title: Predmet C-452/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. srpnja 2018. uputio Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Teruel (Španjolska) – XZ protiv Ibercaja Banco, S.A.

text:
               22.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 381/2

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. srpnja 2018. uputio Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Teruel (Španjolska) – XZ protiv Ibercaja Banco, S.A.
      (Predmet C-452/18)
      (2018/C 381/03)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Teruel

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: XZ

         Tuženik: Ibercaja Banco, S.A.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li se načelo neobvezatnosti ništavih odredbi (članak 6. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993.) (1) proširiti i na kasnije ugovore i pravne poslove na temelju tih odredbi, kao što je to ugovor o obnovi?
                  Može li se, s obzirom na to da apsolutna ništavost podrazumijeva da ta odredba nikada nije postojala u pravno-gospodarskom životu ugovora, zaključiti da kasniji pravni akti i njihovi učinci na temelju te odredbe, odnosno ugovor o obnovi, također prestaju biti dio pravne stvarnosti te da se trebaju smatrati nepostojećima i ništavima?

                  2.

                  Mogu li isprave, kojima se mijenjaju odnosno usuglašavaju odredbe o kojima se nije pregovaralo, a za koje je moguće da ne bi prošle provjere nepoštenosti i transparentnosti, imati prirodu općih ugovornih uvjeta za potrebe članka 3. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993., pri čemu se na njih primjenjuju isti razlozi za ništavost kao i na izvorne isprave koje su bile predmet obnove ili usuglašavanja?

                  3.

                  Treba li odricanje od sudske tužbe sadržano u ugovoru o obnovi također biti ništavo ako u ugovorima koje su potpisali potrošači nije navedeno da se radi o ništavoj odredbi i ako nije naveden novčani iznos na čiju isplatu imaju pravo na ime povrata plaćenih kamata zbog prvotnog uvrštenja „odredbi o najnižoj kamatnoj stopi”?
                  Stoga se smatra da se klijent slaže s odricanjem od podnošenja tužbe, a da ga banka nije obavijestila čega se odriče ni kojeg se novčanog iznosa odriče.

                  4.

                  Ako se analizom ugovora o obnovi na temelju sudske prakse Suda i članka 3. stavka 1. i članka 4. stavka 2. Direktive [93/13], ponovno utvrdi nedostatak transparentnosti i nove odredbe o najnižoj kamatnoj stopi, zato što banka ponovno nije ispunila kriterije transparentnosti utvrđene u [presudi Vrhovnog suda] od 9. svibnja 2013. i zato što klijente nije obavijestila o stvarnom financijskom trošku koji ta odredba predstavlja u njihovom zajmu na način da su mogli biti upoznati s kamatnom stopom (i iznosom koji iz nje proizlazi) koju trebaju platiti u slučaju primjene nove odredbe o najnižoj kamatnoj stopi i s kamatnom stopom (i iznosom koji iz nje proizlazi) koju trebaju platiti u slučaju neprimjene odredbe o najnižoj kamatnoj stopi i primjene kamatne stope ugovorene u hipotekarnom zajmu bez ograničavanja na nižu kamatnu stopu.
                  Drugim riječima, je li financijska institucija izdavanjem isprave nazvane ispravom o obnovi zbog „odredbi o najnižoj kamatnoj stopi” trebala provesti provjere transparentnosti navedene u članku 3. stavku 1. i članku 4. stavku 2. Direktive [93/13] i obavijestiti potrošače o iznosima za koje su bili oštećeni primjenom „odredbi o najnižoj kamatnoj stopi” kao i o kamatnoj stopi koja se primjenjuje u slučaju nepostojanja tih odredbi te ako je to propustila učiniti, je li to razlog za ništavost tih isprava?

                  5.

                  Mogu li se odredbe o poduzimanju sudske tužbe iz općih uvjeta sadržanih u ugovoru o obnovi smatrati nepoštenom odredbom zbog njihova sadržaja u okviru članka 3. stavka 1., u vezi s prilogom o nepoštenim odredbama i, konkretno, stavkom (q) tog priloga (nepoštene su odredbe one odredbe čiji su predmet isključenje ili ometanje prava potrošača na poduzimanje sudske tužbe ili provođenja svakog drugog pravnog lijeka), s obzirom na to da ograničavaju pravo potrošačâ na ostvarivanje prava koja mogu nastati ili pojaviti se nakon potpisivanja ugovora, kao što se to dogodilo s mogućnošću potraživanja povrata ukupnog iznosa plaćenih kamata (na temelju presude Suda od 21. prosinca 2016. (2))?”

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)

         (2)  Presuda od 21. prosinca 2016., Gutiérrez Naranjo i dr. (C-154/15, C-307/15 i C-308/15, EU:C:2016:980)


title: Predmet T-715/15: Rješenje Općeg suda od 13. srpnja 2018. – BBY Solutions protiv EUIPO-a – Worldwide Sales Corporation España (BEST BUY GEEK SQUAD)

text:
               22.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 381/31

      Rješenje Općeg suda od 13. srpnja 2018. – BBY Solutions protiv EUIPO-a – Worldwide Sales Corporation España (BEST BUY GEEK SQUAD)
      (Predmet T-715/15) (1)

      (2018/C 381/36)
      Jezik postupka: engleski
      Predsjednik trećeg vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 59, 15. 2. 2016.


title: Predmet T-788/16: Presuda Općeg suda od 12. rujna 2018. – De Geoffroy i dr. protiv Parlamenta („Javna služba — Dužnosnici — Dopusti — Donošenje novih smjernica Parlamenta u vezi s upravljanjem dopustima — Pojedinačne odluke donesene primjenom novih smjernica u službama usmenog prevođenja — Obveza obrazlaganja — Očita pogreška u ocjeni — Interes službe — Prigovor nezakonitosti”)

text:
               22.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 381/21

      Presuda Općeg suda od 12. rujna 2018. – De Geoffroy i dr. protiv Parlamenta
      (Predmet T-788/16) (1)

      ((„Javna služba - Dužnosnici - Dopusti - Donošenje novih smjernica Parlamenta u vezi s upravljanjem dopustima - Pojedinačne odluke donesene primjenom novih smjernica u službama usmenog prevođenja - Obveza obrazlaganja - Očita pogreška u ocjeni - Interes službe - Prigovor nezakonitosti”))
      (2018/C 381/23)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: Dominique De Geoffroy (Bruxelles, Belgija) i 14 drugih stranaka čija se imena nalaze u prilogu presudi (zastupnici: u početku N. de Montigny i J.-N. Louis, zatim N. de Montigny, odvjetnici)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: E. Taneva i L. Deneys, agenti)

         Predmet

      Zahtjev koji se temelji na članku 270. UFEU-a kojim se zahtijeva poništenje, kao prvo, smjernica Parlamenta od 21. ožujka 2016. o provedbi, za službe usmenog prevođenja, članka 4. stavka 5. internih pravila o upravljanju dopustima, kao drugo, odluke Parlamenta od 12. travnja 2016. kojom se odobrava zahtjev za dopust koji je podnijela Françoise Joostens, ali kojom se zatraženi dani dopusta uključuju u kvotu od 3,5 dana, kao treće, odluke Parlamenta od 2. lipnja 2016. kojom se odbija dopust koji je zatražila F. Joostens, i kao četvrto, odluke Parlamenta od 13. lipnja 2016. kojom se odbija dopust koji je zatražio Stéphane Grosjean.

         Izreka

                  1.

                  Odluka Europskog parlamenta od 13. lipnja 2016. kojom se odbija dopust koji je zatražio Stéphane Grosjean poništava se.

                  2.

                  Tužba se odbija u preostalom dijelu.

                  3.

                  Svaka stranka će snositi vlastite troškove.

         (1)  SL C 14, 16. 1. 2017.


title: Predmet T-563/18: Tužba podnesena 21. rujna 2018. – YP protiv Komisije

text:
               12.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 408/59

      Tužba podnesena 21. rujna 2018. – YP protiv Komisije
      (Predmet T-563/18)
      (2018/C 408/76)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: YP (zastupnik: J.-N. Louis, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da
      utvrdi i presudi:

                  —

                  poništava se Odluka Komisije od 13. studenoga 2017. o odbijanju promaknuća u razred AD14;

                  —

                  nalaže se tuženiku da snosi troškove postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni temelji se na povredi članka 45. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije i pretpostavke nedužnosti.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog temelji se na povredi članka 9. stavka 3. Priloga IX. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog temelji se na povredi obveze obrazlaganja.


title: Presuda Suda od 27. listopada 2017. u predmetu E-21/16 – Pascal Nobile protiv DAS Rechtsschutz-Versicherungs AG (Direktiva 87/344/EEZ – članak 201. stavak 1. točka (a) Direktive 2009/138/EZ – osiguranje troškova pravne zaštite – sloboda izbora odvjetnika)

text:
               22.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 422/9

      PRESUDA SUDA
      od 27. listopada 2017.
      u predmetu E-21/16
      Pascal Nobile protiv DAS Rechtsschutz-Versicherungs AG

         (Direktiva 87/344/EEZ – članak 201. stavak 1. točka (a) Direktive 2009/138/EZ – osiguranje troškova pravne zaštite – sloboda izbora odvjetnika)

      (2018/C 422/07)
      U predmetu E-21/16, Pascal Nobile v DAS Rechtsschutz-Versicherungs AG – ZAHTJEV Sudu u skladu s člankom 34. Sporazuma među državama EFTA-e o osnivanju Nadzornog tijela i Suda koji je podnio Prizivni sud Kneževine Lihtenštajn (Fürstliches Obergericht) u pogledu tumačenja članka 201. stavka 1. točke (a) Direktive 2009/138/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009. o osnivanju i obavljanju djelatnosti osiguranja i reosiguranja (Solventnost II), Sud, u sastavu Carl Baudenbacher, predsjednik, Per Christiansen (sudac-izvjestitelj) i Benedikt Bogason (ad hoc), suci, presudio je 27. listopada 2017. kao u izreci:
      Uvjeti ugovora o osiguranju troškova pravne zaštite kojima se društvo za osiguranje oslobađa od ugovornih obveza ako u trenutku u kojemu bi osigurana osoba imala pravo podnijeti odštetni zahtjev na temelju ugovora ta osoba bez suglasnosti društva za osiguranje ovlasti odvjetnika da zastupa njezine interese protivni su članku 201. stavku 1. točki (a) Direktive 2009/138/EZ.


title: Predmet T-596/18: Tužba podnesena 28. rujna 2018. – ZL protiv EUIPO-a

text:
               10.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 445/20

      Tužba podnesena 28. rujna 2018. – ZL protiv EUIPO-a
      (Predmet T-596/18)
      (2018/C 445/25)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužiteljica: ZL (zastupnik: E. Fontes Vila, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Tužbeni zahtjev

      Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku povjerenstva za odabir otvorenog natječaja EUIPO/AD/01/17 od 1. prosinca 2017. u kojoj su navedeni tužiteljičini rezultati na tom natječaju te je potvrđeno da ona nije uvrštena na „rezervnu listu” uspješnih kandidata;

                  —

                  podredno, poništi sljedeće povezane odluke: kao prvo, Odluku povjerenstva za odabir od 7. ožujka 2018., kojom je ono odgovorilo na tužiteljičin zahtjev za ponovno razmatranje i potvrdilo Odluku od 1. prosinca 2017.; kao drugo, Odluku tijela za imenovanje od 27. lipnja 2018. koje je odbilo tužiteljičinu žalbu od 7. lipnja 2018. i potvrdilo Odluku od 1. prosinca 2017.;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužiteljica ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nedostatnosti pravnog obrazloženja i popratne dokumentacije u svim dopisima i odlukama dobivenima od EPSO-a i/ili EUIPO-a u vezi s predmetnim otvorenim natječajem, jer tužiteljica nije mogla utvrditi jesu li odluke koje na nju negativno utječu osnovane te podliježu li sudskom nadzoru čime je stvorena pravna nesigurnost i čime je tužiteljica ostavljena bez mogućnosti obrane pred upravom.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na (i) povredi tužiteljičinih temeljnih prava na dobru upravu i pristup dokumentima (članci 41. i 42. Povelje Europske unije o temeljnim pravima; članak 15. UFEU-a; članak 2. stavak 1. Uredbe br. 1049/2001 (1)) i horizontalnog načela transparentnosti, jer je tijelo za imenovanje tužiteljici odbilo pristup pitanjima verbalnog zaključivanja na računalnim testovima s višestrukim izborom odgovora, navodeći da je tužiteljičina tvrdnja kojom se osporava relevantnost i valjanost navedenih pitanja preopćenita, ali pritom nije navelo zbog čega nisu ispunjeni posebni uvjeti iz sudske prakse za odobrenje pristupa; i na (II) povredi tužiteljičina prava na obranu, jer je zahtjev tijela za imenovanje da se detaljnije ospori pobijana pitanja neizvediv za tužiteljicu, čime se stvara osobita ranjivost zbog obveze podnošenja nemogućeg dokaza.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi tužiteljičina prava na obranu i na povredi načela zasluga i sposobnosti u predmetnom natječaju, transparentnosti u slobodnom pristupu javnoj službi i načela pravednog i jednakog postupanja, jer se tužiteljica nije mogla pozvati na bitnu nepravilnost pobijanih pitanja zbog njihove loše i pogrešne formulacije (npr. problemi u prijevodu) nakon što je dobila svoje rezultate natječaja. Kandidat bi uvijek, u bilo kojem dijelu natječajnog postupka, a osobito nakon objave rezultata, trebao imati mogućnost osporavanja činjenice da su pitanja sadržavala bitne pogreške. Tužiteljica nadalje navodi da loši prijevodi mogu pogodovati kandidatima koji su odabrali izvorni jezik verbalnih računalnih testova.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da pobijana odluka od 1. prosinca 2017. sadržava očitu pogrešku u natječajnom postupku, jer su pobijana pitanja verbalnog zaključivanja na računalnom testu sadržavala bitnu nepravilnost.

         (1)  Uredba (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL 2001., L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.).


title: Predmet C-613/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. rujna 2018. uputio Tribunal Tributário de Lisboa (Portugal) –Kanadska Država protiv Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               10.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 445/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. rujna 2018. uputio Tribunal Tributário de Lisboa (Portugal) –Kanadska Država protiv Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Predmet C-613/18)
      (2018/C 445/09)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Tributário de Lisboa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Kanadska Država

         Tuženik: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Prethodno pitanje

      U području oporezivanja dividendi koje društvo sa sjedištem na državnom području isplaćuje subjektu nerezidentu, je li u skladu s načelom zabrane ograničenja kretanja kapitala između država članica i trećih zemalja postojanje efektivne stope poreza na dobit koja je za subjekte sa sjedištem u trećoj zemlji viša od one koja se primjenjuje na istovrsne subjekte sa sjedištem na državnom području?


title: Predmet C-636/18: Tužba podnesena 11. listopada 2018. – Europska komisija protiv Francuske Republike

text:
               10.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 445/10

      Tužba podnesena 11. listopada 2018. – Europska komisija protiv Francuske Republike
      (Predmet C-636/18)
      (2018/C 445/13)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnik: J.-F. Brakeland, agent)

         Tuženik: Francuska Republika

         Tužbeni zahtjev

      Utvrditi
      s jedne strane, da je prekoračujući sustavno i stalno godišnju graničnu vrijednost za koncentraciju dušikova dioksida od 1. siječnja 2010. u sljedećih 12 aglomeracija i zona kvalitete zraka: Marseille (FR03A02), Toulon (FR03A03), Pariz (FR04A01), Auvergne-Clermont-Ferrand (FR07A01), Montpellier (FR08A01), Toulouse Midi-Pyrénées (FR12A01), ZUR Reims Champagne-Ardenne (FR14N10), Grenoble Rhône-Alpes (FR15A01), Strasbourg (FR16A02), Lyon-Rhône-Alpes (FR20A01), ZUR Vallée de l’Arve Rhône-Alpes (FR20N10) i Nica (FR24A01), i prekoračujući sustavno i stalno satnu graničnu vrijednost za koncentraciju dušikova dioksida od 1. siječnja 2010. u sljedeće dvije aglomeracije i zone kvalitete zraka: Pariz (FR04A01) i Lyon Rhône-Alpes (FR20A01), Republika Francuska i dalje krši obveze iz članka 13. stavka 1. Direktive 2008/50/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2008. o kvaliteti zraka i čišćem zraku za Europu (1), zajedno s Prilogom XI. navedenoj direktivi i to od stupanja na snagu graničnih vrijednosti 2010.,
      i
      s druge strane, da je Republika Francuska od 11. srpnja 2010. kršila obveze koje iz članka 23. stavka 1. Direktive 2008/50/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2008. o kvaliteti zraka i čišćem zraku za Europu zajedno s Prilogom XV. navedenoj direktivi i posebice obvezu, koja je utvrđena člankom 23. stavkom 1. drugim podstavkom navedene direktive, da osigura da razdoblje prekoračenja bude što je moguće kraće.
      Naložiti Republici Francuskoj snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Od 2010. su godišnje i satne granične vrijednosti koncentracije dušikova dioksida bile prekoračene sustavno i stalno u dvanaest i dvije zone. Ta prekoračenja predstavljaju, sama po sebi, povredu članka 13. stavka 1. Direktive 2008/50/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2008. o kvaliteti zraka i čišćem zraku za Europu zajedno s Prilogom XI. navedenoj direktivi.
      Usprkos toj povredi članka 13. stavka 1. u vezi s Prilogom XI. Direktivi 2008/50/EZ, Republika Francuska protivno članku 23. stavku 1. drugom podstavku Direktive 2008/50/EZ u planove za kvalitetu zraka nije uključila djelotvorne mjere kako bi razdoblje prekoračenja bilo što je moguće kraće.
      Neučinkovitosti tih mjera, među ostalim, proizlazi iz trajanja razdoblja prekoračenja graničnih vrijednosti, razine tih prekoračenja i njihova razvoja te detaljne analize svakog od planova koje su francuska tijela donijela za dvanaest zona o kojima je riječ.

         (1)  SL L 152, str. 1.


title: Predmet T-337/18 R II: Rješenje predsjednika Općeg suda od 25. listopada 2018. – Laboratoire Pareva protiv Komisije („Privremena pravna zaštita — Uredba (EU) br. 528/2012 — Biocidni proizvodi — Aktivna tvar PHMB (1415; 4.7) — Neodobravanje — Zahtjev za određivanje privremenih mjera — Novi zahtjev — Nepostojanje novih činjenica — Nedopuštenost”)

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/71

      Rješenje predsjednika Općeg suda od 25. listopada 2018. – Laboratoire Pareva protiv Komisije
      (Predmet T-337/18 R II)
      ((„Privremena pravna zaštita - Uredba (EU) br. 528/2012 - Biocidni proizvodi - Aktivna tvar PHMB (1415; 4.7) - Neodobravanje - Zahtjev za određivanje privremenih mjera - Novi zahtjev - Nepostojanje novih činjenica - Nedopuštenost”))
      (2019/C 44/94)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Laboratoire Pareva (Saint-Martin-de-Crau, Francuska) (zastupnici: K. Van Maldegem i S. Englebert, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: R. Lindenthal i K. Mifsud-Bonnici, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a koji se odnosi, s jedne strane na suspenziju primjene Provedbene odluke Komisije (EU) 2018/619 оd 20. travnja 2018. o neodobravanju PHMB-a (1415; 4.7) kao postojeće aktivne tvari za uporabu u biocidnim proizvodima vrsta 1, 5 i 6 (SL 2018., L 102, str. 21.), i, s druge strane, na donošenje bilo koje druge odgovarajuće privremene mjere.

         Izreka

                  1.

                  Zahtjev za privremenu pravnu zaštitu se odbija.

                  2.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet T-632/16: Presuda Općeg suda od 13. prosinca 2018. – Haeberlen protiv ENISA-e („Javna služba — Primici od rada — Godišnja prilagodba primitaka od rada i mirovina dužnosnika i ostalih službenika — Uredbe (EU) br. 422/2014 i 423/2014 — Prilagodba plaća i mirovina za 2011. i 2012. godinu — Obveza obrazlaganja — Proporcionalnost — Legitimna očekivanja — Pravila o socijalnom dijalogu”)

text:
               4.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 82/46

      Presuda Općeg suda od 13. prosinca 2018. – Haeberlen protiv ENISA-e
      (Predmet T-632/16) (1)

      ((„Javna služba - Primici od rada - Godišnja prilagodba primitaka od rada i mirovina dužnosnika i ostalih službenika - Uredbe (EU) br. 422/2014 i 423/2014 - Prilagodba plaća i mirovina za 2011. i 2012. godinu - Obveza obrazlaganja - Proporcionalnost - Legitimna očekivanja - Pravila o socijalnom dijalogu”))
      (2019/C 82/52)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Thomas Haeberlen (Swisttal, Njemačka) (zastupnici: u početku L. Levi i A. Tymen, zatim L. Levi te naposljetku L. Levi i C. Bernard-Glanz, odvjetnici)

         Tuženik: Agencija Europske unije za mrežnu i informacijsku sigurnost (zastupnici: A. Ryan, agent, uz asistenciju D. Waelbroecka i A. Durona, odvjetnici)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: Europski parlament (zastupnici: E. Taneva i M. Ecker, agenti); i Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Bauer i R. Meyer, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a za, s jedne strane, poništenje odluke ENISA-e od 21. listopada 2015. kojom se tužitelju nalaže plaćanje iznosa od 3 133,19 eura, nakon primjene prilagodbi na njegove primitke od rada od 0 % za 2011. godinu predviđenih Uredbom (EU) br. 422/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. travnja 2014., s učinkom od 1. srpnja 2011., o usklađivanju primitaka od rada i mirovina dužnosnika i ostalih službenika Europske unije te o koeficijentima ispravka koji se na njih primjenjuju (SL 2014., L 129, str. 5. i ispravak SL 2014., L 140, str. 178.) i prilagodbe od 0,8 % za 2012. godinu predviđene Uredbom (EU) br. 423/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. travnja 2014., s učinkom od 1. srpnja 2012., o usklađivanju primitaka od rada i mirovina dužnosnika i ostalih službenika Europske unije te o koeficijentima ispravka koji se na njih primjenjuju (SL 2014., L 129, str. 12.), i, s druge strane, naknadu neimovinske štete koju je tužitelj navodno pretrpio zbog te odluke.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Thomas Haeberlen snosit će vlastite troškove i troškove Agencije Europske unije za mrežnu i informacijsku sigurnost (ENISA).

                  3.

                  Vijeće Europske unije i Europski parlament će snositi vlastite troškove.

         (1)  SL C 410, 7. 11. 2016.


title: Predmet T-160/17: Presuda Općeg suda od 10. siječnja 2019. – RY protiv Komisije („Javna služba — Privremeno osoblje — Članak 2. točka (c) Uvjeta zaposlenja ostalih službenika — Ugovor na neodređeno vrijeme — Otpuštanje — Prekid odnosa povjerenja — Pravo na saslušanje — Teret dokazivanja”)

text:
               11.3.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 93/50

      Presuda Općeg suda od 10. siječnja 2019. – RY protiv Komisije
      (Predmet T-160/17) (1)

      ((„Javna služba - Privremeno osoblje - Članak 2. točka (c) Uvjeta zaposlenja ostalih službenika - Ugovor na neodređeno vrijeme - Otpuštanje - Prekid odnosa povjerenja - Pravo na saslušanje - Teret dokazivanja”))
      (2019/C 93/62)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: RY (zastupnici: u početku J.-N. Louis i N. de Montigny, a zatim J.-N. Louis, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: G. Berscheid i L. Radu Bouyon, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a kojim se traži poništenje Odluke Komisije od 27. travnja 2016. o otkazu tužiteljevog ugovora na neodređeno vrijeme.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se Odluka Europske komisije od 27. travnja 2016. o otkazu ugovora na neodređeno vrijeme RY-a.

                  2.

                  Komisiji se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 144, 8. 5. 2017.


title: predmet C-713/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. studenoga 2018. uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — ZR, BS, AR

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/4

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. studenoga 2018. uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — ZR, BS, AR
      (predmet C-713/18)
      (2019/C 122/05)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: ZR, BS i AR

         Tuženik: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Intervenijent: Finanzpolizei

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Trebaju li se članak 56. UFEU-a te Direktiva 96/71/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 1996. o upućivanju radnika u okviru pružanja usluga (1) i Direktiva 2014/67/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o provedbi Direktive 96/71/EZ (2) tumačiti na način da im se protivi nacionalna odredba kojom su predviđene izrazito visoke novčane kazne, a osobito visoki najniži iznosi novčanih kazni, koje mogu biti izrečene kumulativno za svakog dotičnog radnika, za povrede formalnih obveza u slučaju korištenja prekogranične radne snage, kao što je propust da se stave na raspolaganje isprave o plaći ili propust prijave Središnjem koordinacijskom uredu?

                  2.

                  U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje:
                  Trebaju li se članak 56. UFEU-a te Direktiva 96/71/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 1996. o upućivanju radnika u okviru pružanja usluga i Direktiva 2014/67/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o provedbi Direktive 96/71/EZ tumačiti na način da im se protivi izricanje kumulativnih novčanih kazni bez apsolutnog najvišeg iznosa za povrede formalnih obveza u slučaju korištenja prekogranične radne snage?

         (1)  SL 1997., L 18, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 5., str. 127.)

         (2)  SL 2014., L 159, str. 11.


title: predmet C-799/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. prosinca 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Athesia Energy Srl i dr. protiv Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. prosinca 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Athesia Energy Srl i dr. protiv Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA
      (predmet C-799/18)
      (2019/C 122/08)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Athesia Energy Srl, Pv Project Cologna S.r.l., Belriccetto S.r.l., Itt Energy S.r.l., Pietra dei Fiori S.r.l., Energia Solare S.r.l., Green Hunter S.p.A, Actasol 5 S.r.l., Actasol 6 S.r.l., Cinque S.r.l., Spf Energy Uno S.r.l., Spr Energy Due S.r.l., Spf Energy Tre S.r.l., Bulicata S.r.l., Energy Line S.r.l., Marche Solare 1 S.r.l.

         Tuženici: Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA

         Prethodno pitanje

      Protivi li se pravu Europske unije primjena nacionalne odredbe, poput članka 26. stavaka 2. i 3. Uredbe sa zakonodavnom snagom br. 91/2014, kako je pretvorena u Zakon 116/2014, koja znatno smanjuje ili odgađa isplatu poticaja već dodijeljenih zakonom i definiranih na temelju posebnih ugovora koje su proizvođači fotonaponske električne energije sklopili s društvom Gestore dei servizi energetici s.p.a., javnim trgovačkim društvom nadležnim za to područje?
      osobito protivi li se takva nacionalna odredba općim načelima prava Europske unije, odnosno načelima legitimnih očekivanja, pravne sigurnosti, lojalne suradnje i korisnog učinka; člancima 16. i 17. Povelje Europske unije o temeljnim pravima; Direktivi br. 2009/28/EZ (1) i uređenju u njoj predviđenih sustava potpore; članku 216. stavku 2. UFEU-a, osobito u odnosu na Ugovor o Europskoj energetskoj povelji.

         (1)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2009/28/EZ od 23. travnja 2009. o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora te o izmjeni i kasnijem stavljanju izvan snage direktiva 2001/77/EZ i 2003/30/EZ (SL 2009., L 140, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 11., str. 39.)


title: predmet C-806/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. prosinca 2018. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) — JZ

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. prosinca 2018. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) — JZ
      (predmet C-806/18)
      (2019/C 122/09)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Hoge Raad der Nederlanden

         Stranka glavnog postupka

      JZ

         Prethodno pitanje

      Je li inkriminacija u nacionalnom pravu, prema kojoj će se kazniti osoba koja kao državljanin treće zemlje boravi na državnom području Nizozemske nakon što joj je izrečena zabrana ulaska na temelju članka 66.a stavka 7. Vw-a iz 2000., ako je prema nacionalnom pravu također utvrđeno da taj stranac nezakonito boravi u Nizozemskoj i da su provedene faze postupka vraćanja utvrđene u Direktivi 2008/115/EZ, ali da se stvarno vraćanje nije dogodilo, usklađena s pravom Unije, osobito s presudom Suda Europske unije od 26. srpnja 2017., Ouhrami (C-225/16, ECLI:EU:C:2017:590, t. 49.), prema kojoj u članku 11. Direktive 2008/115 (1) uređena zabrana ulaska proizvodi „pravne učinke” tek od trenutka vraćanja stranca u njegovu zemlju podrijetla ili neku treću zemlju?

         (1)  Direktiva 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom (SL 2008., L 348, str. 98.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 8., str. 188.)


title: predmet C-814/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. prosinca 2018. uputio College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nizozemska) — Ursa Major Services BV protiv Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. prosinca 2018. uputio College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nizozemska) — Ursa Major Services BV protiv Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
      (predmet C-814/18)
      (2019/C 122/10)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      College van Beroep voor het bedrijfsleven

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Ursa Major Services BV

         Tuženik: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li članak 55. stavak 1. Uredbe br. 1198/2006 (1) primjenjiv na odnos između subjekta koji odobrava potporu, u ovom slučaju ministra, i korisnika (primatelja potpore)?

                  2.

                  U slučaju odgovora na prvo pitanje da je članak 55. stavak 1. Uredbe br. 1198/2006 primjenjiv na odnos između subjekta koji odobrava potporu i korisnika: mogu li se izdaci, koje je platila treća osoba (prijebojem ili na drugi način), smatrati izdacima koje je korisnik uistinu platio, u smislu članka 55. stavka 1. Uredbe br. 1198/2006?

                  3.

                  U slučaju odgovora na prvo pitanje da izdatke, koje je platila treća osoba (prijebojem ili na drugi način), ne treba smatrati izdacima koje je korisnik uistinu platio, u smislu članka 55. stavka 1. Uredbe br. 1198/2006:

                              a)

                              znači li praksa, u okviru koje je subjekt koji odobrava potporu doprinose trećih osoba dosljedno smatrao izdacima koje je korisnik uistinu platio, u smislu članka 55. stavka 1. Uredbe br. 1198/2006, da od korisnika nije moguće očekivati da prepozna da subjekt koji odobrava potporu pogrešno tumači članak 55. stavak 1. Uredbe br. 1198/2006, tako da on ima pravo na potporu kako mu je dodijeljena, i

                              b)

                              treba li tada doprinos trećih osoba uključiti u izdatke koje je korisnik uistinu platio, u smislu članka 55. stavka 1. Uredbe br. 1198/2006 (u kojem slučaju se potpora određuje u višem iznosu), ili

                              c)

                              treba odustati od povrata neosnovano dodijeljene potpore s obzirom na načela zaštite legitimnih očekivanja i/ili načela pravne sigurnosti?

                              d)

                              Čini li u tom pogledu razliku ako je subjekt koji odobrava potporu, kao u predmetnom slučaju, dodijelio predujam za potporu?

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1198/2006 od 27. srpnja 2006. o Europskom fondu za ribarstvo (SL 2006., L 223, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 4., svezak 5., str. 96.)


title: predmet C-815/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. prosinca 2018. uputio Hoge Raad der Nederlande (Nizozemska) — Federatie Nederlandse Vakbeweging protiv Van den Bosch Transporten B.V., Van den Bosch Transporte GmbH, Silo-Tank Kft

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. prosinca 2018. uputio Hoge Raad der Nederlande (Nizozemska) — Federatie Nederlandse Vakbeweging protiv Van den Bosch Transporten B.V., Van den Bosch Transporte GmbH, Silo-Tank Kft
      (predmet C-815/18)
      (2019/C 122/11)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Hoge Raad der Nederlande

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Federatie Nederlandse Vakbeweging

         Tuženici: Van den Bosch Transporten B.V., Van den Bosch Transporte GmbH, Silo-Tank Kft

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li Direktivu 96/71/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 1996. o upućivanju radnika u okviru pružanja usluga [SL 1997., L 18., str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 5., str. 127.), u daljnjem tekstu: Direktiva o upućivanju radnika] tumačiti na način da se primjenjuje na radnika koji se kao vozač bavi međunarodnim cestovnim prijevozom tereta te slijedom toga svoj posao obavlja u više od jedne države članice?

                  2.

                              (a)

                              U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: Koje mjerilo ili pristupe treba primijeniti kako bi se utvrdilo je li radnik zaposlen kao vozač za međunarodni cestovni prijevoz tereta upućen na „državno područje države članice” u smislu članka 1. stavaka 1. i 3. Direktive o upućivanju radnika i „obavlja” li taj radnik u smislu članka 2. stavka 1. Direktive o upućivanju radnika „u ograničenom vremenskom razdoblju […] svoj posao na državnom području države članice koja nije država u kojoj uobičajeno radi”?

                              (b)

                              Je li za odgovor na pitanje 2.(a) važna okolnost da je poduzeće koje upućuje radnika navedenog u pitanju 2.(a) povezano s poduzećem u koje se taj radnik upućuje, na primjer u obliku koncerna, te ako jest, u kojoj mjeri?

                              (c)

                              Ako posao koji obavlja radnik naveden u pitanju 2.(a) djelomično obuhvaća i kabotažu, odnosno uslugu prijevoza koja se pruža isključivo na državnom području države članice koja nije država članica na čijem državnom području taj radnik inače radi, treba li onda za tog radnika u svakom slučaju pretpostaviti da on u pogledu tog dijela svojeg posla privremeno radi na državnom području prvonavedene države članice? U slučaju potvrdnog odgovora, primjenjuje li se u tom pogledu donja granica, na primjer u obliku minimalnog mjesečnog razdoblja tijekom kojeg se obavlja ta kabotaža?

                  3.

                              (a)

                              U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: Na koji treba tumačiti izraz „kolektivni ugovori […] proglašeni univerzalno primjenjivima” u smislu članka 3. stavka 1. i članka 3. stavka 8. podstavka 1. Direktive o upućivanju radnika? Je li riječ o autonomnom pojmu prava Unije i je li slijednom toga dovoljno da su uvjeti utvrđeni u članku 3. stavku 8. prvoj rečenici Direktive o upućivanju radnika ispunjeni u činjeničnom pogledu ili se tim uvjetima istodobno zahtijeva da se kolektivni ugovor proglasi univerzalno primjenjivim na temelju nacionalnog prava?

                              (b)

                              Ako se kolektivni ugovor ne može smatrati kolektivnim ugovorom koji je proglašen univerzalno primjenjivim u smislu članka 3. stavka 1. i članka 3. stavka 8. podstavka 1. Direktive o upućivanju radnika, je li protivno članku 56. UFEU-a ugovorno obvezivati poduzeće s poslovnim nastanom u jednoj državi članici, koje upućuje radnika na državno područje druge države članice, da se pridržava odredbi takvog kolektivnog ugovora koji se primjenjuje u potonjoj državi članici?

         (1)  Direktiva 96/71/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 1996. o upućivanju radnika u okviru pružanja usluga (SL 1997, L 18, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 5., str. 127.).


title: predmet C-826/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. prosinca 2018. uputio Rechtbank Limburg (Nizozemska) — LB, Stichting Varkens in Nood, Stichting Dierenrecht, Stichting Leefbaar Buitengebied protiv College van burgemeester en wethouders van de gemeente Echt-Susteren, druga stranka u postupku: Sebava BV

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/11

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. prosinca 2018. uputio Rechtbank Limburg (Nizozemska) — LB, Stichting Varkens in Nood, Stichting Dierenrecht, Stichting Leefbaar Buitengebied protiv College van burgemeester en wethouders van de gemeente Echt-Susteren, druga stranka u postupku: Sebava BV
      (predmet C-826/18)
      (2019/C 122/12)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Limburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: LB, Stichting Varkens in Nood, Stichting Dierenrecht, Stichting Leefbaar Buitengebied

         Tuženik: College van burgemeester en wethouders van de gemeente Echt-Susteren

         Druga stranka u postupku: Sebava BV

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li pravo Unije, a osobito članak 9. stavak 2. Arhuške konvencije (1) tumačiti na način da mu se protivi potpuno ukidanje prava na pristup pravosuđu javnosti (public) (svaki pojedinac), ako pritom nije riječ o zainteresiranoj javnosti (public concerned) (stranke postupka)?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje:
                  Treba li pravo Unije, a osobito čl. 9. st. 2. Arhuške konvencije tumačiti na način da iz njega proizlazi da javnost (public) (svaki pojedinac), u slučaju navodnog kršenja postupovnih pravila koja se na tu javnost odnose i prava na sudjelovanje u smislu čl. 6. te konvencije, mora imati pristup pravosuđu?
                  Je li u tom pogledu relevantno da zainteresirana javnost (public concerned) (stranke postupka) u tom trenutku ima pristup pravosuđu i usto može pred sudom isticati materijalnopravne tužbene razloge?

                  3.

                  Treba li pravo Unije, a osobito čl. 9. st. 2. Arhuške konvencije, tumačiti na način da mu se protivi to da se pristup pravosuđu zainteresiranoj javnosti (public concerned) (stranke postupka) uvjetuje ostvarivanjem prava na sudjelovanje u smislu čl. 6. te konvencije?

                  4.

                  U slučaju niječnog odgovora na treće pitanje:
                  Treba li pravo Unije, a osobito čl. 9. st. 2. Arhuške konvencije, tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis kojim se pristup pravosuđu radi pobijanja odluke isključuje za osobe koje su dio zainteresirane javnosti (public concerned) (stranke postupka), ako im se može opravdano prigovoriti da nisu podnijele nikakav prigovor na nacrt odluke (tj. njegove dijelove)?

                  5.

                  U slučaju niječnog odgovora na četvrto pitanje:
                  Je li u potpunosti na nacionalnom sudu da, na temelju okolnosti konkretnog slučaja, utvrdi što treba smatrati pod pojmom „kojima se može opravdano prigovoriti” ili nacionalni sud mora uzeti u obzir određena jamstva koja pruža pravo Unije?

                  6.

                  U kojoj je mjeri odgovor na treće, četvrto i peto pitanje drukčiji ako je riječ o javnosti (public) (svaki pojedinac), ako istodobno nije riječ o zainteresiranoj javnosti (public concerned) (stranke postupka)?

         (1)  Konvencija od 25. lipnja 1998. o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša, potpisana 25. lipnja 1998. u Aarhusu i odobrena, u ime Europske zajednice Odlukom Vijeća 2005/370/EZ od 17. veljače 2005. (SL 2005., L 124, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 3., str. 10.)


title: predmet C-7/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. siječnja 2019. uputio Amtsgericht Köln (Njemačka) — QG protiv Germanwings GmbH

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/12

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. siječnja 2019. uputio Amtsgericht Köln (Njemačka) — QG protiv Germanwings GmbH
      (predmet C-7/19)
      (2019/C 122/13)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: QG

         Tuženik: Germanwings GmbH

         Prethodno pitanje

      Je li štrajk zaposlenika stvarnog zračnog prijevoznika, koji je sindikat najavio i koji je prema nacionalnom pravu zakonit, izvanredna okolnost u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1)?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)


title: predmet C-33/19: Tužba podnesena 18. siječnja 2019. — Europska komisija protiv Republike Bugarske

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/12

      Tužba podnesena 18. siječnja 2019. — Europska komisija protiv Republike Bugarske
      (predmet C-33/19)
      (2019/C 122/14)
      Jezik postupka: bugarski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: Cv. Georgieva-Kecsmar i J. Hottiaux)

         Tuženik: Republika Bugarska

         Tužbeni zahtjev

      Komisija od Suda zahtijeva da:
      utvrdi da Bugarska nije ispunila svoje obveze koje proizlaze iz članka 21. Direktive 2004/49/EZ (1):

                  —

                  zato što je propustila osigurati neovisnost istražnog tijela od upravitelja infrastrukture, Bugarska nije ispunila svoje obveze iz članka 21. stavka 1. Direktive 2004/49/EZ;

                  —

                  zato što je propustila osigurati dostatna sredstva istražnom tijelu, kako bi ono neovisno obavljalo svoje zadaće, Bugarska nije ispunila svoje obveze iz članka 21. stavka 2. Direktive 2004/49/EZ;

                  —

                  Republici Bugarskoj naloži snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

                  1.

                  Prema članku 21. Direktive 2004/49/EZ, svaka država članica osigurava da istraživanja nesreća i poremećaja navedenih u članku 19. provodi stalno tijelo, koje se sastoji od najmanje jednog istražitelja sposobnog za provođenje funkcija glavnog istražitelja u slučaju nesreće ili poremećaja. To tijelo je organizacijski, pravno i u donošenju odluka nezavisno od bilo kojeg upravitelja infrastrukture, željezničkog prijevoznika, tijela za ubiranje pristojbi, tijela za dodjelu kapaciteta i prijavljenog tijela, i od bilo koje stranke čiji bi interesi mogli biti u sukobu sa zadaćama povjerenima istražnom tijelu. Nadalje, ono je funkcionalno nezavisno od tijela nadležnog za sigurnost i od bilo kojeg regulatornog tijela za željeznicu.

                  2.

                  U svojoj tužbi Komisija ističe da specijalizirano tijelo za istraživanje nesreća i poremećaja osnovano u sastavu Ministarstva prometa nije neovisno od upravitelja infrastrukture, tj. državnog poduzeća „Železopatna infrastruktura”. To tijelo konkretno ima nedostatak u pogledu organizacijske neovisnosti, ali i nedostatak u pogledu samostalnosti u odlučivanju. U tom smislu Republika Bugarska nije poštovala članak 21. stavak 1. Direktive 2004/49/EZ.

                  3.

                  U svojoj tužbi Komisija također navodi da pravno uređenje Republike Bugarske ne osigurava pristup dostatnim sredstvima kako bi istražno tijelo moglo neovisno obavljati svoje zadaće u smislu članka 21. stavka 2. Direktive 2004/49/EZ.

         (1)  Direktiva 2004/49/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o sigurnosti željeznica Zajednice i izmjeni Direktive Vijeća 95/18/EZ o izdavanju dozvola za obavljanje usluga u željezničkom prijevozu i Direktive 2001/14/EZ o dodjeli željezničkog infrastrukturnog kapaciteta i ubiranju pristojbi za korištenje željezničke infrastrukture i dodjeli rješenja o sigurnosti (Direktiva o sigurnosti željeznice) (SL 2004., L 164, str. 44.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 5., str. 45.)


title: predmet C-82/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. veljače 2019. uputio High Court (Irska) — Minister for Justice and Equality protiv PI-a

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/13

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. veljače 2019. uputio High Court (Irska) — Minister for Justice and Equality protiv PI-a
      (predmet C-82/19)
      (2019/C 122/15)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      High Court (Irska)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Minister for Justice and Equality

         Druga stranka u postupku: PI

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li o pitanju je li državni odvjetnik neovisan od izvršne vlasti odlučiti prema njegovom položaju u relevantnom nacionalnom pravnom sustavu? Ako ne, u skladu s kojim kriterijima treba odlučiti o neovisnosti od izvršne vlasti?

                  2.

                  Je li državni odvjetnik kojeg Ministarstvo pravosuđa, u skladu s nacionalnim pravom, može izravno ili neizravno usmjeravati ili mu davati upute, dovoljno neovisan od izvršne vlasti da bi ga se smatralo pravosudnim tijelom u smislu članka 6. stavka 1. Okvirne odluke (1)?

                  3.

                  Ako je tomu tako, mora li državni odvjetnik također biti funkcionalno neovisan od izvršne vlasti i koji su kriteriji u skladu s kojima treba odlučiti o funkcionalnoj neovisnosti?

                  4.

                  Ako je nezavisan od izvršne vlasti, je li državni odvjetnik koji započinje i provodi istrage i osigurava objektivnost i zakonitost njihovog provođenja, podiže optužnice, izvršava sudske odluke i progoni počinitelje kaznenih djela, a ne izdaje nacionalne uhidbene naloge i ne obavlja sudačke funkcije „pravosudno tijelo” za potrebe članka 6. stavka 1. Okvirne odluke?

                  5.

                  Je li državni odvjetnik u Zwickauu pravosudno tijelo u smislu članka 6. stavka 1. Okvirne odluke od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica?

         (1)  Okvirna odluka Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (SL 2002, L 190, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83.)


title: predmet T-134/17: Presuda Općeg suda od 12. veljače 2019. — Hércules Club de Fútbol protiv Komisije [„Pristup dokumentima — Uredba (EZ) br. 1049/2001 — Dokumenti vezani za postupak nadzora državnih potpora — Odbijanje pristupa — Litispendencija — Izuzeće u vezi sa zaštitom svrhe inspekcija, istraga i revizija — Izuzeće u vezi sa zaštitom komercijalnih interesa treće strane — Obveza konkretnog i pojedinačnog ispitivanja — Prevladavajući javni interes”]

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/15

      Presuda Općeg suda od 12. veljače 2019. — Hércules Club de Fútbol protiv Komisije
      (predmet T-134/17) (1)

      (Pristup dokumentima - Uredba (EZ) br. 1049/2001 - Dokumenti vezani za postupak nadzora državnih potpora - Odbijanje pristupa - Litispendencija - Izuzeće u vezi sa zaštitom svrhe inspekcija, istraga i revizija - Izuzeće u vezi sa zaštitom komercijalnih interesa treće strane - Obveza konkretnog i pojedinačnog ispitivanja - Prevladavajući javni interes)
      (2019/C 122/16)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Hércules Club de Fútbol, SAD (Alicante, Španjolska) (zastupnici: S. Rating i Y. Martínez Mata, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J. Baquero Cruz, G. Luengo i P. Němečková, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje Odluke Komisije C(2017) 736 final od 2. veljače 2017. kojom je Hércules Clubu de Fútbol odbijen pristup dokumentima vezanima za postupak nadzora državnih potpora SA.363872.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Hércules Club de Fútbol, SAD snosit će troškove, uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite.

         (1)  SL C 144, 8.5.2017.


title: predmet T-201/17: Presuda Općeg suda od 12. veljače 2019. — Printeos protiv Komisije [„Izvanugovorna odgovornost — Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a — Novčane kazne — Presuda kojom se djelomično poništava odluka — Povrat glavnice novčane kazne — Zatezne kamate — Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima — Uzročna veza — Šteta — Članak 266. UFEU-a — Članak 90. stavak 4. točka (a) druga rečenica Delegirane uredbe (EU) br. 1268/2012”]

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/15

      Presuda Općeg suda od 12. veljače 2019. — Printeos protiv Komisije
      (predmet T-201/17) (1)

      (Izvanugovorna odgovornost - Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a - Novčane kazne - Presuda kojom se djelomično poništava odluka - Povrat glavnice novčane kazne - Zatezne kamate - Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima - Uzročna veza - Šteta - Članak 266. UFEU-a - Članak 90. stavak 4. točka (a) druga rečenica Delegirane uredbe (EU) br. 1268/2012)
      (2019/C 122/17)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Printeos, SA (Alcalá de Henares, Španjolska) (zastupnici: H. Brokelmann i P. Martínez-Lage Sobredo, avocats)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: F. Dintilhac i F. Jimeno Fernández, agenti)

         Predmet

      U prvom redu povodom zahtjeva, na temelju članka 268. UFEU-a, za naknadu štete proizišle iz Komisijina odbijanja da tužitelju isplati zatezne kamate na glavnicu kazne koja je vraćena nakon poništenja njezine Odluke C(2014) 92 95 final od 10. prosinca 2014. u vezi s tim postupkom na temelju članka 101. [UFEU-a] i članka 53. Sporazuma o EGP-u (AT.39780 — Omotnice), presudom od 13. prosinca 2016., Printeos i dr./Komisija (T-95/15, EU:T:2016:722) i, podredno, povodom zahtjeva na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje Komisijine odluke od 26. siječnja 2017. o odbijanju navedenog povrata.

         Izreka

                  1.

                     Europska unija, koju zastupa Europska komisija, obvezna je naknaditi štetu koju je pretrpio Printeos, SA zbog toga što tom društvu nije isplaćen iznos od 184 592,95 eura na koji je imalo pravo na temelju zateznih kamata dospjelih u razdoblju od 9. ožujka 2015. do 1. veljače 2017. u skladu s člankom 266. prvim stavkom UEFU-a, prilikom izvršenja presude od 13. prosinca 2016., Printeos i dr./Komisija (T-95/15).

                  2.

                     Naknada iz točke 1. uvećat će se za zatezne kamate računajući od proglašenja ove presude do potpune isplate po stopi koju utvrđuje Europska središnja banka (ESB) za svoje glavne operacije refinanciranja, uvećanoj za 3,5 postotnih bodova.

                  3.

                     U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  4.

                     Nalaže se Komisiji snošenje troškova.

         (1)  SL C 168, 29.5.2017.


title: predmet T-453/17: Presuda Općeg suda od 12. veljače 2019. — TV protiv Vijeća [„Javna služba — Dužnosnici na probnom radu — Probni rad — Izvješće o probnom radu — Mišljenje odbora za izvješćivanje — Otkaz po isteku probnog rada — Nezadovoljavajući rad — Članak 34. Pravilnika o osoblju za dužnosnike — Očita pogreška u ocjeni — Obveza obrazlaganja”]

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/16

      Presuda Općeg suda od 12. veljače 2019. — TV protiv Vijeća
      (predmet T-453/17) (1)

      (Javna služba - Dužnosnici na probnom radu - Probni rad - Izvješće o probnom radu - Mišljenje odbora za izvješćivanje - Otkaz po isteku probnog rada - Nezadovoljavajući rad - Članak 34. Pravilnika o osoblju za dužnosnike - Očita pogreška u ocjeni - Obveza obrazlaganja)
      (2019/C 122/18)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: TV (zastupnici: L. Levi i A. Blot, odvjetnici)

         Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Bauer i R. Meyer, agenti)

         Predmet

      Zahtjev temeljem članka 270. UFEU-a kojim se, s jedne strane, traži poništenje odluke Vijeća od 19. kolovoza 2016. o otkazu tuženiku po isteku njegova probnog rada i odluke Vijeća od 11. travnja 2017. o odbijanju tužiteljeve žalbe, te, s druge strane, naknada neimovinske štete koju je tužitelj navodno pretrpio slijedom tih odluka.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     TV će snositi troškove.

         (1)  SL C 347, 16.10.2017.


title: predmet T-796/17: Presuda Općeg suda od 14. veljače 2019. — Mouldpro protiv EUIPO-a — Wenz Kunststoff (MOULDPRO) [„Žig Europske unije — Postupak za proglašavanje žiga ništavim — Verbalni žig Europske unije MOULDPRO — Apsolutni razlog za ništavost — Zla vjera — Članak 59. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 — Relativni razlozi ništavosti — Članak 60. stavak 1. točka (b) i članak 8. stavak 3. Uredbe 2017/1001 — Članak 60. stavak 1. točka (c) i članak 8. stavak 4. Uredbe 2017/1001”]

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/17

      Presuda Općeg suda od 14. veljače 2019. — Mouldpro protiv EUIPO-a — Wenz Kunststoff (MOULDPRO)
      (predmet T-796/17) (1)

      (Žig Europske unije - Postupak za proglašavanje žiga ništavim - Verbalni žig Europske unije MOULDPRO - Apsolutni razlog za ništavost - Zla vjera - Članak 59. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 - Relativni razlozi ništavosti - Članak 60. stavak 1. točka (b) i članak 8. stavak 3. Uredbe 2017/1001 - Članak 60. stavak 1. točka (c) i članak 8. stavak 4. Uredbe 2017/1001)
      (2019/C 122/19)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Mouldpro ApS (Ballerup, Danska) (zastupnik: W. Rebernik, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: P. Sipos i D. Walicka, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Wenz Kunststoff GmbH & Co. KG (Lüdenscheid, Njemačka) (zastupnici: J. Bühling i D. Graetsch, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 16. listopada 2017. (predmet R 2153/2015-4) koja se odnosi na postupak za proglašavanje žiga ništavim između Mouldpro i Wenz Kunststoff.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Mouldpro ApS snosit će troškove.

         (1)  SL C 32, 29.1.2018.


title: predmet T-823/17: Presuda Općeg suda od 13. veljače 2019. — Etnia Dreams protiv EUIPO-a — Poisson (Etnik) [„Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Europske unije Etnik — Raniji žig Europske unije — Relativni razlog za odbijanje — Neodređivanje ranijeg žiga u prigovoru — Načelo dobre uprave — Pravo na učinkovit pravni lijek — Jednakost oružja — Načelo dobre vjere — Legitimna očekivanja”]

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/18

      Presuda Općeg suda od 13. veljače 2019. — Etnia Dreams protiv EUIPO-a — Poisson (Etnik)
      (predmet T-823/17) (1)

      (Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije Etnik - Raniji žig Europske unije - Relativni razlog za odbijanje - Neodređivanje ranijeg žiga u prigovoru - Načelo dobre uprave - Pravo na učinkovit pravni lijek - Jednakost oružja - Načelo dobre vjere - Legitimna očekivanja)
      (2019/C 122/20)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Etnia Dreams, SL (Valencia, Španjolska) (zastupnik: P. Gago Comes, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: S. Palmero Cabezas, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Serge Poisson (Limal, Belgija)

         Predmet

      Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 19. listopada 2017. (predmet R 880/2017-4) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između Etnia Dreams i S. Poissona.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Etnia Dreams SL snosit će troškove.

         (1)  SL C 72, 26.2.2018.


title: predmet T-231/18: Presuda Općeg suda od 12. veljače 2019. — Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam protiv EUIPO-a — Lupu (Djili) [„Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Europske unije Djili — Raniji nacionalni verbalni žig GILLY — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”]

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/18

      Presuda Općeg suda od 12. veljače 2019. — Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam protiv EUIPO-a — Lupu (Djili)
      (predmet T-231/18) (1)

      (Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije Djili - Raniji nacionalni verbalni žig GILLY - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)
      (2019/C 122/21)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam (Dulovo, Bugarska) (zastupnik: C.-R. Romițan, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: u početku D. Gája i D. Walicka, zatim D. Gája i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Victor Lupu (Bukurešt, Rumunjska)

         Predmet

      Tužba protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 31. siječnja 2018. (predmet R 1902/2017-5) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između M. Lupu i Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam snosit će troškove.

         (1)  SL C 200, 11.6.2018.


title: predmet T-278/18: Presuda Općeg suda od 13. veljače 2019. — Nemius Group protiv EUIPO-a (DENTALDISK) [„Žig Europske unije — Prijava verbalnog žiga Europske unije DENTALDISK — Apsolutni razlog za odbijanje — Opisni karakter — Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001”]

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/19

      Presuda Općeg suda od 13. veljače 2019. — Nemius Group protiv EUIPO-a (DENTALDISK)
      (predmet T-278/18) (1)

      (Žig Europske unije - Prijava verbalnog žiga Europske unije DENTALDISK - Apsolutni razlog za odbijanje - Opisni karakter - Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001)
      (2019/C 122/22)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Nemius Group GmbH (Obertshausen, Njemačka) (zastupnik: C. Bildhäuser, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: A. Sesma Merino i D. Walicka, agenti)

         Predmet

      Tužba protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 30. siječnja 2018. (predmet R 741/2017-5) koja se odnosi na prijavu za registraciju verbalnog znaka DENTALDISK kao žiga Europske unije.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Nemius Group GmbH snosit će vlastite troškove kao i troškove Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO).

         (1)  SL C 221, 25.6.2018.


title: predmet T-63/19: Tužba podnesena 31. siječnja 2019. — Rot Front protiv EUIPO-a — Kondyterska korporatsiia „Roshen” (РОШЕН)

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/21

      Tužba podnesena 31. siječnja 2019. — Rot Front protiv EUIPO-a — Kondyterska korporatsiia „Roshen” (РОШЕН)
      (predmet T-63/19)
      (2019/C 122/24)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Rot Front OAO (Moskva, Rusija) (zastupnici: M. Geitz i J. Stock, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Dochirnie pidpryiemstvo Kondyterska korporatsiia „Roshen” (Kijev, Ukrajina)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija za figurativni žig РОШЕН — Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija br. 11 233 784

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 16. studenoga 2018. u predmetu R 1872/2018-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 94. stavka 1., članka 47. stavka 5. i članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: predmet T-66/19: Tužba podnesena 4. veljače 2019. — Vlaamse Gemeenschap i Vlaams Gewest protiv Parlamenta i Vijeća

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/22

      Tužba podnesena 4. veljače 2019. — Vlaamse Gemeenschap i Vlaams Gewest protiv Parlamenta i Vijeća
      (predmet T-66/19)
      (2019/C 122/25)
      Jezik postupka: nizozemski

         Stranke

         Tužitelji: Vlaamse Gemeenschap i Vlaams Gewest (zastupnici: T. Eyskens, N. Bonbled i P. Geysens, odvjetnici)

         Tuženici: Europski parlament i Vijeće Europske unije

         Zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  utvrdi da je tužba dopuštena i osnovana;

                  —

                  utvrdi da je Uredba (EU) 2018/1724 ništava;

                  —

                  Europskom parlamentu i Vijeću naloži snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužitelji svoj tužbu temelje na pet tužbenih razloga:

                  1.

                  prvi tužbeni razlog: povreda članka 4. stavka 2. UEU-a
                  Obveze u pogledu jezika propisane Uredbom (EU) 2018/1724 (1) protive se unutarnjem zakonodavstvu o uporabi jezika u administrativnim stvarima, koje u Belgiji ima temelj u samom ustavu. To unutarnje jezično uređenje dio je osnovnog političkog i ustavnog ustrojstva Belgijske Države i sastavni je dio njezina nacionalnog identiteta. Zato Uredba 2018/1724 krši članak 4. stavak 2. UEU-a, prema kojem Unija mora poštovati nacionalne identitete država članica.

                  2.

                  drugi tužbeni razlog: povreda članka 5. stavaka 1. i 4. UEU-a i Protokola br. 2 o primjeni načela supsidijarnosti i proporcionalnosti
                  Obveze u pogledu jezika propisane Uredbom (EU) 2018/1724 nisu u skladu s načelom dodjeljivanja (1) i načelom proporcionalnosti (2).

                              (1)

                              Nijednom odredbom Ugovora nadležnost za uređenje uporabe jezika unutar država članica i njihovih tijela vlasti nije prenesena Uniji.

                              (2)

                              Obveza da se javnosti stavi na raspolaganje prijevod „na službenom jeziku Unije koji općenito razumije najveći mogući broj prekograničnih korisnika” (članak 12. stavak 1. Uredbe 2018/1724) nije u skladu s načelom proporcionalnosti i u tom je smislu neopravdana. Zahtjevi u pogledu jezika propisani Uredbom 2018/1724 neproporcionalni su s obzirom na zadani cilj.

                  3.

                  treći tužbeni razlog: povreda članka 3. stavka 3. UEU-a, članka 22. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, općeg načela nediskriminacije na temelju jezika i načela jednakosti država članica
                  Uredba 2018/1724 krši članak 3. stavak 3. UEU-a, članak 22. Povelje, opće načelo nediskriminacije na temelju jezika i načela jednakosti država članica, zato što građane koji se žele nastaniti u drugoj državi članici izvan države članice svojeg podrijetla obeshrabruje da uče službeni jezik ili jedan od službenih jezika te države i, usto, zato što nameće opću uporabu samo jednog jezika koji tako de facto postaje europski jezik tijela vlasti i javne uprave.

                  4.

                  četvrti tužbeni razlog: povreda općih načela pravne sigurnosti i normativne jasnoće te točke 2. Međuinstitucijskog sporazuma Europskog parlamenta, Vijeća Europske unije i Europske komisije od 13. travnja 2016. o boljoj izradi zakonodavstva
                  Obveze u pogledu jezika propisane državama članicama Uredbom (EU) 2018/1724 očito su protivne načelima jasnoće, preciznosti, predvidljivosti i dosljednosti. Obveza prevođenja propisana Uredbom 2018/1724 nije jasna, nije precizna, nije predvidljiva i nije dosljedna u pogledu jezika na koji se mora prevoditi.

                  5.

                  peti tužbeni razlog: povreda članka 291. stavka 2. UFEU-a
                  Preduvjet je za provedbu obveze prevođenja propisane Uredbom 2018/1724 to da se pouzdano i nedvojbeno utvrdi jezik na koji se mora prevoditi. Institucionalne odredbe Uredbe 2018/1724 također su vrlo nejasne u tom pogledu. Uredba 2018/1724 neusklađena je također s člankom 291. UFEU-a i delikatnom institucionalnom ravnotežom predviđenom u Uredbi (EU) br. 182/2011 (2) (tzv. Uredba o komitologiji), s obzirom na to da to uređenje Europskoj komisiji stvarno omogućava da izbjegne postupak prema Uredbi br. 182/2011 i da neformalnim putem usvoji određena pravila postupanja.

         (1)  Uredba (EU) 2018/1724 Europskog parlamenta i Vijeća od 2. listopada 2018. o uspostavi jedinstvenog digitalnog pristupnika za pristup informacijama, postupcima, uslugama podrške i rješavanja problema te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1024/2012 (SL 2018., L 295, str. 1.)

         (2)  Uredba (EZ) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o utvrđivanju pravila i općih načela u vezi s mehanizmima nadzora država članica nad izvršavanjem provedbenih ovlasti Komisije (SL 2011., L 55, str. 13.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 5., str. 291. i ispravak SL 2016., L 6, str. 13.)


title: predmet T-70/19: Tužba podnesena 6. veljače 2019. — Nosio protiv EUIPO-a — Passi (LA PASSIATA)

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/23

      Tužba podnesena 6. veljače 2019. — Nosio protiv EUIPO-a — Passi (LA PASSIATA)
      (predmet T-70/19)
      (2019/C 122/26)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Nosio SpA (Mezzocorona, Italija) (zastupnici: J. Graffer i A. Ottolini, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Passi AG (Rothrist, Švicarska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije LA PASSIATA — prijava za registraciju br. 14 593 131

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 5. studenoga 2018. u predmetu R 928/2018-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži suprotstavljenim strankama snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća


title: predmet T-73/19: Tužba podnesena 7. veljače 2019. — Bergslagernas Järnvaru protiv EUIPO-a — Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen (Alati za cijepanje drva)

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/25

      Tužba podnesena 7. veljače 2019. — Bergslagernas Järnvaru protiv EUIPO-a — Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen (Alati za cijepanje drva)
      (predmet T-73/19)
      (2019/C 122/28)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Bergslagemas Jämvaruaktiebolag (Saltsjö-Boo, Švedska) (zastupnici: S. Kirschstein-Freund, V. Dalichau i B. Breitinger, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen GmbH (Ichenhausen, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog dizajna: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni dizajn: dizajn Europske unije br. 1289 243-0001

         Pobijana odluka: odluka trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 23. studenoga 2018. u predmetu R 1455/2018-3

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  podredno, izmijeni pobijanu odluku i odluči da je žalba osnovana;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova žalbenog postupka i postupka pred Općim sudom.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 62. Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002;

                  —

                  povreda članka 6. stavka 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002.


title: predmet T-76/19: Tužba podnesena 7. veljače 2019. — Pontinova protiv EUIPO-a — Ponti & Partners (pontinova)

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/26

      Tužba podnesena 7. veljače 2019. — Pontinova protiv EUIPO-a — Ponti & Partners (pontinova)
      (predmet T-76/19)
      (2019/C 122/29)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Pontinova AG (Zürich, Švicarska) (zastupnik: K. Loth, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Ponti & Partners, SLP (Barcelona, Španjolska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije pontinova — Prijava za registraciju br. 15 878 085

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 27. studenoga 2018. u predmetu R 566/2018-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži snošenje troškova u korist tužitelja.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: predmet T-78/19: Tužba podnesena 8. veljače 2019. — Lidl Stiftung protiv EUIPO-a — Plásticos Hidrosolubles (green cycles)

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/27

      Tužba podnesena 8. veljače 2019. — Lidl Stiftung protiv EUIPO-a — Plásticos Hidrosolubles (green cycles)
      (predmet T-78/19)
      (2019/C 122/30)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Njemačka) (zastupnici: A. Marx i K. Bonhagen, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Plásticos Hidrosolubles, SL (Rafelbuñol, Španjolska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije green cycles u plavoj, sivoj i bijeloj boji — žig Europske unije br. 8 807 265

         Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 29. studenoga 2018. u predmetu R 778/2018-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka;

                  —

                  naloži društvu Plásticos Hidrosolubles, SL snošenje troškova postupka pred EUIPO-om.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 18. stavka 1. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s člankom 10. stavcima 3. i 4. Delegirane uredbe 2018/625.


title: predmet T-80/19: Tužba podnesena 12.veljače 2019. — Dekoback protiv EUIPO-a — DecoPac (DECOPAC)

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/27

      Tužba podnesena 12.veljače 2019. — Dekoback protiv EUIPO-a — DecoPac (DECOPAC)
      (predmet T-80/19)
      (2019/C 122/31)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Dekoback GmbH (Helmstadt-Bargen, Njemačka) (zastupnik: V. von Moers, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: DecoPac, Inc. (Anoka, Minnesota, Sjedinjene Američke Države)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „DECOPAC” — žig Europske unije br. 160 747

         Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 26. studenoga 2018. u predmetu R 1795/2017-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku i žig DEOPAC, registriran za drugu stranku u postupku pred žalbenim vijećem, proglasi u cijelosti ništavim.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Nepostojanje povjerljivosti poslovnih podataka;

                  —

                  Povreda prava na saslušanje;

                  —

                  Nepodnošenje računa u znatnijem opsegu;

                  —

                  Neuporaba žiga kao krovnog žiga;

                  —

                  Namjeravana je i prodaja potrošačima, ali do nje nije došlo;

                  —

                  Potrebno razlikovanje jestivih i nejestivih ukrasa.


title: predmet T-131/17: Rješenje Općeg suda od 6. veljače 2019. — Argus Security Projects protiv ESVD-a

text:
               1.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 122/32

      Rješenje Općeg suda od 6. veljače 2019. — Argus Security Projects protiv ESVD-a
      (predmet T-131/17) (1)

      (2019/C 122/37)
      Jezik postupka: francuski
      Predsjednik devetog vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 129, 24.4.2017.


title: predmet C-116/16 et C-117/16: Presuda Suda (veliko vijeće) od 26. veljače 2019. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Østre Landsret — Danska) — Skatteministeriet protiv T Danmark (C-116/16), Y Denmark Aps (C-117/16) (Zahtjev za prethodnu odluku — Usklađivanje zakonodavstava — Zajednički sustav oporezivanja koji se primjenjuje na matična društva i društva kćeri iz različitih država članica — Direktiva 90/435/EEZ — Izuzeće dobiti koju društva jedne države članice raspodjeljuju društvima drugih država članica — Ovlašteni korisnik raspodijeljene dobiti — Zlouporaba prava — Društvo sa sjedištem u državi članici koje povezanom društvu sa sjedištem u drugoj državi članici isplaćuje dividende koje su zatim u cijelosti ili gotovo u cijelosti prenesene izvan područja Europske unije — Društvo kći koje podliježe obvezi obustave poreza na dobit po odbitku)

text:
               15.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 139/7

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 26. veljače 2019. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Østre Landsret — Danska) — Skatteministeriet protiv T Danmark (C-116/16), Y Denmark Aps (C-117/16)
      (predmet C-116/16 et C-117/16) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Usklađivanje zakonodavstava - Zajednički sustav oporezivanja koji se primjenjuje na matična društva i društva kćeri iz različitih država članica - Direktiva 90/435/EEZ - Izuzeće dobiti koju društva jedne države članice raspodjeljuju društvima drugih država članica - Ovlašteni korisnik raspodijeljene dobiti - Zlouporaba prava - Društvo sa sjedištem u državi članici koje povezanom društvu sa sjedištem u drugoj državi članici isplaćuje dividende koje su zatim u cijelosti ili gotovo u cijelosti prenesene izvan područja Europske unije - Društvo kći koje podliježe obvezi obustave poreza na dobit po odbitku)
      (2019/C 139/04)
      Jezik postupka: danski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Østre Landsret

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Skatteministeriet

         Tuženici: T Danmark (C-116/16), Y Denmark Aps (C-117/16)

         Izreka

                  1.

                  Predmeti C-116/16 i C-117/16 spajaju se u svrhu donošenja presude.

                  2.

                  Opće načelo prava Unije prema kojem se pojedinci ne mogu pozivati na odredbe prava Unije u svrhu utaje ili zlouporabe treba tumačiti na način da nacionalna tijela i sudovi, u slučaju postupanja u svrhu utaje ili zlouporabe, poreznom obvezniku moraju uskratiti pravo na izuzeće od oporezivanja po odbitku dobiti koje je društvo kći isplatilo svojem matičnom društvu, predviđeno člankom 5. Direktive Vijeća 90/435/EEZ od 23. srpnja 1990. o zajedničkom sustavu oporezivanja koji se primjenjuje na matična društva i društva kćeri različitih država članica, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2003/123/EZ od 22. prosinca 2003., čak i u slučaju nepostojanja nacionalnih ili ugovornih odredaba kojima se takvo uskraćivanje predviđa.

                  3.

                  Za dokazivanje zlouporabe potrebno je dokazati, s jedne strane, ukupnost objektivnih okolnosti iz kojih proizlazi da, unatoč formalnom poštovanju uvjeta predviđenih propisima Unije, nije ostvaren cilj predviđen tim propisima i, s druge strane, subjektivni element koji se ogleda u namjeri da se ostvari pogodnost koja proizlazi iz propisa Unije umjetnim stvaranjem uvjeta potrebnih za njezino ostvarenje. Ukupnost određenog broja indicija može upućivati na postojanje zlouporabe prava, pod uvjetom da su te indicije objektivne i podudarne. Takve indicije mogu, među ostalim, biti postojanje društava provodnika koja nemaju ekonomsko opravdanje kao i isključivo formalna priroda strukture grupe društava, financijske konstrukcije i zajmova.

                  4.

                  Kako bi se društvu odbilo priznati svojstvo ovlaštenog korisnika dividendi odnosno kako bi se utvrdilo postojanje zlouporabe prava, nacionalno tijelo nije dužno identificirati subjekt odnosno subjekte koje smatra ovlaštenim korisnicima tih dividendi.

                  5.

                  U situaciji u kojoj sustav predviđen Direktivom 90/435, kako je izmijenjena Direktivom 2003/123, izuzeća od poreza po odbitku u pogledu dividendi koje je rezidentno društvo države članice isplatilo rezidentnom društvu druge države članice nije primjenjiv jer je utvrđeno postojanje utaje ili zlouporabe u smislu članka 1. stavka 2. te direktive ne može se pozivati na primjenu sloboda zajamčenih UFEU-om kako bi se u pitanje doveli propisi prve države članice kojima se uređuje oporezivanje tih dividendi.

         (1)  SL C 270, 25. 7. 2016.


title: predmet C-465/16 P: Presuda Suda (treće vijeće) od 28. veljače 2019. — Vijeće Europske unije protiv Growth Energy, Renewable Fuels Association, Europske komisije, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol („Žalba — Damping — Provedbena uredba (EU) br. 157/2013 — Uvoz bioetanola podrijetlom iz Sjedinjenih Američkih Država — Konačna antidampinška pristojba — Dampinška marža utvrđena na nacionalnoj razini — Tužba za poništenje — Udruženja koja zastupaju proizvođače koji nisu izvoznici i trgovce/proizvođače mješavina — Procesna legitimacija — Izravan utjecaj — Osobni utjecaj”)

text:
               15.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 139/8

      Presuda Suda (treće vijeće) od 28. veljače 2019. — Vijeće Europske unije protiv Growth Energy, Renewable Fuels Association, Europske komisije, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol
      (predmet C-465/16 P) (1)

      („Žalba - Damping - Provedbena uredba (EU) br. 157/2013 - Uvoz bioetanola podrijetlom iz Sjedinjenih Američkih Država - Konačna antidampinška pristojba - Dampinška marža utvrđena na nacionalnoj razini - Tužba za poništenje - Udruženja koja zastupaju proizvođače koji nisu izvoznici i trgovce/proizvođače mješavina - Procesna legitimacija - Izravan utjecaj - Osobni utjecaj”)
      (2019/C 139/05)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Vijeće Europske unije (zastupnici: S. Boelaert, agent, uz asistenciju N. Tuominena, avocatăa)

         Druge stranke u postupku: Growth Energy, Renewable Fuels Association (zastupnici: P. Vander Schueren, advocaat, uz asistenciju N. Mizulina i M. Peristerakija, odvjetnika), Europska komisija (zastupnici: T. Maxian Rusche i M. França, agenti), ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol (zastupnici: O. Prost i A. Massot, odvjetnici)

         Izreka

                  1.

                  Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 9. lipnja 2016., Growth Energy i Renewable Fuels Association/Vijeće (T-276/13, EU:T:2016:340), osim u dijelu u kojem su udruženja Growth Energy i Renewable Fuels Association tužbu podnijela pojedinačno, kao zainteresirane stranke u postupku.

                  2.

                  Tužba za poništenje koju su podnijela udruženja Growth Energy i Renewable Fuels Association odbacuje se kao nedopuštena, u dijelu u kojem su je ona podnijela u svojstvu zastupnika interesa uzorkovanih američkih proizvođača bioetanola.

                  3.

                  Predmet se vraća Općem sudu na odlučivanje o tužbi za poništenje udruženja Growth Energy i Renewable Fuels Association, u dijelu u kojem su ona tu tužbu podnijela u svojem svojstvu zastupnika interesa trgovaca/proizvođača mješavina Murex i CHS.

                  4.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.

         (1)  SL C 402, 31. 10. 2016.


title: predmet C-466/16 P: Presuda Suda (treće vijeće) od 28. veljače 2019. — Vijeće Europske unije protiv Marquis Energy LLC, Europske komisije, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol (Žalba — Damping — Provedbena uredba (EU) br. 157/2013 — Uvoz bioetanola podrijetlom iz Sjedinjenih Američkih Država — Konačna antidampinška pristojba — Dampinška marža utvrđena na nacionalnoj razini — Tužba za poništenje — Proizvođač koji nije izvoznik — Procesna legitimacija — Izravan utjecaj)

text:
               15.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 139/9

      Presuda Suda (treće vijeće) od 28. veljače 2019. — Vijeće Europske unije protiv Marquis Energy LLC, Europske komisije, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol
      (predmet C-466/16 P) (1)

      (Žalba - Damping - Provedbena uredba (EU) br. 157/2013 - Uvoz bioetanola podrijetlom iz Sjedinjenih Američkih Država - Konačna antidampinška pristojba - Dampinška marža utvrđena na nacionalnoj razini - Tužba za poništenje - Proizvođač koji nije izvoznik - Procesna legitimacija - Izravan utjecaj)
      (2019/C 139/06)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Vijeće Europske unije (zastupnici: S. Boelaert, agent, uz asistenciju N. Tuominena, avocată)

         Druge stranke u postupku: Marquis Energy LLC (zastupnici: P. Vander Schueren, odvjetnik, uz asistenciju N. Mizulina i M. Peristerakija, odvjetnika), Europska komisija (zastupnici: T. Maxian Rusche i M. França, agenti), ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol (zastupnici: O. Prost i A. Massot, odvjetnici)

         Izreka

                  1.

                  Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 9. lipnja 2016., Marquis Energy/Vijeće (T-277/13, neobjavljena, EU:T:2016:343).

                  2.

                  Tužba za poništenje koju je podnijelo društvo Marquis Energy LLC odbacuje se kao nedopuštena.

                  3.

                  Društvu Marquis Energy LLC nalaže se snošenje, osim vlastitih troškova, troškova koje je Vijeće Europske unije imalo i u prvostupanjskom i u žalbenom postupku.

                  4.

                  Europska komisija snosi vlastite troškove i u prvostupanjskom i u žalbenom postupku.

         (1)  SL C 402, 31. 10. 2016.


title: predmet C-135/17: Presuda Suda (veliko vijeće) od 26. veljače 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesfinanzhof — Njemačka) — X-GmbH protiv Finanzamt Stuttgart — Körperschaften („Zahtjev za prethodnu odluku — Slobodno kretanje kapitala — Kretanja kapitala između država članica i trećih zemalja — Ograničenja — Klauzula o mirovanju (standstill) — Nacionalni propis države članice koji se odnosi na društva posrednike sa sjedištem u trećim zemljama — Izmjena tog propisa, nakon čega je vraćen na snagu prethodni propis — Prihodi društva sa sjedištem u trećoj zemlji koji potječu od držanja tražbina kod društva sa sjedištem u državi članici — Uključivanje takvih prihoda u poreznu osnovicu poreznog obveznika rezidentnog u državi članici — Ograničenje slobode kretanja kapitala — Opravdanje”)

text:
               15.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 139/10

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 26. veljače 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesfinanzhof — Njemačka) — X-GmbH protiv Finanzamt Stuttgart — Körperschaften
      (predmet C-135/17) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Slobodno kretanje kapitala - Kretanja kapitala između država članica i trećih zemalja - Ograničenja - Klauzula o mirovanju (standstill) - Nacionalni propis države članice koji se odnosi na društva posrednike sa sjedištem u trećim zemljama - Izmjena tog propisa, nakon čega je vraćen na snagu prethodni propis - Prihodi društva sa sjedištem u trećoj zemlji koji potječu od držanja tražbina kod društva sa sjedištem u državi članici - Uključivanje takvih prihoda u poreznu osnovicu poreznog obveznika rezidentnog u državi članici - Ograničenje slobode kretanja kapitala - Opravdanje”)
      (2019/C 139/07)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzhof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: X-GmbH

         Tuženik: Finanzamt Stuttgart — Körperschaften

         Izreka

                  1.

                  Klauzulu o mirovanju (standstill) predviđenu člankom 64. stavkom 1. UFEU-a treba tumačiti na način da članak 63. stavak 1. UFEU-a ne sprječava primjenu ograničenja slobode kretanja kapitala u treće zemlje ili iz njih, koje obuhvaća izravna ulaganja, koje je, u osnovi, postojalo na dan 31. prosinca 1993. na temelju propisa države članice, iako je doseg tog ograničenja nakon tog datuma proširen na udjele koji ne uključuju izravna ulaganja.

                  2.

                  Klauzulu o mirovanju (standstill) predviđenu člankom 64. stavkom 1. UFEU-a treba tumačiti na način da se zabrana iz članka 63. stavka 1. UFEU-a primjenjuje na ograničenje kretanja kapitala u treće zemlje ili iz njih, koje obuhvaća izravna ulaganja, ako je nacionalni porezni propis na kojem se to ograničenje temelji nakon 31. prosinca 1993. bio značajno izmijenjen zbog donošenja zakona koji je stupio na snagu, ali je zamijenjen prije negoli je primijenjen u praksi propisom koji je po svojoj biti istovjetan propisu koji je postojao na dan 31. prosinca 1993., osim ako je primjena tog zakona odgođena na temelju nacionalnog prava, tako da se on, unatoč stupanju na snagu, nije primjenjivao na prekogranična kretanja kapitala navedena u članku 64. stavku 1. UFEU-a, što je obvezan provjeriti nacionalni sud.

                  3.

                  Članak 63. stavak 1. UFEU-a treba tumačiti na način da mu nije protivan propis države članice na temelju kojega su prihodi koje je ostvarilo društvo sa sjedištem u trećoj zemlji koji ne potječu od vlastite djelatnosti tog društva, kao što su oni kvalificirani kao „posredni prihodi koji imaju narav kapitalnih ulaganja” u smislu tog propisa, uključeni, u skladu s postotkom držanog udjela, u poreznu osnovicu obveznika koji je rezident u državi članici, ako taj obveznik drži udjel od najmanje 1 % u navedenom društvu, i ako su ti prihodi u toj trećoj zemlji podvrgnuti slabijem oporezivanju nego što je ono koje postoji u dotičnoj državi članici, osim ako ne postoji pravni okvir kojim se predviđaju, posebice, ugovorne obveze koje ovlašćuju nacionalna porezna tijela dotične države članice da provjere, u slučaju potrebe, istinitost podataka o tom društvu dostavljenih kako bi se dokazalo da sudjelovanje navedenog poreznog obveznika u potonjem društvu ne proizlazi iz umjetne konstrukcije.

         (1)  SL C 221, 10. 7. 2017.


title: predmet C-388/17: Presuda Suda (deveto vijeće) od 28. veljače 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Högsta förvaltningsdomstolen — Švedska) — Konkurrensverket protiv SJ AB („Zahtjev za prethodnu odluku — Provedba postupaka javne nabave u prometnom sektoru — Direktiva 2004/17/EZ — Područje primjene — Članak 5. — Djelatnosti pružanja mreže ili upravljanja mrežom koje pružaju uslugu javnosti u području prijevoza željeznicom — Dodjela, od strane državnog željezničkog prijevoznika koji pruža usluge prijevoza, ugovora o uslugama čišćenja vlakova koji su u vlasništvu navedenog društva — Nepostojanje prethodne objave”)

text:
               15.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 139/11

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 28. veljače 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Högsta förvaltningsdomstolen — Švedska) — Konkurrensverket protiv SJ AB
      (predmet C-388/17) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Provedba postupaka javne nabave u prometnom sektoru - Direktiva 2004/17/EZ - Područje primjene - Članak 5. - Djelatnosti pružanja mreže ili upravljanja mrežom koje pružaju uslugu javnosti u području prijevoza željeznicom - Dodjela, od strane državnog željezničkog prijevoznika koji pruža usluge prijevoza, ugovora o uslugama čišćenja vlakova koji su u vlasništvu navedenog društva - Nepostojanje prethodne objave”)
      (2019/C 139/08)
      Jezik postupka: švedski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Konkurrensverket

         Tuženik: SJ AB

         Izreka

                  1.

                  Članak 5. stavak 1. drugi podstavak Direktive 2004/17/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga treba tumačiti na način da postoji mreža usluga željezničkog prijevoza, u smislu te odredbe, kad se prijevozne usluge pružaju na željezničkoj infrastrukturi, na temelju nacionalnog propisa kojim se prenosi Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2012/34/EU od 21. studenoga 2012. o uspostavi jedinstvenog Europskog željezničkog prostora, kojom upravlja nacionalno tijelo koje dodjeljuje kapacitete te infrastrukture čak iako je ono dužno udovoljiti zahtjevima željezničkih prijevoznika dok ograničenja tih kapaciteta nisu dosegnuta.

                  2.

                  Članak 5. stavak 1. prvi podstavak Direktive 2004/17 treba tumačiti na način da djelatnost koju obavlja željeznički prijevoznik, a koja se sastoji od pružanja javnosti usluga prijevoza ostvarivanjem prava korištenja željezničkom mrežom, čini „upravljanje mrežama” u svrhu te direktive.

         (1)  SL C 293, 4. 9. 2017.


title: predmet C-497/17: Presuda Suda (veliko vijeće) od 26. veljače 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour administrative d'appel de Versailles — Francuska) — Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA) protiv Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO) (Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 13. UFEU-a — Dobrobit životinja — Uredba (EZ) br. 1099/2009 — Zaštita životinja u trenutku usmrćivanja — Posebne metode klanja koje propisuju religijski obredi — Uredba (EZ) br. 834/2007 — Članak 3. i članak 14. stavak 1. točka (b) podtočka viii. — Spojivost s ekološkom proizvodnjom — Uredba (EZ) br. 889/2008 — Članak 57. prvi stavak — Znak ekološke proizvodnje Europske unije)

text:
               15.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 139/12

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 26. veljače 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour administrative d'appel de Versailles — Francuska) — Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA) protiv Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)
      (predmet C-497/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 13. UFEU-a - Dobrobit životinja - Uredba (EZ) br. 1099/2009 - Zaštita životinja u trenutku usmrćivanja - Posebne metode klanja koje propisuju religijski obredi - Uredba (EZ) br. 834/2007 - Članak 3. i članak 14. stavak 1. točka (b) podtočka viii. - Spojivost s ekološkom proizvodnjom - Uredba (EZ) br. 889/2008 - Članak 57. prvi stavak - Znak ekološke proizvodnje Europske unije)
      (2019/C 139/09)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour administrative d'appel de Versailles

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA)

         Tuženici: Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)

         Izreka

      Uredbu Vijeća (EZ) br. 834/2007 od 28. lipnja 2007. o ekološkoj proizvodnji i označivanju ekoloških proizvoda i stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 2092/91, a osobito njezin članak 3. i članak 14. stavak 1. točku (b) podtočku viii., u vezi s člankom 13. UFEU-a, treba tumačiti na način da ne dopušta stavljanje ekološkog znaka Europske unije iz članka 57. prvog stavka Uredbe Komisije (EZ) br. 889/2008 od 5. rujna 2008. o detaljnim pravilima za provedbu Uredbe br. 834/2007, kako je izmijenjena Uredbom (EU) br. 271/2010 od 24. ožujka 2010., na proizvode od životinja zaklanih u okviru religijskog klanja bez prethodnog omamljivanja, provedenog u skladu s uvjetima utvrđenima Uredbom Vijeća (EZ) br. 1099/2009 od 24. rujna 2009. o zaštiti životinja u trenutku usmrćivanja, a osobito njezinim člankom 4. stavkom 4.

         (1)  SL C 347, 16. 10. 2017.