title: predmet C-776/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. listopada 2019. uputio tribunal de grande instance de Paris (Francuska) – VB, WA protiv BNP Paribas Personal Finance SA

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. listopada 2019. uputio tribunal de grande instance de Paris (Francuska) – VB, WA protiv BNP Paribas Personal Finance SA
      (predmet C-776/19)
      (2020/C 19/24)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal de grande instance de Paris

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: VB, WA

         Tuženik: BNP Paribas Personal Finance SA

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se Direktivi br. 93/13 (1), tumačenoj s obzirom na načelo djelotvornosti, u predmetu poput onoga u glavnom postupku, primjena pravila o zastari u sljedećim slučajevima: (a) za utvrđenje nepoštenosti ugovorne odredbe, (b) za eventualne povrate, (c) kad je potrošač tužitelj i (d) kad je potrošač tuženik, uključujući u protutužbi?

                  2.

                  U slučaju potpuno ili djelomično niječnog odgovora na prvo pitanje, protivi li se Direktivi br. 93/13, tumačenoj s obzirom na načelo djelotvornosti, u predmetu poput onoga u glavnom postupku, primjena nacionalne sudske prakse koja kao dan kada zastarni rok počinje teći određuje dan prihvata ponude kredita, umjesto dana nastanka ozbiljnih financijskih poteškoća?

                  3.

                  Jesu li ugovorne odredbe poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, koje, među ostalim, predviđaju da je švicarski franak valuta obračuna, a euro valuta plaćanja, koje rizik promjene tečaja prebacuju na korisnika kredita, obuhvaćene glavnim predmetom ugovora u smislu članka 4. stavka 2. Direktive 93/13, ako se ne osporavaju troškovi konverzije i ako postoje ugovorne odredbe koje, na određene datume, predviđaju mogućnost za korisnika kredita da izvrši konverziju u eure u skladu s unaprijed utvrđenom formulom?

                  4.

                  Protivi li se Direktivi br. 93/13, tumačenoj s obzirom na načelo djelotvornosti, nacionalna sudska praksa koja smatra da su ugovorna odredba ili sve ugovorne odredbe poput onih o kojima je riječ glavnom postupku „jasne i razumljive” u smislu Direktive, iz sljedećih razloga:

                              —

                              prethodna ponuda kredita detaljno navodi tečajne transakcije obavljene tijekom postojanja kredita i precizira da je tečaj eura naspram švicarskih franaka onaj koji je primjenjiv dva radna dana prije datuma događaja koji određuje transakciju i koji je objavljen na mrežnoj stranici Europske središnje banke;

                              —

                              u ponudi je spomenuto da korisnik kredita prihvaća tečajne transakcije iz švicarskih franaka u eure i iz eura u švicarske franke koje su nužne za funkcioniranje i otplatu kredita i da davatelj kredita nakon podmirenja davanja povezanih s kreditom izvršava konverziju u švicarske franke salda mjesečnih uplata u eurima;

                              —

                              ponuda navodi da, ako tečajna transakcija rezultira iznosom nižim od dospjelog obroka u švicarskim francima, otplata glavnice će biti sporija i eventualni dio neotplaćene glavnice po dospijeću se upisuje u dugovni saldo u švicarskim francima, i ako je navedeno da se otplata glavnice kredita mijenja u skladu s promjenama deviznog tečaja primjenjivanog na mjesečne uplate, bilo naviše ili naniže, da ta promjena može dovesti do produljenja ili skraćenja trajanja otplate kredita i, ovisno o slučaju, izmijeniti ukupni teret otplate;

                              —

                              članci „interni račun u eurima” i „interni račun u švicarskim francima” pobliže opisuju izvršene transakcije prilikom svakog plaćanja po dospjelosti u korist ili na teret svakog računa, a ugovor transparentno prikazuje konkretno funkcioniranje mehanizma konverzije strane valute; i dok u ponudi, posebice, nema izričitog navođenja „rizika promjene tečaja” koji snosi korisnik kredita s obzirom na izostanak ostvarivanja dohotka u valuti obračuna, kao i izričito navođenje „kamatnog rizika”?

                  5.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na četvrto pitanje, protivi li se Direktivi br. 93/13, tumačenoj s obzirom na načelo djelotvornosti prava Zajednice, nacionalna sudska praksa koja smatra da su ugovorna odredba ili sve ugovorne odredbe poput onih u glavnom postupku „jasne i razumljive” u smislu Direktive, ako se samo elementima utvrđenima u četvrtom pitanju pridoda simulacija o sniženju valute plaćanja za 5,37 % u odnosu na valutu obračuna, u ugovoru početnog trajanja od 25 godina, i bez drugog navođenja pojmova poput „rizik” ili „poteškoća”?

                  6.

                  Snosi li teret dokazivanja „jasnoće i razumljivosti” odredbe u smislu Direktive 93/13, uključujući u pogledu okolnosti pod kojima je ugovor sklopljen, pružatelj usluge odnosno prodavatelj robe ili potrošač?

                  7.

                  U slučaju da je teret dokazivanja jasnoće i razumljivosti ugovorne odredbe na pružatelju usluge odnosno prodavatelju robe, protivi li se Direktivi 93/13 nacionalna sudska praksa u skladu s kojom korisnici kredita moraju dokazati da su oni adresati informacija koje su sadržane u tim dokumentima, s jedne strane, i da ih je njima uputila banka ili, naprotiv, Direktiva zahtijeva da ti elementi čine predmnjevu da su podaci iz tih dokumenata proslijeđeni, uključujući usmeno, korisnicima kredita te da je na pružatelju usluge odnosno prodavatelju robe, koji mora jamčiti za informacije koje su priopćili posrednici koje je on odabrao, da tu običnu predmnjevu obori?

                  8.

                  Osmo pitanje: Može li se smatrati da postoji znatnija neravnoteža u ugovoru poput onog u glavnom postupku u kojem dvije strane snose rizik promjene tečaja, ako, s jedne strane, pružatelj usluge odnosno prodavatelj robe raspolaže boljim sredstvima za predviđanje rizika promjene tečaja od potrošača te je, s druge strane, rizik koji snosi pružatelj usluge odnosno prodavatelj robe ograničen, dok onaj koji snosi potrošač nije?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/CEE od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: predmet T-527/18: Presuda Općeg suda od 21. studenoga 2019. – K. A. Schmersal Holding protiv EUIPO-a – Tecnium (tec.nicum) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije tec.nicum – Raniji figurativni nacionalni žig TECNIUM – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Sličnost usluga – Sličnost znakova – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 – Stvarna uporaba ranijeg žiga – Članak 18. stavak 1. drugi podstavak točka (a) i članak 47. stavci 2. i 3. Uredbe 2017/1001 – Oblik koji se razlikuje u elementima kojima se ne mijenja razlikovni karakter žiga – Dokazi podneseni prvi put pred Općim sudom”)

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/44

      Presuda Općeg suda od 21. studenoga 2019. – K. A. Schmersal Holding protiv EUIPO-a – Tecnium (tec.nicum)
      (predmet T-527/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije tec.nicum - Raniji figurativni nacionalni žig TECNIUM - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Sličnost usluga - Sličnost znakova - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 - Stvarna uporaba ranijeg žiga - Članak 18. stavak 1. drugi podstavak točka (a) i članak 47. stavci 2. i 3. Uredbe 2017/1001 - Oblik koji se razlikuje u elementima kojima se ne mijenja razlikovni karakter žiga - Dokazi podneseni prvi put pred Općim sudom”)
      (2020/C 19/52)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: K.A. Schmersal Holding GmbH & Co. KG (Wuppertal, Njemačka) (zastupnik: A. Haudan, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: J. Ivanauskas i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Tecnium, SL (Manrise, Španjolska) (zastupnik: E. Sugrañes Coca, odvjetnica)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 21. lipnja 2018. (predmet R 2427/2017-5), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Tecnium i K. A. Schmersal Holding.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu K. A. Schmersal Holding GmbH & Co. KG nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 381, 22. 10. 2018.


title: predmet T-719/19: Tužba podnesena 23. listopada 2019. – Northgate i Northgate Europe protiv Komisije

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/54

      Tužba podnesena 23. listopada 2019. – Northgate i Northgate Europe protiv Komisije
      (predmet T-719/19)
      (2020/C 19/66)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Northgate plc (Darlington, Ujedinjena Kraljevina) i Northgate Europe Ltd (Darlington) (zastupnici: J. Lesar, solicitor i K. Beal, QC)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi odluku koju je Europska komisija donijela 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je Ujedinjena Kraljevina provela u odnosu na izuzeće financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC);

                  —

                  naloži tuženiku snošenje tužiteljevih troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe osam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u vrednovanju ili ocjeni u svojem odabiru referentnog okvira za analizu sustava oporezivanja. Komisija je trebala referentni okvir tretirati kao sustav oporezivanja na dobit Ujedinjene Kraljevine, a ne samo sustav kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u vrednovanju ili ocjeni usvajanjem manjkavog pristupa za analizu sustava CFC. Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. pobijane odluke pogrešno tretirala odredbe poglavlja 9. dijela 9.A britanskog Taxation (International and Other Provisions) Acta 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) iz 2010. kao vrstu odstupanja od opće naplate poreza iz poglavlja 5.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a utvrđivanjem, u uvodnim izjavama 127. do 151. pobijane odluke, da je kriterij selektivnosti bio ispunjen u mjeri u kojoj su poduzeća u činjenično i pravno usporedivim položajima bila drukčije tretirana.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je 75 % izuzeća u okviru odjeljka 371ID Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) opravdano naravi i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da bi nametanje poreznog tereta CFC-ovima koji ispunjavaju uvjete za izuzeća propisane spomenutim Poglavljem 9. povrijedilo, protivno članku 49. UFEU-a, tužiteljevu slobodu poslovnog nastana.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je došlo do očite pogreške u vrednovanju ili ocjeni u odnosu na 75 % izuzeća i pitanje fiksnog omjera.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisijina odluka nije u skladu s općim načelom prava Unije o nediskriminaciji ili jednakosti.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava primjenom po analogiji ili neopravdanim oslanjanjem na odredbe iz Direktive Vijeća (EU) 2016/1164 (1) koja nije bila primjenjiva ratione temporis.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1.)


title: predmet C-799/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. listopada 2019. uputio Okresný súd Košice I (Slovačka) – NI, OJ i PK protiv Sociálna poisťovňa

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/32

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. listopada 2019. uputio Okresný súd Košice I (Slovačka) – NI, OJ i PK protiv Sociálna poisťovňa
      (predmet C-799/19)
      (2020/C 19/33)
      Jezik postupka: slovački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Okresný súd Košice

         Stranke glavnog postupka

         Tužiteljice: NI, OJ, PK

         Tuženik: Sociálna poisťovňa

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 3. Direktive 2008/94/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o zaštiti zaposlenika u slučaju insolventnosti njihovog poslodavca (1) tumačiti na način da pojam „nepodmirena potraživanja zaposlenika koja su nastala iz ugovora o radu” uključuje i neimovinsku štetu pretrpljenu zbog smrti radnika uslijed nezgode na radu?

                  2.

                  Treba li članak 2. Direktive 2008/94/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o zaštiti zaposlenika u slučaju insolventnosti njihovog poslodavca tumačiti na način da se insolventnim smatra i poslodavac protiv kojeg je pokrenut ovršni postupak u pogledu sudski priznatog zahtjeva za naknadu neimovinske štete pretrpljene zbog smrti radnika uslijed nezgode na radu, ali je u ovršnom postupku tražbina proglašena nenaplativom jer poslodavac ne raspolaže nikakvim sredstvima?

         (1)  SL 2008., L 283, str. 36. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 128.)


title: predmet T-726/19: Tužba podnesena 25. listopada 2019. – LSEGH (Luksemburg) i London Stock Exchange Group Holdings (Italy) protiv Komisije

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/55

      Tužba podnesena 25. listopada 2019. – LSEGH (Luksemburg) i London Stock Exchange Group Holdings (Italy) protiv Komisije
      (predmet T-726/19)
      (2020/C 19/67)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: LSEGH (Luksemburg) Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina) i London Stock Exchange Group Holdings (Italy) Ltd (London), (zastupnici: O. Brouwer, A. Pliego Selie i A. von Bonin, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi tuženikovu odluku od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu izuzeća financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC), C(2019) 2526 Final; i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje tužiteljevih troškova u skladu s člankom 134. Poslovnika Općeg suda, uključujući i troškove eventualnih intervenijenata

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava i/ili očite pogreške ocjeni, te da u osporavanoj odluci nije na odgovarajući način obrazložila utvrđivanje referentnog sustava.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava i/ili očite pogreške ocjeni, te da u osporavanoj odluci nije na odgovarajući način obrazložila pogrešnu karakterizaciju izuzeća financiranja unutar grupacija kao odstupanje od uobičajenog funkcioniranja referentnog sustava.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava i/ili očite pogreške ocjeni kada je u osporavanoj odluci utvrdila da izuzeća financiranja unutar grupacija diskriminiraju između gospodarskih subjekata.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava i/ili očite pogreške ocjeni kada je u osporavanoj odluci utvrdila da izuzeća financiranja unutar grupacija nisu opravdana prirodom cjelokupne strukture referentnog sustava.


title: predmet T-592/18: Presuda Općeg suda od 28. studenoga 2019. – Wywiał-Prząda protiv Komisije („Javna služba – Ugovorno osoblje – Primici od rada – Odluka kojom se odbija naknada za život u inozemstvu – Članak 4. stavak 1. točka (a) Priloga VII. Pravilniku o osoblju – Rad za drugu državu – Diplomatski status – Petogodišnje referentno razdoblje”)

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/45

      Presuda Općeg suda od 28. studenoga 2019. – Wywiał-Prząda protiv Komisije
      (predmet T-592/18) (1)

      („Javna služba - Ugovorno osoblje - Primici od rada - Odluka kojom se odbija naknada za život u inozemstvu - Članak 4. stavak 1. točka (a) Priloga VII. Pravilniku o osoblju - Rad za drugu državu - Diplomatski status - Petogodišnje referentno razdoblje”)
      (2020/C 19/53)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Katarzyna Wywiał-Prząda (Wezembeek-Oppem, Belgija) (zastupnici: S. Orlandi i T. Martin, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: T. Bohr i D. Milanowska, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a radi poništenja odluke Komisije od 23. studenoga 2017. kojom je tužiteljici uskraćeno pravo na naknadu za život u inozemstvu.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Katarzyni Wywiał-Prząda nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 427, 26.11.2018.


title: predmet C-812/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. studenoga 2019. uputio Högsta förvaltningsdomstolen (Švedska) – Danske Bank A/S, Danmark, Sverige Filial protiv Skatteverketa

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/33

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. studenoga 2019. uputio Högsta förvaltningsdomstolen (Švedska) – Danske Bank A/S, Danmark, Sverige Filial protiv Skatteverketa
      (predmet C-812/19)
      (2020/C 19/34)
      Jezik postupka: švedski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Danske Bank A/S, Danmark, Sverige Filial

         Tuženik: Skatteverket

         Prethodno pitanje

      Je li švedska podružnica banke s poslovnim nastanom u drugoj državi članici samostalni porezni obveznik u slučaju kada sjedište isporučuje usluge podružnici i za s time povezane troškove tereti podružnicu, ako je sjedište dio PDV grupacije u drugoj državi članici, dok švedska podružnica nije član nijedne švedske PDV grupacije? (1)

         (1)  Članak 2. stavak 1., članak 9. stavak 1. i članak 11. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: predmet C-92/16: Rješenje Suda (prvo vijeće) od 3. srpnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de Primera Instancia no 1 de Fuenlabrada - Španjolska) – Bankia SA protiv Henryja-Rodolfa Rengifa Jiméneza, Sheyle-Jeanneth Felix Caiza (Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita potrošača – Direktiva 93/13/EEZ – Članci 6. i 7. – Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima – Odredba o prijevremenom dospijeću ugovora o hipotekarnom zajmu – Članak 99. Poslovnika Suda – Pitanje jednako onome o kojem je Sud već odlučivao odnosno na koje se odgovor može jasno izvesti iz sudske prakse – Utvrđivanje djelomične nepoštenosti odredbe – Ovlasti nacionalnog suda u slučaju kada postoji „nepoštena” odredba – Zamjena nepoštene odredbe odredbom nacionalnog prava – Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda – Očito nedopušteno pitanje)

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/2

      Rješenje Suda (prvo vijeće) od 3. srpnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de Primera Instancia no 1 de Fuenlabrada - Španjolska) – Bankia SA protiv Henryja-Rodolfa Rengifa Jiméneza, Sheyle-Jeanneth Felix Caiza
      (predmet C-92/16) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita potrošača - Direktiva 93/13/EEZ - Članci 6. i 7. - Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima - Odredba o prijevremenom dospijeću ugovora o hipotekarnom zajmu - Članak 99. Poslovnika Suda - Pitanje jednako onome o kojem je Sud već odlučivao odnosno na koje se odgovor može jasno izvesti iz sudske prakse - Utvrđivanje djelomične nepoštenosti odredbe - Ovlasti nacionalnog suda u slučaju kada postoji „nepoštena” odredba - Zamjena nepoštene odredbe odredbom nacionalnog prava - Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda - Očito nedopušteno pitanje)
      (2020/C 19/02)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de Primera Instancia no 1 de Fuenlabrada

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Bankia SA

         Tuženici: Henry-Rodolfo Rengifo Jiménez, Sheyla-Jeanneth Felix Caiza

         Izreka

      Članke 6. i 7. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima treba tumačiti na način da im se, kao prvo, protivi to da se odredbu o prijevremenom dospijeću ugovora o hipotekarnom zajmu za koju se utvrdi da je nepoštena djelomično održi na snazi tako da nacionalni sud ukloni elemente koji je čine nepoštenom. S druge strane, tim se člancima ne protivi to da nacionalni sud otkloni ništetnost takve nepoštene odredbe, čiji je tekst inspiriran zakonskom odredbom primjenjivom u slučaju sporazuma ugovornih stranaka, zamjenjujući je novom verzijom te odredbe uvedenom nakon sklapanja ugovora kada predmetni ugovor ne može opstati u slučaju uklanjanja te nepoštene odredbe i kada utvrđivanje ništetnosti cijelog ugovora potrošača izlaže osobito štetnim posljedicama.

         (1)  SL C 156, 2.5.2016.


title: predmet T-642/18: Presuda Općeg suda od 28. studenoga 2019. – August Wolff protiv EUIPO-a – Faes Farma (DermoFaes Atopimed) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava verbalnog žiga Europske unije DermoFaes Atopimed – Raniji verbalni žig Europske unije Dermowas – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/46

      Presuda Općeg suda od 28. studenoga 2019. – August Wolff protiv EUIPO-a – Faes Farma (DermoFaes Atopimed)
      (predmet T-642/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije DermoFaes Atopimed - Raniji verbalni žig Europske unije Dermowas - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2020/C 19/54)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel (Bielefeld, Njemačka) (zastupnik: A. Thünken, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: J. Ivanauskas i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Faes Farma, SA (Lamiaco-Leioa, Španjolska) (zastupnici: A. Vela Ballesteros i S. Fernandez Malvar, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 11. srpnja 2018. (predmet R 1365/2017-2), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Dr. August Wolff i Faes Farma.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel nalaže se snošenje vlastitih troškova kao i troškova Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) i društva Faes Farma, SA, uključujući troškove koje je potonje društvo imalo pred žalbenim vijećem EUIPO-a.

         (1)  SL C 4, 7. 1. 2019.


title: predmet C-777/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. listopada 2019. uputio tribunal de grande instance de Paris (Francuska) – XZ, YY protiv BNP Paribas Personal Finance SA

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. listopada 2019. uputio tribunal de grande instance de Paris (Francuska) – XZ, YY protiv BNP Paribas Personal Finance SA
      (predmet C-777/19)
      (2020/C 19/25)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal de grande instance de Paris

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: XZ, YY

         Tuženik: BNP Paribas Personal Finance SA

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se Direktivi br. 93/13 (1), tumačenoj s obzirom na načelo djelotvornosti, u predmetu poput onoga u glavnom postupku, primjena pravila o zastari u sljedećim slučajevima: (a) za utvrđenje nepoštenosti ugovorne odredbe, (b) za eventualne povrate, (c) kad je potrošač tužitelj i (d) kad je potrošač tuženik, uključujući u protutužbi?

                  2.

                  U slučaju potpuno ili djelomično niječnog odgovora na prvo pitanje, protivi li se Direktivi br. 93/13, tumačenoj s obzirom na načelo djelotvornosti, u predmetu poput onoga u glavnom postupku, primjena nacionalne sudske prakse koja kao dan kada zastarni rok počinje teći određuje dan prihvata ponude kredita, umjesto dana nastanka ozbiljnih financijskih poteškoća?

                  3.

                  Jesu li ugovorne odredbe poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, koje, među ostalim, predviđaju da je švicarski franak valuta obračuna, a euro valuta plaćanja, koje rizik promjene tečaja prebacuju na korisnika kredita, obuhvaćene glavnim predmetom ugovora u smislu članka 4. stavka 2. Direktive 93/13, ako se ne osporavaju troškovi konverzije i ako postoje ugovorne odredbe koje, na određene datume, predviđaju mogućnost za korisnika kredita da izvrši konverziju u eure u skladu s unaprijed utvrđenom formulom?

                  4.

                  Protivi li se Direktivi br. 93/13, tumačenoj s obzirom na načelo djelotvornosti, nacionalna sudska praksa koja smatra da su ugovorna odredba ili sve ugovorne odredbe poput onih o kojima je riječ glavnom postupku „jasne i razumljive” u smislu Direktive, iz sljedećih razloga:

                              —

                              prethodna ponuda kredita detaljno navodi tečajne transakcije obavljene tijekom postojanja kredita i precizira da je tečaj eura naspram švicarskih franaka onaj koji je primjenjiv dva radna dana prije datuma događaja koji određuje transakciju i koji je objavljen na mrežnoj stranici Europske središnje banke;

                              —

                              u ponudi je spomenuto da korisnik kredita prihvaća tečajne transakcije iz švicarskih franaka u eure i iz eura u švicarske franke koje su nužne za funkcioniranje i otplatu kredita i da davatelj kredita nakon podmirenja davanja povezanih s kreditom izvršava konverziju u švicarske franke salda mjesečnih uplata u eurima;

                              —

                              ponuda navodi da, ako tečajna transakcija rezultira iznosom nižim od dospjelog obroka u švicarskim francima, otplata glavnice će biti sporija i eventualni dio neotplaćene glavnice po dospijeću se upisuje u dugovni saldo u švicarskim francima, i ako je navedeno da se otplata glavnice kredita mijenja u skladu s promjenama deviznog tečaja primjenjivanog na mjesečne uplate, bilo naviše ili naniže, da ta promjena može dovesti do produljenja ili skraćenja trajanja otplate kredita i, ovisno o slučaju, izmijeniti ukupni teret otplate;

                              —

                              članci „interni račun u eurima” i „interni račun u švicarskim francima” pobliže opisuju izvršene transakcije prilikom svakog plaćanja po dospjelosti u korist ili na teret svakog računa, a ugovor transparentno prikazuje konkretno funkcioniranje mehanizma konverzije strane valute; i dok u ponudi, posebice, nema izričitog navođenja „rizika promjene tečaja” koji snosi korisnik kredita s obzirom na izostanak ostvarivanja dohotka u valuti obračuna, kao i izričito navođenje „kamatnog rizika”?

                  5.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na četvrto pitanje, protivi li se Direktivi br. 93/13, tumačenoj s obzirom na načelo djelotvornosti prava Zajednice, nacionalna sudska praksa koja smatra da su ugovorna odredba ili sve ugovorne odredbe poput onih u glavnom postupku „jasne i razumljive” u smislu Direktive, ako se samo elementima utvrđenima u četvrtom pitanju pridoda simulacija o sniženju valute plaćanja za 5 do 6 % u odnosu na valutu obračuna, u ugovoru početnog trajanja od 22 godine, i bez drugog navođenja pojmova poput „rizik” ili „poteškoća”?

                  6.

                  Snosi li teret dokazivanja „jasnoće i razumljivosti” odredbe u smislu Direktive 93/13, uključujući u pogledu okolnosti pod kojima je ugovor sklopljen, pružatelj usluge odnosno prodavatelj robe ili potrošač?

                  7.

                  U slučaju da je teret dokazivanja jasnoće i razumljivosti ugovorne odredbe na pružatelju usluge odnosno prodavatelju robe, protivi li se Direktivi 93/13 nacionalna sudska praksa u skladu s kojom korisnici kredita moraju dokazati da su oni adresati informacija koje su sadržane u tim dokumentima, s jedne strane, i da ih je njima uputila banka ili, naprotiv, Direktiva zahtijeva da ti elementi čine predmnjevu da su podaci iz tih dokumenata proslijeđeni, uključujući usmeno, korisnicima kredita te da je na pružatelju usluge odnosno prodavatelju robe, koji mora jamčiti za informacije koje su priopćili posrednici koje je on odabrao, da tu običnu predmnjevu obori?

                  8.

                  Može li se smatrati da postoji znatnija neravnoteža u ugovoru poput onog u glavnom postupku u kojem dvije strane snose rizik promjene tečaja, ako, s jedne strane, pružatelj usluge odnosno prodavatelj robe raspolaže boljim sredstvima za predviđanje rizika promjene tečaja od potrošača te je, s druge strane, rizik koji snosi pružatelj usluge odnosno prodavatelj robe ograničen, dok onaj koji snosi potrošač nije?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/CEE od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: predmet C- 821/19: Tužba podnesena 8. studenoga 2019. – Europska komisija protiv Mađarske

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/34

      Tužba podnesena 8. studenoga 2019. – Europska komisija protiv Mađarske
      (predmet C- 821/19)
      (2020/C 19/36)
      Jezik postupka: mađarski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: M. Condou-Durande, J. Tomkin, i A. Tokár, agenti)

         Tuženik: Mađarska

         Tužbeni zahtjev

      Komisija zahtijeva od Suda da:

                  a)

                  utvrdi:

                              —

                              da je Mađarska povrijedila obveze koje ima na temelju članka 33. stavka 2. Direktive 2013/32/EU jer je uvela novi razlog za nedopuštenost, pored onih izričito utvrđenih navedenom direktivom u vezi s nedopuštenosti zahtjevâ za azil.

                              —

                              da je Mađarska povrijedila obveze koje ima na temelju članka 8. stavka 2., članka 12. stavka 1. točke (c) i članka 22. stavka 1. Direktive 2013/32/EU te članka 10. stavka 4. Direktive 2013/33/UE jer je donijela mjere kojima se aktivnost organiziranja s ciljem da se osobama koje ne ispunjavaju kriterije utvrđene nacionalnim zakonodavstvom u području azila omogući pokretanje postupka za azil kvalificira kao kazneno djelo te kojima se propisuje donošenje mjera ograničavanja u odnosu na osobe koje su optužene ili osuđene za počinjenje tog kaznenog djela.

                  b)

                  naloži Mađarskoj snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Otkad je u 2015. naglo porastao broj zahtjeva za azil, Mađarska je u više navrata izmijenila svoj sustav azila. Značajne izmjene mađarskog zakonodavstva o pravu na azil donesene su 2018. Mađarski parlament je 20. lipnja 2018. donio az egyes törvényeknek a jogellenes bevándorlás elleni intézkedésekkel kapcsolatos módosításáról szóló, 2018. Évi VI. törvény (Zakon br. VI iz 2018. o izmjeni određenih zakona u vezi s mjerama protiv nezakonitog useljavanja) i sedmu izmjenu mađarskog Ustava. Taj paket zakonodavnih mjera također je poznat pod nazivom „Stop Soros”. Tim izmjenama još se više ograničio krug osoba koje mogu ostvariti pravo na azil, s obzirom na to da se, u skladu s izmjenom Zakona o pravu na azil, nedopuštenim smatra zahtjev tražitelja azila koji je na mađarsko državno područje došao preko države u kojoj nije bio žrtva progona niti je bio izložen izravnoj prijetnji od progona. U istom smislu je izmijenjen i Büntető Törvénykönyv (Kazneni zakonik). Tako je kao kazneno djelo okvalificirana aktivnost organiziranja s ciljem da se osobama koje nisu progonjene u državi svojeg podrijetla, u državi svojeg uobičajenog boravišta ili u drugoj državi kroz koju su došli [u Mađarsku] zbog rase, nacionalnosti, pripadnosti nekoj posebnoj društvenoj skupini, vjere ili političkog mišljenja odnosno čiji strah od izravnog progona nije osnovan omogući pokretanje postupka za azil.
      Smatrajući da je zakonodavstvo koje je doneseno 2018. protivno pravu Unije, Komisija je protiv Mađarske pokrenula postupak zbog povrede. S obzirom na to da Mađarska nije tvrdnjama koje je iznijela tijekom predsudskog postupka uspjela otkloniti Komisijine dvojbe, potonja je odlučila uputiti predmet Sudu.


title: predmet C-847/19 P: Žalba koju su 20. studenoga 2019. podnijeli Achemos Grupė UAB, Achema AB protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 12. rujna 2019. u predmetu T-417/16: Achemos Grupė UAB i Achema AB protiv Komisije

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/35

      Žalba koju su 20. studenoga 2019. podnijeli Achemos Grupė UAB, Achema AB protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 12. rujna 2019. u predmetu T-417/16: Achemos Grupė UAB i Achema AB protiv Komisije
      (predmet C-847/19 P)
      (2020/C 19/37)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Achemos Grupė UAB, Achema AB (zastupnici: R. Martens, avocat, V. Ostrovskis, advokatas)

         Druge stranke u žalbenom postupku: Europska komisija, Republika Litva, Klaipėdos Nafta AB

         Zahtjevi

      Žalitelji od Suda zahtijevaju da

                  —

                  ukine točke 1. i 2. izreke pobijane presude;

                  —

                  vrati predmet na odlučivanje Općem sudu,

                  —

                  ili, podredno, sam odluči o prvostupanjskoj tužbi i u cijelosti poništi pobijanu odluku (1);

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

                  1.

                  Prvi žalbeni razlog: povreda članka 263., UFEU-a u vezi s člankom 256. stavkom 1. UFEU-a i obveze obrazlaganja jer je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je propustio ocijeniti informacije na temelju kojih je Komisija donijela svoju odluku, pri čemu odgovarajući nadzor zakonitosti Komisijine odluke koji provodi Opći sud pretpostavlja provjeru toga jesu li informacije na temelju kojih je Komisija donijela svoju odluku materijalno točne, pouzdane i dosljedne.

                  2.

                  Drugi žalbeni razlog: povreda članka 41. stavka 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, prava na dobru upravu i članka 12. Uredbe Vijeća (EU) 2015/1589 (2), u vezi s njezinim člankom 5. jer je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je naveo da su žalitelji propustili informirati Komisiju tijekom njezina prethodnog ispitivanja, dok na temelju obveze pažljivog i nepristranog ispitivanja i prava na dobru upravu Komisija ima obvezu osigurati da na raspolaganju ima najpotpunije i najpouzdanije moguće podatke.

                  3.

                  Treći žalbeni razlog: povreda članka 296. drugog stavka UFEU-a, članka 41. stavka 1. i stavka 2. točke (c) Povelje Europske unije o temeljnim pravima i obveze obrazlaganja jer Opći sud nije jasno i nedvosmisleno naveo razloge zbog kojih se LNG projekt može izuzeti od primjene članka 14. Direktive 2004/18/EZ (3) i izravno dodijeliti društvu Klaipėdos Nafta, dok u skladu s njegovom obvezom obrazlaganja Opći sud mora iznijeti svoj tijek rasuđivanja, tako da se žaliteljima omogući da se upoznaju s razlozima donesene odluke.

         (1)  Odluka Komisije C(2013) 7884 final od 20. studenoga 2013. kojom je državna potpora SA.36740 (2013/NN) koju je Litva dodijelila društvu Klaipėdos Nafta proglašena spojivom s unutarnjim tržištem (SL 2016., C 161, str. 2.)

         (2)  Uredba Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9. i ispravak SL 2017., L 186, str. 17.)

         (3)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2004/18/EZ od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama (SL 2004., L 134, str. 114.) (SL,posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 156.)


title: predmet C-486/16: Rješenje Suda (prvo vijeće) od 3. srpnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de Primera Instancia no 6 de Alicante - Španjolska) – Bankia SA protiv Alfreda Sáncheza Martíneza, Sandre Sánchez Triviño (Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita potrošača – Direktiva 93/13/EEZ – Članci 6. i 7. – Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima – Odredba o prijevremenom dospijeću ugovora o hipotekarnom zajmu – Članak 99. Poslovnika Suda – Pitanje jednako onome o kojem je Sud već odlučivao odnosno na koje se odgovor može jasno izvesti iz sudske prakse – Ovlasti nacionalnog suda u slučaju kada postoji „nepoštena” odredba – Zamjena nepoštene odredbe odredbom nacionalnog prava – Načelo djelotvornosti – Načelo postupovne autonomije)

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/4

      Rješenje Suda (prvo vijeće) od 3. srpnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de Primera Instancia no 6 de Alicante - Španjolska) – Bankia SA protiv Alfreda Sáncheza Martíneza, Sandre Sánchez Triviño
      (predmet C-486/16) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita potrošača - Direktiva 93/13/EEZ - Članci 6. i 7. - Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima - Odredba o prijevremenom dospijeću ugovora o hipotekarnom zajmu - Članak 99. Poslovnika Suda - Pitanje jednako onome o kojem je Sud već odlučivao odnosno na koje se odgovor može jasno izvesti iz sudske prakse - Ovlasti nacionalnog suda u slučaju kada postoji „nepoštena” odredba - Zamjena nepoštene odredbe odredbom nacionalnog prava - Načelo djelotvornosti - Načelo postupovne autonomije)
      (2020/C 19/04)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de Primera Instancia no 6 de Alicante

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Bankia SA

         Tuženici: Alfredo Sánchez Martínez, Sandra Sánchez Triviño

         Izreka

      Članak 7. stavak 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim odredbama u potrošačkim ugovorima i načelo postupovne autonomije, u okolnostima poput onih u glavnom postupku, treba tumačiti na način da im se ne protivi to da je prvostupanjski nacionalni sud vezan odlukom žalbenog suda kojom se nalaže pokretanje ovršnog postupka uzimajući u obzir težinu potrošačeve povrede obveza koje proizlaze iz ugovora o hipotekarnom zajmu, čak i ako taj ugovor sadržava odredbu koja je ranijom konačnom sudskom odlukom, ali koja nije pravomoćna po nacionalnom pravu, proglašena nepoštenom.

         (1)  SL C 441, 28.11.2016.


title: predmet T-643/18: Presuda Općeg suda od 28. studenoga 2019. – August Wolff protiv EUIPO-a – Faes Farma (DermoFaes) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava verbalnog žiga Europske unije DermoFaes – Raniji verbalni žig Europske unije Dermowas – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/46

      Presuda Općeg suda od 28. studenoga 2019. – August Wolff protiv EUIPO-a – Faes Farma (DermoFaes)
      (predmet T-643/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije DermoFaes - Raniji verbalni žig Europske unije Dermowas - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2020/C 19/55)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel (Bielefeld, Njemačka) (zastupnik: A. Thünken, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: J. Ivanauskas i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Faes Farma, SA (Lamiaco-Leioa, Španjolska) (zastupnici: A. Vela Ballesteros i S. Fernandez Malvar, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 14. lipnja 2018. (predmet R 1842/2017-2), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Dr. August Wolff i Faes Farma.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel nalaže se snošenje vlastitih troškova kao i troškova Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) i društva Faes Farma, SA, uključujući troškove koje je potonje društvo imalo pred žalbenim vijećem EUIPO-a.

         (1)  SL C 16, 14.1.2019.


title: predmet C-849/19: Tužba podnesena 21. studenoga 2019. – Europska komisija protiv Helenske Republike

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/36

      Tužba podnesena 21. studenoga 2019. – Europska komisija protiv Helenske Republike
      (predmet C-849/19)
      (2020/C 19/38)
      Jezik postupka: grčki

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: A. Bouchagiar, C. Hermes)

         Tuženik: Helenska Republika

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je Helenska Republika povrijedila obveze koje ima na temelju članka 4. stavka 4. i članka 6. stavka 1. Direktive 92/43/EEZ (1), kao i Ugovor o funkcioniranju Europske unije, time što nije u utvrđenim rokovima usvojila sve mjere potrebne za određivanje odgovarajućih ciljeva i mjera za očuvanje u odnosu na 239 područja od značaja za Zajednicu (SCI), koja se nalaze na grčkom državnom području i obuhvaćena su Odlukom Komisije 2006/613/EZ od 19. srpnja 2006. (2);

                  —

                  naloži Helenskoj Republici snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Europska komisija smatra da Helenska Republika nije utvrdila odgovarajuće obveze za očuvanje, u utvrđenim rokovima, u odnosu na 239 područja od značaja za Zajednicu koja se nalaze na grčkom državnom području.
      Usto, Europska komisija smatra da Helenska Republika nije utvrdila odgovarajuće mjere za očuvanje, u utvrđenim rokovima, u odnosu na 239 područja od značaja za Zajednicu koja se nalaze na grčkom državnom području.
      Zbog tih razloga, Helenska Republika povrijedila je članak 4. stavak 4. i članak 6. stavak 1. Direktive 92/43/EEZ, kao i Ugovor o funkcioniranju Europske unije.

         (1)  Direktiva Vijeća 92/43/EEZ od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih [i poluprirodnih] staništa i divlje faune i flore (SL 1992., L 206, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 2., str. 14.)

         (2)  Odluka Komisije 2006/613/EZ od 19. srpnja 2006., o donošenju, na temelju Direktive Vijeća 92/43/EEZ, popisa područja od značaja za Zajednicu za sredozemnu biogeografsku regiju (SL 2006., L 259, str. 1.)


title: predmet C-801/18: Rješenje Suda (šesto vijeće) od 5. rujna 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil supérieur de la Sécurité sociale - Luksemburg) – EU protiv Caisse pour l'avenir des enfants (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Sloboda kretanja radnika – Jednako postupanje – Članak 45. UFEU-a – Uredba (EZ) br. 883/2004 – Članak 4. – Ugovor o socijalnoj sigurnosti sklopljen između države članice zaposlenja i treće zemlje – Obiteljska davanja – Primjena na pograničnog radnika koji nije ni državljanin ni rezident jedne od država ugovornica)

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/4

      Rješenje Suda (šesto vijeće) od 5. rujna 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil supérieur de la Sécurité sociale - Luksemburg) – EU protiv Caisse pour l'avenir des enfants
      (predmet C-801/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Sloboda kretanja radnika - Jednako postupanje - Članak 45. UFEU-a - Uredba (EZ) br. 883/2004 - Članak 4. - Ugovor o socijalnoj sigurnosti sklopljen između države članice zaposlenja i treće zemlje - Obiteljska davanja - Primjena na pograničnog radnika koji nije ni državljanin ni rezident jedne od država ugovornica)
      (2020/C 19/05)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil supérieur de la Sécurité sociale

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: EU

         Tuženik: Caisse pour l'avenir des enfants

         Izreka

      Članak 45. UFEU-a u vezi s člankom 4. Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti treba tumačiti na način da mu se protivi odbijanje nadležnih tijela prve države članice da isplate državljaninu druge države članice koji radi u prvoj državi članici, ali ne boravi u njoj, obiteljska davanja za njegovo dijete koje boravi u trećoj zemlji sa svojom majkom, ako slijedom dvostranog međunarodnog ugovora sklopljenog između prve države članice i te treće zemlje ta tijela priznaju, uz iste uvjete za priznavanje tih davanja, pravo na obiteljska davanja za svoje državljane i rezidente, osim ako ta tijela mogu ponuditi objektivno opravdanje za njihovo odbijanje.

         (1)  SL C 82, 4.3.2019.


title: predmet C-779/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. listopada 2019. uputio tribunal de grande instance de Paris (Francuska) – AV protiv BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. listopada 2019. uputio tribunal de grande instance de Paris (Francuska) – AV protiv BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République
      (predmet C-779/19)
      (2020/C 19/27)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal de grande instance de Paris

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: AV

         Tuženici: BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se Direktivi br. 93/13 (1), tumačenoj s obzirom na načelo djelotvornosti, u predmetu poput onoga u glavnom postupku, primjena pravila o zastari u sljedećim slučajevima: (a) za utvrđenje nepoštenosti ugovorne odredbe, (b) za eventualne povrate, (c) kad je potrošač tužitelj i (d) kad je potrošač tuženik, uključujući u protutužbi?

                  2.

                  U slučaju potpuno ili djelomično niječnog odgovora na prvo pitanje, protivi li se Direktivi br. 93/13, tumačenoj s obzirom na načelo djelotvornosti, u predmetu poput onoga u glavnom postupku, primjena nacionalne sudske prakse koja kao dan kada zastarni rok počinje teći određuje dan prihvata ponude kredita, umjesto dana nastanka ozbiljnih financijskih poteškoća?

                  3.

                  Jesu li ugovorne odredbe poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, koje, među ostalim, predviđaju da je švicarski franak valuta obračuna, a euro valuta plaćanja, koje rizik promjene tečaja prebacuju na korisnika kredita, obuhvaćene glavnim predmetom ugovora u smislu članka 4. stavka 2. Direktive 93/13, ako se ne osporavaju troškovi konverzije i ako postoje ugovorne odredbe koje, na određene datume, predviđaju mogućnost za korisnika kredita da izvrši konverziju u eure u skladu s unaprijed utvrđenom formulom?

                  4.

                  Protivi li se Direktivi br. 93/13, tumačenoj s obzirom na načelo djelotvornosti, nacionalna sudska praksa koja smatra da su ugovorna odredba ili sve ugovorne odredbe poput onih o kojima je riječ glavnom postupku „jasne i razumljive” u smislu Direktive, iz sljedećih razloga:

                              —

                              prethodna ponuda kredita detaljno navodi tečajne transakcije obavljene tijekom postojanja kredita i precizira da je tečaj eura naspram švicarskih franaka onaj koji je primjenjiv dva radna dana prije datuma događaja koji određuje transakciju i koji je objavljen na mrežnoj stranici Europske središnje banke;

                              —

                              u ponudi je spomenuto da korisnik kredita prihvaća tečajne transakcije iz švicarskih franaka u eure i iz eura u švicarske franke koje su nužne za funkcioniranje i otplatu kredita i da davatelj kredita nakon podmirenja davanja povezanih s kreditom izvršava konverziju u švicarske franke salda mjesečnih uplata u eurima;

                              —

                              ponuda navodi da, ako tečajna transakcija rezultira iznosom nižim od dospjelog obroka u švicarskim francima, otplata glavnice će biti sporija i eventualni dio neotplaćene glavnice po dospijeću se upisuje u dugovni saldo u švicarskim francima, i ako je navedeno da se otplata glavnice kredita mijenja u skladu s promjenama deviznog tečaja primjenjivanog na mjesečne uplate, bilo naviše ili naniže, da ta promjena može dovesti do produljenja ili skraćenja trajanja otplate kredita i, ovisno o slučaju, izmijeniti ukupni teret otplate;

                              —

                              članci „interni račun u eurima” i „interni račun u švicarskim francima” pobliže opisuju izvršene transakcije prilikom svakog plaćanja po dospjelosti u korist ili na teret svakog računa, a ugovor transparentno prikazuje konkretno funkcioniranje mehanizma konverzije strane valute; i dok u ponudi, posebice, nema izričitog navođenja „rizika promjene tečaja” koji snosi korisnik kredita s obzirom na izostanak ostvarivanja dohotka u valuti obračuna, kao i izričito navođenje „kamatnog rizika”?

                  5.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na četvrto pitanje, protivi li se Direktivi br. 93/13, tumačenoj s obzirom na načelo djelotvornosti prava Zajednice, nacionalna sudska praksa koja smatra da su ugovorna odredba ili sve ugovorne odredbe poput onih u glavnom postupku „jasne i razumljive” u smislu Direktive, ako se samo elementima utvrđenima u četvrtom pitanju pridoda simulacija o sniženju valute plaćanja za 5,61 % u odnosu na valutu obračuna, u ugovoru početnog trajanja od 25 godina, i bez drugog navođenja pojmova poput „rizik” ili „poteškoća”?

                  6.

                  Snosi li teret dokazivanja „jasnoće i razumljivosti” odredbe u smislu Direktive 93/13, uključujući u pogledu okolnosti pod kojima je ugovor sklopljen, pružatelj usluge odnosno prodavatelj robe ili potrošač?

                  7.

                  U slučaju da je teret dokazivanja jasnoće i razumljivosti ugovorne odredbe na pružatelju usluge odnosno prodavatelju robe, protivi li se Direktivi 93/13 nacionalna sudska praksa u skladu s kojom korisnici kredita moraju dokazati da su oni adresati informacija koje su sadržane u tim dokumentima, s jedne strane, i da ih je njima uputila banka ili, naprotiv, Direktiva zahtijeva da ti elementi čine predmnjevu da su podaci iz tih dokumenata proslijeđeni, uključujući usmeno, korisnicima kredita te da je na pružatelju usluge odnosno prodavatelju robe, koji mora jamčiti za informacije koje su priopćili posrednici koje je on odabrao, da tu običnu predmnjevu obori?

                  8.

                  Osmo pitanje: Može li se smatrati da postoji znatnija neravnoteža u ugovoru poput onog u glavnom postupku u kojem dvije strane snose rizik promjene tečaja, ako, s jedne strane, pružatelj usluge odnosno prodavatelj robe raspolaže boljim sredstvima za predviđanje rizika promjene tečaja od potrošača te je, s druge strane, rizik koji snosi pružatelj usluge odnosno prodavatelj robe ograničen, dok onaj koji snosi potrošač nije?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/CEE od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: predmet T-731/19: Tužba podnesena 29. listopada 2019. – Arris Global protiv Komisije

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/57

      Tužba podnesena 29. listopada 2019. – Arris Global protiv Komisije
      (predmet T-731/19)
      (2020/C 19/69)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Arris Global Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: J. Lesar, solicitor i K. Beal, QC)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi odluku koju je Europska komisija donijela 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je Ujedinjena Kraljevina provela u odnosu na izuzeće financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC);

                  —

                  naloži tuženiku snošenje tužiteljevih troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe devet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u vrednovanju ili ocjeni u svojem odabiru referentnog okvira za analizu sustava oporezivanja. Komisija je trebala referentni okvir tretirati kao sustav oporezivanja na dobit Ujedinjene Kraljevine, a ne samo sustav kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u vrednovanju ili ocjeni usvajanjem manjkavog pristupa za analizu sustava CFC. Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. pobijane odluke pogrešno tretirala odredbe poglavlja 9. dijela 9.A britanskog Taxation (International and Other Provisions) Acta 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) iz 2010. kao vrstu odstupanja od opće naplate poreza iz poglavlja 5.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a utvrđivanjem, u uvodnim izjavama 127. do 151. pobijane odluke, da je kriterij selektivnosti bio ispunjen u mjeri u kojoj su poduzeća u činjenično i pravno usporedivim položajima bila drukčije tretirana.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je 75 % izuzeća u okviru odjeljka 371ID Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) opravdano naravlju i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da bi nametanje poreznog tereta CFC-ovima koji ispunjavaju uvjete za izuzeća propisane spomenutim Poglavljem 9. povrijedilo, protivno članku 49. UFEU-a, tužiteljevu slobodu poslovnog nastana.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je došlo do očite pogreške u vrednovanju ili ocjeni u odnosu na 75 % izuzeća i pitanje fiksnog omjera.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisijina odluka nije u skladu s općim načelom prava Unije o nediskriminaciji ili jednakosti.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava primjenom po analogiji ili neopravdanim oslanjanjem na odredbe iz Direktive Vijeća (EU) 2016/1164 (1) koja nije bila primjenjiva ratione temporis.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a utvrđivanjem, u uvodnoj izjavi 176. pobijane odluke, da postoji grupa korisnika (uključujući tužitelja) i da je tužitelj dobio potporu koja se trebala vratiti na temelju članka 2. stavka 1. pobijane odluke.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1.)


title: predmet C- 856/19: Tužba podnesena 25. studenoga 2019. – Europska komisija protiv Mađarske

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/37

      Tužba podnesena 25. studenoga 2019. – Europska komisija protiv Mađarske
      (predmet C- 856/19)
      (2020/C 19/39)
      Jezik postupka: mađarski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: C. Perrin i A. Sipos, agenti)

         Tuženik: Mađarska

         Tužbeni zahtjev

      Komisija zahtijeva od Suda da:

                  —

                  utvrdi da je Mađarska povrijedila obveze koje ima na temelju članka 10. stavaka 2. i 3. Direktive Vijeća 2011/64/EU od 21. lipnja 2011. o strukturi i stopama trošarine koje se primjenjuju na prerađeni duhan (1) jer je primijenila, nakon isteka prijelaznog razdoblja, odobrenog do 31. prosinca 2017., ukupnu trošarinu manju od 60 % ponderirane prosječne maloprodajne cijene cigareta stavljenih u potrošnju i jer je za 1 000 komada cigareta naplatila trošarinu manju od 115 eura;

                  —

                  naloži Mađarskoj snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U skladu s člankom 10. stavkom 2. Direktive Vijeća 2011/64/EU od 21. lipnja 2011. o strukturi i stopama trošarine koje se primjenjuju na prerađeni duhan, od 1. siječnja 2014. ukupna trošarina na cigarete predstavlja barem 60 % ponderirane prosječne maloprodajne cijene cigareta stavljenih u potrošnju, osim ako trošarina iznosi barem 115 eura za 1 000 komada cigareta. Budući da Mađarska primjenjuje trošarinu nižu od 115 eura za 1 000 komada cigareta, na navedenu državu članicu se primjenjuje obveza da utvrdi trošarinu u iznosu od 60 % ili više ponderirane prosječne cijene.
      Kako bi se taj iznos trošarine dosegnuo, člankom 10. stavkom 2. trećim podstavkom Direktive/2011/64/EU Mađarskoj i još sedam država članica odobreno je prijelazno razdoblje do 31. prosinca 2017. Na temelju članka 10 stavaka 2. i 3. Direktive 2011/64/EU, po isteku navedenog razdoblja, dotične državne članice trebaju dosegnuti naznačene pragove trošarine.
      Komisija smatra da, po isteku prijelaznog razdoblja, Mađarska nije dosegnula pragove trošarina utvrđene člankom 10 stavcima 2. i 3. Direktive 2011/64/EU i da, od 31. prosinca 2017. navedena država članica nastavlja primjenjivati trošarinu u iznosu manjem od pragova utvrđenih tom direktivom.

         (1)  Direktiva Vijeća 2011/64/EU od 21. lipnja 2011. o strukturi i stopama trošarine koje se primjenjuju na prerađeni duhan (SL 2011., L 176, str. 24.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3, svezak 63., str. 313.).


title: predmet C-262/19: Rješenje Suda (osmo vijeće) od 11. srpnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Polymeles Protodikeio Athinon - Grčka) – RM, SN protiv Agrotiki Trapeza Ellados (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda – Državne potpore – Osnivanje hipoteka kojima se osiguravaju bankovni krediti odobreni poljoprivrednicima – Nacionalno zakonodavstvo kojim se propisuje najviši iznos za koji se hipoteke osnivaju – Nedovoljno obrazloženi razlozi koji su naveli sud koji je uputio zahtjev da postavi pitanje o tumačenju prava Unije – Očita nedopuštenost)

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/5

      Rješenje Suda (osmo vijeće) od 11. srpnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Polymeles Protodikeio Athinon - Grčka) – RM, SN protiv Agrotiki Trapeza Ellados
      (predmet C-262/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda - Državne potpore - Osnivanje hipoteka kojima se osiguravaju bankovni krediti odobreni poljoprivrednicima - Nacionalno zakonodavstvo kojim se propisuje najviši iznos za koji se hipoteke osnivaju - Nedovoljno obrazloženi razlozi koji su naveli sud koji je uputio zahtjev da postavi pitanje o tumačenju prava Unije - Očita nedopuštenost)
      (2020/C 19/06)
      Jezik postupka: grčki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Polymeles Protodikeio Athinon

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: RM, SN

         Tuženici: Agrotiki Trapeza Ellados

         Izreka

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je odlukom od 8. veljače 2019. uputio Polymeles Protodikeio Athinon (Visoki građanski sud u Ateni, Grčka) očito je nedopušten.

         (1)  SL C 187, 3. 6. 2019.


title: predmet C-569/17: Rješenje predsjednika Suda od 10. srpnja 2019. – Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske, intervenijent: Francuska Republika

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/38

      Rješenje predsjednika Suda od 10. srpnja 2019. – Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske, intervenijent: Francuska Republika
      (predmet C-569/17) (1)

      (2020/C 19/40)
      Jezik postupka: španjolski
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 392, 20.11.2017.


title: predmet T-79/19: Rješenje Općeg suda od 18. studenog 2019. – Lantmännen et Lantmännen Agroetanol protiv Komisije

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/58

      Rješenje Općeg suda od 18. studenog 2019. – Lantmännen et Lantmännen Agroetanol protiv Komisije
      (predmet T-79/19) (1)

      (2020/C 19/70)
      Jezik postupka: engleski
      Predsjednik osmog vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 131, 8. 4. 2019.


title: predmet C-580/18 P: Rješenje predsjednika šestog vijeća Suda od 14. kolovoza 2019. – Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH protiv Lotte Co. Ltd, Office de l'Union européenne pour la propriété intellectuelle (EUIPO)

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/38

      Rješenje predsjednika šestog vijeća Suda od 14. kolovoza 2019. – Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH protiv Lotte Co. Ltd, Office de l'Union européenne pour la propriété intellectuelle (EUIPO)
      (predmet C-580/18 P) (1)

      (2020/C 19/41)
      Jezik postupka: njemački
      Predsjednik šestog vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 25, 21.1.2019.


title: predmet C-491/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. srpnja 2018. uputio Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Poljska) – Mennica Wrocławska sp. z o.o. protiv Dyrektora Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. srpnja 2018. uputio Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Poljska) – Mennica Wrocławska sp. z o.o. protiv Dyrektora Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu
      (predmet C-491/18)
      (2020/C 19/07)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Mennica Wrocławska sp. z o.o..

         Tuženik: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu
      Je li odredbama Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006, L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.), a posebno njezinom članku 168., članku 178. točki (a), članku 226. točki 6. kao i načelima sustava PDV-a, a posebno načelima porezne neutralnosti i proporcionalnosti, protivna nacionalna praksa kojom se uskraćuje pravo na odbitak PDV-a na temelju računa u kojima je navedena pogrešna vrsta robe, iako je tijekom poreznoga postupka (prije donošenja rješenja) porezni obveznik podnio sva potrebna objašnjenja kao i izvorne isprave kojima se potvrđuju postojanje i posebna svojstva roba koja je predmet transakcije, i koje su potom tijekom poreznoga postupka porezna tijela prihvatila, a nije ni ustanovljena utaja poreza?


title: predmet T-537/19: Rješenje Općeg suda od 12. studenog 2019. – DK protiv GSA

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/58

      Rješenje Općeg suda od 12. studenog 2019. – DK protiv GSA
      (predmet T-537/19) (1)

      (2020/C 19/71)
      Jezik postupka: francuski
      Predsjednik sedmog vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 328, 30. 9. 2019.


title: predmet C- 583/19 P: Žalba koju je 30. srpnja 2019. podnijela Belén Bernaldo de Quirós protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 5. lipnja 2019. u predmetu T-273/18, Bernaldo de Quirós protiv Komisije

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/6

      Žalba koju je 30. srpnja 2019. podnijela Belén Bernaldo de Quirós protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 5. lipnja 2019. u predmetu T-273/18, Bernaldo de Quirós protiv Komisije
      (predmet C- 583/19 P)
      (2020/C 19/08)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žaliteljica: Belén Bernaldo de Quirós (zastupnik: M. Casado García-Hirschfeld, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Zahtjev

      Žaliteljica od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu od 5. lipnja 2019., Bernaldo de Quirós/Komisija (T-273/18);

                  —

                  prihvati zahtjev podnesen u prvostupanjskom postupku;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova prvostupanjskog i žalbenog postupka u cijelosti.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti žalbe žaliteljica ističe samo jedan žalbeni razlog, koji se temelji na iskrivljavanju činjenica, očitoj pogrešci u ocjeni i netočnom pravnom obrazloženju.
      U drugom tužbenom razlogu istaknutom pred Općim sudom, žaliteljica je istaknula povredu načela poštovanja prava obrane u okviru članka 3. Priloga IX. Pravilniku o osoblju. Opći sud je o tom tužbenom razlogu odlučio u točkama 81. i 94. pobijane presude.
      Žaliteljica smatra da su utvrđenja Općeg suda materijalno netočna. Smatra da je pobijana presuda zahvaćena pogreškom koja se tiče prava te da sadržava očitu pogrešku u ocjeni u tome što, s jedne strane, interna pravila ne može opravdati nepoštovanje odredbe Pravilnika i, s druge strane, predmetne opće provedbene odredbe ne predviđa delegaciju nadležnosti tijela za imenovanje. Naposljetku, tumačenje odredbi članka 3. Priloga IX. Pravilniku o osoblju i članka 4. stavka 4. OPO-a dovodi do netočnog pravnog obrazloženja.


title: predmet C-751/18: Rješenje predsjednika Suda od 29. kolovoza 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio ribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa - CAAD) - Portugal) – Totalmédia – Marketing Directo e Publicidade SA protiv Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/39

      Rješenje predsjednika Suda od 29. kolovoza 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio ribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa - CAAD) - Portugal) – Totalmédia – Marketing Directo e Publicidade SA protiv Autoridade Tributária e Aduaneira
      (predmet C-751/18) (1)

      (2020/C 19/42)
      Jezik postupka: portugalski
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 82, 4.3.2019.


title: predmet C-655/9: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. kolovoza 2019. uputio Curtea de Apel Alba Iulia (Rumunjska) – LN protiv Administrația Județeană a Finanțelor Publice Sibiu, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. kolovoza 2019. uputio Curtea de Apel Alba Iulia (Rumunjska) – LN protiv Administrația Județeană a Finanțelor Publice Sibiu, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov
      (predmet C-655/9)
      (2020/C 19/10)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Alba Iulia

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: LN

         Tuženici: Administrația Județeană a Finanțelor Publice Sibiu, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 2. Direktive 2006/112 o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1) da se transakcija, putem koje porezni obveznik, u svojstvu vjerovnika, stekne nekretninu koja je objekt ovršnog postupka te je poslije nekog vremena proda kako bi povratio iznos dan u zajam, smatra gospodarskom djelatnošću u obliku iskorištavanja materijalne ili nematerijalne imovine radi ostvarivanja prihoda na kontinuiranoj osnovi?

                  2.

                  Može li se osoba koja je izvršila takvu pravnu transakciju smatrati poreznim obveznikom u smislu članka 9. Direktive 2006/112?

         (1)  Direktiva Vijeća 2006/112/CE od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: predmet C-709/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. rujna 2019. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) – Vereniging van Effectenbezitters protiv BP plc

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. rujna 2019. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) – Vereniging van Effectenbezitters protiv BP plc
      (predmet C-709/19)
      (2020/C 19/11)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Hoge Raad der Nederlanden

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Vereniging van Effectenbezitters

         Tuženik: BP plc

         Prethodna pitanja

                  1.

                              (a)

                              Treba li članak 7. točku 2. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (preinačena) (SL 2012., L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289., u daljnjem tekstu: Uredba Bruxelles I.a) tumačiti na način da izravan nastanak isključivo imovinske štete na investicijskom računu u Nizozemskoj ili u banci i/ili investicijskom društvu sa sjedištem u Nizozemskoj koja je posljedica odluka o ulaganju donesenih pod utjecajem općih, ali netočnih, nepotpunih i zavaravajućih informacija međunarodnog poduzeća uvrštenog na burzama koje su objavljene diljem svijeta pruža dovoljnu poveznicu za međunarodnu nadležnost nizozemskih sudova u mjestu nastanka štete (Erfolgsort)?

                              (b)

                              Ako ne, jesu li potrebne dodatne okolnosti koje opravdavaju nadležnost nizozemskih sudova te o kojim je okolnostima u tom slučaju riječ? Jesu li dodatne okolnosti navedene pod točkom 4.2.2. zahtjeva dovoljna osnova za nadležnost nizozemskih sudova?

                  2.

                  Mijenja li se odgovor na prvo prethodno pitanje ako je riječ o tužbi koju je na temelju članka 3:305.a BW-a podnijelo udruženje čiji je cilj da u skladu sa svojim pravom zastupa kolektivne interese ulagača koji su pretrpjeli štetu u smislu prvog prethodnog pitanja, što, među ostalim, dovodi do toga da nisu utvrđeni ni pojedini domicili tih ulagača ni posebne okolnosti pojedinačnih kupnji odnosno pojedinačnih odluka da se ne prodaju dionice koje se već drže?

                  3.

                  Ako su nizozemski sudovi na temelju članka 7. točke 2. Uredbe Bruxelles I.a nadležni da odlučuju o tužbi podnesenoj u skladu s člankom 3:305.a BW-a, ima li dotični sud na temelju članka 7. točke 2. te uredbe međunarodnu i nacionalnu mjesnu nadležnost da odlučuje o svim naknadnim pojedinačnim tužbama za naknadu štete ulagača koji su pretrpjeli štetu u smislu prvog prethodnog pitanja?

                  4.

                  Ako dotični nizozemski sud u smislu trećeg prethodnog pitanja ima međunarodnu, ali nema nacionalnu mjesnu nadležnost da odlučuje o svim pojedinačnim tužbama za naknadu štete ulagača koji su pretrpjeli štetu u smislu prvog prethodnog pitanja, određuje li se nacionalna mjesna nadležnost prema domicilu oštećenog ulagača, sjedištu banke u kojoj se vodi osobni bankovni račun tog ulagača ili sjedištu banke u kojoj se vodi investicijski račun ili se u obzir uzima neka druga poveznica?


title: predmet C-719/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. rujna 2019. uputio Raad van State (Nizozemska) – FS protiv Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. rujna 2019. uputio Raad van State (Nizozemska) – FS protiv Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (predmet C-719/19)
      (2020/C 19/12)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Raad van State

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: FS

         Tuženik: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 15. stavak 1. Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1612/68 i stavlja[n]ju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ (SL 2004., L 158, (1) …) tumačiti na način da je odluka o protjerivanju građanina Unije s državnog područja države članice domaćina, koja je donesena u skladu s tom odredbom, provedena i više ne proizvodi nikakve pravne učinke u trenutku kad je taj građanin Unije napustio državno područje te države članice domaćina u roku koji je u toj odluci određen za dobrovoljni odlazak, te se to može dokazati?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: ima li taj građanin Unije u slučaju trenutačnog povratka u državu članicu domaćina člankom 6. stavkom 1. Direktive 2004/38/EZ predviđeno pravo na boravak do tri mjeseca ili država članica domaćin smije donijeti novu odluku o protjerivanju kako bi spriječila da građanin Unije na neko kratko razdoblje uđe u državu članicu domaćina?

                  3.

                  U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje: mora li taj građanin Unije u tom slučaju tijekom određenog razdoblja boraviti izvan državnog područja države članice domaćina i koliko to razdoblje mora trajati?

         (1)  str. 77.


title: predmet C-720/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. rujna 2019. uputio Verwaltungsgericht Düsseldorf (Njemačka) – GR protiv Stadt Duisburg

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. rujna 2019. uputio Verwaltungsgericht Düsseldorf (Njemačka) – GR protiv Stadt Duisburg
      (predmet C-720/19)
      (2020/C 19/13)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: GR

         Tuženik: Stadt Duisburg

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Gubi li član obitelji turskog radnika prava iz članka 7. stavka 1. Sporazuma 1/80, koja može steći na temelju svojeg položaja, ako prihvati državljanstvo države članice domaćina uz gubitak dotadašnjeg državljanstva?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: može li se član obitelji turskog radnika u opisanoj situaciji dalje pozivati na prava iz članka 7. Sporazuma 1/80 ako je ponovno izgubio državljanstvo države članice domaćina jer je ponovno prihvatio prijašnje državljanstvo?


title: predmet C-738/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. listopada 2019. uputio Rechtbank Amsterdam (Nizozemska) – A protiv B, C

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/11

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. listopada 2019. uputio Rechtbank Amsterdam (Nizozemska) – A protiv B, C
      (predmet C-738/19)
      (2020/C 19/14)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Amsterdam

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: A

         Tuženici: B, C

         Prethodno pitanje

      Na koji način treba tumačiti Direktivu 93/13/EEZ (1) i osobito načelo kumulativnog učinka sadržano u toj direktivi prilikom ocjene zahtijeva li se od potrošača koji ne ispuni svoju obvezu nerazmjerno visok iznos naknade, u smislu točke 1. podtočke (e) Priloga toj direktivi, i to u slučaju u kojem je riječ o odredbama o ugovornim kaznama koje se odnose na različite povrede koje se prema svojoj prirodi ne moraju istodobno počiniti, a u konkretnom slučaju doista i nisu tako počinjene? Je li pritom relevantno da se u kontekstu povreda ugovora zbog kojih se zahtijeva ugovorna kazna zahtijeva i naknada štete u obliku predaje protuzakonito ostvarene dobiti?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: Zahtjev za savjetodavno mišljenje Suda EFTA-a koji je 17. rujna 2019. podnio Odbor za pritužbe u području javne nabave u predmetu Tak – Malbik ehf. protiv Islandske uprave za cestovni i obalni promet i Þróttur ehf. (Predmet E-7/19)2020/C 23/09

text:
               23.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 23/9

      Zahtjev za savjetodavno mišljenje Suda EFTA-a koji je 17. rujna 2019. podnio Odbor za pritužbe u području javne nabave u predmetu Tak – Malbik ehf. protiv Islandske uprave za cestovni i obalni promet i Þróttur ehf.
      (Predmet E-7/19)
      (2020/C 23/09)
      Dopisom od 17. rujna 2019., zaprimljenim u pisarnicu Suda 23. rujna 2019., Odbor za pritužbe u području javne nabave (kærunefnd útboðsmála) podnio je Sudu EFTA-e zahtjev za savjetodavno mišljenje u predmetu Tak – Malbik ehf. protiv Islandske uprave za cestovni i obalni promet i Þróttur ehf o sljedećem pitanju:

                  Treba li ugovor koji će se sklopiti nakon poziva na podnošenje ponuda, a kojim se ponuditelji obvezuju na preradu i stvaranje zaliha određenih sirovina koje odredi javni naručitelj u skladu sa zahtjevima javnog naručitelja, smatrati ugovorom o radovima u smislu članka 2. stavaka 6. i 7. Direktive 2014/24/EU ili ugovorom u uslugama u smislu članka 2. stavka 9. te direktive?


title: Zahtjev za savjetodavno mišljenje Suda EFTA-e koji je 18. listopada 2019. podnio Žalbeni odbor za javnu nabavu u predmetu Scanteam AS protiv norveške vlade (Predmet E-8/19)2020/C 23/10

text:
               23.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 23/10

      Zahtjev za savjetodavno mišljenje Suda EFTA-e koji je 18. listopada 2019. podnio Žalbeni odbor za javnu nabavu u predmetu „Scanteam AS protiv norveške vlade”
      (Predmet E-8/19)
      (2020/C 23/10)
      Dopisom Sudu EFTA-e od 18. listopada 2019., zaprimljenim u pisarnicu Suda 18. listopada 2019., Žalbeni odbor za javnu nabavu („Klagenemnda for offentlige anskaffelser”) podnio je zahtjev za savjetodavno mišljenje u predmetu „Scanteam AS protiv norveške vlade” o sljedećem pitanju:
      Primjenjuje li se Direktiva 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi na postupke javne nabave koje pokrene strana misija države EFTA-e u trećoj zemlji (izvan EGP-a)?


title: Tužba koju su 26. studenoga 2019. podnijeli Abelia i WTW AS protiv Nadzornog tijela EFTA-e (Predmet E-9/19)2020/C 23/07

text:
               23.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 23/7

      Tužba koju su 26. studenoga 2019. podnijeli Abelia i WTW AS protiv Nadzornog tijela EFTA-e
      (Predmet E-9/19)
      (2020/C 23/07)
      Abelia i WTW AS, koje zastupa odvjetnik Espen Bakken, Arntzen de Besche Advokatfirma AS, P.O. Box 2734, Solli, 0204 Oslo, Norveška, podnijeli su 26. studenoga 2019. pred Sudom EFTA-e tužbu protiv Nadzornog tijela EFTA-e.
      Tužitelji od Suda EFTA-e zahtijevaju:

                  1.

                  da poništi Odluku Nadzornog tijela EFTA-e br. 57/19/COL od 10. srpnja 2019.

                  2.

                  da naloži Nadzornom tijelu EFTA-e da snosi troškove postupka.

         Pravni i činjenični okvir te navedeni tužbeni razlozi:

                  —

                  Abelia je udruženje poduzeća i poslodavaca u okviru najveće norveške organizacije poslodavaca NHO-a (Konfederacija norveških poduzeća i industrije).

                  —

                  Društvo WTW AS bavi se razvojem softvera i član je trgovinske organizacije Abelia te pruža inovativna tehnička rješenja klijentima u nizu poslovnih segmenata. WTW AS posluje i u sektoru e-zdravstva te je u izravnoj konkurenciji s rješenjima javnog e-zdravstva koje je Nadzorno tijelo EFTA-e (dalje u tekstu „Nadzorno tijelo”) razmotrilo u spornoj odluci.

                  —

                  Sporna odluka odnosi se na prijavljeno financiranje javnog društva kojem je povjerena zadaća pružanja rješenja e-zdravstva na nacionalnoj razini.

                  —

                  Norveška vlada nije smatrala javno financirane međusobno povezane djelatnosti e-zdravstva državnom potporom jer to nisu „gospodarske djelatnosti” u smislu članka 61. stavka 1. Sporazuma o EGP-u, ali je 3. svibnja 2019. podnijela prijavu financiranja radi pravne sigurnosti.

                  —

                  Nadzorno tijelo je 10. srpnja 2019. donijelo spornu odluku na temelju članka 4. stavka 2. Sporazuma o nadzoru i sudu u kojoj je zaključilo da s obzirom na postojeću organizaciju norveškog zdravstvenog sektora Norsk Helsenett SF i Norveška uprava za e-zdravstvo nisu „poduzetnici” kad je riječ o pružanju rješenja e-zdravstva.

                  —

                  U spornoj odluci Nadzorno tijelo utvrdilo je i da se prijavljenim mjerama društvu Norsk Helsenett SF ne daje gospodarska prednost u smislu članka 61. stavka 1. Sporazuma o EGP-u.

                  —

                  Tužitelji su prigovorili činjenici da je Nadzorno tijelo donijelo spornu odluku o potpori bez pokretanja službenog istražnog postupka, čime su povrijeđena njihova postupovna prava.

                  —

                  Stoga tužitelji podnose zahtjev Sudu EFTA-e da spornu odluku poništi.


title: predmet T-827/19: Tužba podnesena 2. prosinca 2019. – Gaspar protiv Komisije

text:
               24.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 61/48

      Tužba podnesena 2. prosinca 2019. – Gaspar protiv Komisije
      (predmet T-827/19)
      (2020/C 61/61)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Norbert Gaspar (Mensdorf, Luksemburg) (zastupnik: R. Wardyn, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Komisijinu Odluku od 23. svibnja 2018.; i

                  —

                  Komisiji naloži snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 11. stavka 2. Priloga VIII Pravilniku o osoblju i članka 7. stavka 1. OPO-a:

                              —

                              broj prenosivih godina mirovinskog staža treba se izračunati na temelju stvarno prenesenog iznosa umanjenog za iznos povećanja vrijednosti kapitala od datuma zaprimanja zahtjeva do stvarnog datuma prijenosa;

                              —

                              PMO je pogriješio jer je broj prenosivih godina mirovinskog staža izračunao samo na temelju iznosa iz privremene odluke dobivene od nacionalne uprave, dok stvarno preneseni iznos nije nedvojbeno odgovarao iznosu povećanja vrijednosti kapitala od datuma zaprimanja zahtjeva do stvarnog datuma prijenosa.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na stjecanju bez osnove u korist Unije:

                              —

                              izračun broja prenosivih godina na temelju privremenog iznosa koji je bio predmet ponovnog izračuna i koji nije nedvojbeno odgovarao iznosu povećanja vrijednosti kapitala od datuma zaprimanja zahtjeva do stvarnog datuma prijenosa doveo je do stjecanja bez osnove u korist Unije.


title: spojeni predmeti C-355/18 do C-357/18 i C-479/18: Presuda Suda (treće vijeće) od 19. prosinca 2019. (zahtjevi za prethodne odluke koje je uputio Landesgericht Salzburg, Bezirksgericht für Handelssachen Wien - Austrija) – Barbara Rust-Hackner (C-355/18), Christian Gmoser (C-356/18), Bettina Plackner (C-357/18) protiv Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreichet i KL protiv UNIQA Österreich Versicherungen AG, LK protiv DONAU Versicherung AG Vienna Insurance Group, MJ protiv Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft, NI protiv Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft (C-479/18) (Zahtjev za prethodnu odluku – Slobodno pružanje usluga – Izravno životno osiguranje – Direktive 90/619/EEZ, 92/96/EEZ, 2002/83/EZ i 2009/138/EZ – Pravo na odustanak – Pogrešna pouka o načinima ostvarivanja prava na odustanak – Formalni uvjeti za izjavu o odustanku – Učinci na obveze društva za osiguranje – Rok – Prestanak prava na odustanak – Mogućnost odustanka nakon otkaza ugovora – Naknada otkupne vrijednosti ugovora – Povrat uplaćenih premija – Pravo na zatezne kamate – Zastara)

text:
               2.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 68/8

      Presuda Suda (treće vijeće) od 19. prosinca 2019. (zahtjevi za prethodne odluke koje je uputio Landesgericht Salzburg, Bezirksgericht für Handelssachen Wien - Austrija) – Barbara Rust-Hackner (C-355/18), Christian Gmoser (C-356/18), Bettina Plackner (C-357/18) protiv Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreichet i KL protiv UNIQA Österreich Versicherungen AG, LK protiv DONAU Versicherung AG Vienna Insurance Group, MJ protiv Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft, NI protiv Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft (C-479/18)
      (spojeni predmeti C-355/18 do C-357/18 i C-479/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Slobodno pružanje usluga - Izravno životno osiguranje - Direktive 90/619/EEZ, 92/96/EEZ, 2002/83/EZ i 2009/138/EZ - Pravo na odustanak - Pogrešna pouka o načinima ostvarivanja prava na odustanak - Formalni uvjeti za izjavu o odustanku - Učinci na obveze društva za osiguranje - Rok - Prestanak prava na odustanak - Mogućnost odustanka nakon otkaza ugovora - Naknada otkupne vrijednosti ugovora - Povrat uplaćenih premija - Pravo na zatezne kamate - Zastara)
      (2020/C 68/04)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesgericht Salzburg, Bezirksgericht für Handelssachen Wien

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Barbara Rust-Hackner (C-355/18), Christian Gmoser (C-356/18), Bettina Plackner (C-357/18), KL, LK, MJ, NI (C- C-479/18)

         Tuženici: Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich C-355/18 do C-357/18, UNIQA Österreich Versicherungen AG, DONAU Versicherung AG Vienna Insurance Group, Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft, Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft (C-479/18)

         Izreka

                  1.

                  Članak 15. stavak 1. Druge direktive Vijeća 90/619/EEZ od 8. studenoga 1990. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na izravno životno osiguranje i utvrđivanje odredaba za olakšavanje učinkovitog ostvarivanja slobode pružanja usluga te izmjeni Direktive 79/267/EEZ, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 92/96/EEZ od 10. studenoga 1992., u vezi s člankom 31. Direktive Vijeća 92/96/EEZ od 10. studenoga 1992. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na izravno životno osiguranje i izmjeni direktiva 79/267/EEZ i 90/619/EEZ (Treća direktiva o životnom osiguranju), članak 35. stavak 1. Direktive 2002/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. studenoga 2002. o životnom osiguranju, u vezi s člankom 36. stavkom 1. te direktive, kao i članak 185. stavak 1. Direktive 2009/138/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009. o osnivanju i obavljanju djelatnosti osiguranja i reosiguranja (Solventnost II), u vezi s člankom 186. stavkom 1. te direktive, treba tumačiti na način da rok za ostvarivanje prava na odustanak od ugovora o životnom osiguranju počinje teći od trenutka u kojem je ugovaratelj osiguranja obaviješten da je ugovor sklopljen, čak i ako se u pouci koju je osiguravajuće društvo dalo ugovaratelju osiguranja

                              —

                              propustilo precizirati da nacionalno pravo koje se primjenjuje na ugovor ne predviđa nikakav formalni zahtjev za ostvarivanje tog prava na odustanak, ili se

                              —

                              navelo formalne zahtjeve koji se stvarno ne zahtijevaju nacionalnim pravom koje se primjenjuje na taj ugovor ili ugovornim odredbama navedenog ugovora, ako takva naznaka ne lišava ugovaratelje osiguranja mogućnosti da ostvaruju svoje pravo na odustanak u biti pod istim uvjetima kao da je pouka bila točna. Na sudovima koji su uputili zahtjeve je da na temelju sveobuhvatnog razmatranja, uzimajući u obzir posebno nacionalni zakonodavni kontekst i činjenice u glavnim postupcima, ocijene je li pogreška koja se nalazi u pouci koja je dana lišila ugovaratelja osiguranja te mogućnosti.

                  2.

                  Članak 15. stavak 1. Direktive 90/619, kako je izmijenjena Direktivom 92/96, u vezi s člankom 31. Direktive 92/96, treba tumačiti na način da, ako osiguravajuće društvo ugovaratelju osiguranja nije dalo pouku koja se odnosi na njegovo pravo na odustanak ili ako mu je osiguravajuće društvo dalo pouku koja je bila do te mjere pogrešna da je ugovaratelja osiguranja lišila mogućnosti ostvarivanja njegova prava na odustanak u biti pod istim uvjetima kao da je pouka bila točna, rok za ostvarivanje tog prava na odustanak ne teče, čak i ako je ugovaratelj osiguranja iz drugih izvora doznao za postojanje prava na odustanak.

                  3.

                  Članak 15. stavak 1. Direktive 90/619, kako je izmijenjena Direktivom 92/96, u vezi s člankom 31. Direktive 92/96, i članak 35. stavak 1. Direktive 2002/83, u vezi s člankom 36. stavkom 1. te direktive, treba tumačiti na način da – nakon što je ugovor otkazan i ispunjene su sve obveze koje iz njega proizlaze, uključujući, posebno, plaćanje društva za osiguranje vrijednosti otkupa – ugovaratelj osiguranja može još uvijek ostvarivati svoje pravo na odustanak ako pravo koje se primjenjuje na ugovor ne uređuje pravne učinke nepostojanja pouke o pravu na odustanak ili davanja pogrešne pouke.

                  4.

                  Članak 15. stavak 1. Direktive 90/619, kako je izmijenjena Direktivom 92/96, članak 35. stavak 1. Direktive 2002/83 i članak 185. stavak 1. Direktive 2009/138 treba tumačiti na način da im se protivi nacionalno zakonodavstvo na temelju kojeg društvo za osiguranje ugovaratelju osiguranja koji je ostvario svoje pravo na odustanak mora nadoknaditi samo otkupnu vrijednost.

                  5.

                  Članak 15. stavak 1. Direktive 90/619, kako je izmijenjena Direktivom 92/96, članak 35. stavak 1. Direktive 2002/83 i članak 186. stavak 1. Direktive 2009/138 treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalno zakonodavstvo kojim se predviđa rok zastare od tri godine za ostvarenje prava na zatezne kamate povezane s vraćanjem neopravdano plaćenih iznosa koje zahtijeva ugovaratelj osiguranja koji je ostvario svoje pravo na odustanak, ako određivanje takvog roka ne dovodi u pitanje učinkovitost prava na odustanak tog ugovaratelja osiguranja, što je na sudu koji je uputio zahtjev u predmetu C-479/18 da provjeri.

         (1)  SL C 294, 20. 8. 2018.

         SL C 427, 26. 11. 2018.