title: Predmet C-258/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. svibnja 2016. uputio Korkein oikeus (Finska) – Finnair Oyj protiv Keskinäinen Vakuutusyhtiö Fennia

text:
               18.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 260/29

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. svibnja 2016. uputio Korkein oikeus (Finska) – Finnair Oyj protiv Keskinäinen Vakuutusyhtiö Fennia
   (Predmet C-258/16)
   (2016/C 260/37)
   Jezik postupka: finski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Korkein oikeus

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Finnair Oyj

      Druga stranka u žalbenom postupku: Keskinäinen Vakuutusyhtiö Fennia

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 31. stavak 4. Montrealske konvencije tumačiti na način da je radi očuvanja prava na tužbu potrebno, uz pravodobno podnošenje pritužbe, i da pritužba bude podnesena u roku za pritužbu u pisanom obliku u smislu članka 31. stavka 3.?

               2.

               U slučaju da očuvanje prava na tužbu zahtijeva da se pravodobna pritužba podnese u pisanom obliku, treba li članak 31. stavak 3. Montrealske konvencije tumačiti na način da se zahtjev pisanog oblika može ispuniti elektroničkim postupcima i registracijom prijavljene štete u informacijskom sustavu zračnog prijevoznika?

               3.

               Protivi li se Montrealskoj konvenciji tumačenje prema kojem zahtjev pisanog oblika treba smatrati ispunjenim ako zastupnik zračnog prijevoznika prijavljenu štetu/pritužbu sa znanjem putnika pisano zabilježi u sustav zračnog prijevoznika bilo na papiru bilo elektronički?

               4.

               Postavlja li članak 31. Montrealske konvencije neke dodatne materijalne zahtjeve za pritužbu, uz onaj da zračnog prijevoznika treba upoznati s nastalom štetom?


title: Predmet T-405/14: Tužba podnesena 31. svibnja 2014. – Yavorskaya protiv Vijeća

text:
               11.8.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 261/41

         Tužba podnesena 31. svibnja 2014. – Yavorskaya protiv Vijeća
   (Predmet T-405/14)
   2014/C 261/67
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Elena Yavorskaya (Moskva, Rusija) (zastupnici: D. Grisay, C. Hartman i Y. G. Georgiades, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije, Europska komisija, Europska središnja banka (ESB) i Eurogrupa, koju predstavlja Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               proglasi dopuštenom ovu tužbu zbog izvanugovorne odgovornosti za štetu podnesenu na temelju članka 340. Ugovora o funkcioniranju Europske unije;

               —

               tužbu proglasi osnovanom zbog toga što mjere koje su Republici Cipar nametnule različite institucije Europske unije u području zapljene bankarskih sredstava predstavljaju dovoljno ozbiljnu povredu temeljnih načela prava Europske unije, kojima se dodjeljuju prava pojedincima, što predstavlja povredu u odnosu na članak 340. UFEU-a

               —

               odluči da postupanje Europske unije predstavlja tešku i dovoljnu ozbiljnu povredu, čija je posljedica šteta prouzročena tužitelju procijenjena, uz zadržavanje svih prava, u iznosu od 3 2 99  855,45 EUR, podložno smanjenju ili povećanju tijekom postupka, osobito s obzirom na kamate i troškove koji se, ovisno o slučaju, duguju;

               —

               naloži Europskoj uniji plaćanje gore navedenih iznosa;

               —

               osim toga, naloži Europskoj uniji snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog svojoj tužbi, tužitelj ističe samo jedan tužbeni razlog koji se odnosi na izvanugovornu odgovornost Europske unije i konkretnije, povredu prava vlasništva i načela nediskriminacije.
   Naime, mjere koje je Europska unija nametnula Republici Cipar prouzročile su blokadu sredstava tužitelja u Laïki Bank, a da mu nikakva pravedna i prethodna odšteta nije isplaćena.
   Europska unija je tako očito i nerazumno povrijedila pravo vlasništva tužitelja i, s obzirom na to da su samo depoziti u Laiki Bank manji od 1 00  000,00 EUR osigurani u odnosu na europske mjere nametnute ciparskim vlastima, načelo nediskriminacije.


title: Predmet C-322/12: Presuda Suda (deseto vijeće) od 3. listopada 2013. (zahtjev za prethodnu odluku Cour de cassation — Belgija) — Belgija protiv GIMLE SA (Četvrta direktiva 78/660/EEZ — Članak 2. stavak 3. — Načelo istinitog i poštenog prikaza — Članak 2. stavak 5. — Obveza izuzeća od primjene — Članak 32. — Metoda za procjenu po izvornom nabavnom trošku — Nabavna cijena koja je vidno manja od stvarne vrijednosti)

text:
               23.11.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 344/34

         Presuda Suda (deseto vijeće) od 3. listopada 2013. (zahtjev za prethodnu odluku Cour de cassation — Belgija) — Belgija protiv GIMLE SA
   (Predmet C-322/12) (1)

   (Četvrta direktiva 78/660/EEZ - Članak 2. stavak 3. - Načelo istinitog i poštenog prikaza - Članak 2. stavak 5. - Obveza izuzeća od primjene - Članak 32. - Metoda za procjenu po izvornom nabavnom trošku - Nabavna cijena koja je vidno manja od stvarne vrijednosti)
   2013/C 344/58
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Cour de cassation

      Stranke u glavnom postupku

      Tužitelj: Belgija

      Tuženik: GIMLE SA

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku — Cour de cassation (Belgija) — Tumačenje članka 2., stavaka 3., 4. i 5. Četvrte direktive Vijeća 78/660/EEZ od 25. srpnja 1978., zasnovane na članku [44. stavku 2. točki (g) UEZ-a] o godišnjim financijskim izvještajima za određene vrste trgovačkih društava (SL L 222, str. 11.) — Godišnji financijski izvještaji za određene vrste trgovačkih društava — Načelo istinitog i poštenog prikaza — Nabavna cijena očigledno ne odgovara stvarnoj vrijednosti dobara o kojima se radi, dajući tako pogrešan prikaz aktive i pasive — Obveza izuzeća od primjene načela knjiženja imovine po njezinoj nabavnoj cijeni i knjiženje imovine odmah po njezinoj preprodanoj cijeni

      Izreka

   Načelo istinitog i poštenog prikaza navedeno u članku 2. stavcima 3. do 5. Četvrte direktive 78/660/EEZ Vijeća od 25. srpnja 1978. zasnovano na članku [44. stavku 2. točki (g) UEZ-a] o godišnjim financijskim izvještajima za određene vrste trgovačkih društava ne dopušta izuzeće od primjene načela procjene imovine na temelju njezine nabavne cijene ili troška proizvodnje, koje je propisano u članku 32. navedene direktive, u korist procjene na temelju njezine stvarne vrijednosti kada je nabavna cijena ili trošak proizvodnje navedene imovine očigledno manji od njezine stvarne vrijednosti.

      (1)  SL C 287, 22.9.2012.


title: Predmet C-140/15 P: Presuda Suda (deseto vijeće) od 21. rujna 2016. – Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske (Žalba — Kohezijski fond — Smanjenje financijske potpore — Postupak donošenja odluke Europske komisije — Postojanje roka — Nepridržavanje određenog roka — Posljedice)

text:
               14.11.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 419/17

         Presuda Suda (deseto vijeće) od 21. rujna 2016. – Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske
   (Predmet C-140/15 P) (1)

   ((Žalba - Kohezijski fond - Smanjenje financijske potpore - Postupak donošenja odluke Europske komisije - Postojanje roka - Nepridržavanje određenog roka - Posljedice))
   (2016/C 419/21)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: S. Pardo Quintillán i D. Recchia, agenti)

      Druga stranka u postupku: Kraljevina Španjolska (zastupnik: A. Rubio González, agent)

      Intervenijent u potporu Kraljevini Španjolskoj: Kraljevina Nizozemska (zastupnici: B. Koopman i M. Bulterman, agenti)

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova.

               3.

               Kraljevina Nizozemska snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 155, 11. 5. 2015.


title: Predmet C-87/15 P: Žalba koju je 20. veljače 2015. podnio Alfa Acciai SpA protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 9. prosinca 2014. u predmetu T-85/10, Alfa Acciai protiv Komisije

text:
               4.5.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 146/21

         Žalba koju je 20. veljače 2015. podnio Alfa Acciai SpA protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 9. prosinca 2014. u predmetu T-85/10, Alfa Acciai protiv Komisije
   (Predmet C-87/15 P)
   (2015/C 146/29)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Žalitelj: Alfa Acciai SpA (zastupnici: D.M. Fosselard, odvjetnik, D. Slater, Solicitor, A. Duron, odvjetnica)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               ukine pobijanu presudu Općeg suda zbog razloga navedenih u nastavku;

               —

               i, konačno odlučujući o sporu na temelju članka 61. Statuta Suda Europske unije, poništi odluku u dijelu u kojem se odnosi na žalitelja;

               —

               podredno, u slučaju da Sud odluči da ne postoji nijedan razlog u njegovom interesu za poništenje odluke, smanji novčanu kaznu izrečenu žalitelju zbog gore navedenih razloga;

               —

               alternativno, u slučaju da Sud ne odluči konačno o sporu, o troškovima odluči naknadno i vrati predmet Općem sudu da ponovno odluči u skladu s presudom Suda;

               —

               naposljetku, u smislu članka 69. Poslovnika Suda, naloži Komisiji snošenje troškova pred Općim sudom, kao i onih pred Sudom.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Žalitelj u prilog svojoj žalbi ističe sljedeće razloge:

      Prvim žalbenim razlogom, žalitelj tvrdi da je Opći sud prekršio članak 10. Uredbe 773/2004 (1). Točnije, Opći sud je smatrao da je Komisija bila ovlaštena ponovno donijeti pobijanu odluku u okviru prvostupanjskog postupka (u daljnjem tekstu: Odluka), a da prethodno nije bilo potrebno poslati novu obavijest o utvrđenim činjenicama.

      Drugim žalbenim razlogom, žalitelj ističe da je Opći sud prekršio članak 14. Uredbe 773/2004. Povreda se sastoji u činjenici da je Opći sud utvrdio da je Komisija mogla ponovno donijeti Odluku, na osnovi odredaba Uredbe 1/2003 (2), a da pritom predstavnici država članica nisu imali mogućnost izravno čuti poduzetnike.

      Trećim žalbenim razlogom žalitelj tvrdi da je Opći sud prekršio načelo kolegijalnosti. Opći sud je smatrao da je Komisija bila ovlaštena donijeti Odluku u postupku u okviru kojeg kolegij nije usvojio čitav tekst Odluke odjednom, već je usvojio dva dijela Odluke u dva različita trenutka uz pretpostavku da ta dva dijela zajedno mogu činiti jednu cjelovitu Odluku.

      Četvrtim žalbenim razlogom, žalitelj navodi povredu članka 47. Povelje o temeljnim pravima, tumačenog u skladu s člankom 6. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda. Takva povreda se sastoji u tome da je Opći sud povrijedio žaliteljevo pravo na suđenje u razumnom roku. Točnije, protekle su otprilike tri godine između završetka pisanog dijela postupka i odluke Općeg suda o otvaranju usmenog dijela postupka. Takvim zakašnjenjem je povrijeđeno pravo na djelotvoran pravni lijek i na saslušanje na raspravi u razumnom roku predviđeno u članku 47. Povelje. Povreda članka 47. čini se u ovom slučaju osobito teškom ako se uzme u obzir da je žalitelj trebao čekati više od 14 godina da bi sud (Opći sud) odlučio o meritumu spora, pri čemu je prva Komisijina odluka poništena iz postupovnih razloga nakon postupka koji je trajao otprilike 7 godina.

      Petim žalbenim razlogom, žalitelj navodi povredu članka 65. Ugovora o EZUČ-u. Točnije, žalitelj ističe da je Opći sud zanemario specifičan kontekst Ugovora o EZUČ-u i obveze o objavljivanju i nediskriminaciji nametnute poduzetnicima u kontekstu Ugovora, čime je pogrešno primijenio sudsku praksu Suda u pogledu koncepta zabranjenog sporazuma. Žalitelj tvrdi da je objavljivanje popisa cijena, koje se između ostalog ponovilo, koje nisu bile poravnane s cijenom predloženom u okviru zabranjenog sporazuma imalo za učinak prekid zabranjenog sporazuma čiji je predmet, prema mišljenju Općeg suda, bio određivanje minimalnih cijena. Opći sud je s druge strane smatrao nužnom kasniju objavu učinjenu s odmakom.

      Šestim žalbenim razlogom, žalitelj tvrdi da je Opći sud povrijedio članak 47. Povelje o temeljnim pravima tumačen u skladu s člankom 6. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda time što je smatrao da trajanje upravnog postupka (to jest postupka pred Europskom Komisijom) nije bilo prekomjerno u smislu gore navedenih odredaba. U ovom slučaju je za čitav upravni postupak bilo potrebno gotovo 54 mjeseca, kada se zbroji prvotni postupka kao i naknadni postupak ponovnog odlučivanja. Osim toga, čini se prekomjernim i to što je Komisiji bilo potrebno više od dvije godine da ponovno donese Odluku. Obrazloženje Općeg suda kojime opravdava trajanje postupka ponovnog donošenja odluke čini se manjkavim i kontradiktornim, a uza sve to iz njega proizlazi očita povreda prethodne sudske prakse Općeg suda.

      Sedmim žalbenim razlogom, žalitelj navodi povredu članka 23. Uredbe 1/2003 i načela jednakog postupanja. Točnije, Komisija je u ovom slučaju podijelila poduzetnike u skupine s ciljem određivanja osnovne sankcije koju treba primijeniti na svakog poduzetnika, pokušavajući, prema onome što se tvrdi u Odluci, zadržati razmjernost između prosječnog tržišnog udjela svake skupine i osnovne kazne izrečene pojedinim poduzetnicima iz svake skupine. Premda je Opći sud nakon toga priznao da je Komisija podcijenila prosječni tržišni udjel jedne od tih skupina, zbog čega nije zadržan odnos razmjernosti koji je Komisija namjeravala zadržati, nije smatrao da takav odnos treba vratiti u prijašnje stanje.

      (1)  Uredba Komisije (EZ) br. 773/2004 od 7. travnja 2004. o postupcima koje Komisija vodi na temelju članaka 81. i 82. Ugovora o EZ-u (SL L 123, str. 18.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 298.).

      (2)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima 81. i 82. Ugovora o EZ-u (SL L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165.).


title: Predmet T-132/15: Presuda Općeg suda od 14. ožujka 2017. – IR protiv EUIPO-a – Pirelli Tyre (popchrono) („Žig Europske unije — Postupak opoziva — Verbalni žig Europske unije popchrono — Nepostojanje stvarne uporabe žiga — Članak 51. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009”)

text:
               8.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 144/34

         Presuda Općeg suda od 14. ožujka 2017. – IR protiv EUIPO-a – Pirelli Tyre (popchrono)
   (Predmet T-132/15) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak opoziva - Verbalni žig Europske unije popchrono - Nepostojanje stvarne uporabe žiga - Članak 51. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   (2017/C 144/45)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: IR (zastupnik: C. de Marguerye, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: S. Palmero Cabezas, zatim D. Gája, agenti)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Pirelli Tyre SpA (Milano, Italija) (zastupnici: T. Malte Müller i F. Togo, odvjetnici)

      Predmet

   Tužba protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 13. veljače 2015. (predmet R 217/2014-5), koja se odnosi na postupak povodom opoziva između društva Pirelli Tyre i IR-a.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               IR-u se nalaže snošenje troškova.

      (1)  SL C 311, 21. 9. 2015.


title: Predmet T-695/16 P: Žalba koju je 29. rujna 2016. podnijela Europska komisija protiv presude Službeničkog suda od 20. srpnja 2016. u predmetu F-104/15, U (*) protiv Komisije

text:
                  28.11.2016

                  HR

                  Službeni list Europske unije

                  C 441/28

         Žalba koju je 29. rujna 2016. podnijela Europska komisija protiv presude Službeničkog suda od 20. srpnja 2016. u predmetu F-104/15,  U (*1) protiv Komisije
         (Predmet T-695/16 P)
         (2016/C 441/33)
         Jezik postupka: francuski

            Stranke

            Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: A.-C. Simon, F. Simonetti i G. Gattinara, agenti)

            Druge stranke u postupku: U (*1) i Europski parlament

            Žalbeni zahtjev

         Žalitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                     —

                     ukine presudu od Službeničkog suda od 20. srpnja 2016. donesenu u predmetu F-104/15,  U (*1)/Komisija;

                     —

                     kad je riječ o prvostupanjskom postupku, ako Opći sud smatra da može odlučiti o predmetu, odbije žalbu kao neosnovanu i tužiteljici iz prvostupanjskog postupka naloži snošenje troškova;

                     —

                     kad je riječ o žalbenom postupku, naloži da svaka stranka snosi vlastite troškove u vezi s tim postupkom.

            Žalbeni razlozi i glavni argumenti

         U prilog osnovanosti žalbe žalitelj ističe tri žalbena razloga.

                     1.

                     Prvi žalbeni razlog koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava, povredi obveze obrazlaganja kao i povredi zabrane odlučivanja ultra petita kad je riječ o točkama 53. do 56., 60., 75. do 78. pobijane presude.

                     2.

                     Drugi žalbeni razlog koji se temelji na nekoliko pogrešaka koje se tiču prava u tumačenju članka 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju za dužnosnike kad je riječ o točkama 31., 57. do 60., 61. do 65. prve rečenice pobijane presude.

                     3.

                     Treći žalbeni razlog koji se temelji na nekoliko pogrešaka koje se tiču prava i povredi obveze obrazlaganja kad je riječ o točkama 65., 67. do 79. pobijane presude.

            (*1)  Informacije su izbrisane u okviru zaštite pojedinca u vezi s obradom osobnih podataka.


title: Predmet C-480/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. listopada 2014. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Società Sogno di Tolosa Limited i dr. protiv Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli di Stato

text:
               12.1.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 7/17

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. listopada 2014. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Società Sogno di Tolosa Limited i dr. protiv Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli di Stato
   (Predmet C-480/14)
   (2015/C 007/23)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Consiglio di Stato

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Società Sogno di Tolosa Limited, Ds di Dimarco Enzo & C. Sas, Centro Servizi di Barillà Marco, Assok di Rambaldi Stefano e Casbarra Luca Snc, Dg Comunicazioni di Di Giorno Giancarlo, Tamara Maraboli, Andrea Cappiello, Depa di Delberba C. Sas, Luca Campioni, Danio Milazzo, Andrea Menna, Emilio Schiavone, Sandro Casalboni, Lorena Bertora, Andromeda di Novellis Alessandro i Stellini Roberto Snc

      Tuženici: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli di Stato

      Druge stranke u postupku: Carmelo Sisino i dr.

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 49. i prateće članke te članak 56. i prateće članke UFEU-a te načela koja je Sud Europske unije utvrdio u presudi od 16. veljače 2012. [u spojenim predmetima C-72/10 i C-77/10], tumačiti na način da je njima protivno da se organizira postupak javne nabave koji se odnosi na koncesije čiji je rok trajanja kraći od roka trajanja ranije dodijeljenih koncesija, pri čemu je navedeni postupak javne nabave bio organiziran u cilju uklanjanja posljedica nezakonitog isključenja određenog broja subjekata iz postupaka javne nabave?

               2.

               Treba li članak 49. i prateće članke te članak 56. i prateće članke UFEU-a te načela koja je Sud Europske unije utvrdio u navedenoj presudi od 16. veljače 2012. [u spojenim predmetima C-72/10 i C-77/10], tumačiti na način da je njima protivno da zahtjev za reorganizaciju sustava putem vremenskog usklađivanja isteka rokova trajanja koncesija predstavlja primjereno opravdanje za to da je rok trajanja koncesija koje su predmet postupka javne nabave kraći u odnosu na rok trajanja ranije dodijeljenih koncesija?


title: Predmet C-335/16: Presuda Suda (šesto vijeće) od 30. ožujka 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Općinski sud u Velikoj Gorici – Hrvatska) – VG Čistoća d.o.o protiv Đure Vladike, Ljubice Vladike (Zahtjev za prethodnu odluku — Okoliš — Otpad — Direktiva 2008/98/EZ — Naplata troškova gospodarenja otpadom — Načelo „onečišćivač plaća” — Pojam „posjednici otpada” — Cijena koja se potražuje za gospodarenje otpadom — Posebna naknada namijenjena financiranju kapitalnih ulaganja)

text:
               22.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/5

         Presuda Suda (šesto vijeće) od 30. ožujka 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Općinski sud u Velikoj Gorici – Hrvatska) – VG Čistoća d.o.o protiv Đure Vladike, Ljubice Vladike
   (Predmet C-335/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Okoliš - Otpad - Direktiva 2008/98/EZ - Naplata troškova gospodarenja otpadom - Načelo „onečišćivač plaća” - Pojam „posjednici otpada” - Cijena koja se potražuje za gospodarenje otpadom - Posebna naknada namijenjena financiranju kapitalnih ulaganja))
   (2017/C 161/06)
   Jezik postupka: hrvatski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Općinski sud u Velikoj Gorici

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: VG Čistoća d.o.o.

      Tuženik: Đuro Vladika, Ljubica Vladika

      Izreka

   Članak 14. i članak 15. stavak 1. Direktive 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu i stavljanju izvan snage određenih direktiva treba tumačiti na način da im se u trenutačnom stanju prava Unije ne protivi nacionalni propis poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koji u svrhe financiranja usluge gospodarenja komunalnim otpadom i njegova zbrinjavanja predviđa cijenu koja se izračunava na temelju procjene volumena otpada što su ga proizveli korisnici te usluge, a ne na temelju količine otpada koji je stvarno proizveden i predan radi skupljanja, kao i dodatnu naknadu koju korisnici plaćaju u svojstvu posjednika otpada, a čiji je prihod namijenjen financiranju potrebnih kapitalnih ulaganja u obradu otpada, uključujući njegovo recikliranje. Međutim, sud koji je uputio zahtjev dužan je na temelju činjeničnih i pravnih elemenata koji su mu podneseni provjeriti dovodi li to do toga da se određenim „posjednicima” nameću očito neproporcionalni troškovi u odnosu na volumen ili svojstva otpada koji oni mogu proizvesti. U tu svrhu nacionalni sud može, među ostalim, uzeti u obzir kriterije koji su povezani s vrstom nekretnine u kojoj se korisnici nalaze, njezinom površinom i namjenom, sposobnošću „posjednika” da proizvode otpad, volumenom spremnika koji se korisnicima stavljaju na raspolaganje i učestalošću skupljanja jer ti parametri izravno utječu na iznos troškova gospodarenja otpadom.

      (1)  SL C 296, 16. 8. 2016.


title: Predmet C-489/13: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. rujna 2013. uputio Hof van beroep te Antwerpen (Belgija) — Ronny Verest, Gaby Gerards protiv Belgische Staat

text:
               30.11.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/7

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. rujna 2013. uputio Hof van beroep te Antwerpen (Belgija) — Ronny Verest, Gaby Gerards protiv Belgische Staat
   (Predmet C-489/13)
   2013/C 352/12
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Hof van beroep te Antwerpen

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Ronny Verest, Gaby Gerards

      Tuženik: Belgische Staat (Belgijska država)

      Prethodno pitanje

   Protivi li se članak 56. UEZ-a oporezivanju u jednoj državi članici nekretnina koje se nalaze u drugoj državi članici uz primjenu druge osnovice, a ne na temelju lokalnog katastarskog prihoda, osobito kada je u tom slučaju poznato da se lokalni katastarski prihod utvrđuje na sličan način kao belgijski katastarski prihod od belgijskih nekretnina?


title: Predmet T-136/14: Presuda Općeg suda od 30. rujna 2015. – Tilda Riceland Private protiv OHIM-a – Siam Grains (BASmALI) („Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Zajednice BASmALI — Raniji neregistrirani žig ili raniji znak BASMATI — Relativni razlog za odbijanje — Članak 8. stavak 4. Uredbe (EZ) br. 207/2009”)

text:
               23.11.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 389/43

         Presuda Općeg suda od 30. rujna 2015. – Tilda Riceland Private protiv OHIM-a – Siam Grains (BASmALI)
   (Predmet T-136/14) (1)

   ((„Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Zajednice BASmALI - Raniji neregistrirani žig ili raniji znak BASMATI - Relativni razlog za odbijanje - Članak 8. stavak 4. Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   (2015/C 389/46)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Tilda Riceland Private Ltd (Gurgaon, Indija) (zastupnici: S. Malynicz, barrister, N. Urwin i D. Sills, solicitors)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnici: P. Geroulakos i P. Bullock, agenti)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a: Siam Grains Co. Ltd (Bangkok, Tajland)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća OHIM-a od 18. prosinca 2013. (predmet R 1086/2012-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između Tilda Riceland Private Ltd i Siam Grains Co. Ltd,

      Izreka

               1.

               Poništava se odluka četvrtog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajn) (OHIM) od 18. prosinca 2013. (predmet R 1086/2012-4).

               2.

               OHIM-u se nalaže snošenje vlastitih troškova, kao i troškova koje zahtijeva Tilda Riceland Private Ltd.

      (1)  SL C 135, 5. 5. 2014.


title: Predmet T-41/17: Tužba podnesena 24. siječnja 2017. – Lotte protiv EUIPO-a – Nestlé Schöller (Prikaz koale)

text:
               27.3.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/16

         Tužba podnesena 24. siječnja 2017. – Lotte protiv EUIPO-a – Nestlé Schöller (Prikaz koale)
   (Predmet T-41/17)
   (2017/C 095/25)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Lotte Co. Ltd (Tokio, Japan) (zastupnik: M. Knitter, odvjetnica)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Nestlé Schöller GmbH & Co. KG (Nürnberg, Njemačka)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Podnositelj prijave žiga Zajednice: tužitelj

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije (Prikaz koale) – prijava za registraciju br. 6 158 463

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 28. listopada 2016. u predmetu R 250/2016-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               odbije prigovor u cijelosti;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 42. stavaka 2. i 3. Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda pravila 22 . stavka 3. Uredbe br. 2868/95;

               —

               povreda članka 15. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet T-825/14: Tužba podnesena 18. prosinca 2014. – IREPA protiv Komisije i Europskog revizorskog suda

text:
               23.2.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/45

         Tužba podnesena 18. prosinca 2014. – IREPA protiv Komisije i Europskog revizorskog suda
   (Predmet T-825/14)
   (2015/C 065/62)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Istituto di ricerche economiche per la pesca e l’acquacoltura – IREPA Onlus (Salerno, Italija) (zastupnik: F. Tedeschini, odvjetnik)

      Tuženici: Europska komisija i Europski revizorski sud

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi obavijest o terećenju Europske komisije br. 3241411395 od 30. rujna 2014. kojom je zatraženo od IREPA-e plaćanje iznosa od 4 58  347,35 eura na bankovni račun Europske komisije zaključno do 7. studenoga 2014.,

               —

               poništi obavijest Europske komisije br. Ares (2013) 2644562 od 12. srpnja 2013. kao i priloženo izvješće Europskog revizorskog suda od 27. veljače 2013. koje sadrži dopis o prethodnoj obavijesti koja prethodi nalogu o vraćanju u odnosu na talijanski program prikupljanja podataka za 2010.,

               —

               poništiti obavijest Europske komisije br. Ares (2014) od 6. kolovoza 2014. koji sadrži drugi dopis o prethodnoj obavijesti koja prethodi nalogu o vraćanju u odnosu na talijanski program prikupljanja podataka za 2010.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Predmetna tužba usmjerena je protiv prigovora Komisije, uključujući i navode na temelju zaključaka Europskog revizorskog suda, koji se odnose na zakonitost troškova koje je tužitelj snosio za osoblje i za unutarnju suradnju u pogledu Nacionalnog programa prikupljanja podataka u ribarstvu (godina 2010.), na kojima se temelji zahtjev za vraćanje europske i nacionalne kvote.
   U potporu svoje tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se odnosi na osporavanje „troška osoblja”, temelji se na povredi i pogrešnoj primjeni Priloga 1. Uredbi Komisije (EZ) br. 1078/08 od 3. studenoga 2008. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 861/2006 u pogledu izdataka država članica za prikupljanje i upravljanje osnovnim podacima o ribarstvu i članka 16. Direktive 2004/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama, kao i na povredi i pogrešnoj primjeni načela legitimnih očekivanja.

                           —

                           U odnosu na to se ističe da je zahtjev za vraćanje iznosa koji se odnose na „Staff Costs” nezakonit jer se pravni propis, koji je općenit i apstraktan i koji je sadržan u Prilogu 1. Uredbi (EZ) br. 1078/08, mora tumačiti u skladu s posebnim uvjetima koji su propisani Nacionalnim programom.

                           —

                           Također se ističe da je Europska komisija u okviru proračuna za 2009. odobrila posebne uvjete koje je propisao Nacionalni program i na taj je način stvorila legitimna očekivanja u odnosu na zakonitost istih i za 2010.

                           —

                           Također je nezakonito osporavanje koje se odnosi na neprovođenje postupaka javne nabave kod dodjeljivanja posla prikupljanja podataka preko upitnika, s obzirom na to da članak 16. točka (e) Direktive 2004/18/EZ predviđa da se na usluge „koje se odnose na ugovore o radu” ne primjenjuju odredbe koje uređuju postupak dodjele ugovora.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se odnosi na „troškove vanjskih usluga”, temelji se na povredi i pogrešnoj primjeni Uredbe (EZ) br. 1078/2008, članka 16. Direktive 2004/18/EZ i članka 14. Uredbe Vijeća (EZ) n. 199/2008 od 25. veljače 2008. o uspostavi okvira Zajednice za prikupljanje, upravljanje i korištenje podataka u sektoru ribarstva i podršci za znanstveno savjetovanje vezano uz zajedničku ribarstvenu politiku, kao i na povredu i pogrešnu primjenu načela legitimnih očekivanja.

                           —

                           U odnosu na to se ističe da se osporavanjem činjenice neprovođenja postupka selekcije kod dodjeljivanja posla društvu Studio Nouvelle S.r.l. krši članak 16. točka (f) Direktive 2004/18/EZ, koji predviđa da se na te usluge ne primjenjuju propisi o javnoj nabavi. U svakom slučaju, IREPA je proveo natjecateljski postupak tako što je pozvao pet subjekata primjenjujući ista načela koja se primjenjuju kod javne nabave.

                           —

                           Također se ističe da je osporavanje manjka podataka koji se odnose na provedene kontrole usluga koje je pružio Studio Nouvelle S.r.l. neopravdano zato što krši članak 14. Uredbe (EZ) br. 199/2008, koji ne predviđa posebne vrste kontrole, koje su navedene u Nacionalnom programu koje je odobrila Europska komisija, čime je također stvorila legitimna očekivanja u odnosu na njihovu zakonitost.

                           —

                           Prema tužitelju, osporavanje činjenice što su u zahtjev za naknadu troškova uključeni i troškovi koje država nije stvarno snosila je neopravdano, s obzirom na to da su zatraženi iznosi bili predviđeni u Nacionalnom programu 2009/2010 u skladu s odredbama članaka 7., 10. i 11. Uredbe (EZ) br. 1078/2008 te je Komisija prihvatila takav način izvještavanja upućivanjem na dokumentaciju koja se odnosi na program za 2008. i time je također stvorila legitimna očekivanja u odnosu na plaćanje.


title: Predmet C-270/15 P: Presuda Suda (šesto vijeće) od 30. lipnja 2016. – Kraljevina Belgija protiv Europske komisije (Žalba — Državne potpore dodijeljene za financiranje screening metoda testiranja na transmisivne spongiformne encefalopatije kod goveda — Selektivna prednost — Odluka kojom se proglašava da je državna potpora djelomično nespojiva s unutarnjim tržištem)

text:
               12.9.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 335/22

         Presuda Suda (šesto vijeće) od 30. lipnja 2016. – Kraljevina Belgija protiv Europske komisije
   (Predmet C-270/15 P) (1)

   ((Žalba - Državne potpore dodijeljene za financiranje screening metoda testiranja na transmisivne spongiformne encefalopatije kod goveda - Selektivna prednost - Odluka kojom se proglašava da je državna potpora djelomično nespojiva s unutarnjim tržištem))
   (2016/C 335/29)
   Jezik postupka: nizozemski

      Stranke

      Žalitelj: Kraljevina Belgija (zastupnici: C. Pochet i J.-C. Halleux, agenti, uz asistenciju L. Van den Hendea, advocaat)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: S. Noë i H. van Vliet, agenti)

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               Kraljevini Belgiji nalaže se da, uz vlastite, snosi i troškove Europske komisije.

      (1)  SL C 254, 3. 8. 2015.


title: Predmet T-347/16: Rješenje Općeg suda od 21. lipnja 2017. – Inox Mare protiv Komisije („Tužba za poništenje — Carinska unija — Odluka Komisije kojom je utvrđeno da povrat uvoznih carina nije opravdan u određenom slučaju — Tužba drugog operatera — Nepostojanje izravnog utjecaja — Nedopuštenost”)

text:
               14.8.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 269/22

         Rješenje Općeg suda od 21. lipnja 2017. – Inox Mare protiv Komisije
   (Predmet T-347/16) (1)

   ((„Tužba za poništenje - Carinska unija - Odluka Komisije kojom je utvrđeno da povrat uvoznih carina nije opravdan u određenom slučaju - Tužba drugog operatera - Nepostojanje izravnog utjecaja - Nedopuštenost”))
   (2017/C 269/31)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Inox Mare Srl (Rimini, Italija) (zastupnik: R. Holzeisen, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: A. Caeiros, J. Baquero Cruz i D. Nardi, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a radi poništenja odluke Komisije C(2015) 9672 final od 6. siječnja 2016. kojom je utvrđeno da povrat uvoznih carina nije opravdan u određenom slučaju (REM 02/14).

      Izreka

               1.

               Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

               2.

               Društvo Inox Mare Srl snosit će vlastite troškove, kao i troškove Europske komisije.

      (1)  SL C 296, 16. 8. 2016.


title: Predmet C-249/16: Presuda Suda (treće vijeće) od 15. lipnja 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof – Austrija) – Saale Kareda protiv Stefana Benköa (Zahtjev za prethodnu odluku — Sudska nadležnost u građanskim i trgovačkim stvarima — Uredba (EU) br. 1215/2012 — Članak 7. točka 1. — Pojmovi „stvari povezane s ugovorom” i „ugovor o pružanju usluga” — Regresni zahtjev između solidarnih sudužnika iz ugovora o kreditu — Određivanje mjesta ispunjenja ugovora o kreditu)

text:
               21.8.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 277/16

         Presuda Suda (treće vijeće) od 15. lipnja 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof – Austrija) – Saale Kareda protiv Stefana Benköa
   (Predmet C-249/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Sudska nadležnost u građanskim i trgovačkim stvarima - Uredba (EU) br. 1215/2012 - Članak 7. točka 1. - Pojmovi „stvari povezane s ugovorom” i „ugovor o pružanju usluga” - Regresni zahtjev između solidarnih sudužnika iz ugovora o kreditu - Određivanje mjesta ispunjenja ugovora o kreditu))
   (2017/C 277/21)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Oberster Gerichtshof

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Saale Kareda

      Tuženik: Stefan Benkö

      Izreka

               1.

               Članak 7. točku 1. Uredbe Europskog parlamenta i Vijeća (EU) br. 1215/2012 od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da regresni zahtjev između solidarnih sudužnika ugovora o kreditu potpada pod pojam „stvari povezane s ugovorom” iz te odredbe.

               2.

               Članak 7. točku 1. podtočku (b) drugu alineju Uredbe br. 1215/2012 treba tumačiti na način da ugovor o kreditu, poput onog iz glavnog postupka, koji je sklopljen između kreditne ustanove i dvaju solidarnih sudužnika treba smatrati „ugovorom o pružanju usluga” iz te odredbe.

               3.

               Članak 7. točku 1. podtočku (b) drugu alineju Uredbe br. 1215/2012 treba tumačiti na način da je, u slučaju u kojem kreditna ustanova odobri kredit dvama solidarnim sudužnicima, „mjesto u državi članici u kojoj su usluge pružene ili trebale biti pružene sukladno ugovoru” u smislu te odredbe, osim u slučaju da je drugačije ugovoreno, mjesto u kojem se nalazi sjedište te ustanove, te to tumačenje vrijedi i kada se radi o određivanju teritorijalne nadležnosti suda koji odlučuje o regresnom zahtjevu između tih sudužnika.

      (1)  SL C 305, 22. 8. 2016.


title: Predmet C-304/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. svibnja 2016. uputio High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Ujedinjena Kraljevina) – American Express Co. protiv The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

text:
               25.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/33

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. svibnja 2016. uputio High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Ujedinjena Kraljevina) – American Express Co. protiv The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury
   (Predmet C-304/16)
   (2016/C 270/37)
   Jezik postupka: engleski

      Sud koji je uputio zahtjev

   High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: American Express Co.

      Tuženik: The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury, Diners Club International Limited, MasterCard Europe S.A.

      Prethodna pitanja

               1.

               Primjenjuje li se zahtjev iz članka 1. stavka 5. i članka 2. stavka 18. Uredbe (EU) 2015/751 (1) (u nastavku: IFR) da se trostrana kartična platna shema koja izdaje platne instrumente na temelju kartica s co-branding partnerom ili putem zastupnika smatra četverostranom kartičnom platnom shemom samo ako co-branding partner ili zastupnik djeluje kao „izdavatelj” u smislu članka 2. stavka 2. i uvodne izjave 29. IFR-a (naime, kada je navedeni partner ili zastupnik u ugovornom odnosu s platiteljem, kojim se obvezuje platitelju dati platni instrument za iniciranje i obradu platiteljevih platnih transakcija na temelju kartica)?

               2.

               Ako je odgovor na prvo pitanje negativan, jesu li članak 1. stavak 5. i članak 2. stavak 18. IFR-a nevaljani u dijelu u kojem određuju da se takvi dogovori smatraju četverostranom kartičnom platnom shemom, na temelju:

                           (a)

                           nepostojanja obrazloženja u skladu s člankom 296. UFEU-a;

                           (b)

                           očite pogreške u ocjeni; i/ili

                           (c)

                           povrede načela proporcionalnosti?

      (1)  Uredba (EU) 2015/751 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2015. o međubankovnim naknadama za platne transakcije na temelju kartica. (SL L 123, str. 1.)


title: Predmet C-356/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. srpnja 2014. uputio Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bírósá (Mađarska) – Hunland-Trade Mezőgazdasági Termelő és Kereskedelmi Kft. protiv Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

text:
               22.9.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/7

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. srpnja 2014. uputio Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bírósá (Mađarska) – Hunland-Trade Mezőgazdasági Termelő és Kereskedelmi Kft. protiv Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve
   (Predmet C-356/14)
   2014/C 329/09
   Jezik postupka: mađarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Hunland-Trade Mezőgazdasági Termelő és Kereskedelmi Kft.

      Tuženik: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

      Prethodna pitanja

               1.

               Može li se, u skladu s odredbama prava Zajednice, smatrati čistokrvnim rasplodno govedo koje je službena uzgojna organizacija države članice, kao i njegove roditelje te roditelje njegovih roditelja, upisala u uzgojni upisnik Holstein-frizijske pasmine, neovisno o stupnju genetičke pasminske čistoće njegovih predaka?

               2.

               Treba li odredbu Odluke 2005/379/EZ (1) na koju se poziva tumačiti u smislu da se rasplodne životinje koje imaju rodovnicu, u kojoj je sadržan izraz iz njezinog članka 2. stavka 1. točke (a) smatraju čistokrvnim rasplodnim životinjama i, slijedom toga, ostvaruju pravo na potpore za izvoz jer su predmet trgovine unutar Zajednice?

               3.

               Uzimajući u obzir prethodno navedeno, može li se smatrati da, unatoč tome što određeni primjerak ima rodovnicu koju je izdala uzgojna organizacija države članice i u kojoj je sadržan navedeni izraz, taj primjerak, u slučaju da bude predmet trgovine unutar Zajednice, ne ostvaruje pravo na potpore za izvoz u korist trgovca jer se ne smatra čistokrvnom rasplodnom životinjom, unatoč tome što ima službeni dokument u kojem je sadržan gore navedeni izraz?

      (1)  Odluka Komisije od 17. svibnja 2005. o rodovnicima i podacima za čistokrvna rasplodna goveda, njihovo sjeme, jajne stanice i embrije (SL L 125, str. 15).


title: Predmet T-59/16 P: Rješenje Općeg suda od 3. svibnja 2017. – De Nicola protiv EIB-a („Žalba — Javna služba — Osoblje EIB-a — Ocjenjivanje — Izvješće o razvoju karijere — Postupak ocjenjivanja za 2012. — Pogreške koje se tiču prava — Žalba koja je djelomično očito nedopuštena i djelomično očito neosnovana”)

text:
               10.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 221/27

         Rješenje Općeg suda od 3. svibnja 2017. – De Nicola protiv EIB-a
   (Predmet T-59/16 P) (1)

   ((„Žalba - Javna služba - Osoblje EIB-a - Ocjenjivanje - Izvješće o razvoju karijere - Postupak ocjenjivanja za 2012. - Pogreške koje se tiču prava - Žalba koja je djelomično očito nedopuštena i djelomično očito neosnovana”))
   (2017/C 221/37)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Žalitelj: Carlo De Nicola (Strassen, Luksemburg) (zastupnik: G. Ferabecoli, odvjetnik)

      Druga stranka u postupku: Europska investicijska banka (EIB) (zastupnici: G. Nuvoli i F. Martin, a zatim G. Nuvoli i G. Faedo, agenti, uz asistenciju A. Dal Ferra, odvjetnika)

      Predmet

   Žalba podnesena protiv presude Službeničkog suda Europske unije (sudac pojedinac) od 18. prosinca 2015., De Nicola/EIB (F-9/14, EU:F:2015:163) radi djelomičnog ukidanja te presude.

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               Carlo De Nicola snosit će vlastite troškove, kao i troškove Europske investicijske banke (EIB) nastale u okviru ovog postupka.

      (1)  SL C 111, 29. 3. 2016.


title: Predmet T-53/17: Tužba podnesena 27. siječnja 2017. – Austrian Power Grid protiv ACER-a

text:
               27.3.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/21

         Tužba podnesena 27. siječnja 2017. – Austrian Power Grid protiv ACER-a
   (Predmet T-53/17)
   (2017/C 095/30)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Austrian Power Grid AG (Beč, Austrija) (zastupnici: H. Kristoferitsch i S. Huber, odvjetnici)

      Tuženik: Agencija za suradnju energetskih regulatora (ACER)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi sljedeće dijelove odluke Agencije za suradnju energetskih regulatora (ACER) br. 06/2016 od 17. studenoga 2016. o prijedlogu operatora prijenosnog sustava za električnu energiju za određivanje regija za proračun kapaciteta:

                           —

                           članak 1. odluke u vezi s

                                       —

                                       Prilogom I., člankom 1. stavkom 1. točkom (c);

                                       —

                                       riječi „također” i dijelom teksta koji glasi „radi dodjele kapaciteta na obuhvaćenim granicama zona trgovanja sve dok su ispunjeni zahtjevi opisani u članku 5. stavku 3. ovog dokumenta” u Prilogu I., članku 2. stavku 2. točki (e);

                                       —

                                       Prilogom I., člankom 5. stavkom 1. točkom (s);

                                       —

                                       Prilogom I., člankom 5. stavkom 3.;

                                       —

                                       Prilogom I., kartom br. 3;

                           —

                           člankom 2. odluke;

                           —

                           Prilogom IV.;

                           —

                           Prilogom V.;

               —

               ACER-u naloži snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na ACER-ovoj nenadležnosti za uvođenje novih granica zona trgovanja i dodjele kapaciteta.

                           —

                           Tužitelj tvrdi da ACER nije nadležan za uvođenje novih granica zona trgovanja ili dodjele kapaciteta u postupku za određivanje regije za proračun kapaciteta („CCR”), kako se to navodi u članku 15. Uredbe (EU) 2015/1222 (1), odnosno u odluci na temelju članka 8. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 713/2009 (2). Tužitelj također tvrdi da napomena iz članka 2. sporne odluke (koja je sama po sebi nezakonita i pobija se u ovom postupku), prema kojoj je moguće preispitivanje te odluke, ne može nadomjestiti nepostojanje nadležnosti.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, prema kojem pobijana odluka krši uredbe (EZ) br. 714/2009 i (EU) 2015/1222 u nekoliko elemenata.

                           —

                           Tužitelj tvrdi da je ACER pogrešno primijenio pravnu definiciju zagušenja i da spojni vod DE-AT nije zagušen pa zato i ne može biti predmet dodjele kapaciteta.

                           —

                           Tužitelj nadalje tvrdi da je dijeljenje zajedničkog tržišta električne energije Njemačke i Austrije u postupnosti suprotno zadanim ciljevima Uredbe (EZ) br. 714/2009 (3) i krši načelo prema kojem se unutarnja zagušenja ne smiju prenijeti na državne granice.

                           —

                           Tužitelj na kraju ističe da je odluka činjenično netočna i da pogrešno primjenjuje zakonske kriterije za stvaranje nove granice zone trgovanja, osobito zbog toga što granica DE-AT nije strukturno zagušena, ACER ne uzima u obzir alternativne granice zone trgovanja, na raspolaganju su stajale manje invazivne tehničke mjere, pobijana odluka ne uzima u obzir budući razvoj događaja, odluka krši odredbu da će zone trgovanja biti stalne i ACER pogrešno ocjenjuje narav kružnih protoka.

               3.

               Treći tužbeni razlog, prema kojem pobijana odluka krši primarno pravo Europske unije.

                           —

                           Tužitelj tvrdi da pobijana odluka krši načelo proporcionalnosti jer manje ograničavajuće, ali jednako prikladne mjere nisu bile uzete u obzir i nisu donesene.

                           —

                           Tužitelj nadalje navodi da pobijana odluka krši temeljne slobode jer umjetnim razdvajanjem zajedničkog austrijsko-njemačkog tržišta električne energije nastaje količinsko ograničenje trgovine električnom energijom između obiju država članica. U tom pogledu, tužitelj tvrdi da pobijana odluka krši slobodu kretanja robe zajamčenu člancima 34. i 35. UFEU-a. Tužitelj također tvrdi da ograničenja kapaciteta prijenosa do kojih dolazi zbog uvođenja granice zone trgovanja i mehanizma dodjele kapaciteta neopravdano nameću ograničenja tužiteljevoj slobodi pružanja usluga (članak 56. UFEU-a).

                           —

                           Na kraju, tužitelj ističe da pobijana odluka krši pravo tržišnog natjecanja Unije, s obzirom na to da je razdvajanje zajedničkog njemačko-austrijskog tržišta električne energije, uvođenjem zone trgovanja i mehanizma proračuna kapaciteta (CAM), zapravo podjela tržišta suprotna članku 101. UFEU-a.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, prema koje me je ACER donošenjem odluke počinio nekoliko postupovnih povreda.

                           —

                           S tim u vezi, tužitelj tvrdi da je ACER, zbog toga što je pogrešno utemeljio svoju odluku na članku 15. Uredbe (EU) 2015/1222, proveo pogrešan postupak za stvaranje novih granica zona trgovanja i za uvođenje CAM-ova.

                           —

                           Tužitelj nadalje tvrdi da se sa zahtjevom austrijskog regulatora, E-Control, kojim je zatražio da se izmijeni nacrt regija za proračun kapaciteta svih operatora prijenosnog sustava (All TSOs CCR Draft) nije postupalo u skladu s postupkom predviđenim člankom 9. stavkom 12. Uredbe (EU) 2015/1222.

                           —

                           Tužitelj također tvrdi da je ACER prekoračio svoju nadležnost kada je utvrdio da neobvezujuće mišljenje 09/2015 iz rujna 2015. ima obvezujući učinak. Isto tako, tužitelj tvrdi da je počinjena bitna povreda njegovih postupovnih prava, s obzirom na to da mišljenje koje je proglašeno obvezujućim nije bilo predmet postupka savjetovanja.

                           —

                           Tužitelj u nastavku navodi da u ACER-ovu pripremnom spisu za donošenje pobijane odluke nedostaju tehničke studije, analize i dubinske procjene. Tužitelj tvrdi da mu je Agencija pružila vrlo nepotpune informacije, zbog čega je povrijedila tužiteljevo pravo na potpun pristup spisu predmeta u skladu s člankom 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, ili pak da Agencija uopće nije pripremila i/ili nije upotrijebila tehničko stručno mišljenje i analize kako bi donijela pobijanu odluku na činjenično potkrijepljenom temelju (što bi također bila bitna povreda postupka).

                           —

                           Na kraju, tužitelj tvrdi da se pobijana odluka temelji na činjenicama koje nisu dovoljno razjašnjene jer je Agencija konkretno – ali ne samo to – propustila navesti primjedbe u pogledu toga gdje postoji strukturalno zagušenje na području zajedničkog njemačko-austrijskog tržišta i gdje bi se time moglo najučinkovitije upravljati; u kojem opsegu kružni protoci nastaju i utječu na njemačko-austrijsku granicu; koji učinak imaju trenutačne i predstojeće mjere u vezi s proširenjem mreže i poboljšanjem sigurnosti mreže; koliko električne energije koja preko drugih država članica ulazi u Austriju nastavlja teći odande u Njemačku.

               5.

               Peti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja.

      (1)  Uredba Komisije (EU) 2015/1222 od 24. srpnja 2015. o uspostavljanju smjernica za dodjelu kapaciteta i upravljanje zagušenjima (SL L 197, str. 24.)

      (2)  Uredba (EZ) br. 713/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o osnivanju Agencije za suradnju energetskih regulatora (SL L 211, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 1., str. 253.)

      (3)  Uredba (EZ) br. 714/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o uvjetima za pristup mreži za prekograničnu razmjenu električne energije i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1228/2003 (SL L 211, str. 15.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 8.)


title: Predmet T-274/13: Tužba podnesena 17. svibnja 2013. — Emadi protiv Vijeća

text:
               20.7.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 207/12

         Tužba podnesena 17. svibnja 2013. — Emadi protiv Vijeća
   (Predmet T-274/13)
   (2013/C 207/80)

   Predmetni postupak pokrenut je prije 1. srpnja 2013., datuma pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji.


title: Predmet C-155/14 P: Presuda Suda (peto vijeće) od 16. lipnja 2016. – Evonik Degussa GmbH, AlzChem AG, prije AlzChem Trosberg GmbH protiv Europske komisije (Žalba — Tržišno natjecanje — Članak 81. UEZ-a — Zabranjeni sporazumi — Tržišta kalcijeva karbida u prahu, granulata kalcijeva karbida i magnezijeva granulata na značajnom dijelu tržišta Europskog gospodarskog prostora — Određivanje cijena, dijeljenje tržišta i razmjena informacija — Odgovornost društva majke za povrede pravila tržišnog natjecanja koje su počinila njezina društva kćeri — Odlučujući utjecaj koji izvršava društvo majka — Oboriva pretpostavka u slučaju držanja 100 % udjela — Uvjet za opovrgavanje te pretpostavke — Nepoštovanje izričite upute)

text:
               22.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/3

         Presuda Suda (peto vijeće) od 16. lipnja 2016. – Evonik Degussa GmbH, AlzChem AG, prije AlzChem Trosberg GmbH protiv Europske komisije
   (Predmet C-155/14 P) (1)

   ((Žalba - Tržišno natjecanje - Članak 81. UEZ-a - Zabranjeni sporazumi - Tržišta kalcijeva karbida u prahu, granulata kalcijeva karbida i magnezijeva granulata na značajnom dijelu tržišta Europskog gospodarskog prostora - Određivanje cijena, dijeljenje tržišta i razmjena informacija - Odgovornost društva majke za povrede pravila tržišnog natjecanja koje su počinila njezina društva kćeri - Odlučujući utjecaj koji izvršava društvo majka - Oboriva pretpostavka u slučaju držanja 100 % udjela - Uvjet za opovrgavanje te pretpostavke - Nepoštovanje izričite upute))
   (2016/C 305/03)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Žalitelj: Evonik Degussa GmbH, AlzChem AG, prije AlzChem Trosberg GmbH (zastupnici: C. Steinle i I. Bodenstein, Rechtsanwälte)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: G. Meessen i R. Sauer, agenti, uz asistenciju A. Böhlkea, Rechtsanwalt)

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               Evonik Degussa GmbH i AlzChem AG snosit će vlastite troškove i nalaže im se snošenje troškova Europske komisije.

      (1)  SL C 184, 16. 6. 2014.


title: Predmet T-343/14: Presuda Općeg suda od 29. lipnja 2017. – Cipriani protiv EUIPO-a – Hotel Cipriani (CIPRIANI) „Žig Europske unije — Postupak za proglašavanje žiga ništavim — Verbalni žig Europske unije CIPRIANI — Nepostojanje zle vjere — Članak 52. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Nepostojanje povrede prava na ime poznate osobe — Članak 53. stavak 2. točka (a) Uredbe br. 207/2009”

text:
               21.8.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 277/31

         Presuda Općeg suda od 29. lipnja 2017. – Cipriani protiv EUIPO-a – Hotel Cipriani (CIPRIANI)
   (Predmet T-343/14) (1)

   („Žig Europske unije - Postupak za proglašavanje žiga ništavim - Verbalni žig Europske unije CIPRIANI - Nepostojanje zle vjere - Članak 52. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Nepostojanje povrede prava na ime poznate osobe - Članak 53. stavak 2. točka (a) Uredbe br. 207/2009”)
   (2017/C 277/45)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Arrigo Cipriani (Venecija, Italija) (zastupnici: A. Vanzetti, G. Sironi i S. Bergia, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: J. Crespo Carrillo, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Hotel Cipriani Srl (Venecija) (zastupnici: u početku C. Hoole, solicitor, zatim T. Alkin, B. Brandreth, barristers, W. Sander, P. Cantrill, M. Pearce, A. Hall i A. Ward, solicitors, te naposljetku B. Brandreth, barrister, A. Poulter i P. Brownlow, solicitors)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 14. ožujka 2014. (predmet R 224/2012-4) koja se odnosi na postupak za proglašavanje ništavosti između Arrigoa Ciprianija i društva Hotel Cipriani.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Arrigo Cipriani snosit će vlastite troškove kao i one Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) i Hotela Cipriani Srl.

      (1)  SL C 261, 11. 8. 2014.


title: Predmet C-217/17 P: Žalba koju je 25. travnja 2017. podnio Mast-Jägermeister SE protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 9. veljače 2017. u predmetu T-16/16, Mast-Jägermeister SE protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo

text:
               11.9.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 300/12

         Žalba koju je 25. travnja 2017. podnio Mast-Jägermeister SE protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 9. veljače 2017. u predmetu T-16/16, Mast-Jägermeister SE protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo
   (Predmet C-217/17 P)
   (2017/C 300/15)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Žalitelj: Mast-Jägermeister SE (zastupnik: C. Drzymalla, odvjetnik)

      Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo

      Zahtjevi

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               u cijelosti ukine presudu Općeg suda od 9. veljače 2017. u predmetu T-16/16, kojom je odbijena tužba i tužitelju naloženo snošenje troškova;

               —

               ako odluči da je žalba osnovana, prihvati prvi i treći tužbeni razlog iz prvostupanjskog postupka.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Žaliteljeva žalba podnesena je protiv presude Općeg suda od 9. veljače 2017. u predmetu T-16/16, u kojoj je Opći sud ispitao uvjete koji se odnose na prikaz dizajna radi utvrđivanja datuma podnošenja, konkretno što se tiče prijave za registraciju dizajnâ br. 002683615-0001 i 002683615-002 (čaše).
   Pobijana presuda Općeg suda povrjeđuje odredbu iz članka 46. stavaka 2. i 3. Uredbe br. 6/2002, u vezi s člancima 36. i 38. iste uredbe, jer je Opći sud presudio da iz smisla i svrhe tog pravila proizlazi da prijave za registraciju ne treba smatrati prijavama za registraciju dizajnâ Zajednice ako Ured smatra da postoji nesigurnost ili nejasnoća u pogledu predmeta zaštite prijavljenog dizajna. Međutim, iz važnosti datuma podnošenja prijave za registraciju dizajna za njezina podnositelja proizlazi da prikaz dizajna ne treba biti podvrgnut strogim zahtjevima i da članak 36. stavak 1. točka (c) zahtijeva samo fizičku prikladnost prikaza dizajna za umnožavanje radi priznanja datuma podnošenja u smislu članka 38. Uredbe br. 6/2002.
   Suprotno onome što smatra Opći sud, ništa drugo ne proizlazi ni iz članka 4. stavka 1. točke (e) Uredbe br. 2245/2002, u vezi s njezinim člankom 10. stavkom 1. točkom (c) i člankom 10. stavkom (2). Budući da iz tih odredbi proizlazi da prikaz dizajna treba biti dostatne kvalitete kako bi se jasno razlikovale sve pojedinosti predmeta za koji se zahtijeva zaštita, i te se odredbe odnose samo na fizičku prikladnost prikaza dizajna za umnožavanje. To je osobito tako uzimajući u obzir da samo podnositelj prijave za registraciju određuje njezin predmet odnosno ono u odnosu na što zahtijeva zaštitu. Naposljetku, konačan doseg zaštite dizajna jedino i isključivo utvrđuje sud koji odlučuje u postupku zbog povrede prava.
   Ako registracija dizajna može pobuditi pravne dvojbe glede njegova prikaza, ona može biti odbijena, ali to ne može biti slučaj s priznanjem datuma podnošenja prijave za registraciju koji je vrlo važan za njezina podnositelja zbog odredbi o prvenstvu prve prijave iz članka 4. stavka A. Pariške konvencije.
   U tim okolnostima Opći sud nije uzeo u obzir nedvosmislen tekst različitih pravila u članku 46. stavcima 2. i 3. Na temelju članka 46. stavka 2. Uredbe br. 6/2002, prijava se neće smatrati prijavom za registraciju dizajna samo ako se nedostaci prijave tiču uvjeta navedenih u članku 36. stavku 1. te uredbe. Međutim, kad je riječ o prikazu dizajna, članak 36. stavak 1. navedene uredbe zahtijeva samo da taj prikaz bude prikladan za umnožavanje. U skladu s člankom 46. stavkom 3. Uredbe br. 6/2002, svi ostali nedostaci, osobito oni koji proizlaze iz primjene Uredbe 2245/2002, mogu, nakon prethodnog priznanja datuma podnošenja, uzrokovati samo odbijanje prijave. To proizlazi iz upućivanja sadržanog u članku 46. stavku 3. na članak 45. stavak 2. točku (a), u vezi s člankom 36. stavkom 5. Uredbe br. 6/2002.


title: Predmet T-718/15: Tužba podnesena 9. prosinca 2015. – PTC Therapeutics International protiv EMA-e

text:
               15.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 59/37

         Tužba podnesena 9. prosinca 2015. – PTC Therapeutics International protiv EMA-e
   (Predmet T-718/15)
   (2016/C 059/42)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: PTC Therapeutics International Ltd (Dublin, Irska) (zastupnici: M. Demetriou, QC, C. Thomas, Barrister, G. Castle, B. Kelly i H. Billson, Solicitors)

      Tuženik: Europska agencija za lijekove (EMA)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku Europske agencije za lijekove EMA/722323/2015 od 25. studenoga 2015. kojom se trećoj stranci odobrava pristup informacijama o medicinskom proizvodu sukladno Uredbi (EZ) br. 1049/2001 o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL 2001 L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.) u dijelu u kojem se odluka odnosi na komercijalno povjerljive informacije objavom kojih bi bila povrijeđena tužiteljeva prava te u dijelu u kojem je odluka zabranjena pravom Unije;

               —

               vrati pobijanu odluku EMA-i na daljnje razmatranje u vezi s izmjenom povjerljivih dijelova u suradnji s tužiteljem; i,

               —

               naloži EMA-i snošenje svih troškova u ovim postupcima.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

               1.

               Prvim tužbenim razlogom navodi se da je odnosni document zaštićen prema članku 4. stavku 2. i/ili članku 4. stavku 3. Uredbe (EZ) br. 1049/2001.

               2.

               Drugim tužbenim razlogom navodi se da odnosni dokument u cijelosti čine komercijalno povjerljive informacije zaštićene člankom 4. stavkom 2. navedene uredbe.

               3.

               Trećim tužbenim razlogom navodi se da bi objava toga dokumenta ugrozila proces odlučivanja u EMA-i.

               4.

               Četvrtim tužbenim razlogom navodi se da EMA nije provela zakonom propisano odvagivanje razloga.

               5.

               Petim tužbenim razlogom navodi se da bi ishod odgovarajućeg zakonom propisanog odvagivanja razloga, bila odluka da se ne objavi nijedan dio dokumenta.


title: Predmet T-916/16: Tužba podnesena 28. prosinca 2016. – Winkler protiv Komisije

text:
               13.2.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 46/28

         Tužba podnesena 28. prosinca 2016. – Winkler protiv Komisije
   (Predmet T-916/16)
   (2017/C 046/33)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Bernd Winkler (Grange, Irska) (zastupnik: A. Kässens, odvjetnica)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku tuženika od 30. rujna 2016. o žalbi i obveže tuženika da donese odluku o izračunu kapitalne vrijednosti u trenutku registracije tužiteljevog zahtjeva 14. rujna 2011.;

               —

               podredno, osudi tuženika na naknadu štete u iznosu od 19 920,39 eura, plativo na tužiteljev mirovinski račun.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog: povreda načela razumnog trajanja postupka, pravne sigurnosti i pravičnog postupka i povreda obveza obavješćivanja i saslušanja
               Tužitelj ističe da je odugovlačenjem obrade njegova zahtjeva tuženik povrijedio sva načela propisnog upravnog postupka. Tuženik prije donošenja mjere koja je na njegovu štetu nije bio ni saslušan.

               2.

               Drugi tužbeni razlog: povreda načela jednakog postupanja, zabrane diskriminacije i proporcionalnosti
               U okviru drugog tužbenog razloga tužitelj ističe da su usporedivi zahtjevi drugih kolega, koji nisu stariji nego on, bili puno brže obrađivani, pri čemu nema stvarnog razloga koji opravdava takvo nejednako postupanje.

               3.

               Treći tužbeni razlog: povreda zaštite legitimnih očekivanja
               Tužitelj na kraju prigovara za odbitak kamata na njegovoj izračunatoj kapitalnoj vrijednosti za razdoblje između podnošenja njegova zahtjeva i konačnog prijenosa kapitalnog iznosa, na što tužitelj prethodno nije bio upozoren.


title: Predmet C-75/15: Presuda Suda (drugo vijeće) od 21. siječnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Markkinaoikeus – Finska) Viiniverla Oy protiv Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto (Zahtjev za prethodnu odluku — Zaštita zemljopisnih oznaka jakih alkoholnih pića — Uredba (EZ) br. 110/2008 — Članak 16. točka (b) — Aluzija — Rakija od jabučnog vina proizvedena u Finskoj i stavljena na tržište pod nazivom „Verlados” — Zaštićena zemljopisna oznaka „Calvados”)

text:
               14.3.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 98/16

         Presuda Suda (drugo vijeće) od 21. siječnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Markkinaoikeus – Finska) Viiniverla Oy protiv Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto
   (Predmet C-75/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita zemljopisnih oznaka jakih alkoholnih pića - Uredba (EZ) br. 110/2008 - Članak 16. točka (b) - Aluzija - Rakija od jabučnog vina proizvedena u Finskoj i stavljena na tržište pod nazivom „Verlados” - Zaštićena zemljopisna oznaka „Calvados”))
   (2016/C 098/20)
   Jezik postupka: finski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Markkinaoikeus

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Viiniverla Oy

      Tuženik: Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto

      Izreka

               1.

               Članak 16. točku (b) Uredbe (EZ) br. 110/2008 Europskog Parlamenta i Vijeća od 15. siječnja 2008. o definiciji, opisivanju, prezentiranju, označavanju i zaštiti zemljopisnih oznaka jakih alkoholnih pića i stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 1576/89 treba tumačiti na način da, u svrhu utvrđivanja postoji li „aluzija” u smislu te odredbe, nacionalni sud mora polaziti od percepcije prosječnog potrošača koji je uobičajeno obaviješten, razumno pažljiv i oprezan, pri čemu potonji pojam treba razumjeti kao da se odnosi na europskog potrošača, a ne samo na potrošača države članice u kojoj je proizveden proizvod koji dovodi do aluzije na zaštićenu zemljopisnu oznaku.

               2.

               Članak 16. točku (b) Uredbe (EZ) br. 110/2008 treba tumačiti na način da, u svrhu ocjene predstavlja li naziv „Verlados”„aluziju” u smislu te odredbe na zaštićenu zemljopisnu oznaku „Calvados”, za slične proizvode, sud koji je uputio zahtjev mora uzeti u obzir fonetsku i vizualnu sličnost između tih naziva i moguće elemente koji mogu ukazivati na to da takva sličnost nije plod slučajnih okolnosti, na način da provjeri javlja li se u mislima prosječnog europskog potrošača, uobičajeno obaviještenog, razumno pažljivog i opreznog, koji se susretne s imenom proizvoda, kao referentna slika proizvod čija je zemljopisna oznaka zaštićena.

               3.

               Članak 16. točku (b) Uredbe (EZ) br. 110/2008 treba tumačiti na način da se upotreba naziva kvalificiranog kao „aluzija”, u smislu te odredbe, na zemljopisnu oznaku iz Priloga III. toj Uredbi ne može odobriti, čak ni kada ne postoji nikakva vjerojatnost dovođenja u zabludu.

      (1)  SL C 138, 27. 4. 2015.


title: Predmet C-371/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. lipnja 2017. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – Uber BV protiv Richarda Leipolda

text:
               25.9.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 318/5

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. lipnja 2017. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – Uber BV protiv Richarda Leipolda
   (Predmet C-371/17)
   (2017/C 318/08)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesgerichtshof

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Uber BV

      Tuženik: Richard Leipold

      Prethodna pitanja

               1.

               Pruža li poduzetnik, koji u suradnji s poduzećima za iznajmljivanje vozila ovlaštenima za prijevoz osoba stavlja na raspolaganje aplikaciju za pametni telefon, pomoću koje korisnici mogu naručiti vozila koja se iznajmljuju s vozačem, uslugu u području prometa u smislu članka 58. stavka 1. UFEU-a i članka 2. stavka 2. točke (d) Direktive 2006/123 (1), ako su usluge organizacije toga poduzetnika usko povezane s uslugom prijevoza, osobito ako on

                           —

                           oblikuje cijene, provodi platni promet i uvjete prijevoza za narudžbe vožnji

                     i

                           —

                           vozila za koja posreduje oglašava pod nazivom vlastitog trgovačkog društva i s jedinstvenim popustima?

                     U slučaju da Sud na prvo pitanje odgovori negativno:

               2.

               Može li se s obzirom na cilj očuvanja konkurentnosti i djelotvornosti prijevoza taksijima, na temelju zaštitu javnog reda iz članka 16. stavka 1. Direktive 2006/123 u trenutačnim odnosima u prijevozu, opravdati zabrana vrste usluge o kojoj je u sporu riječ?

      (1)  Direktiva 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu (SL L 376, str. 36.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 47., str. 160.)


title: Predmet F-112/14: Presuda Službeničkog suda (prvo vijeće) od 16. srpnja 2015. – EJ protiv Komisije (Javna služba — Dužnosnici — Reforma Pravilnika o osoblju — Uredba br. 1023/2013 — Vrste radnih mjesta — Prijelazna pravila o razvrstavanju u vrste radnih mjesta — Članak 30. stavak 2. Priloga XIII. Pravilniku o osoblju — Administratori pravnici iz razreda AD 13 iz pravne službe Komisije — Položaj „pravnih savjetnika” i „članova pravne službe” — Načini pristupa razredu AD 13 za vrijeme važenja Pravilnika o osoblju iz 2004. — Promaknuće na temelju članka 45. Pravilnika o osoblju — Imenovanje na temelju članka 29. stavka 1. Pravilnika o osoblju — Razvrstavanje u vrste radnih mjesta „savjetnik ili jednakovrijedno mjesto” i „administrator u prijelaznom razdoblju” — Akt s negativnim učinkom za adresata — Pojam „znatnih odgovornosti” — Pojam „posebnih odgovornosti” — Jednako postupanje — Mogućnost promaknuća u razred AD 14 — Legitimno očekivanje — Načelo pravne sigurnosti)

text:
               24.8.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/51

         Presuda Službeničkog suda (prvo vijeće) od 16. srpnja 2015. – EJ protiv Komisije
   (Predmet F-112/14) (1)

   ((Javna služba - Dužnosnici - Reforma Pravilnika o osoblju - Uredba br. 1023/2013 - Vrste radnih mjesta - Prijelazna pravila o razvrstavanju u vrste radnih mjesta - Članak 30. stavak 2. Priloga XIII. Pravilniku o osoblju - Administratori pravnici iz razreda AD 13 iz pravne službe Komisije - Položaj „pravnih savjetnika” i „članova pravne službe” - Načini pristupa razredu AD 13 za vrijeme važenja Pravilnika o osoblju iz 2004. - Promaknuće na temelju članka 45. Pravilnika o osoblju - Imenovanje na temelju članka 29. stavka 1. Pravilnika o osoblju - Razvrstavanje u vrste radnih mjesta „savjetnik ili jednakovrijedno mjesto” i „administrator u prijelaznom razdoblju” - Akt s negativnim učinkom za adresata - Pojam „znatnih odgovornosti” - Pojam „posebnih odgovornosti” - Jednako postupanje - Mogućnost promaknuća u razred AD 14 - Legitimno očekivanje - Načelo pravne sigurnosti))
   (2015/C 279/64)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: EJ (zastupnik: S. Orlandi, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J. Currall, C. Ehrbar i G. Gattinara, agenti)

      Intervenijent u potporu tuženiku: Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Bauer i M. Veiga, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje odlukâ tijela za imenovanje o razvrstavanju tužiteljâ, prema novim pravilima o karijeri i promaknuću koja se primjenjuju nakon reforme Pravilnika o osoblju od 1. siječnja 2014. u vrstu radnog mjesta „glavni administrator u prijelaznom razdoblju”, kojom ih se prema njihovu mišljenju lišava mogućnosti promaknuća u razred AD 14, te za utvrđivanje nezakonitosti članka 30. stavka 3. Priloga XIII. Pravilniku o osoblju.

      Izreka presude

               1.

               Poništavaju se pojedinačne odluke, kako su materijalizirane napomenom unesenom nakon 1. siječnja 2014. u pojedinačne elektroničke dosjee tužiteljâ, koje je donijelo tijelo Europske komisije za imenovanje i koje se odnose na razvrstavanje EJ-a i drugih tužitelja, čija se anonimizirana imena nalaze u prilogu, na radno mjesto koje se unutar Europske komisije naziva „glavni administrator u prijelaznom razdoblju, što odgovara vrsti radnog mjesta „administratora u prijelaznom razdoblju” u smislu Pravilnika o osoblju.

               2.

               Nalaže se Europskoj komisiji snošenje vlastitih troškova i troškova EJ-a i drugih tužitelja, čija se anonimizirana imena nalaze u prilogu.

               3.

               Nalaže se Vijeću Europske unije snošenje vlastitih troškova.

      (1)  SL C 26, 26. 1. 2015., str. 47.


title: Predmet T-139/14: Tužba podnesena 19. veljače 2014. – PT Wilmar Bioenergi Indonesia i PT Wilmar Nabati Indonesia protiv Vijeća

text:
               19.5.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 151/26

         Tužba podnesena 19. veljače 2014. – PT Wilmar Bioenergi Indonesia i PT Wilmar Nabati Indonesia protiv Vijeća
   (Predmet T-139/14)
   2014/C 151/34
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: PT Wilmar Bioenergi Indonesia (Kodya Dumai, Indonezija) i PT Wilmar Nabati Indonesia (Medan, Indonezija) (zastupnik: P. Vander Schueren, odvjetnik)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               poništi Provedbenu uredbu Vijeća (EU) br. 1194/2013 od 19. studenoga 2013. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe uvedene na uvoz biodizela podrijetlom iz Argentine i Indonezije (SL 2013 L 315, str. 2.) u dijelu u kojem se tužiteljima nameće plaćanje antidampinške pristojbe; i

               —

               tuženiku naloži snošenje tužiteljevih troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe jedanaest tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, kojim se navodi da su Institucije EU-a postupile suprotno Osnovnoj uredbi (1) jer za proizvod iz ispitnog postupka i proizvođača nad kojim se provodi ispitni postupak troškovi nisu obračunati na temelju poslovnih knjiga proizvođača-izvoznika.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, kojim se navodi da je došlo do povrede Osnovne uredbe jer izračunana uobičajena vrijednost sadrži troškove koji nisu povezani s proizvodnjom i prodajom razmatranog proizvoda.

               3.

               Treći tužbeni razlog, kojim se navodi da je Komisija EU-a, uključivši troškove koji se temelje na međunarodnoj referentnoj cijeni, umjesto troškova u državi podrijetla (Indonezija), postupila suprotno Osnovnoj uredbi.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, kojim se navodi da je, pribjegavanjem izračunu uobičajene vrijednosti u odsutnosti posebne situacije na tržištu za dotični proizvod, došlo do povrede Osnovne uredbe.

               5.

               Peti tužbeni razlog, kojim se tvrdi da je, u slučaju da članak 2. stavak 5. dopušta iznimku obvezi da se kod izračuna uobičajene vrijednosti koristi trošak proizvodnje u državi podrijetla, članak 2. stavak 5. Osnovne uredbe neprimjenjiv jer nije u skladu s člankom 2.2.2. stavkom 1. Antidampinškog sporazuma WTO-a.

               6.

               Šesti tužbeni razlog, kojim se navodi da Uredba Vijeća br. 1194/2013 sadrži očitu pogrešku koja se tiče ocjene prava i činjenica s obzirom na to da stvarnu cijenu koju proizvođači biodizela plaćaju za sirovo palmino ulje (CPO) ne određuje vlada tako da stvarno plaćena cijena može biti odbijena.

               7.

               Sedmi tužbeni razlog, kojim se navodi da je Uredba Vijeća br. 1194/2013 suprotna Osnovnoj Uredbi jer zbog nedostatka odgovarajuće prilagodbe s obzirom na razlike koje utječu na usporedivost cijena, uobičajena vrijednost i izvozna cijena nisu primjereno uspoređene.

               8.

               Osmi tužbeni razlog, kojim se navodi da je prilikom primjene prilagodbe troškova, pri čemu se u slučaju tužiteljâ koristila pogrešna sirovina, došlo do očite pogreške u ocjeni.

               9.

               Deveti tužbeni razlog, kojim se navodi da Uredba Vijeća br. 1194/2013, prilagođavajući trošak CPO-a koji potječe od povezanih proizvođača CPO-a jer nije u skladu s načelom nepristrane transakcije bez ispitivanja i isključivo na temelju navodnog utjecaja izvoznog poreza na cijene CPO-a sadrži očitu pogrešku u ocjeni.

               10.

               Deseti tužbeni razlog, kojim se navodi da se Uredba Vijeća br. 1194/2013 temelji na očitoj pogrešci u ocjeni jer (i) odbacuje upotrebu domaće profitne marže od ostvarene prodaje proizvoda iz iste opće kategorije u koju spada biodizel na temelju toga što te prodaje nisu ostvarene u uobičajenom tijeku trgovine (ii) ocjenjuje razumnost profitne marže koja se temelji na a dugoročnoj, umjesto na kratkoročnoj ili srednjoročnoj kamatnoj stopi na zajmove.

               11.

               Jedanaesti tužbeni razlog, kojim se navodi da se Uredba Vijeća br. 1194/2013 temelji na očitoj pogrešci u ocjeni jer odbija odrediti razumnu profitnu maržu temeljeći se na tvrdnji da je upotreba povrata kapitala za to određivanje što se tiče društva za trgovinu nebitna, jer je njihovo poslovanje pružanje usluga bez značajnog ulaganja kapitala, čime se pogrešno poriče potreba društava za trgovinu da imaju radni kapital kako bi obavljala trgovinske djelatnosti.

      (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1225/2009 od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (SL 2009 L 343, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 202.), u daljnjem tekstu „Osnovna uredba”


title: Predmet C-65/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. veljače 2017. uputio Corte suprema di cassazione (Italija) – Oftalma Hospital Srl protiv C.I.O.V. – Commissione Istituti Ospitalieri Valdesi, Regione Piemonte

text:
               8.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 144/25

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. veljače 2017. uputio Corte suprema di cassazione (Italija) – Oftalma Hospital Srl protiv C.I.O.V. – Commissione Istituti Ospitalieri Valdesi, Regione Piemonte
   (Predmet C-65/17)
   (2017/C 144/33)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Corte suprema di cassazione

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Oftalma Hospital Srl

      Žalitelj i druga stranka u postupku: C.I.O.V. – Commissione Istituti Ospitalieri Valdesi, Regione Piemonte

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 9. Direktive Vijeća 92/50/EEZ od 18. lipnja 1992. (1), u kojemu se predviđa da se ugovori o javnoj nabavi, čiji su predmet usluge nabrojene u prilogu IB, dodjeljuju sukladno člancima 14. i 16., tumačiti u smislu da se na navedene ugovore primjenjuju načela slobode poslovnog nastana i slobode pružanja usluga, jednakog postupanja i zabrane diskriminacije na temelju državljanstva, transparentnosti i nediskriminacije iz članaka 43., 49. i 86. [UEZ-a]?

               2.

               U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, treba li članak 27. Direktive 92/50/EEZ, u kojemu se predviđa da u slučaju korištenja pregovaračkog postupka broj natjecatelja kojima je dopušteno pregovaranje ne može biti manji od tri, pod uvjetom da postoji dovoljan broj prikladnih natjecatelja, tumačiti na način da se primjenjuje i na ugovore o javnoj nabavi čiji su predmet usluge nabrojene u prilogu IB Direktivi?

               3.

               Protivi li se članku 27. Direktive 92/50/EEZ, u kojemu se predviđa da u slučaju korištenja pregovaračkog postupka broj natjecatelja kojima je dopušteno pregovaranje ne može biti manji od tri, pod uvjetom da postoji dovoljan broj prikladnih natjecatelja, primjena nacionalnog propisa koji, u odnosu na ugovore o javnoj nabavi sklopljene prije donošenja Direktive 2004/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004 (2), čiji su predmet usluge nabrojene u prilogu IB Direktivi 92/50/EEZ, ne osigurava tržišno natjecanje u slučaju korištenja pregovaračkog postupka?

      (1)  Direktiva Vijeća 92/50/EEZ od 18. lipnja 1992. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim uslugama (SL L 209, str. 1.).

      (2)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2004/18/EZ od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama (SL L 134, str. 114.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 156.).


title: Predmet T-653/11: Presuda Općeg suda od 13. studenog 2014. – Jaber protiv Vijeća ( „Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja protiv Sirije — Zamrzavanje sredstava — Tužba za poništenje — Rok za podnošenje tužbe — Djelomična nedopuštenost — Pravni interes — Teret dokaza — Određenje vremenskih učinaka poništenja” )

text:
               12.1.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 7/22

         Presuda Općeg suda od 13. studenog 2014. – Jaber protiv Vijeća
   (Predmet T-653/11) (1)

   ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja protiv Sirije - Zamrzavanje sredstava - Tužba za poništenje - Rok za podnošenje tužbe - Djelomična nedopuštenost - Pravni interes - Teret dokaza - Određenje vremenskih učinaka poništenja”))
   (2015/C 007/28)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Aiman Jaber (Lattakia, Sirija) (zastupnici: M. Ponsard, D. Amaudruz i A. Boesch, odvjetnici)

      Tuženik: Europsko vijeće (zastupnici: B. Driessen i S. Kyriakopoulou, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje Odluke Vijeća 2011/273/ZVSP od 9. svibnja 2011. o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL L 121, str. 11.), Uredbe Vijeća (EU) br. 442/2011 od 9. svibnja 2011. o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji (SL L 121, str. 1.), Provedbene odluke Vijeća 2011/302/ZVSP od 23. svibnja 2011. o provedbi Odluke 2011/273 (SL L 136, str. 91.), Provedbene uredbe Vijeća br. 504/2011 od 23. svibnja 2011 o provedbi Uredbe br. 442/2011 (SL L 136, str. 45.), Provedbene odluke Vijeća 2011/367/ZVSP od 23. lipnja 2011. o provedbi Odluke 2011/273 (SL L 164, str. 14.), Provedbene uredbe Vijeća br. 611/2011 od 23. lipnja 2011 o provedbi Uredbe br. 442/2011 (SL L 164, str. 1.), Provedbene odluke Vijeća 2011/488/ZVSP od 1. kolovoza 2011. o provedbi Odluke 2011/273 (SL L 199, str. 74.), Provedbene uredbe Vijeća br. 755/2011 od 1. kolovoza 2011 o provedbi Uredbe br. 442/2011 (SL L 199, str. 33.), Provedbene odluke Vijeća 2011/515/ZVSP od 23. kolovoza 2011. o provedbi Odluke 2011/273 (SL L 218, str. 20.), Provedbene uredbe Vijeća br. 843/2011 od 23. kolovoza 2011 o provedbi Uredbe br. 442/2011 (SL L 218, str. 1.), Odluke Vijeća 2011/522/ZVSP od 2. rujna 2011. o izmjeni Odluke 2011/273 (SL L 228, str. 16.), Uredbe Vijeća (EU) br. 878/2011 od 2. rujna 2011. o izmjeni Uredbe br. 442/2011 (SL L 228, str. 1.), Odluke Vijeća 2011/628/ZVSP od 23. rujna 2011. o izmjeni Odluke 2011/273 (SL L 247, str. 17.), Uredbe Vijeća (EU) br. 950/2011 od 23. rujna 2011. o izmjeni Uredbe br. 442/2011 (SL L 247, str. 3.), Odluke Vijeća 2011/684/ZVSP od 13. listopada 2011. o izmjeni Odluke 2011/273 (SL L 269, str. 33.), Uredbe Vijeća (EU) br. 1011/2011 od 13. listopada 2011. o izmjeni Uredbe br. 442/2011 (SL L 269, str. 18.), Odluke Vijeća 2011/735/ZVSP od 14. studenog 2011. o izmjeni Odluke 2011/273 (SL L 296, str. 53.), Provedbene odluke Vijeća 2011/736/ZVSP od 14. studenog 2011. o provedbi Odluke 2011/273 (SL L 296, str. 55.), Uredbe Vijeća (EU) br. 1150/2011 od 14. studenog 2011. o izmjeni Uredbe br. 442/2011 (SL L 296, str. 1.), Provedbene uredbe Vijeća br. 1151/2011 od 14. studenog 2011 o provedbi Uredbe br. 442/2011 (SL L 296, str. 3.), Odluke Vijeća 2011/782/ZVSP od 1. prosinca 2011. o mjerama ograničavanja protiv Sirije i o stavljanju izvan snage 2011/273 (SL L 319, str. 56.), Provedbene uredbe Vijeća br. 1244/2011 od 1. prosinca 2011 o provedbi Uredbe br. 442/2011 (SL L 319, str. 8.), Uredbe Vijeća (EU) br. 36/2012 od 18. siječnja 2012. o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji i o stavljanju izvan snage Uredbe br. 442/2011 (SL L 16, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 10., str. 205.), Odluke Vijeća 2012/206/ZVSP od 23. travnja 2012. o izmjeni Odluke 2011/782 (SL L 110, str. 36.), Provedbene odluke Vijeća 2012/256/ZVSP od 14. svibnja 2012. o provedbi Odluke 2011/782 (SL L 126, str. 9.), Provedbene uredbe Vijeća br. 410/2012 od 14. svibnja 2012 o provedbi članka 32. stavka 1. Uredbe br. 36/2012 (SL L 126, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 9., str. 267.), Uredbe Vijeća (EU) br. 509/2012 od 15. lipnja 2012. o izmjeni Uredbe br. 36/2012 (SL L 156, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 5., str. 341.), Odluke Vijeća 2012/322/ZVSP od 20. lipnja 2012. o izmjeni Odluke 2011/782 (SL L 165, str. 45.), Provedbene odluke Vijeća 2012/335/ZVSP od 25. lipnja 2012. o provedbi Odluke 2011/782 (SL L 165, str. 80.), Provedbene uredbe Vijeća br. 544/2012/ZVSP od 25. lipnja 2012 o provedbi članka 32. stavka 1. Uredbe br. 36/2012 (SL L 165, str. 20.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 12., str. 207.), Uredbe Vijeća (EU) br. 545/2012 od 25. lipnja 2012. o izmjeni Uredbe br. 36/2012 (SL L 165, str. 23.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 12., str. 210.), Odluke Vijeća 2012/420/ZVSP od 23. srpnja 2012. o izmjeni Odluke 2011/782 (SL L 196, str. 59.), Provedbene odluke Vijeća 2012/424/ZVSP od 23. srpnja 2012. o provedbi Odluke 2011/782 (SL L 196, str. 81.), Provedbene uredbe Vijeća br. 673/2012 od 23. srpnja 2012 o provedbi članka 32. stavka 1. Uredbe br. 36/2012 (SL L 196, str. 8.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 12., str. 246.), Odluke Vijeća 2012/739/ZVSP od 29. studenog 2012. o mjerama ograničavanja protiv Sirije i o stavljanju izvan snage Odluke 2011/782 (SL L 330, str. 21.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 11., str. 258.), Provedbene odluke Vijeća 2013/185/ZVSP od 22. travnja 2013. o provedbi Odluke 2012/739 (SL L 111, str. 77.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 14., str. 291.), Provedbene uredbe Vijeća br. 363/2013 od 22. travnja 2013. o provedbi Uredbe br. 36/2012 (SL L 111, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 15., str. 171.) i Odluke Vijeća 2013/255/ZVSP od 31. svibnja 2013. o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL L 147, str. 14.) u dijelu u kojemu se ti akti odnose na tužitelje.

      Izreka

               1.

               Tužba, s obzirom na to da nije pravovremena, odbacuje se kao nedopuštena u dijelu u kojem se traži poništenje Provedbene odluke Vijeća 2011/488/ZVSP od 1. kolovoza 2011. o provedbi Odluke 2011/273/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije, et Provedbene uredbe Vijeća br. 755/2011 od 1. kolovoza 2011. o provedbi Uredbe Vijeća (EU) br. 442/2011 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji.

               2.

               Tužba se odbacuje kao nedopuštena u dijelu u kojem se traži poništenje Odluke Vijeća 2011/273/ZVSP od 9. svibnja 2011. o mjerama ograničavanja protiv Sirije, Uredbe Vijeća (EU) br. 442/2011 od 9. svibnja 2011 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji, Provedbene odluke Vijeća 2011/302/ZVSP od 23. svibnja 2011. o provedbi Odluke 2011/273, Provedbene odluke Vijeća 2011/367/ZVSP od 23. lipnja 2011. o provedbi Odluke 2011/273, Provedbene uredbe Vijeća br. 504/2011 od 23. svibnja 2011 o provedbi Uredbe br. 442/2011, Provedbene uredbe Vijeća br. 611/2011 od 23. lipnja 2011 o provedbi Uredbe br. 442/2011, Provedbene odluke Vijeća 2011/515/ZVSP od 23. kolovoza 2011. o provedbi Odluke 2011/273, Provedbene uredbe Vijeća br. 843/2011 od 23. kolovoza 2011 o provedbi Uredbe br. 442/2011, Odluke Vijeća 2011/522/ZVSP od 2. rujna 2011. o izmjeni Odluke 2011/273, Uredbe Vijeća (EU) br. 878/2011 od 2. rujna 2011. o izmjeni Uredbe br. 442/2011, Odluke Vijeća 2011/628/ZVSP od 23. rujna 2011. o izmjeni Odluke 2011/273, Uredbe Vijeća (EU) br. 950/2011 od 23. rujna 2011. o izmjeni Uredbe br. 442/2011, Odluke Vijeća 2011/684/ZVSP od 13. listopada 2011. o izmjeni Odluke 2011/273, Uredbe Vijeća (EU) br. 1011/2011 od 13. listopada 2011. o izmjeni Uredbe br. 442/2011, Odluke Vijeća 2011/735/ZVSP od 14. studenog 2011. o izmjeni Odluke 2011/273, Provedbene odluke Vijeća 2011/736/ZVSP od 14. studenog 2011. o provedbi Odluke 2011/273, Uredbe Vijeća (EU) br. 1150/2011 od 14. studenog 2011. o izmjeni Uredbe br. 442/2011, Provedbene uredbe Vijeća br. 1151/2011 od 14. studenog 2011 o provedbi Uredbe br. 442/2011, Provedbene uredbe Vijeća br. 1244/2011 od 1. prosinca 2011 o provedbi Uredbe br. 442/2011, Odluke Vijeća 2012/206/ZVSP od 23. travnja 2012. o izmjeni Odluke 2011/782/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije, Provedbene odluke Vijeća 2012/256/ZVSP od 14. svibnja 2012. o provedbi Odluke 2011/782/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije, Provedbene uredbe Vijeća br. 410/2012 od 14. svibnja 2012 o provedbi članka 32. stavka 1. Uredbe Vijeća (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji, Uredbe Vijeća (EU) br. 509/2012 od 15. lipnja 2012. o izmjeni Uredbe br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji, Odluke Vijeća 2012/322/ZVSP od 20. lipnja 2012. o izmjeni Odluke 2011/782/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije, Provedbene odluke Vijeća 2012/335/ZVSP od 25. lipnja 2012. o provedbi Odluke 2011/782/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije, Provedbene uredbe Vijeća br. 544/2012 od 25. lipnja 2012 o provedbi članka 32. stavka 1. Uredbe Vijeća (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji, Uredbe Vijeća (EU) br. 545/2012 od 25. lipnja 2012. o izmjeni Uredbe br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji, Provedbene uredbe Vijeća br. 673/2012 od 23. srpnja 2012 o provedbi članka 32. stavka 1. Uredbe Vijeća (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji, Odluke Vijeća 2012/420/ZVSP od 23. srpnja 2012. o izmjeni Odluke 2011/782/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije, et Provedbene odluke Vijeća 2012/424/ZVSP od 23. srpnja 2012. o provedbi Odluke 2011/782/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije, s obzirom na to da se ti akti ne odnose na Aimana Jabera.

               3.

               Obustavlja se postupak u dijelu u kojem se traži poništenje Odluke Vijeća 2011/782/ZVSP od 1. prosinca 2011. o mjerama ograničavanja protiv Sirije i o stavljanju izvan snage 2011/273, Odluke Vijeća 2012/739/ZVSP od 29. studenog 2012. o mjerama ograničavanja protiv Sirije i o stavljanju izvan snage 2011/782, et Provedbene odluke Vijeća 2013/185/ZVSP od 22. travnja 2013. o provedbi Odluke 2012/739, s obzirom na to da su ti akti stavljeni izvan snage i zamijenjeni.

               4.

               Poništavaju se, u dijelu u kojemu se ti akti odnose na A. Jabera, slijedeći akti:

                           —

                           Uredba (EU) br. 36/2012 od 18. siječnja 2012. o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji i o stavljanju izvan snage Uredbe br. 442/2011;

                           —

                           Provedbena uredba Vijeća (EU) br. 363/2013 od 22. travnja 2013. o provedbi Uredbe br. 36/2012;

                           —

                           Odluka Vijeća 2013/255/ZVSP od 31. svibnja 2013. o mjerama ograničavanja protiv Sirije.

               5.

               Održavaju se na snazi učinci poništenih odluka i uredbi u odnosu na A. Jabera do isteka roka za podnošenje žalbe ili, ako je žalba podnesena u tom roku, do eventualnog odbijanja žalbe

               6.

               Vijeće Europske Unije snosit će vlastite troškove kao i trećinu troškova A. Jabera.

               7.

               A. Jaber snosit će dvije trećine vlastitih troškova.

      (1)  SL C 58, 25.2.2012.


title: Predmet C-559/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. studenoga 2016. uputio Amtsgericht Hamburg (Njemačka) – Birgit Bossen i dr. protiv Brussels Airlines

text:
               20.2.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 53/20

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. studenoga 2016. uputio Amtsgericht Hamburg (Njemačka) – Birgit Bossen i dr. protiv Brussels Airlines
   (Predmet C-559/16)
   (2017/C 053/26)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Amtsgericht Hamburg

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Birgit Bossen, Anja Bossen, Gudula Gräßmann

      Tuženik: Brussels Airlines

      Prethodno pitanje

   Treba li članak 7. stavak 1. drugu rečenicu Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1) tumačiti na način da pojam „dužina” obuhvaća samo izravnu udaljenost između polazišta i konačnog odredišta određenu prema metodi za određivanje rute preko velikog kruga ortodrome i to neovisno o stvarno ostvarenoj ruti leta?

      (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)