karakter stečen uporabom – Apsolutni razlog za odbijanje – Razlikovni karakter – Članak 52. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 59. stavak 2. Uredbe (EU) 2017/1001).#Predmet T-340/18.


Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 28. lipnja 2019.#Intercept Pharma Ltd i Intercept Pharmaceuticals, Inc. protiv Europske agencije za lijekove.#Pristup dokumentima – Uredba (EZ) br. 1049/2001 – Dokumenti u EMA-inu posjedu koji sadržavaju informacije koje su tužitelji dostavili u okviru odobrenja za stavljanje u promet lijeka Ocaliva – Odluka kojom se trećoj osobi odobrava pristup dokumentu – Izuzeće u vezi sa zaštitom sudskih postupaka.#Predmet T-377/18.


Presuda Općeg suda (peto vijeće) od 16. studenoga 2017.#Mapei SpA protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije RE-CONzerø – Raniji verbalni žig Europske unije ZERO – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/100) – Obveza obrazlaganja – Članak 75. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 94. Uredbe br. 2017/1001).#Predmet T-723/16.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 6. lipnja 2018.#Uponor Innovation AB protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava verbalnog žiga Europske unije SMATRIX – Raniji figurativni žig Europske unije AsyMatrix – Relativni razlog za odbijanje – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001) – Članak 76. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 95. Uredbe 2017/1001) – Opseg ispitivanja koje mora provesti žalbeno vijeće – Izostanak ocjene dokaza podnesenog pred odjel za prigovore.#Predmet T-264/17.


Presuda Suda (deseto vijeće) od 6. lipnja 2018.#Apcoa Parking Holdings GmbH protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žalba – Žig Europske unije – Prijava za registraciju figurativnog i verbalnog žiga PARKWAY – Apsolutni razlog za odbijanje – Opisni karakter – Uredba (EZ) br. 207/2009 – Članak 7. stavak 1. točka (c).#Predmet C-32/17 P.


Presuda Suda (deveto vijeće) od 7. lipnja 2018.#Equipolymers Srl i dr. protiv Vijeća Europske unije.#Žalba – Damping – Uvoz određenog polietilen tereftalata podrijetlom iz Indije, Tajvana i Tajlanda – Provedbena odluka 2013/226/EU – Odluka o prekidu postupka revizije nakon isteka mjera bez uvođenja konačnih antidampinških pristojbi – Izvanugovorna odgovornost – Uzročna veza – Obveza obrazlaganja.#Predmet C-363/17 P.


Presuda Suda (šesto vijeće) od 7. lipnja 2018.#ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias protiv Europske komisije.#Žalba – Arbitražne klauzule – Sporazumi Persona i Terregov, sklopljeni u okviru Šestog okvirnog programa za istraživanje, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (2002. – 2006.) – Prihvatljivi troškovi – Vraćanje isplaćenih iznosa – Protuzahtjev.#Predmet C-7/17 P.


Presuda Suda (šesto vijeće) od 7. lipnja 2018.#ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias protiv Europske komisije.#Žalba – Arbitražne klauzule – Sporazumi Perform i Oasis, sklopljeni u okviru Sedmog okvirnog programa za istraživanje, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (2007. – 2013.) – Prihvatljivi troškovi – Vraćanje isplaćenih iznosa – Protuzahtjev.#Predmet C-6/17 P.


Presuda Suda (osmo vijeće) od 14. lipnja 2018.#Rami Makhlouf protiv Vijeća Europske unije.#Žalba – Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja protiv Sirijske Arapske Republike – Mjere protiv vodećih poslovnih osoba koje djeluju u Siriji kao i protiv utjecajnih članova obitelji Assad i Makhlouf – Prava obrane – Dokaz osnovanosti uvrštenja na popis.#Predmet C-458/17 P.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 12. srpnja 2018.#Hitachi Metals Ltd protiv Europske komisije.#Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Europsko tržište električnih kabela – Odluka kojom je utvrđena povreda članka 101. UFEU-a – Jedinstvena i trajna povreda – Dokaz povrede – Trajanje sudjelovanja – Javno distanciranje – Izračun iznosa novčane kazne – Težina povrede – Neograničena nadležnost.#Predmet T-448/14.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 12. srpnja 2018.#Sumitomo Electric Industries Ltd i J-Power Systems Corp. protiv Europske komisije.#Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Europsko tržište električnih vodova – Odluka o utvrđivanju povrede članka 101. UFEU-a – Jedinstvena i trajna povreda – Dokaz povrede – Trajanje sudjelovanja – Javno distanciranje – Izračun iznosa novčane kazne – Težina povrede – Neograničena nadležnost.#Predmet T-450/14.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 12. srpnja 2018.#Pirelli & C. SpA protiv Europske komisije.#Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Europsko tržište električnih vodova – Odluka o utvrđivanju povrede članka 101. UFEU-a – Jedinstvena i trajna povreda – Pripisivost povrede – Pretpostavka – Obveza obrazlaganja – Temeljna prava – Proporcionalnost – Jednako postupanje – Beneficium ordinis seu excussionis – Neograničena nadležnost.#Predmet T-455/14.