title: Predmet C-245/16: Presuda Suda (treće vijeće) od 6. srpnja 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche – Italija) – Nerea SpA protiv Regione Marche (Zahtjev za prethodnu odluku — Državne potpore — Uredba (EZ) br. 800/2008 — Opće skupno izuzeće — Područje primjene — Članak 1. stavak 6. točka (c) — Članak 1. stavak 7. točka (c) — Pojam „poduzetnik u teškoćama” — Pojam „cjelokupni stečajni postupak” — Društvo korisnik državne potpore na temelju regionalnog operativnog programa Europskog fonda za regionalni razvoj (EFRR) koje je nakon toga podvrgnuto postupku nagodbe s vjerovnicima kojom se predviđa nastavak poslovanja — Opoziv potpore — Obveza naknade isplaćenog predujma)

text:
               28.8.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 283/7

         Presuda Suda (treće vijeće) od 6. srpnja 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche – Italija) – Nerea SpA protiv Regione Marche
   (Predmet C-245/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Državne potpore - Uredba (EZ) br. 800/2008 - Opće skupno izuzeće - Područje primjene - Članak 1. stavak 6. točka (c) - Članak 1. stavak 7. točka (c) - Pojam „poduzetnik u teškoćama” - Pojam „cjelokupni stečajni postupak” - Društvo korisnik državne potpore na temelju regionalnog operativnog programa Europskog fonda za regionalni razvoj (EFRR) koje je nakon toga podvrgnuto postupku nagodbe s vjerovnicima kojom se predviđa nastavak poslovanja - Opoziv potpore - Obveza naknade isplaćenog predujma))
   (2017/C 283/10)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Nerea SpA

      Tuženik: Regione Marche

      uz sudjelovanje: Banca del Mezzogiorno – Mediocredito Centrale SpA

      Izreka

               1.

               Članak 1. stavak 7. točku (c) Uredbe Komisije (EZ) br. 800/2008 od 6. kolovoza 2008. o ocjenjivanju određenih kategorija potpora sukladnima sa zajedničkim tržištem u primjeni članaka [107. i 108. UFEU-a] (Uredba o općem skupnom izuzeću) treba tumačiti na način da ondje navedeni pojam „cjelokupni stečajni postupak” obuhvaća sve cjelokupne stečajne postupke predviđene nacionalnim pravom, neovisno o tome pokreću li ih nacionalna upravna ili sudska tijela po službenoj dužnosti ili poduzetnik u pitanju na vlastiti zahtjev.

               2.

               Članak 1. stavak 7. točku (c) Uredbe br. 800/2008 treba tumačiti na način da je činjenica da poduzetnik ispunjava kriterije za pokretanje cjelokupnog stečajnog postupka u skladu s nacionalnim pravom – što je na nacionalnom sudu da utvrdi – dovoljna za to da stvori prepreku tome da mu se dodijeli državna potpora primjenom te uredbe ili, ako je ona već dodijeljena, za to da se utvrdi da ona to nije mogla biti primjenom navedene uredbe, pod uvjetom da su ti kriteriji ispunjeni na datum na koji je navedena potpora bila dodijeljena. Nasuprot tomu, potpora dodijeljena poduzetniku u skladu s Uredbom br. 800/2008, a osobito u skladu s njezinim člankom 1. stavkom 6. te uredbe, ne može se opozvati samo iz razloga što je taj poduzetnik podvrgnut cjelokupnom stečajnom postupku nakon datuma na koji mu je ona bila dodijeljena.

      (1)  SL C 279, 1. 8. 2016.


title: Predmet C-510/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. rujna 2016. uputio Conseil d'État (Francuska) – Carrefour Hypermarchés SAS, Fnac Paris, Fnac Direct, Relais Fnac, Codirep, Fnac Périphérie protiv Ministre des finances et des comptes publics

text:
               12.12.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 462/9

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. rujna 2016. uputio Conseil d'État (Francuska) – Carrefour Hypermarchés SAS, Fnac Paris, Fnac Direct, Relais Fnac, Codirep, Fnac Périphérie protiv Ministre des finances et des comptes publics
   (Predmet C-510/16)
   (2016/C 462/12)
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Conseil d'État

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Carrefour Hypermarchés SAS, Fnac Paris, Fnac Direct, Relais Fnac, Codirep, Fnac Périphérie

      Tuženik: Ministre des finances et des comptes publics

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li – u slučaju sustava potpora koji se financira iz namjenskih sredstava, pri čemu je država članica pravodobno, prije njihove provedbe, prijavila pravne izmjene koje imaju bitan učinak na taj sustav, a osobito one koje se odnose na njegov način financiranja – znatno povećanje prihoda iz poreznih sredstava, namijenjenih tom sustavu, u odnosu na predviđanja koja su dostavljena Europskoj komisiji, bitna izmjena u smislu stavka 3. članka 88. UEZ-a, koji je postao članak 108. UFEU-a, koja može opravdati novu prijavu?

               2.

               Kako se u tom istom slučaju primjenjuje navedeni članak 4. Uredbe Komisije (EZ) br. 794/2004 (1), na temelju kojeg se povećanje početnog iznosa zatečenog programa potpore koji premašuje 20 % smatra izmjenom tog sustava potpora, i osobito:

                           a)

                           kako je to povezano s prethodnom obvezom prijave sustava potpora određenom u stavku 3. članka 88. UEZ-a, koji je postao članak 108. UFEU-a?

                           b)

                           ako premašenje praga od 20 % početnog iznosa zatečenog programa potpore iz prethodno navedenog članka 4. Uredbe Komisije (EZ) br. 794/2004 opravdava novu prijavu, treba li taj prag ocijeniti u odnosu na iznos prihoda namijenjenih sustavu potpora ili u odnosu na izdatke stvarno dodijeljene korisnicima, bez iznosa zadržanih u obliku rezervi ili onih koji su bili predmet davanja u korist države?

                           c)

                           pod pretpostavkom da poštovanje tog praga od 20 % treba ocijeniti u odnosu na izdatke namijenjene sustavu potpora, treba li takvu ocjenu izvršiti usporedbom općeg gornjeg iznosa izdataka koji se nalazi u odluci o odobrenju s općim proračunom koji je tijelo koje upravlja namjenskim sredstvima poslije dodijelilo za sve potpore ili usporedbom gornjih iznosa prijavljenih za svaku kategoriju potpora navedenu u toj odluci s proračunskom stavkom toga tijela?

      (1)  Uredba Komisije (EZ) br. 794/2004 od 21. travnja 2001. o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br.o659/1999 o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu članka 93. Ugovora o EZ-u (SL L 140, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., sv. 2., str. 9.).


title: Predmet C-4/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. siječnja 2016. uputio Sąd Apelacyjny w Warszawie (Poljska) – J. D. protiv Prezes Urzędu Regulacji Energetyki

text:
               29.3.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 111/7

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. siječnja 2016. uputio Sąd Apelacyjny w Warszawie (Poljska) – J. D. protiv Prezes Urzędu Regulacji Energetyki
   (Predmet C-4/16)
   (2016/C 111/09)
   Jezik postupka: poljski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Sąd Apelacyjny w Warszawie

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: J. D.

      Druga stranka u žalbenom postupku: Prezes Urzędu Regulacji Energetyki

      Prethodna pitanja

   Treba li pod pojmom hidroenergije kao energije iz obnovljivih izvora, sadržanim u članku 2. točki (a) u vezi s člankom 5. stavkom 3. i uvodnom izjavom 30. Direktive 2009/28/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora te o izmjeni i kasnijem stavljanju izvan snage direktiva 2001/77/EZ i 2003/30/EZ (1) razumjeti isključivo energiju proizvedenu u hidroelektrani koja koristi pad kopnenih površinskih voda, uključujući pad rijeka, ili i energiju proizvedenu u hidroelektrani (koja nije reverzibilna hidroelektrana ni protočna hidroelektrana s crpnom funkcijom) koja se nalazi na mjestu ispuštanja industrijskih otpadnih voda drugog pogona?

      (1)  SL L 140, str.16.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 11., str. 39.


title: Predmet T-315/16: Tužba podnesena 20. lipnja 2016. – Tamasu Butterfly Europa protiv EUIPO-a – adp Gauselmann (Butterfly)

text:
               8.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 287/29

         Tužba podnesena 20. lipnja 2016. – Tamasu Butterfly Europa protiv EUIPO-a – adp Gauselmann (Butterfly)
   (Predmet T-315/16)
   (2016/C 287/35)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Tamasu Butterfly Europa GmbH (Moers, Njemačka) (zastupnik: C. Röhl, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: adp Gauselmann GmbH (Espelkamp, Njemačka)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Podnositelj prijave spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Unije „Butterfly”

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 17. ožujka 2016. u predmetu R 221/2015-1

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               izmijeni pobijanu odluku na način da se prigovor u cijelosti prihvati i prijava žiga Zajednice 011757549 odbije;

               —

               naloži drugoj stranci snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi

               —

               Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 8. stavka 4. Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-367/14: Presuda Suda (treće vijeće) od 17. rujna 2015. – Europska komisija protiv Talijanske Republike (Povreda obveze države članice — Državne potpore — Potpore dodijeljene poduzetnicima na područjima Venecije i Chioggiae — Smanjenje doprinosa za socijalno osiguranje — Potpore koje nisu vraćene u propisanom roku — Presuda Suda kojom se utvrđuje postojanje povrede — Neizvršenje — Članak 260. stavak 2. UFEU-a — Novčane sankcije — Novčana kazna — Paušalni iznos)

text:
               9.11.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 371/12

         Presuda Suda (treće vijeće) od 17. rujna 2015. – Europska komisija protiv Talijanske Republike
   (Predmet C-367/14) (1)

   ((Povreda obveze države članice - Državne potpore - Potpore dodijeljene poduzetnicima na područjima Venecije i Chioggiae - Smanjenje doprinosa za socijalno osiguranje - Potpore koje nisu vraćene u propisanom roku - Presuda Suda kojom se utvrđuje postojanje povrede - Neizvršenje - Članak 260. stavak 2. UFEU-a - Novčane sankcije - Novčana kazna - Paušalni iznos))
   (2015/C 371/15)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: G. Conte, D. Grespan i B. Stromsky, agenti)

      Tuženik: Talijanska Republika (zastupnici G. Palmieri, agent, uz asistenciju P. Gentilia, avvocato dello Stato)

      Izreka

               1.

               Talijanska Republika nije ispunila obveze koje ima na temelju članka 260. stavka 1. UFEU-a jer nije provela, do dana kada je istekao rok dodijeljen pismom opomene koje je 21. studenoga 2012. izdala Europske komisija, sve mjere koje su potrebne za izvršenje presude Komisija/Italija (C-302/09, EU:C:2011:634),

               2.

               Talijanskoj Republici se nalaže da Europskoj komisiji na račun „Vlastita sredstva Europske unije”, počevši od dana donošenja presude do izvršenja presude Komisija/Italija (C-302/09, EU:C:2011:634), plaća novčanu kaznu u iznosu od 12 milijuna eura po semestru zakašnjenja u provedbi mjera nužnih za postupanje u skladu s tom presudom Komisija/Italija.

               3.

               Talijanskoj Republici se nalaže da Europskoj komisiji plati na račun „Vlastita sredstva Europske unije” paušalni iznos od 30 milijuna eura.

               4.

               Talijanskoj Republici nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 395, 10.11.2014.


title: Spojeni predmeti C-556/15 i C-22/16: Rješenje Suda (peto vijeće) od 22. lipnja 2017. (zahtjevi za prethodnu odluku koje su uputili Curtea de Apel Craiova, Tribunalul Bucureşti – Rumunjska) – Fondul Proprietatea SA protiv Complexul Energetic Oltenia SA (C-556/15), SC Hidroelectrica SA (C-22/16) (Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda — Državne potpore — Sudjelovanje društva s pretežito javnim kapitalom u povećanju kapitala društva čiji je jedini dioničar država odnosno u formiranju društvenog kapitala trgovačkog društva u vlasništvu države — Hipotetska pitanja — Nepostojanje dovoljnih pojašnjenja o činjeničnom kontekstu — Očita nedopuštenost)

text:
               28.8.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 283/12

         Rješenje Suda (peto vijeće) od 22. lipnja 2017. (zahtjevi za prethodnu odluku koje su uputili Curtea de Apel Craiova, Tribunalul Bucureşti – Rumunjska) – Fondul Proprietatea SA protiv Complexul Energetic Oltenia SA (C-556/15), SC Hidroelectrica SA (C-22/16)
   (Spojeni predmeti C-556/15 i C-22/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda - Državne potpore - Sudjelovanje društva s pretežito javnim kapitalom u povećanju kapitala društva čiji je jedini dioničar država odnosno u formiranju društvenog kapitala trgovačkog društva u vlasništvu države - Hipotetska pitanja - Nepostojanje dovoljnih pojašnjenja o činjeničnom kontekstu - Očita nedopuštenost))
   (2017/C 283/16)
   Jezik postupka: rumunjski

      Sudovi koji su uputili zahtjev

   Curtea de Apel Craiova, Tribunalul Bucureşti

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Fondul Proprietatea SA

      Tuženici: Complexul Energetic Oltenia SA (C-556/15), SC Hidroelectrica SA (C-22/16)

      Izreka

   Zahtjevi za prethodne odluke koje su uputili Curtea de Apel Craiova (Žalbeni sud u Craiovi, Rumunjska), odlukom od 13. listopada 2015., i Tribunalul București (Okružni sud u Bukureštu, Rumunjska), odlukom od 3. srpnja 2015., su očito nedopušteni.

      (1)  SL C 38, 1. 2. 2016.

      SL C 118, 4. 4. 2016.


title: Predmet T-274/15: Tužba podnesena 29. svibnja 2015. – Alcogroup i Alcodis protiv Komisije

text:
               24.8.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/38

         Tužba podnesena 29. svibnja 2015. – Alcogroup i Alcodis protiv Komisije
   (Predmet T-274/15)
   (2015/C 279/47)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelji: Alcogroup (Bruxelles, Belgija); i Alcodis (Bruxelles) (zastupnici: P. de Bandt, J. Dewispelaere i J. Probst, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               poništi pobijane odluke,

               —

               naloži Komisiji snošenje svih troškova ovog postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe, tužitelji navode jedan tužbeni razlog koji se temelji na činjenici da je Komisija povrijedila njihova prava na obranu, nepovredivost doma, kao i načela dobre uprave i proporcionalnosti.


title: Predmet C-413/13: Presuda Suda (prvo vijeće) od 4. prosinca 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Gerechtshof te 's-Gravenhage – Nizozemska) – FNV Kunsten Informatie en Media protiv Staat der Nederlanden (Zahtjev za prethodnu odluku — Tržišno natjecanje — Članak 101. UFEU-a — Materijalno područje primjene — Kolektivni ugovor — Odredba kojom se određuju minimalne naknade za samozaposlene pružatelje usluga — Pojam „poduzetnik”  — Pojam „radnik” )

text:
               9.2.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 46/11

         Presuda Suda (prvo vijeće) od 4. prosinca 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Gerechtshof te 's-Gravenhage – Nizozemska) – FNV Kunsten Informatie en Media protiv Staat der Nederlanden
   (Predmet C-413/13) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Tržišno natjecanje - Članak 101. UFEU-a - Materijalno područje primjene - Kolektivni ugovor - Odredba kojom se određuju minimalne naknade za samozaposlene pružatelje usluga - Pojam „poduzetnik” - Pojam „radnik”))
   (2015/C 046/14)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Gerechtshof te 's-Gravenhage

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: FNV Kunsten Informatie en Media

      Tuženik: Staat der Nederlanden

      Izreka

   Pravo Unije treba tumačiti u smislu da je odredba kolektivnog ugovora poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja određuje minimalne naknade za samozaposlene pružatelje usluga učlanjene u jednu od organizacija radnika koje su stranke tog ugovora, koji na temelju ugovora o pružanju usluga za poslodavca obavljaju istu djelatnost kao i zaposlenici tog poslodavca, ne ulazi u područje primjene članka 101. stavka 1. UFEU-a samo ako se radi o „prividno samozaposlenim osobama”, to jest o pružateljima usluga koji se nalaze u položaju usporedivom s onim spomenutih radnika. Navedeno treba utvrditi sud koji je uputio zahtjev.

      (1)  SL C 325, 9.11.2013.


title: Predmet T-413/16: Tužba podnesena 31. srpnja 2016. – Cham protiv Vijeća

text:
               3.10.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/19

      Tužba podnesena 31. srpnja 2016. – Cham protiv Vijeća
      (Predmet T-413/16)
      (2016/C 364/17)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Cham Holding (Damask, Sirija) (zastupnik: E. Ruchat, odvjetnik)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi tužiteljevu tužbu dopuštenom i osnovanom;

                  —

                  posljedično, poništi Odluku (ZVSP) 2016/850 od 27. svibnja 2016. i njezine naknadne provedbene akte u dijelu u kojem se odnose na tužitelja;

                  —

                  naloži Vijeću Europske unije snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga koji su u osnovi istovjetni ili slični onima istaknutima u predmetu T-410/16, Makhlouf/Vijeće.


title: Predmet C-373/14 P: Presuda Suda (drugo vijeće) od 20. siječnja 2016. – Toshiba Corporation protiv Europske komisije (Žalba — Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Članak 101. stavak 1. UFEU-a — Tržište energetskih transformatora — Usmeni sporazum o podjeli tržišta („Gentlemen’s agreement”) — Ograničavanje tržišnog natjecanja „prema cilju” — Prepreke za ulazak — Pretpostavka sudjelovanja u nezakonitom zabranjenom sporazumu — Novčane kazne — Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni (2006) — Točka 18.)

text:
               14.3.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 98/9

         Presuda Suda (drugo vijeće) od 20. siječnja 2016. – Toshiba Corporation protiv Europske komisije
   (Predmet C-373/14 P) (1)

   ((Žalba - Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Članak 101. stavak 1. UFEU-a - Tržište energetskih transformatora - Usmeni sporazum o podjeli tržišta („Gentlemen’s agreement”) - Ograničavanje tržišnog natjecanja „prema cilju” - Prepreke za ulazak - Pretpostavka sudjelovanja u nezakonitom zabranjenom sporazumu - Novčane kazne - Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni (2006) - Točka 18.))
   (2016/C 098/10)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: Toshiba Corporation (zastupnici: J. F. MacLennan, solicitor, A. Schulz, Rechtsanwalt, J. Jourdan i P. Berghe, odvjetnici)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: F. Ronkes Agerbeek, J. Norris – Usher i K. Mojzesowicz, agenti)

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               Toshibi Corporation nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 339, 29. 9. 2014.


title: Predmet F-126/15: Tužba podnesena 25. rujna 2015. – ZZ i dr. protiv Suda

text:
               14.12.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 414/42

         Tužba podnesena 25. rujna 2015. – ZZ i dr. protiv Suda
   (Predmet F-126/15)
   (2015/C 414/53)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelji: ZZ i dr. (zastupnici: S. Orlandi i T. Martin, odvjetnici)

      Tuženik: Sud Europske unije

      Predmet i opis spora

   Naknada imovinske štete koju su tužitelji pretrpjeli zbog gubitka svojih mirovinskih prava stečenih u nacionalnom sustavu nastavno na njihov prijenos u mirovinski sustav Europske unije.

      Tužbeni zahtjev tužiteljâ

               —

               naložiti Sudu isplatu iznosa navedenih u tužbi fondovima ili osiguravateljima u ime tužitelja;

               —

               podredno, naložiti Sudu isplatu 61  121,08 eura ZZ-u, 1 29  440,98 eura [drugom tužitelju], 76  324,29 eura [drugom tužitelju], 99  565,13 eura [drugom tužitelju] uz povećanje tih iznosa za kamatu po godišnjoj stopi od 3,1 % računajući od datuma prijenosa njihovih mirovinskih prava u MSIEU;

               —

               podredno, utvrditi da je Sud počinio pogrešku prilikom prijenosa mirovinskih prava tužiteljâ;

               —

               naložiti Sudu snošenje troškova.


title: Predmet F-87/14: Rješenje Službeničkog suda od 30. lipnja 2015. – EI protiv Vijeća

text:
               10.8.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 262/44

         Rješenje Službeničkog suda od 30. lipnja 2015. – EI protiv Vijeća
   (Predmet F-87/14) (1)

   (2015/C 262/62)
   Jezik postupka: francuski
   Predsjednik trećeg vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 431, 1. 12. 2014., str. 49.


title: Predmet C-518/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. rujna 2015. uputio cour du travail de Bruxelles (Belgija) – Ville de Nivelles protiv Rudyja Matzaka

text:
               14.12.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 414/21

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. rujna 2015. uputio cour du travail de Bruxelles (Belgija) – Ville de Nivelles protiv Rudyja Matzaka
   (Predmet C-518/15)
   (2015/C 414/26)
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Cour du travail de Bruxelles

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Ville de Nivelles

      Tuženik: Rudy Matzak

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 17. stavak 3. točku (c) podtočku iii. Direktive 2003/88 od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena (1) tumačiti na način da državama članicama dopušta isključivanje određene kategorije vatrogasaca, koji su zaposleni u javnim službama za zaštitu od požara, od primjene svih odredaba kojima se osigurava prenošenje te direktive, uključujući odredbu koja definira radno vrijeme i vrijeme odmora?

               2.

               Budući da europska Direktiva 2003/88 od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena propisuje samo minimalne standarde, treba li ju tumačiti na način da omogućava nacionalnom zakonodavcu zadržavanje ili donošenje manje ograničavajuće definicije radnog vremena?

               3.

               Uzimajući u obzir članak 153. stavak 5. UFEU-a i ciljeve Direktive 2003/88 od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena, treba li članak 2. te direktive, s obzirom na to da definira glavne pojmove koji se u njoj koriste, a među ostalim i pojmove radnog vremena i vremena odmora, tumačiti na način da se ne primjenjuje na pojam radnog vremena koji služi za određivanje potraživanih naknada za pasivno dežurstvo?

               4.

               Onemogućava li Direktiva 2003/88 od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena to da se pasivno dežurstvo smatra radnim vremenom s obzirom na to da ograničenja kojima je radnik izložen tijekom dežurstva (primjerice obveza odgovaranja na pozive poslodavca u roku od 8 minuta) vrlo značajno ograničavaju mogućnost drugih aktivnosti unatoč činjenici da se dežurstvo obavlja u domu radnika?

      (1)  Direktiva 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena (SL L 299, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 31.).


title: Predmet T-491/15: Presuda Općeg suda od 14. srpnja 2016. – Volkswagen protiv EUIPO-a (ConnectedWork) („Žig Europske unije — Prijava verbalnog žiga Europske unije ConnectedWork — Apsolutni razlog za odbijanje — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točka (b) i članak 75. Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Obveza obrazlaganja”)

text:
               29.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 314/23

         Presuda Općeg suda od 14. srpnja 2016. – Volkswagen protiv EUIPO-a (ConnectedWork)
   (Predmet T-491/15) (1)

   ((„Žig Europske unije - Prijava verbalnog žiga Europske unije ConnectedWork - Apsolutni razlog za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) i članak 75. Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Obveza obrazlaganja”))
   (2016/C 314/31)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Volkswagen AG (Wolfsburg, Njemačka) (zastupnik: U. Sander, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: M. Eberl i A. Schifko, agenti)

      Predmet

   Tužba protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 29. lipnja 2015. (predmet R 160/2015-5) koja se odnosi na prijavu registracije verbalnog znaka ConnectedWork kao žiga Europske unije.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Volkswagen AG se nalaže snošenje troškova.

      (1)  SL C 337, 12. 10. 2015.


title: Predmet C-456/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. kolovoza 2015. uputio Verwaltungsgericht Berlin (Njemačka) – BASF SE protiv Savezne Republike Njemačke

text:
               23.11.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 389/16

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. kolovoza 2015. uputio Verwaltungsgericht Berlin (Njemačka) – BASF SE protiv Savezne Republike Njemačke
   (Predmet C-456/15)
   (2015/C 389/18)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Verwaltungsgericht Berlin

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: BASF SE

      Tuženik: Savezna Republika Njemačka

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li Odluka 2013/448/EU (1) nevaljana i protivna ciljevima Direktive 2003/87/EZ, u dijelu u kojem jedinstveni međusektorski faktor korekcije određuje na način da u izračun najveće godišnje količine emisijskih jedinica prema članku 10.a stavku 5. Direktive 2003/87/EZ (industrijska gornja granica) nisu bile uključene emisije otpadnih plinova koje se upotrebljavaju za proizvodnju električne energije kao i emisije koje se odnose na proizvodnju toplinske energije u kogeneracijskim postrojenjima?

               2.

               Je li Odluka 2013/448/EU nevaljana i protivna ciljevima Direktive 2003/87/EZ, u dijelu u kojem stvara neravnotežu tako što emisije u vezi s izgaranjem otpadnih plinova i toplinskom energijom koja je proizvedena u kogeneraciji isključuje iz osnovice za izračun iz članka 10.a stavka 5. prvog podstavka točaka (a) i (b), iako se za te emisije postrojenjima koja nisu obuhvaćena člankom 10.a stavkom 3. Direktive 2003/87/EZ u skladu s člankom 10.a stavcima 1. i 4. Direktive 2003/87/EZ i prema Odluci 2011/87/EU (2) trebaju dodijeliti besplatne emisijske jedinice?

               3.

               Je li Odluka 2013/448/EU nevaljana i protivna ciljevima Direktive 2003/87/EZ, u dijelu u kojem jedinstveni međusektorski faktor korekcije određuje na način da se pri izračunu najveće godišnje količine emisijskih jedinica prema članku 10.a stavku 5. Direktive 2003/87/EZ (industrijska gornja granica) nisu uzela u obzir postrojenja koja su se tek u drugom razdoblju trgovanja morala uključiti u sustav trgovanja emisijskim jedinicama kao i postrojenja koja su odabrala mogućnost da sudjeluju u sustavu trgovanja emisijskim jedinicama (opcija „opt in”)?

               4.

               Je li Odluka 2013/448/EU nevaljana i protivna ciljevima Direktive 2003/87/EZ, u dijelu u kojem jedinstveni međusektorski faktor korekcije određuje na način da su pri izračunu najveće godišnje količine emisijskih jedinica prema članku 10.a stavku 5. Direktive 2003/87/EZ (industrijska gornja granica) emisije postrojenja zatvorenih prije 30. lipnja 2011. uzete u obzir kao odbitak dok emisije postrojenja koja su započela s radom tek u drugom razdoblju trgovanja nisu bile uključene?

               5.

               Je li Odluka 2013/448/EU – u dijelu u kojem određuje jedinstveni međusektorski faktor korekcije – nevaljana i protivna načelu dobrog upravljanja kao jednom od načela pravne države u skladu s člankom 298. UFEU-a i člankom 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima jer izračun faktora korekcije nije objavljen?

      (1)  2013/448/EU: Odluka Komisije od 5. rujna 2013. o nacionalnim provedbenim mjerama za prijelaznu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica stakleničkih plinova u skladu s člankom 11. stavkom 3. Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (SL L 240, str. 27.).

      (2)  2011/278/EU: Odluka Komisije od 27. travnja 2011. o utvrđivanju prijelaznih propisa na razini Unije za usklađenu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica na temelju članka 10.a Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (priopćena pod brojem dokumenta C (2011) 2772) (SL L 130, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 29., str. 257.).


title: Predmet T-681/14: Tužba podnesena 18. rujna 2014. – El-Qaddafi protiv Vijeća

text:
               1.12.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 431/31

         Tužba podnesena 18. rujna 2014. – El-Qaddafi protiv Vijeća
   (Predmet T-681/14)
   (2014/C 431/54)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužiteljica: Aisha Muammer Mohamed El-Qaddafi (Muscat, Oman) (zastupnik: J. Jones, Barrister)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               odredi mjere upravljanja postupkom iz članka 64. Poslovnika Općeg suda, zahtijevajući od Vijeća da otkrije sve podatke koji idu prilog tužiteljičinom uvrštavanju na popis iz pobijanih propisa;

               —

               poništi u cijelosti ili djelomično Odluku Vijeća 2011/137/ZVSP o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Libiji, kako je izmijenjena Odlukom Vijeća 2014/380/ZVSP, u dijelu u kojem se odnosi na tužiteljicu;

               —

               poništi u cijelosti ili djelomično Uredbu Vijeća (EU) br. 204/2011 od 2. ožujka 2011., kako je primijenjena Provedbenom uredbom Vijeća (EU) br. 689/2014 od 23. lipnja 2014. o provedbi članka 16. stavka 2. Uredbe (EU) br. 204/2011 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Libiji, u dijelu u kojem se odnosi na tužiteljicu;

               —

               naloži Vijeću da tužiteljici naknadi troškove postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužiteljica ističe pet tužbenih razloga.

               1.

               U okviru prvog tužbenog razloga navodi se da je Opći sud nadležan za ispitivanje zakonitosti mjera ograničavanja koje je Vijeće Europske unije odredilo u odnosu na tužiteljicu, usvojenih kako bi se proveo režim sankcija koje je Vijeće sigurnosti Ujedinjenih naroda usvojilo prema Libiji. Tužiteljica tvrdi da propisi Europske unije za provedbu mjera ograničavanja usvojenih na međunarodnoj razini ne uživaju imunitet od jurisdikcije na temelju toga što provode rezolucije usvojene od strane Vijeća sigurnosti Ujedinjenih naroda sukladno poglavlju VII. Povelje Ujedinjenih naroda.

               2.

               U okviru drugog tužbenog razloga navodi se da je Opći sud nadležan pokrenuti cjelovito i temeljito ispitivanje zakonitosti pobijanih propisa Europske unije kojima se provode rezolucije Vijeća sigurnosti Ujedinjenih naroda određujući mjere ograničavanja protiv tužiteljice. Navedeno uključuje i ispitivanje jesu li razlozi na koje se Vijeće poziva u svojoj odluci da bi opravdalo uvrštavanje tužiteljice na popis, utemeljeni te dovoljno detaljni i određeni.

               3.

               U okviru trećeg tužbenog razloga navodi se da se pobijanim propisima Europske unije krši tužiteljičino pravo na obranu i pravo na djelotvornu sudsku zaštitu. Tužiteljica tvrdi da Vijeće nije pružilo razloge niti bilo kakav konkretni dokaz kojim bi opravdalo njezino daljnje zadržavanje na popisu.

               4.

               U okviru četvrtog tužbenog razloga navodi se da pobijani propisi Europske unije krše načelo proporcionalnosti i tužiteljičina temeljna prava, uključujući njezino pravo na vlasništvo i poštovanje privatnog i obiteljskog života.

               5.

               U okviru petog tužbenog razloga navodi se da je uvrštavanje tužiteljice na popis neutemeljeno, pogrešno, neopravdano i nedovoljno potkrijepljeno budući da ona ne predstavlja nikakvu prijetnju međunarodnom miru i sigurnosti. Tužiteljica tvrdi da je njezino daljnje zadržavanje na popisu, samo na temelju obiteljske veze s preminulim vođom svrgnutog Gadafijevog režima, u suprotnosti s pravom Europske unije. Tužiteljica nadalje tvrdi da nije bila uključena u bilo kakva zbivanja u Libiji koja predstavljaju prijetnju međunarodnom miru i sigurnosti.


title: Predmet C-225/16: Presuda Suda (drugo vijeće) od 26. srpnja 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – kazneni postupak protiv Mosse Ouhramija (Zahtjev za prethodnu odluku — Prostor slobode, sigurnosti i pravde — Vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom — Direktiva 2008/115/EZ — Članak 11. stavak 2. — Odluka o zabrani ulaska donesena prije stupanja na snagu te direktive, koja se odnosi na duže trajanje od onog previđenog navedenom direktivom — Početak razdoblja zabrane ulaska)

text:
               18.9.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 309/12

         Presuda Suda (drugo vijeće) od 26. srpnja 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – kazneni postupak protiv Mosse Ouhramija
   (Predmet C-225/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Prostor slobode, sigurnosti i pravde - Vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom - Direktiva 2008/115/EZ - Članak 11. stavak 2. - Odluka o zabrani ulaska donesena prije stupanja na snagu te direktive, koja se odnosi na duže trajanje od onog previđenog navedenom direktivom - Početak razdoblja zabrane ulaska))
   (2017/C 309/15)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Hoge Raad der Nederlanden

      Stranka glavnog kaznenog postupka

   Mossa Ouhrami

      Izreka

   Članak 11. stavak 2. Direktive 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom, treba tumačiti na način da trajanje zabrane ulaska predviđene tom odredbom, koje u pravilu ne prelazi pet godina, treba računati od datuma kad je zainteresirana osoba stvarno napustila državno područje država članica.

      (1)  SL C 232, 27. 6. 2016.


title: Predmet C-577/13: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. studenoga 2013. uputio High Court of Justice (Chancery Division), Patents Court (Ujedinjena Kraljevina) — Actavis Group PTC EHF, Actavis UK Ltd protiv Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG

text:
               1.2.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 31/2

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. studenoga 2013. uputio High Court of Justice (Chancery Division), Patents Court (Ujedinjena Kraljevina) — Actavis Group PTC EHF, Actavis UK Ltd protiv Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG
   (Predmet C-577/13)
   2014/C 31/03
   Jezik postupka: engleski

      Sud koji je uputio zahtjev

   High Court of Justice (Chancery Division), Patents Court

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Actavis Group PTC EHF, Actavis UK Ltd

      Tuženik: Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG

      Prethodna pitanja

               1.

                           (a)

                           Ako patent, nakon priznanja, ne sadrži zahtjev koji izričito navodi mješavinu dva aktivna sastojka, ali se patent može izmijeniti na način da uključi takav zahtjev, može li se prema članku 3. točki (a) Uredbe br. 469/2009/EZ (1) („Uredba”) na taj patent, neovisno o izvršenju te izmjene, pozivati kao na „temeljni patent na snazi” u odnosu na proizvod koji sadrži mješavinu tih sastojaka?

                           (b)

                           Može li se na patent koji je izmijenjen nakon priznanja patenta ili (i) prije i/ili (ii) nakon dodijele svjedodžbe o dodatnoj zaštiti („SDZ”) pozivati kao na „temeljni patent na snazi” u svrhu ispunjavanja uvjeta propisanog člankom 3. točkom (a) Uredbe?

                           (c)

                           U slučaju podnošenja zahtjeva za izdavanje SDZ-a za proizvod koji se sastoji od aktivnih sastojaka A i B te:

                                       (i)

                                       ako nakon dana podnošenja zahtjeva za izdavanje SDZ-a, ali prije dodijele SDZ-a, temeljni patent na snazi, koji je europski patent (UK) („Patent”), bude izmijenjen na način da uključuje zahtjev koji izričito navodi A i B,
                                       i

                                       (ii)

                                       ako se u okviru nacionalnog prava smatra da je izmjena uvijek proizvodila učinke od trenutka priznanja Patenta,

                                 je li podnositelj zahtjeva za izdavanje SDZ-a ovlašten pozvati se na Patent u svojem izmijenjenom obliku u svrhu ispunjavanja uvjeta iz članka 3. točke (a)?

               2.

               Treba li razmotriti je li mješavina aktivnih sastojaka A i B različit i poseban izum u odnosu samo na sastojak A radi utvrđivanja je li udovoljeno uvjetima iz članka 3. na dan podnošenja zahtjeva za izdavanje SDZ-a za proizvod koji se sastoji od mješavine aktivnih sastojaka A i B ako (i) temeljni patent na snazi uključuje zahtjev koji se odnosi na proizvod koji sadrži aktivni sastojak A i daljnji zahtjev koji se odnosi na proizvod koji sadrži mješavinu aktivnih sastojaka A i B i ako (ii) već postoji SDZ za proizvod koji sadrži aktivni sastojak A („Proizvod X”)?

               3.

               Ako temeljni patent na snazi u skladu s člankom 3. točkom (a) „štiti”:

                           (a)

                           proizvod koji sadrži aktivni sastojak A („Proizvod X”), i

                           (b)

                           proizvod koji sadrži mješavinu aktivnog sastojka A i aktivnog sastojka B („Proizvod Y”).
                           Nadalje, ako je

                           (c)

                           izdano odobrenje za stavljanje u promet Proizvoda X kao lijeka,

                           (d)

                           SDZ dodijeljen u odnosu na Proizvod X, i

                           (e)

                           izdano naknadno odobrenje za stavljanje u promet Proizvoda Y kao lijeka.

                     Je li protivno Uredbi, posebice njezinom članku 3. točkama (c) i (d) i/ili članku 13. stavku 1., da se nositelju patenta dodijeli SDZ u odnosu na Proizvod Y? Podredno, ako se SDZ može dodijeliti u odnosu na Proizvod Y, treba li njegovo trajanje ocijeniti uzimajući u obzir dodjelu odobrenja za Proizvod X ili odobrenje za Proizvod Y?

               4

               Ako je odgovor na pitanje pod 1(a) negativan, odgovor na pitanje 1(b)(i) potvrdan, a odgovor na pitanje 1(b)(ii) negativan, te s obzirom na okolnosti da:

                           (i)

                           je sukladno članku 7. stavku 1. Uredbe zahtjev za izdavanje SDZ-a za proizvod podnesen u roku od šest mjeseci od dana kada je valjano odobrenje za stavljanje tog proizvoda u promet kao lijeka izdano u skladu s Direktivom 2001/83/EZ (2) ili Direktivom 2001/82/EZ (3),

                           (ii)

                           je nakon podnošenja zahtjeva za izdavanje SDZ-a, nadležni ured za industrijsko vlasništvo izrazio potencijalno protivljenje dodjeli SDZ-a na temelju članka 3. točke (a) Uredbe,

                           (iii)

                           je nakon navedenog potencijalnog protivljenja od strane nadležnog ureda za industrijsko vlasništvo te kao odgovor na takvo protivljenje podnesen i odobren zahtjev za izmjenu temeljnog patenta na snazi na koji se poziva podnositelj zahtjeva za izdavanje SDZ-a,

                           (iv)

                           je nakon izmjene temeljnog patenta na snazi navedeni izmijenjeni patent u skladu s člankom 3. točkom (a),

                     je li protivno Uredbi o SDZ-u da nadležni ured za industrijsko vlasništvo primjeni nacionalne procesne odredbe kako bi (a) prekinuo postupak povodom zahtjeva za izdavanje SDZ-a radi omogućavanja izmjene temeljnog patenta podnositelju zahtjeva za izdavanje SDZ-a, i (b) nastavio postupak povodom navedenog zahtjeva jednom kada se zahtjev odobri, pri čemu nastavak postupka nastupa:

                           —

                           nakon šest mjeseci od dana kada je izdano valjano odobrenje za stavljanje tog proizvoda u promet kao lijeka, ali

                           —

                           u roku od šest mjeseci od dana kada je zahtjev za izmjenu temeljnog patenta na snazi odobren?

      (1)  Uredba (EZ) br. 469/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. svibnja 2009 o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove (SL L 152, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 64., str. 166.)

      (2)  Direktiva 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001 o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu (SL L 311, str. 67) (SL, posebno izdanje na hrvatskom, poglavlje 13., svezak 56., str. 27.)

      (3)  Direktiva 2001/82/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001 o zakoniku Zajednice o veterinarsko-medicinskim proizvodima (SL L 311, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom, poglavlje 13., svezak 30., str. 76.)


title: Predmet C-447/13 P: Žalba od 6. kolovoza 2013. koju je podnio Riccardo Nencini protiv presude Općeg suda (treće vijeće) donesene 4. lipnja 2013. u predmetu T-431/10, Nencini protiv Europskog parlamenta

text:
               19.10.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/7

         Žalba od 6. kolovoza 2013. koju je podnio Riccardo Nencini protiv presude Općeg suda (treće vijeće) donesene 4. lipnja 2013. u predmetu T-431/10, Nencini protiv Europskog parlamenta
   (Predmet C-447/13 P)
   2013/C 304/13
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Žalitelj: Riccardo Nencini (zastupnik: M. Chiti, odvjetnik)

      Druga stranka u postupku: Europski parlament

      Zahtjevi

               —

               Ukinuti presudu koju je donio Opći sud Europske unije 4. lipnja 2013. u spojenim predmetima T-431/10 i T-560/10, Nencini protiv Europskog parlamenta, nakon utvrđenja, ukoliko je potrebno, nezakonitosti/nevaljanosti članka 85.b Uredbe Komisije (EZ, Euratom) br. 2342/2002 (1) od 23. prosinca 2002., i članka 73.a Uredbe Vijeća (EZ, Euratom) br. 1605/2002 (2) od 25. lipnja 2002., te preinačiti spomenutu presudu prihvaćanjem žalbenih razloga iznesenih pred Općim sudom Europske unije, a koji se odnose na nezakonitost akata pobijanih u prvom stupnju;

               —

               podredno, u slučaju da se nalog M. Nenciniu za povrat osporenog iznosa potvrdi, ponovno pravično izračunati — nakon ukidanja i preinake pobijane presude — predmetne iznose ili poslati spis u Glavno tajništvo Europskog parlamenta radi novog pravičnog utvrđivanja spornog iznosa;

               —

               ukinuti presudu u dijelu koji se odnosi na troškove, i posljedično, preinačiti na način da Parlament snosi troškove u predmetima T-431/10 i T-560/10 ili da ih nadoknadi;

               —

               u svakom slučaju, naložiti Europskom parlamentu snošenje troškova iz žalbenog postupka.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Kao prvo, žalitelj tvrdi da su povrijeđena pravila o zastari i načela pravne sigurnosti, učinkovitosti i razuma. Opći sud odbio je zahtjeve tužitelja smatrajući da rokovi zastare teku od dostave odluke o povratu i dugovanju, iako je prošlo 11 godina od prestanka parlamentarnih dužnosti M. Nencinija.
   Kao drugo, žalitelj navodi pogrešnu primjenu prava u vezi kršenja raspravnog načela i učinkovitosti zaštite, s obzirom na to da su elementi na kojima se odluka temelji djelomično različiti od onih koji su prethodno bili osporeni.
   Kao treće, navodi pogrešnu primjenu Pravilnika o troškovima i naknadama zastupnika u Parlamentu („Pravilnik PEAM”) u pogledu osporenih iznosa naknada putnih troškova i osporenih troškova tajništva. Posebice navodi da je, s jedne strane, pojam „boravište” nepravilno protumačen s obzirom na to da ne može poistovjetiti s pojmom formalnog „prebivališta”; s druge strane, nepostojanje nezakonitosti iz raznih kutova gledišta, kao i proturječnost u viđenju nemogućnosti navođenja svih imena korisnika troškova tajništva kao puke formalne nepravilnosti, a koja se ne bi mogla ispraviti s obzirom na zbunjujuća pravila koja su bila na snazi u to vrijeme.
   Kao četvrto, žalba se temelji na kršenju načela proporcionalnosti u izračunu iznosa koji treba biti vraćen. Nalog za plaćanje punog iznosa bio bi neprimjeren.
   Napokon, žalitelj se žali na pogrešku u izračunu troškova koje M. Nancini duguje. Troškove žalbe na prvu odluku, koja je zatim povučena, uzrokovalo je pogrešno ponašanje suprotne stranke koja je k tome priznala tu nepravilnost — nakon dostave prve tužbe — zamjenom odluke drugom tužbom na talijanskom jeziku.

      (1)  Uredba Komisije (EZ, Euratom) br. 2342/2002 od 23. prosinca 2002. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ, Euratom) br. 1605/2002 o Financijskoj uredbi koja se primjenjuje na opći proračun Zajednica; SL L 357, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 3., str. 7.).

      (2)  Uredba Vijeća (EZ, Euratom) br. 1605/2002 od 25. lipnja 2002. o Financijskoj uredbi koja se primjenjuje na opći proračun Europskih zajednica; SL L 248, str. 1.


title: Predmet F-57/12: Rješenje Službeničkog suda (prvo vijeće) od 7. listopada 2013. — Marcuccio protiv Komisije (Javna služba — Službenici — Naknada za invalidnost — Umanjivanje iznosa tražbine institucije — Tužba koja je dijelom očito nedopuštena, a dijelom očito pravno neosnovana)

text:
               11.1.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 9/29

         Rješenje Službeničkog suda (prvo vijeće) od 7. listopada 2013. — Marcuccio protiv Komisije
   (Predmet F-57/12) (1)

   (Javna služba - Službenici - Naknada za invalidnost - Umanjivanje iznosa tražbine institucije - Tužba koja je dijelom očito nedopuštena, a dijelom očito pravno neosnovana)
   2014/C 9/48
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Luigi Marcuccio (Tricase, Italija) (zastupnik: G. Cipressa, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: C. Berardis-Kayser i G. Gattinara, agenti, uz asistenciju A. Dal Ferro, odvjetnik)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje prešutnih odluka Komisije kojima se odbija smanjenje iznosa tužiteljeve naknade za invalidnost za mjesece lipanj do rujan 2011. te plaćanje kamate u visini 15 % i iznosa od 500 eura.

      Izreka rješenja

               1.

               Tužba se dijelom odbacuje kao očito nedopuštena, a dijelom odbija kao očito pravno neosnovana.

               2.

               L. Marcuccio će osim vlastitih, snositi i troškove Europske komisije, uključujući i troškove postupaka privremene pravne zaštite u predmetima F-57/12 R i T-464/12 P(R).

               3.

               Nalaže se L. Marcucciu da Službeničkom sudu plati iznos od 2 000 eura.

      (1)  SL C 227, 28.7.2012., str. 37.


title: Predmet F-53/14: Tužba podnesena 12. lipnja 2014. – ZZ protiv Komisije

text:
               24.11.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 421/58

         Tužba podnesena 12. lipnja 2014. – ZZ protiv Komisije
   (Predmet F-53/14)
   2014/C 421/84
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: ZZ (zastupnik: V. Simeons, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Predmet i opis spora

   Poništenje odluka o povlačenju naknade za uzdržavano dijete koja je dodijeljena tužitelju u korist njezine majke i pokrivenosti sustavom zdravstvenog osiguranja europskih institucija (u daljnjem tekstu: JSIS), te poništenje odluka o povratu iznosa isplaćenih tužitelju.

      Tužbeni zahtjev

               —

               poništiti tri odluke PMO.1 (Ured za upravljanje individualnim materijalnim pravima i njihovu isplatu, u daljnjem tekst: PMO) od 20. kolovoza 2013. o opozivu odluka kojima je tužitelju prvotno dodijeljena naknada za uzdržavanje njegove majke u razdoblju od 1. ožujka 2010. do 28. veljače 2013. (odluke od 11. svibnja 2010., 5. svibnja 2011. i 16. siječnja 2012.);

               —

               poništiti odluku PMO.3 od 25. rujna 2013. kojom se opoziva pokrivenost JSIS-om tužiteljeve majke i kojom se tužitelj obavještava o povratu naknade liječničkih troškova;

               —

               poništiti odluku PMO.l od 23. listopada 2013. o povratu preplaćenih iznosa u skladu s člankom 85. Pravilnika o osoblju;

               —

               ako je to potrebno, poništiti odluku od 12. ožujka 2014. o odbijanju pritužbe;

               —

               naložiti tuženiku snošenje svih troškova.


title: Predmet C-78/12: Presuda Suda (drugo vijeće) od 18. srpnja 2013. (zahtjev za prethodnu odluku Administrativen sad Sofia-grad — Bugarska) — „Evita-K” EOOD protiv Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” Sofia pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (Direktiva 2006/112/EZ — Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost — Isporuka robe — Pojam — Pravo na odbitak — Odbijanje — Stvarno izvršavanje oporezive transakcije — Uredba (EZ) br. 1760/2000 — Sustav označivanja i registracije goveda — Ušne markice)

text:
               7.9.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 260/11

         Presuda Suda (drugo vijeće) od 18. srpnja 2013. (zahtjev za prethodnu odluku Administrativen sad Sofia-grad — Bugarska) — „Evita-K” EOOD protiv Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” Sofia pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite
   (Predmet C-78/12) (1)

   (Direktiva 2006/112/EZ - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost - Isporuka robe - Pojam - Pravo na odbitak - Odbijanje - Stvarno izvršavanje oporezive transakcije - Uredba (EZ) br. 1760/2000 - Sustav označivanja i registracije goveda - Ušne markice)
   2013/C 260/19
   Jezik postupka: bugarski

      Sud koji je postavio prethodno pitanje

   Administrativen sad Sofia-grad

      Stranke u glavnom postupku

      Tužitelj:„Evita-K” EOOD

      Tuženik: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” Sofia pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku — Administrativen sad Sofia-grad — Tumačenje članka 14. stavka 1., članka 178. točke a), članka 185. stavka 1., čl. 226. točke 6. i članka 242. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.) — Pravo na odbitak plaćenog pretporeza kod kupnje životinja — Dokaz stvarnog izvršenja isporuke robe — Postojanje ili nepostojanje obveze naznačavanja na računu ušnih markica životinja podvrgnutih označivanju u skladu s veterinarskim propisima Unije — Postojanje ili nepostojanje obveze dokazivanja vlasništva dobavljača

      Izreka

               1.

               Direktivu Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti tako da, u okviru ostvarivanja prava na odbitak poreza na dodanu vrijednost, pojam „isporuka robe” u smislu navedene Direktive i dokaz stvarnog izvršenja te isporuke nisu povezani s načinom stjecanja prava vlasništva na predmetnoj robi. Sud koji je uputio prethodno pitanje mora, u skladu s nacionalnim pravilima o dokazivanju, izvršiti cjelovitu ocjenu svih elemenata i okolnosti spora koji se pred njim vodi, u svrhu utvrđivanja je li isporuka robe o kojoj je riječ u glavnom postupku stvarno izvršena te je li moguće, ovisno o slučaju, ostvariti pravo na odbitak na temelju tih isporuka.

               2.

               Članak 242. Direktive 2006/112 treba tumačiti tako da ne nalaže poreznim obveznicima koji nisu poljoprivrednici da, kada se radi o životinjama, u svojim poslovnim knjigama iskažu predmet isporuka robe koje obavljaju i dokažu da su te životinje bile predmetom kontrole u skladu s međunarodnim računovodstvenim standardom IAS 41 „Poljoprivreda”.

               3.

               Članak 226. točku 6. Direktive 2006/112 treba tumačiti tako da ne nalaže poreznom obvezniku koji obavlja isporuku roba koja uključuje životinje podvrgnute sustavu označivanja i registracije uvedenom Uredbom (EZ) br. 1760/2000 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. srpnja 2000. o uvođenju sustava označivanja i registracije životinja vrste goveda, označivanju goveđeg mesa i proizvoda od goveđeg mesa i stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 820/97, kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 1791/2006 od 20. studenog 2006., da na računima koji se odnose na te isporuke iskaže ušne markice tih životinja.

               4.

               Članak 185. stavak 1. Direktive 2006/112 treba tumačiti tako da dopušta ispravak odbitka poreza na dodanu vrijednost jedino u slučaju kada je predmetni porezni obveznik prethodno ostvario pravo na odbitak tog poreza pod uvjetima navedenim u članku 168. točki a) te Direktive.

      (1)  SL C 133, 5.5.2012.


title: Predmet T-222/13: Presuda Općeg suda od 26. rujna 2014. – B&S Europe protiv Komisije („Ugovori o javnim uslugama — Postupak poziva na podnošenje ponuda — Kratkotrajne usluge u isključivom interesu treće zemlje koja prima vanjsku pomoć Unije — Odbijanje zahtjeva — Kriteriji odabira — Ugovori podijeljeni na dijelove — Referentni projekt — Obveza obrazlaganja — Načelo dobre uprave — Legitimno očekivanje — Načelo nepristranosti — Načelo kontradiktornosti”)

text:
               10.11.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 395/43

      Presuda Općeg suda od 26. rujna 2014. – B&S Europe protiv Komisije
      (Predmet T-222/13) (1)

      ((„Ugovori o javnim uslugama - Postupak poziva na podnošenje ponuda - Kratkotrajne usluge u isključivom interesu treće zemlje koja prima vanjsku pomoć Unije - Odbijanje zahtjeva - Kriteriji odabira - Ugovori podijeljeni na dijelove - Referentni projekt - Obveza obrazlaganja - Načelo dobre uprave - Legitimno očekivanje - Načelo nepristranosti - Načelo kontradiktornosti”))
      (2014/C 395/53)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Business and Strategies in Europe (B&S Europe) SA (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: L. Bihain i S. Pâques, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: A. Bordes i R. Tricot, a zatim R. Tricot, agenti, uz asistenciju A.-M. Vandromma i J. Stuycka, odvjetnika)

         Predmet

      Zahtjev za poništenje Komisijine odluke, koja se nalazi u dopisima od 15. veljače i 2. travnja 2013., kojom je tužitelj obaviješten da nije zadržan na listi kandidata pozvanih da sudjeluju u ograničenom postupku poziva na podnošenje ponuda koji se odnosi na skupinu br. 7. višestrukog okvirnog ugovora u vezi s pružanjem kratkotrajnih usluga u isključivom interesu treće zemlje koja prima vanjsku pomoć Europske unije (SL 2012/S 105-174077).

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Business and Strategies in Europe (B&S Europe) SA nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 164, 8.6.2013.


title: Predmet C-134/14: Tužba podnesena 21. ožujka 2014. – Europska komisija protiv Vijeća Europske unije

text:
               10.6.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 175/26

         Tužba podnesena 21. ožujka 2014. – Europska komisija protiv Vijeća Europske unije
   (Predmet C-134/14)
   2014/C 175/32
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: R. Lyal, W. Mölls, i D. Martin, agenti)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

               —

               proglasiti ništavom Direktivu Vijeća 2013/62/EU od 17. prosinca 2013. o izmjeni Direktive Vijeća 2010/18/EU o provedbi revidiranog Okvirnog sporazuma o roditeljskom dopustu koji su sklopili BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP i ETUC zbog izmjene statusa Mayottea u odnosu na Europsku uniju (1);

               —

               zadržati učinke Direktive 2013/62/EU do stupanja na snagu nove direktive koja će se zasnivati na odgovarajućem pravnom temelju;

               —

               naloži Vijeću Europske unije snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Europska komisija traži da se Direktiva 2013/62/EU, koju je Vijeće usvojilo na temelju članka 349. UFEU-a kao pravnoj osnovi, proglasi ništavom.
   Komisija prigovara Vijeću da je usvojilo tu direktivu iako je Komisija predložila da se taj akt temelji na sektorskom pravnom temelju, tj. članku 155. stavku 2. UFEU-a.
   Komisija smatra da se u skladu s ciljevima i svrhom pobijane direktive članak 349. UFEU-a ne može valjano koristiti kao pravni temelj. Navedeni članak 349. UFEU-a primjenjuje se samo kada je riječ o odstupanju od načela primjene primarnog prava na najudaljenije regije, kako je to propisano u članku 355. stavku 1. UFEU-a. Međutim, predmetnom direktivom, bez odstupanja od Osnivačkih ugovora, vrši se samo prilagodba sekundarnog prava kako bi se odgovorilo na stanje do kojeg je došlo izmjenom statusa Mayottea. Takvo tumačenje potvrđuje ne samo tekst članka 349. UFEU-a, nego i sustav pravnih temelja Ugovora, kao i povijesni razvoj tog članka.

      (1)  SL L 353, str. 7.


title: Predmet C-168/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. travnja 2015. uputio Okresný súd Prešov (Slovačka Republika) – Milena Tomášová protiv Ministerstvo spravodlivosti SR; Pohotovosť s.r.o.

text:
               27.7.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 245/3

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. travnja 2015. uputio Okresný súd Prešov (Slovačka Republika) – Milena Tomášová protiv Ministerstvo spravodlivosti SR; Pohotovosť s.r.o.
   (Predmet C-168/15)
   (2015/C 245/04)
   Jezik postupka: slovački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Okresný súd Prešov

      Stranke glavnog postupka

      Tužiteljica: Milena Tomášová

      Tuženici: Ministerstvo spravodlivosti SR
   Pohotovosť s.r.o.

      Intervenijent u potporu tužiteljice: Združenie na ochranu spotrebiteľa HOOS

      Prethodna pitanja

               1.

               Predstavlja li tešku povredu prava Europske unije kada se, suprotno sudskoj praksi Suda Europske unije, u postupku izvršenja koji se vodi na temelju pravorijeka arbitražnog suda zahtijeva poduzimanje radnje koja proizlazi iz nezakonite odredbe?

               2.

               Može li odgovornost države članice za povredu prava Zajednice nastati prije nego što stranka postupka iscrpi sva pravna sredstva kojima raspolaže u postupku radi izvršenja odluke u skladu s pravnim poretkom države članice; može li u tom slučaju, imajući u vidu predmetne okolnosti, navedena odgovornost države članice nastati i prije završetka postupka izvršenja odluke te prije iscrpljenja mogućnosti tužiteljice da zatraži isplatu zbog neosnovanog obogaćenja?

               3.

               U slučaju potvrdnog odgovora, predstavlja li radnja tijela, kao što je ona koju je tužiteljica opisala, imajući u vidu okolnosti slučaja, posebno potpuno pasivno držanje tužiteljice i činjenicu da nisu iscrpljena sva pravna sredstava koja su dopuštena pravom države članice, dovoljno tešku povredu prava Zajednice?

               4.

               Ako je u predmetnom slučaju moguće utvrditi dovoljno tešku povredu prava Zajednice, odgovara li iznos koji je tužiteljica zatražila iznosu štete za koju je država članica odgovorna; je li moguće odrediti štetu u visini plaćenog iznosa koji predstavlja neosnovano obogaćenje?

               5.

               Ima li postupak radi neosnovanog obogaćenja, kao pravno sredstvo, prednost u odnosu na postupak radi naknade štete?


title: Predmet T-305/14: Tužba podnesena 29. travnja 2014. – Vestolit protiv Komisije

text:
               14.7.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 223/54

         Tužba podnesena 29. travnja 2014. – Vestolit protiv Komisije
   (Predmet T-305/14)
   2014/C 223/56
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Vestolit GmbH (Marl, Njemačka) (zastupnici: D. Greinacher, J. Martin i B. Scholtka, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               u skladu s člankom 263. stavkom 1. UFEU-a poništi Odluku Komisije od 18. prosinca 2013. o pokretanju formalnog istražnog postupka protiv Savezne Republike Njemačke u vezi s poticanjem proizvodnje struje iz obnovljivih izvora energije i jamskog plina prema Zakonu o poticanju obnovljivih izvora energije (Gesetz für den Vorrang erneubarer Energien, u daljnjem tekstu: EEG), kao i zbog ograničavanja nameta na temelju EEG-a u korist energetski intenzivnih poduzeća – državne potpore SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), objavljenu u Službenom listu EU od 7. veljače 2014., br. C 37, str. 73., u dijelu u kojem Komisija korekcijsko uređenje prema paragrafima 40. i 41. EEG-a tretira kao državnu potporu u smislu članka 107. UFEU-a;

               —

               Komisiji naloži snošenje nužnih troškova u skladu s člankom 87. stavkom 3. Poslovnika Općeg suda.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog: povreda članka 107. UFEU-a
               Tužitelj tvrdi da je Komisija poticanje obnovljivih izvora energije putem sustava posebnih nameta, kao i posebno korekcijsko uređenje radi ograničenja nameta na temelju EEG-a pogrešno ocijenila kao potpore pa na temelju toga nije smjela pokrenuti formalni istražni postupak.

                           —

                           S tim u svezi, tužitelj ističe da se Komisiji u njezinoj prosudbi potkrala očita pogreška prilikom prethodne ocjene pitanja je li kod posebnog korekcijskog uređenja riječ o potpori, s obzirom na to da posebno korekcijsko uređenje kao iznimka od nameta na temelju EEG-a ne stavlja poduzeća s velikom potrošnjom struje u povoljniji položaj od onoga koji bi ta poduzeća ostvarila u uobičajenim tržišnim uvjetima.

                           —

                           Tužitelj dodaje da se ne koriste nikakva državna sredstva. Budući da sami prihodi od nameta na temelju EEG-a ne predstavljaju državna sredstva, ni u slučaju posebnog režima za poduzeća s velikom potrošnjom struje nije riječ o raspolaganju državnim sredstvima.

                           —

                           Tužitelj također tvrdi da posebno korekcijsko uređenje ne narušava tržišno natjecanje. Riječ je u svakom slučaju o uspostavi konkurentskih uvjeta koji bi postojali bez nameta na temelju EEG-a.

               2.

               Drugi tužbeni razlog: povreda načela legitimnih očekivanja
               Tužitelj tvrdi da je donošenjem odluke Komisija povrijedila i načelo zaštite legitimnih očekivanja. Njemačko pravno uređenje poticanja obnovljivih izvora energije već je bilo predmetom dubinskog ispitivanja u skladu s propisima o državnim potporama. U tom slučaju Komisija je 2002. godine došla do zaključka da navedeno pravno uređenje ne uključuje prijenos državnih sredstava. Budući da EEG iz 2012. ne sadrži bitne izmjene u odnosu na prijašnje stanje propisa, zainteresirani gospodarski subjekti nisu morali očekivati ponovno ispitivanje, nego su bili ovlašteni osloniti se na nastavak istog pravno uređenja.

               3.

               Treći tužbeni razlog: zlouporaba diskrecijskih ovlasti
               Na kraju tužitelj smatra da je Komisija zloupotrijebila diskrecijske ovlasti koje joj pripadaju na temelju članaka 107. i 108. UFEU-a. Otvaranjem istražnog postupka Komisija prvenstveno ima za cilj načelno uskladiti poticanje proizvodnje struje iz obnovljivih izvora. Ovaj temeljni cilj vidljiv je i u novom nacrtu smjernica za potpore za zaštitu okoliša i energetiku u kojima Komisija po prvi put donosi detaljna pravila u vezi s poticanjem obnovljivih izvora energije. Kako bi postigla usklađivanje Komisija bi u tom slučaju morala primijeniti za to predviđene postupke za približavanje propisa prema članku 116. i 117. UFEU-a.


title: Predmet C-440/14 P: Žalba koju je 23. rujna 2014. podnio National Iranian Oil Company protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) donesene 16. srpnja 2014. u predmetu T-578/12, National Iranian Oil Company protiv Vijeća

text:
               24.11.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 421/22

         Žalba koju je 23. rujna 2014. podnio National Iranian Oil Company protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) donesene 16. srpnja 2014. u predmetu T-578/12, National Iranian Oil Company protiv Vijeća
   (Predmet C-440/14 P)
   2014/C 421/33
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Žalitelj: National Iranian Oil Company (zastupnik: J.-M. Thouvenin, odvjetnik)

      Druge stranke u postupku: Vijeće Europske unije, Europska komisija

      Žalbeni zahtjev

               —

               ukinuti presudu koju je sedmo vijeće Općeg suda Europske unije donijelo 16. srpnja 2014. u predmetu T-578/12;

               —

               usvojiti zahtjeve koje je žalitelj postavio pred Općim sudom Europske unije;

               —

               naložiti tuženiku snošenje troškova prvostupanjskog i drugostupanjskog postupka.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti žalbe žalitelj ističe šest prigovora protiv presude Općeg suda objavljene 16. srpnja 2014.
   U okviru prvog žalbenog razloga žalitelj tvrdi da je Opći sud u točki 43. donesene presude povrijedio pravo presudivši da što se tiče članka 46. stavka 2. Uredbe (EU) br. 267/2012 (1), Provedbenu uredbu Vijeća (EU) br. 945/2012 (2) treba razumjeti tako da jasno navodi da njezinu pravnu osnovu čini navedeni članak 46. stavak 2. Naime, pravna osnova propisuje pravni oblik koji mora imati akt čiju osnovu predstavlja; međutim, člankom 46. stavkom 2. nije propisan nikakav pravni oblik.
   U okviru drugog žalbenog razloga, žalitelj tvrdi da je Opći sud povrijedio pravo u točkama 54. do 56. donesene presude, koje se mogu sažeti u tvrdnju da „iz članka 215. stavka 2. ne proizlazi da individualne mjere ograničavanja protiv fizičkih ili pravnih osoba i skupina ili nedržavnih subjekata trebaju biti donesene prema postupku propisanom člankom 215. stavkom 1. UFEU-a”. S jedne strane, članak 215. stavak 1., jedina odredba UFEU-a koja se odnosi na mjere ograničavanja, jasno bi propisivala da je postupak koji se za te mjere primjenjuje onaj postupak koji je njime propisan, i ne bi propisivao niti jedan drugi. S druge strane tvrdi da članak 291. UFEU-a nije u skladu s člankom 215. stavkom 2. UFEU-a. Naposljetku, podredno tvrdi da se članak 291. stavak 2. UFEU-a ne može razumjeti na način da Vijeću uz pravnu osnovu koju čini članak 215. stavak 2. UFEU-a za donošenje mjera ograničavanja daje dodatnu pravnu osnovu.
   U okviru trećeg žalbenog razloga, koji je podredno postavljen u slučaju da bude odlučeno, da je upotreba članka 291. stavka 2. UFEU-a, kako bi se utemeljilo donošenje individualnih mjera ograničavanja, pravno moguća u okviru donošenja mjera ograničavanja prvotno na temelju članka 215. UFEU-a, žalitelj tvrdi da je Opći sud povrijedio pravo time što je u točkama 74. do 83. te presude načelno presudio da je Vijeće Unije, prema odredbama članka 291. stavka 2., u ovom slučaju „valjano utemeljilo” upotrebu tog posebnog postupka. S jedne strane, tako postavljenom zahtjevu nije moguće udovoljiti prešutnim opravdanjem. S druge strane, čak i pod pretpostavkom da prešutno opravdanje može udovoljiti tom zahtjevu, njemu u ovome slučaju nije udovoljeno, jer je Opći sud pogrešno tumačio dotične tekstove.
   U okviru četvrtog žalbenog razloga, koji je podredno postavljen u slučaju da bude odlučeno, da je upotreba članka 291. stavka 2. UFEU-a, kako bi se utemeljilo donošenje individualnih mjera ograničavanja pravno moguća u okviru donošenja mjera ograničavanja na temelju članka 215. UFEU-a, žalitelj tvrdi da je Opći sud povrijedio pravo time što je u točki 86. te presude presudio da članak 46. stavak 2. Uredbe br. 267/2012 „Vijeću daje ovlast za izvršavanje odredbi članka 23. stavaka 2. i 3. te uredbe”, što udovoljava obvezi obrazlaganja kada je riječ o navođenju pravne osnove te odredbe, a to je članak 291. stavak 2. UFEU-a. Žalitelj smatra da je Opći sud do toga zaključka došao pravno pogrešnim tumačenjem članka 46. stavka 2. Uredbe br. 267/2012.
   U okviru petog žalbenog razloga, koji je podredno postavljen u slučaju da bude odlučeno, da je upotreba članka 291. stavka 2. UFEU-a, kako bi se utemeljilo donošenje individualnih mjera ograničavanja pravno moguća u okviru donošenja mjera ograničavanja na temelju članka 215. UFEU-a, žalitelj tvrdi da je Opći sud u točki 87. te presude počinio pogrešku smatrajući da obveza obrazlaganja pravnih akata Unije ne obvezuje Vijeće da izričito navede da se Uredba (EU) br. 267/2012, što se tiče pravne osnove članka 46. stavka 2. Uredbe br. 267/2012, temeljila na članku 291. stavku 2. UFEU-a.
   U okviru šestog žalbenog razloga žalitelj tvrdi da je Opći sud povrijedio pravo presudivši u točki 115. te presude da je kriterij iz članka 23. stavka 2. točke (d) Uredbe (EU) br. 267/2012 (sporni kriterij) u skladu s načelima pravne države i općenitije govoreći, s pravom Europske unije jer nije „ni arbitraran ni diskrecijski”, i u točki 123. svoje presude presudivši da „sporni kriterij propisujući objektivne kriterije ograničava diskrecijsku ovlast Vijeća i jamči stupanj predvidljivosti propisan pravom Unije”. Opći sud povrijedio je i žaliteljevo pravo na obranu. Žalitelj prvenstveno ističe da je Opći sud sporni kriterij proglasio sukladnim s pravom Unije samo zbog njegova prijepisa, iako bi trebalo ocijeniti zakonitost upravo onoga koji se nalazi u uredbi. Žalitelj nadalje navodi da činjenica da je Opći sud prepisao sporni kriterij kako bi ga proglasio zakonitim, šteti njegovom pravu na obranu, jer ga je onemogućio u pravu da se poziva na navedeni prepisani tekst kako bi organizirao svoju obranu, jer u trenutku pripremanja obrane nije bio upoznat sa smislom tog prijepisa. Naposljetku, žalitelj ističe manjak dosljednosti u rasuđivanju Općeg suda, što je protivno njegovoj obvezi obrazlaganja.

      (1)  Uredba Vijeća (EU) br. 267/2012 od 23. ožujka 2012. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 961/2010 (SL L 88, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 4., str. 194.)

      (2)  Provedbena uredba Vijeća (EU) br. 945/2012 od 15. listopada 2012. o provedbi Uredbe (EU) br. 267/2012 o mjerama ograničavanja protiv Irana (SL L 282, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 14., str. 122.)


title: Predmet C-605/12: Presuda Suda (treće vijeće) od 16. listopada 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Naczelny Sąd Administracyjny – Poljska) – Welmory sp. z o.o. protiv Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku (Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost — Direktiva 2006/112/EZ — Članak 44. — Pojam, stalnog poslovnog nastana’ primatelja usluga — Mjesto za koje se smatra da je mjesto pružanja usluga poreznim obveznicima — Transakcije unutar Zajednice)

text:
               22.12.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 462/2

         Presuda Suda (treće vijeće) od 16. listopada 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Naczelny Sąd Administracyjny – Poljska) – Welmory sp. z o.o. protiv Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku
   (Predmet C-605/12) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 44. - Pojam, stalnog poslovnog nastana’ primatelja usluga - Mjesto za koje se smatra da je mjesto pružanja usluga poreznim obveznicima - Transakcije unutar Zajednice))
   (2014/C 462/03)
   Jezik postupka: poljski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Welmory sp. z o.o.

      Tuženik: Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku

      Izreka

   Smatra se da prvi porezni obveznik, sa sjedištem poslovanja u državi članici, koji prima usluge koje pruža drugi porezni obveznik, sa sjedištem u drugoj državi članici, ima „stalni poslovni nastan” u toj drugoj državi članici, u smislu članka 44. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2008/8/EZ od 12. veljače 2008., u svrhu utvrđivanja mjesta oporezivanja njegovih usluga, ako taj poslovni nastan ima dostatan stupanj stalnosti i primjerenu strukturu osoblja i tehničkih sredstava koji mu omogućuju primanje i korištenje usluga koje su mu dostavljene za potrebe njegove poslovne djelatnosti, što je na nacionalnom sudu da provjeri.

      (1)  SL C 79, 16.3.2013.


title: Predmet C-256/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Düsseldorf (Njemačka) 9. svibnja 2016. – Deichmann SE protiv Hauptzollamta Duisburg

text:
               18.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 260/29

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Düsseldorf (Njemačka) 9. svibnja 2016. – Deichmann SE protiv Hauptzollamta Duisburg
   (Predmet C-256/16)
   (2016/C 260/36)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Finanzgericht Düsseldorf

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Deichmann SE

      Tuženik: Hauptzollamt Duisburg

      Prethodno pitanje

   Je li Provedbena uredba Komisije (EU) 2016/223 (1) od 17. veljače 2016. o uspostavljanju postupka za ocjenu određenih zahtjeva za tretman tržišnoga gospodarstva te za pojedinačni tretman koje su podnijeli proizvođači izvoznici iz Kine i Vijetnama te o provedbi presude Suda u spojenim predmetima C-659/13 i C-34/14 valjana?

      (1)  SL L 41, str. 3.


title: Predmet C-470/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. rujna 2015. uputio Raad van State (Nizozemska) – Lufthansa Cargo AG, druga stranka u postupku: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

text:
               30.11.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 398/17

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. rujna 2015. uputio Raad van State (Nizozemska) – Lufthansa Cargo AG, druga stranka u postupku: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu
   (Predmet C-470/15)
   (2015/C 398/22)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Raad van State

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Lufthansa Cargo AG

      Druga stranka u postupku: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 3. stavak 1. točku (c) podtočku ii. prvu rečenicu Sporazuma o zračnom prometu između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane i Sjedinjenih Američkih Država, s druge strane (SL 2007, L 134) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 17., str. 43.) tumačiti na način da on zračnom prijevozniku Zajednice iz države članice A daje efektivno pravo da teret koji je utovaren u trećoj zemlji nakon međuslijetanja u Sjedinjenim Državama, prilikom kojeg taj teret nije istovaren, istovari u drugoj državi članici B i da u tom dijelu nije potrebno pozivanje na bilateralne sporazume između države članice B i treće zemlje?

               2.

               Može li zračni prijevoznik Zajednice prema državama članicama u kojima taj prijevoznik nema svoje glavno mjesto poslovanja izvoditi prava iz Sporazuma o zračnom prometu između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane i Sjedinjenih Američkih Država, s druge strane?

               3.

               Protivi li se članak 5. Uredbe (EZ) br. 847/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pregovorima i provedbi sporazuma o uslugama u zračnom prijevozu između država članica i trećih zemalja (SL L 195, ispravak u SL 2007, L 204) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 28.) tome da se prilikom ispitivanja je li udovoljeno kriteriju poslovnog nastana u smislu članka 49. Ugovora o funkcioniranju Europske kako je precizirano u sudskoj praksi Suda ako se, među ostalim, zahtijeva da zračni prijevoznik Zajednice s glavnim mjestom poslovanja u državi članici A jedan dio flote koja se sastoji od najmanje dva zrakoplova drži u državi članici B?


title: Predmet C-136/15 P: Rješenje Suda (deseto vijeće) od 19. lipnja 2015. – Mohammad Makhlouf protiv Vijeća Europske unije (Žalba — Članak 181. Poslovnika Suda — Članak 169. stavak 2. — Nužni sadržaj žalbenog zahtjeva — Očita nedopuštenost)

text:
               30.11.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 398/11

         Rješenje Suda (deseto vijeće) od 19. lipnja 2015. – Mohammad Makhlouf protiv Vijeća Europske unije
   (Predmet C-136/15 P) (1)

   ((Žalba - Članak 181. Poslovnika Suda - Članak 169. stavak 2. - Nužni sadržaj žalbenog zahtjeva - Očita nedopuštenost))
   (2015/C 398/13)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Žalitelj: Mohammad Makhlouf (zastupnik: G. Karouni, avocat)

      Druga stranka u postupku: Vijeće Europske unije (zastupnici: G. Étienne i M.-M. Joséphidès, agenti)

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               Mohammadu Makhloufu nalaže se snošenje vlastitih troškova i troškova Vijeća Europske unije.

      (1)  SL C 311, 21. 9. 2015.


title: Predmet T-393/14: Tužba podnesena 4. lipnja 2014. – Ingeperfil protiv Komisije

text:
               28.7.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 245/29

         Tužba podnesena 4. lipnja 2014. – Ingeperfil protiv Komisije
   (Predmet T-393/14)
   2014/C 245/39
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Ingeperfil, SL (Barcelona, Španjolska) (zastupnici: J. C. García Muñoz, J. I Jiménez-Blanco Carrillo de Albornoz i J. Corral García, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku.

               —

               naloži Komisiji snošenje svih troškova koji proizlaze iz postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Tužbeni razlozi i glavni argumenti su isti kao i oni već izneseni u predmetu T-392/14.


title: Predmet T-173/13: Presuda Općeg suda od 12. prosinca 2014. – Selo Medical protiv OHIM-a – biosyn Arzneimittel (SELOGYN) ( „Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Zajednice SELOGYN — Raniji nacionalni verbalni žig SELESYN — Relativni razlozi za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Odbijanje registracije” )

text:
               9.2.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 46/47

         Presuda Općeg suda od 12. prosinca 2014. – Selo Medical protiv OHIM-a – biosyn Arzneimittel (SELOGYN)
   (Predmet T-173/13) (1)

   ((„Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Zajednice SELOGYN - Raniji nacionalni verbalni žig SELESYN - Relativni razlozi za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Odbijanje registracije”))
   (2015/C 046/58)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Selo Medical GmbH (Unternberg, Austrija) (zastupnik: T. Schneider, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: D. Walicka, odvjetnik)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: biosyn Arzneimittel GmbH (Fellbach, Njemačka) (zastupnici: R. Kunz-Hallstein i H. Kunz-Hallstein, odvjetnici)

      Predmet

   Tužba za poništenje podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća OHIM-a od 21. siječnja 2013. (predmet R 2601/2011-4) u vezi postupka povodom prigovora između društva biosyn Arzneimittel GmbH i društva Selo Medical GmbH.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Selo Medical GmbH nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 141, 18.5.2013.


title: Predmet C-101/12: Presuda Suda (peto vijeće) od 17. listopada 2013. (zahtjev za prethodnu odluku Verwaltungsgericht Stuttgart — Njemačka) — Herbert Schaible protiv Land Baden-Württemberg (Zahtjev za prethodnu odluku — Poljoprivreda — Uredba (EZ) br. 21/2004 — Sustav za označivanje i registracije ovaca i koza — Obveza pojedinačnog elektroničkog označivanja — Obveza vođenja registra gospodarstva — Valjanost — Povelja o temeljnim pravima Europske unije — Sloboda poduzetništva — Proporcionalnost — Jednako postupanje)

text:
               14.12.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 367/7

         Presuda Suda (peto vijeće) od 17. listopada 2013. (zahtjev za prethodnu odluku Verwaltungsgericht Stuttgart — Njemačka) — Herbert Schaible protiv Land Baden-Württemberg
   (Predmet C-101/12) (1)

   (Zahtjev za prethodnu odluku - Poljoprivreda - Uredba (EZ) br. 21/2004 - Sustav za označivanje i registracije ovaca i koza - Obveza pojedinačnog elektroničkog označivanja - Obveza vođenja registra gospodarstva - Valjanost - Povelja o temeljnim pravima Europske unije - Sloboda poduzetništva - Proporcionalnost - Jednako postupanje)
   2013/C 367/11
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Verwaltungsgericht Stuttgart

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Herbert Schaible

      Tuženik: Land Baden-Württemberg

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku — Verwaltungsgericht Stuttgart — Valjanost članka 3. stavka 1., članka 4. stavka 2., članka 5. stavka 1., kao i članka 9. stavka 3. prvog podstavka Uredbe Vijeća (EZ) br. 21/2004 od 17. prosinca 2003. o uspostavi sustava za označivanje i registraciju ovaca i koza i izmjeni Uredbe (EZ) br. 1782/2003 i direktiva 92/102/EEZ i 64/432/EEZ (SL L 5, str. 8.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 24., str. 112.), kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 1560/2007 od 17. prosinca 2007. (SL L 340, str. 25.) uzimajući u obzir Povelju o temeljnim pravima Europske unije i, posebice, njezin članak 15. stavak 1. i članak 16. — Proporcionalnost sustava pojedinačnog označavanja ovaca i koza

      Izreka

   Ispitivanjem postavljenih pitanja nije utvrđen nijedan element koji bi mogao utjecati na valjanost članka 3. stavka 1., članka 4. stavka 2., članka 5. stavka 1. i članka 9. stavka 3. prvog podstavka, kao i točke 2. Priloga B Uredbi Vijeća (EZ) br. 21/2004 od 17. prosinca 2003. o uspostavi sustava za označivanje i registraciju ovaca i koza i izmjeni Uredbe (EZ) br. 1782/2003 i direktiva 92/102/EEZ i 64/432/EEZ, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 933/2008 od 23. rujna 2008.

      (1)  SL C 133, 5.5.2012.


title: Predmet T-293/12: Presuda Općeg suda od 11. lipnja 2014. – Syria International Islamic Bank protiv Vijeća ( „Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja protiv Sirije — Zamrzavanje financijskih sredstava — Očita pogreška pri ocjeni — Teret dokazivanja — Zahtjev za naknadu štete” )

text:
               28.7.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 245/9

         Presuda Općeg suda od 11. lipnja 2014. – Syria International Islamic Bank protiv Vijeća
   (Predmet T-293/12) (1)

   ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja protiv Sirije - Zamrzavanje financijskih sredstava - Očita pogreška pri ocjeni - Teret dokazivanja - Zahtjev za naknadu štete”))
   2014/C 245/12
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Syria International Islamic Bank PJSC (Damask, Sirija) (zastupnici: G. Laguesse i J.-P. Buyle, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: B. Driessen i D. Gicheva, agenti)

      Predmet

   S jedne strane, zahtjev za poništenje Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 544/2012 od 25. lipnja 2012. o provedbi članka 32. stavka 1. Uredbe (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji (SL L 165, str. 20., ispravak SL 2012, L 173, str. 27.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 12., str. 207.) i Provedbene odluke Vijeća 2012/335/ZVSP od 25. lipnja 2012. o provedbi Odluke 2011/782/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL L 165, str. 80.) u dijelu u kojem se ti akti odnose na tužitelja, i s druge strane, zahtjev za naknadu štete.

      Izreka

               1.

               Provedbena uredba Vijeća (EU) br. 544/2012 od 25. lipnja 2012. o provedbi članka 32. stavka 1. Uredbe (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji poništava se u dijelu u kojem se odnosi na Syria International Islamic Bank PJSC.

               2.

               Provedbena odluka Vijeća 2012/335/ZVSP od 25. lipnja 2012. o provedbi Odluke 2011/782/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije poništava se u dijelu u kojem se odnosi na Syria International Islamic Bank.

               3.

               Zahtjev za naknadu štete odbacuje kao nedopušten.

               4.

               Syria International Islamic Banku nalaže se snošenje jedne četvrtine vlastitih troškova.

               5.

               Vijeću Europske unije nalaže se snošenje vlastitih troškova i tri četvrtine troškova koji su nastali Syria International Islamic Bank.

      (1)  SL C 258, 25.8.2012.


title: Predmet T-251/15: Tužba podnesena 14. svibnja 2015. – Espírito Santo Financial (Portugal) protiv ESB-a

text:
               27.7.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 245/34

         Tužba podnesena 14. svibnja 2015. – Espírito Santo Financial (Portugal) protiv ESB-a
   (Predmet T-251/15)
   (2015/C 245/40)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Espírito Santo Financial (Portugal), SGPS, SA (Lisabon, Portugal) (zastupnici: R. Oliveira, N. Cunha Barnabé i S. Estima Martins, odvjetnici)

      Tuženik: Europska središnja banka

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               poništi prešutnu odluku Europske središnje banke (ESB) od 4. ožujka 2015., u skladu s člankom 8. stavkom 3. Odluke ESB/2004/3 (Prešutna odluka), da ne dâ potpuni pristup odluci ESB-a od 1. kolovoza 2014., kojom se suspendira status Banco Espírito Santo S.A. kao druge strane monetarne politike Eurosustava, te ju se obvezuje da u cijelosti otplati svoj dug prema Eurosustavu do iznosa od 10 milijardi eura kao i svim dokumentima u posjedu ESB-a koji su na bilo koji način povezani s tom odlukom;

               —

               poništi izričitu odluku ESB-a od 1. travnja 2015. (Izričita odluka) da ne dâ potpuni pristup navedenim dokumentima;

               —

               tuženiku naloži snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se odnosi na Prešutnu odluku, a temelji na povredi obveze obrazlaganja.

                           —

                           Tužitelj ističe da Prešutna odluka – zato što ne sadrži obrazloženje odbijanja potpunog pristupa traženim dokumentima ESB-a – nije u skladu s obvezom obrazlaganja, te ju se stoga mora poništiti.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se odnosi na Izričitu odluku, a temelji na povredi obveze obrazlaganja u vezi s odlukom Upravnog vijeća.

                           —

                           Tužitelj ističe da Izričitu odluku kojom se odbija pristup traženoj dokumentaciji treba poništiti jer je njome povrijeđena obveza obrazlaganja, zato što (i) sadrži samo općenita razmatranja u pogledu iznimki na koje se poziva sadržanih u članku 4. Odluke ESB/2004/3, te, osobito (ii) ne sadrži razloge zašto bi iznimka iz prve alineje članka 4. stavka 1. točke (a) Odluke ESB/2004/3 opravdavala ograničenje tužiteljevog prava na pristup dokumentima.

               3.

               Treći tužbeni razlog, koji se odnosi na Izričitu odluku, a temelji na povredi prve, druge i sedme alineje članka 4. stavka 1. točke (a) Odluke ESB/2004/3.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, koji se odnosi na Izričitu odluku, a temelji na povredi prve alineje članka 4. stavka 2. Odluke ESB/2004/3, u vezi s odlukama Upravnog vijeća.

               5.

               Peti tužbeni razlog, koji se odnosi na Izričitu odluku, a temelji na povredi obveze obrazlaganja u vezi s prijedlozima Izvršnog odbora.

                           —

                           Tužitelj navodi da bi Izričitu odluku trebalo poništiti zato jer povrjeđuje obvezu obrazlaganja, time što: (i) sadrži samo općenita razmatranja u pogledu iznimki na koje se poziva sadržanih u članku 4. Odluke ESB/2004/3; (ii) ne sadrži nikakve određene razloge odbijanja pristupa informacijama koje je tražio tužitelj; (iii) ne sadrži razloge za odbijanje otkrivanja informacija na osnovi članka 4. stavka 1. točke (a) sedme alineje Odluke ESB/2004/3; (iv) ne sadrži razloge za odbijanje otkrivanja informacija na osnovi članka 4. stavka 2. prve alineje Odluke ESB/2004/3; (v) ne sadrži razloge za odbijanje otkrivanja informacija na osnovi članka 4. stavka 3. Odluke ESB/2004/3.


title: Predmet T-169/14: Tužba podnesena 17. ožujka 2014. – Ferring protiv OHIM-a – Kora Corporation (Koragel)

text:
               19.5.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 151/28

         Tužba podnesena 17. ožujka 2014. – Ferring protiv OHIM-a – Kora Corporation (Koragel)
   (Predmet T-169/14)
   2014/C 151/35
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Ferring BV (Hoofddorp, Nizozemska) (zastupnik: A. Thünken, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Kora Corporation Ltd (Swords, Irska)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku četvrtog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) od 13. siječnja 2014. u predmetu R 721/2013-4;

               —

               naloži tuženiku te u slučaju intervencije i intervenijentu da snose troškove postupaka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Podnositelj prijave žiga Zajednice: druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem

      Predmetni žig Zajednice: verbalni žig „Koragel” za proizvode iz razreda 5 – prijava žiga Zajednice br. 10 490 027

      Nositelj žiga ili znaka navedenog u postupku prigovora: tužitelj

      Navedeni žig ili znak: verbalni žig „CHORAGON” za proizvode iz razreda 5 – registracija žiga Zajednice br. 8 695 314

      Odluka Odjela za prigovore: prigovor je odbijen

      Odluka žalbenog vijeća: žalba je odbačena

      Tužbeni razlozi: povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe o žigu Zajednice.


title: Predmet T-64/16: Presuda Općeg suda od 18. siječnja 2017. – Wieromiejczyk protiv EUIPO-a (Tasty Puff) („Žig Europske unije — Prijava figurativnog žiga Europske unije Tasty Puff — Apsolutni razlozi za odbijanje — Opisni karakter — Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009”)

text:
               27.2.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 63/28

         Presuda Općeg suda od 18. siječnja 2017. – Wieromiejczyk protiv EUIPO-a (Tasty Puff)
   (Predmet T-64/16) (1)

   ((„Žig Europske unije - Prijava figurativnog žiga Europske unije Tasty Puff - Apsolutni razlozi za odbijanje - Opisni karakter - Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009”))
   (2017/C 063/38)
   Jezik postupka: poljski

      Stranke

      Tužitelj: Michał Wieromiejczyk (Pabianice, Poljska) (zastupnik: R. Rumpel, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: E. Śliwińska i D. Walicka, agenti)

      Predmet

   Tužba protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 5. studenoga 2015. (predmet R 3058/2014-5), koja se odnosi na prijavu za registraciju figurativnog znaka Tasty Puff kao žiga Europske unije.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Michału Wieromiejczyku se nalaže snošenje troškova.

      (1)  SL C 111, 29. 3. 2016.


title: Predmet C-593/12 P: Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 24. listopada 2013. – Lancôme parfums et beauté & Cie protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni), Focus Magazin Verlag GmbH (Žalba — Žig Zajednice — Verbalni žig Color Focus — Zahtjev nositelja verbalnog žiga Zajednice Focus za proglašavanje žiga ništavim — Proglašavanje ništavosti — Odricanje — Članak 149. Poslovnika — Žalba koja je postala bespredmetna — Obustava postupka)

text:
               7.4.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 102/6

         Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 24. listopada 2013. – Lancôme parfums et beauté & Cie protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni), Focus Magazin Verlag GmbH
   (Predmet C-593/12 P) (1)

   ((Žalba - Žig Zajednice - Verbalni žig Color Focus - Zahtjev nositelja verbalnog žiga Zajednice Focus za proglašavanje žiga ništavim - Proglašavanje ništavosti - Odricanje - Članak 149. Poslovnika - Žalba koja je postala bespredmetna - Obustava postupka))
   2014/C 102/07
   Jezik postupka:engleski

      Stranke

      Žalitelj:Lancôme parfums et beauté & Cie (zastupnik: A. von Mühlendahl, odvjetnik)

      Druge stranke u postupku: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni (zastupnici: A. Folliard-Monguiral, agent, R. Schweizer, odvjetnik) i Focus Magazin Verlag GmbH (zastupnik: R. Schweizer, odvjetnik)

      Predmet

   Žalba protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 5. listopada 2012. u predmetu T-204/10, Lancôme/OHIM, kojom je Opći sud odbio tužbu za poništenje koju je podnio nositelj verbalnog žiga „COLOR FOCUS”, za proizvode svrstane u razred 3 protiv Odluke R 238/2009-2 drugog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (OHIM) od 11. veljače 2010. kojom se odbija žalba podnesena protiv odluke odjela za poništaje kojom je prihvaćen zahtjev za proglašenje spomenutog žiga ništavim koji je podnio nositelj verbalnog žiga Zajednice „FOCUS” za proizvode svrstane u razred 3 – Članak 8. stavak 1. točka (b) i članak 53. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Sličnost žigova – Stvarna uporaba ranijeg žiga – Zloporaba prava

      Izreka

               1.

               Postupak povodom ove žalbe se obustavlja.

               2.

               Nalaže se Lancôme parfums et beauté & Cie snošenje troškova predmetnog postupka.

      (1)  SL C 55, 23.2.2013.


title: Predmet C-2/15 SA: Rješenje Suda (drugo vijeće) od 29. rujna 2015. – ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias protiv Europske komisije (Zahtjev za odobrenje provođenja zapljene imovine Europske komisije)

text:
               1.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 38/17

         Rješenje Suda (drugo vijeće) od 29. rujna 2015. – ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias protiv Europske komisije
   (Predmet C-2/15 SA) (1)

   ((Zahtjev za odobrenje provođenja zapljene imovine Europske komisije))
   (2016/C 038/24)
   Jezik postupka: grčki

      Stranke

      Tužitelj: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (zastupnik: S. Paliou, dikigoros)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: D. Triantafyllou i R. Lyal, agenti)

      Izreka

               1.

               Zahtjev se odbija.

               2.

               Društvo ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias i Europska komisija snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 118, 13. 4. 2015.