title: Predmet C-311/19: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 3. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud – Češka Republika) – BONVER WIN a.s./Ministerstvo financí ČR (Zahtjev za prethodnu odluku – Slobodno pružanje usluga – Ograničenja – Nacionalni propis koji zabranjuje organiziranje igara na sreću na određenim mjestima – Primjenjivost članka 56. UFEU-a – Postojanje prekograničnog elementa)

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/12

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 3. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud – Češka Republika) – BONVER WIN a.s./Ministerstvo financí ČR
      (Predmet C-311/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Slobodno pružanje usluga - Ograničenja - Nacionalni propis koji zabranjuje organiziranje igara na sreću na određenim mjestima - Primjenjivost članka 56. UFEU-a - Postojanje prekograničnog elementa)
      (2021/C 35/15)
      Jezik postupka: češki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Nejvyšší správní soud

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: BONVER WIN a.s.

         Tuženik: Ministerstvo financí ČR

         Izreka

      Članak 56. UFEU-a treba tumačiti na način da se primjenjuje u situaciji u kojoj društvo sa sjedištem u državi članici koje je izgubilo dozvolu za organiziranje igara na sreću nakon što je u toj državi članici na snagu stupio propis koji utvrđuje mjesta na kojima je dozvoljeno organiziranje takvih igara, istovjetno primjenjiv na sve pružatelje koji svoju djelatnost izvršavaju na području te države članice, neovisno o tome pružaju li usluge njezinim državljanima ili državljanima drugih država članica, kada dio njegove klijentele potječe iz druge države članice koja je različita od države njegova sjedišta.

         (1)  SL C 213, 24. 6. 2019.


title: Predmet C-320/19: Presuda Suda (peto vijeće) od 3. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Berlin – Njemačka) – Ingredion Germany GmbH/Bundesrepublik Deutschland (Zahtjev za prethodnu odluku – Okoliš – Direktiva 2003/87/EZ – Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova – Članak 3. točka (h) – Novi sudionici – Članak 10.a – Prijelazno uređenje besplatne dodjele jedinica – Odluka 2011/278/EU – Članak 18. stavak 1. točka (c) – Razina djelatnosti vezana uz gorivo – Članak 18. stavak 2. drugi podstavak – Vrijednost relevantnog faktora iskorištenja kapaciteta)

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/13

      Presuda Suda (peto vijeće) od 3. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Berlin – Njemačka) – Ingredion Germany GmbH/Bundesrepublik Deutschland
      (Predmet C-320/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Okoliš - Direktiva 2003/87/EZ - Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova - Članak 3. točka (h) - Novi sudionici - Članak 10.a - Prijelazno uređenje besplatne dodjele jedinica - Odluka 2011/278/EU - Članak 18. stavak 1. točka (c) - Razina djelatnosti vezana uz gorivo - Članak 18. stavak 2. drugi podstavak - Vrijednost relevantnog faktora iskorištenja kapaciteta)
      (2021/C 35/16)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Berlin

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Ingredion Germany GmbH

         Tuženik: Bundesrepublik Deutschland

         Izreka

      Članak 18. stavak 2. drugi podstavak Odluke Komisije 2011/278/EU od 27. travnja 2011. o utvrđivanju prijelaznih propisa na razini Unije za usklađenu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica na temelju članka 10.a Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća treba tumačiti na način da je za potrebe besplatne dodjele emisijskih jedinica novim sudionicima relevantni faktor iskorištenja kapaciteta ograničen na vrijednost manju od 100 %.

         (1)  SL C 246, 22. 7. 2019.


title: Predmet C-352/19 P: Presuda Suda (prvo vijeće) od 3. prosinca 2020. – Région de Bruxelles-Capitale/Europska komisija (Žalba – Uredba (EZ) br. 1107/2009 – Stavljanje u promet sredstava za zaštitu bilja – Provedbena uredba (EU) 2017/2324 – Produljenje odobrenja za aktivnu tvar glifosat – Članak 263. UFEU-a – Procesna legitimacija regionalnog subjekta – Izravni utjecaj)

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/13

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 3. prosinca 2020. – Région de Bruxelles-Capitale/Europska komisija
      (Predmet C-352/19 P) (1)

      (Žalba - Uredba (EZ) br. 1107/2009 - Stavljanje u promet sredstava za zaštitu bilja - Provedbena uredba (EU) 2017/2324 - Produljenje odobrenja za aktivnu tvar glifosat - Članak 263. UFEU-a - Procesna legitimacija regionalnog subjekta - Izravni utjecaj)
      (2021/C 35/17)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Région de Bruxelles-Capitale (Regija glavnog grada Bruxellesa) (zastupnik: A. Bailleux, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: X. Lewis, F. Castillo de la Torre, I. Naglis i F. Castilla Contreras, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Regiji glavnog grada Bruxellesa nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 220, 1. 7. 2019.


title: Predmet C-372/19: Presuda Suda (peto vijeće) od 25. studenoga 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio ondernemingsrechtbank Antwerpen – Belgija) – Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM)/Weareone.World BVBA, Wecandance NV (Zahtjev za prethodnu odluku – Tržišno natjecanje – Članak 102. UFEU-a – Zloporaba vladajućeg položaja – Pojam „nepravedne cijene” – Društvo za kolektivno ostvarivanje autorskih prava – Slučaj de facto monopola – Vladajući položaj – Zloporaba – Izvođenje glazbenih djela tijekom glazbenih festivala – Cjenik koji se temelji na bruto prihodima od prodaje ulaznica – Razumna veza s uslugom društva za kolektivno ostvarivanje prava – Određivanje dijela glazbenog repertoara društva za kolektivno ostvarivanje koji je stvarno izvođen)

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/14

      Presuda Suda (peto vijeće) od 25. studenoga 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio ondernemingsrechtbank Antwerpen – Belgija) – Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM)/Weareone.World BVBA, Wecandance NV
      (Predmet C-372/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Tržišno natjecanje - Članak 102. UFEU-a - Zloporaba vladajućeg položaja - Pojam „nepravedne cijene” - Društvo za kolektivno ostvarivanje autorskih prava - Slučaj de facto monopola - Vladajući položaj - Zloporaba - Izvođenje glazbenih djela tijekom glazbenih festivala - Cjenik koji se temelji na bruto prihodima od prodaje ulaznica - Razumna veza s uslugom društva za kolektivno ostvarivanje prava - Određivanje dijela glazbenog repertoara društva za kolektivno ostvarivanje koji je stvarno izvođen)
      (2021/C 35/18)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      ondernemingsrechtbank Antwerpen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM)

         Tuženici: Weareone.World BVBA, Wecandance NV

         Izreka

      Članak 102. UFEU-a treba tumačiti na način da nije zlouporaba vladajućeg položaja u smislu tog članka to što društvo za kolektivno ostvarivanje prava koje ima de facto monopol u nekoj državi članici organizatorima glazbenih događaja nameće naknade za pravo na javno reproduciranje glazbenih djela prema cjeniku prema kojem se:

                  —

                  s jedne strane, naknade na temelju autorskog prava računaju na osnovi tarife koja se primjenjuje na bruto prihode od prodaje ulaznica, a da se od tih prihoda ne mogu odbiti svi troškovi vezani uz organizaciju festivala koji nemaju veze s tamo izvođenim glazbenim djelima, pod uvjetom da, s obzirom na sve relevantne okolnosti ovog slučaja, naknade koje društva za ostvarivanje prava prema cjeniku nameće nisu pretjerane s obzirom na, osobito, prirodu i opseg upotrebe djela, gospodarsku vrijednost ostvarenu tom upotrebom i gospodarsku vrijednost usluga koje pruža to društvo, a što mora utvrditi nacionalni sud, i

                  —

                  s druge strane, primjenjuje paušalni sustav po dijelovima kako bi se među tim djelima odredio onaj koji je dio repertoara tog društva za kolektivno ostvarivanje prava, pod uvjetom da ne postoji druga metoda koja omogućava preciznije prepoznavanje i određivanje količine upotrijebljenih djela i koja može ostvariti isti legitiman cilj, a to je zaštita interesa glazbenih autora, skladatelja i izdavača, a da pritom ne dovede do neproporcionalnog povećanja troškova nastalih radi upravljanja ugovorima i nadzora nad uporabom glazbenih djela zaštićenih autorskim pravom; a što mora provjeriti nacionalni sud, s obzirom na konkretan slučaj koji se pred njim vodi i uzimajući u obzir sve relevantne okolnosti, uključujući raspoloživost i pouzdanost dostavljenih podataka kao i postojeće tehnološke alate.

         (1)  SL C 270, 12. 8. 2019.


title: Predmet C-445/19: Presuda Suda (veliko vijeće) od 24. studenoga 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Østre Landsret – Danska) – Viasat Broadcasting UK Ltd/TV2/Danmark A/S, Kraljevina Danska (Zahtjev za prethodnu odluku – Državne potpore – Javno društvo za radiodifuziju – Članak 106. stavak 2. UFEU-a – Usluge od općeg gospodarskog interesa – Potpora spojiva s unutarnjim tržištem – Članak 108. stavak 3. UFEU-a – Obavijest – Nepostojanje – Obveza korisnika da plati kamate za razdoblje nezakonitosti te potpore – Izračun kamata – Iznosi koje treba uzeti u obzir)

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/15

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 24. studenoga 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Østre Landsret – Danska) – Viasat Broadcasting UK Ltd/TV2/Danmark A/S, Kraljevina Danska
      (Predmet C-445/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Državne potpore - Javno društvo za radiodifuziju - Članak 106. stavak 2. UFEU-a - Usluge od općeg gospodarskog interesa - Potpora spojiva s unutarnjim tržištem - Članak 108. stavak 3. UFEU-a - Obavijest - Nepostojanje - Obveza korisnika da plati kamate za razdoblje nezakonitosti te potpore - Izračun kamata - Iznosi koje treba uzeti u obzir)
      (2021/C 35/19)
      Jezik postupka: danski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Østre Landsret

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Viasat Broadcasting UK Ltd

         Tuženici: TV2/Danmark A/S, Kraljevina Danska

         Izreka

                  1.

                  Članak 108. stavak 3. UFEU-a treba tumačiti na način da se obveza koju imaju nacionalni sudovi, da nalože korisniku državne potpore koja je provedena uz povredu te odredbe plaćanje kamata za razdoblje nezakonitosti te potpore, primjenjuje također kada Europska komisija svojom konačnom odlukom zaključi da je ta potpora spojiva s unutarnjim tržištem na temelju članka 106. stavka 2. UFEU-a.

                  2.

                  Članak 108. stavak 3. UFEU-a treba tumačiti na način da se obveza koju imaju nacionalni sudovi, da nalože korisniku državne potpore koja je provedena uz povredu te odredbe plaćanje kamata za razdoblje nezakonitosti te potpore, primjenjuje također na potpore koje je korisnik prenio povezanim poduzećima i na one koje mu je isplatilo poduzeće pod državnim nadzorom.

         (1)  SL C 270, 12. 8. 2019.


title: Predmet C-510/19: Presuda Suda (veliko vijeće) od 24. studenoga 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hof van beroep te Brussel – Belgija) – kazneni postupak protiv osobe AZ (Zahtjev za prethodnu odluku – Policijska i pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Europski uhidbeni nalog – Okvirna odluka 2002/584/PUP – Članak 6. stavak 2. – Pojam „pravosudno tijelo izvršenja” – Članak 27. stavak 2. – Pravilo specijalnosti – Članak 27. stavak 3. točka (g) i članak 27. stavak 4. – Iznimka – Kazneni progon zbog „drugog kaznenog djela”, a ne onog koje je razlog predaje – Pristanak pravosudnog tijela izvršenja – Pristanak državnog odvjetništva države članice izvršenja)

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/16

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 24. studenoga 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hof van beroep te Brussel – Belgija) – kazneni postupak protiv osobe AZ
      (Predmet C-510/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Policijska i pravosudna suradnja u kaznenim stvarima - Europski uhidbeni nalog - Okvirna odluka 2002/584/PUP - Članak 6. stavak 2. - Pojam „pravosudno tijelo izvršenja” - Članak 27. stavak 2. - Pravilo specijalnosti - Članak 27. stavak 3. točka (g) i članak 27. stavak 4. - Iznimka - Kazneni progon zbog „drugog kaznenog djela”, a ne onog koje je razlog predaje - Pristanak pravosudnog tijela izvršenja - Pristanak državnog odvjetništva države članice izvršenja)
      (2021/C 35/20)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Hof van beroep te Brussel

         Stranke glavnog kaznenog postupka

      AZ

         uz sudjelovanje: Openbaar Ministerie, YU, ZV

         Izreka

                  1.

                  Pojam „pravosudno tijelo izvršenja” – u smislu članka 6. stavka 2. Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009. – autonoman je pojam prava Unije koji treba tumačiti na način da obuhvaća tijela države članice koja sudjeluju u njezinu kaznenom sudovanju, pri čemu to nužno ne moraju biti suci odnosno sudovi, koja postupaju neovisno u izvršavanju dužnosti povezanih s izvršenjem europskog uhidbenog naloga i koja svoje zadaće obavljaju u okviru postupka koji ispunjava zahtjeve djelotvorne sudske zaštite.

                  2.

                  Članak 6. stavak 2., članak 27. stavak 3. točku (g) i članak 27. stavak 4. Okvirne odluke 2002/584, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom 2009/299, treba tumačiti na način da „pravosudno tijelo izvršenja” u smislu tih odredbi ne čini državni odvjetnik države članice koji, iako sudjeluje u kaznenom sudovanju, može u okviru izvršavanja svojih ovlasti odlučivanja primati pojedinačnu uputu izvršne vlasti.

         (1)  SL C 312, 16. 9. 2019


title: Predmet C-767/19: Presuda Suda (deseto vijeće) od 3. prosinca 2020. – Europska komisija/Kraljevina Belgija („Povreda obveze države članice – Direktive 2009/72/EZ i 2009/73/EZ – Unutarnje tržište električne energije i prirodnog plina – Stvarno odvajanje upravljanja prijenosnim sustavima električne energije i prirodnog plina, s jedne strane, i djelatnosti opskrbe i proizvodnje, s druge strane – Uvođenje neovisnih nacionalnih regulatornih tijela”)

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/16

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 3. prosinca 2020. – Europska komisija/Kraljevina Belgija
      (Predmet C-767/19) (1)

      („Povreda obveze države članice - Direktive 2009/72/EZ i 2009/73/EZ - Unutarnje tržište električne energije i prirodnog plina - Stvarno odvajanje upravljanja prijenosnim sustavima električne energije i prirodnog plina, s jedne strane, i djelatnosti opskrbe i proizvodnje, s druge strane - Uvođenje neovisnih nacionalnih regulatornih tijela”)
      (2021/C 35/21)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: O. Beynet i Y. G. Marinova, agenti)

         Tuženik: Kraljevina Belgija (zastupnici: L. Van den Broeck, M. Jacobs i C. Pochet, agenti, uz asistenciju G. Blocka, odvjetnika)

         Izreka

                  1.

                  Kraljevina Belgija povrijedila je obveze koje ima na temelju Direktive 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ i Direktive 2009/73/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište prirodnog plina i stavljanju izvan snage Direktive 2003/55/EZ jer je propustila pravilno prenijeti:

                              —

                              članak 9. stavak 1. točku (a) svake od direktiva 2009/72 i 2009/73;

                              —

                              članak 37. stavak 4. točke (a) i (b) Direktive 2009/72 i članak 41. stavak 4. točke (a) i (b) Direktive 2009/73, te

                              —

                              članak 37. stavak 6. točke (a) do (c) i članak 37. stavak 9. Direktive 2009/72 te članak 41. stavak 6. točke (a) do (c) i članak 41. stavak 9. Direktive 2009/73.

                  2.

                  Kraljevini Belgiji nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 10, 13. 1. 2020.


title: Predmet C-799/19: Presuda Suda (osmo vijeće) od 25. studenoga 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Okresný súd Košice I – Slovačka) – NI, OJ, PK/Sociálna poisťovňa (Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Direktiva 2008/94/EZ – Članci 2. i 3. – Zaštita radnikâ u slučaju insolventnosti poslodavca – Pojmovi „nepodmirena potraživanja zaposlenika” i „insolventnost poslodavca” – Nesreća na radu – Smrt zaposlenika – Naknada neimovinske štete – Naplata potraživanja od poslodavca – Nemogućnost – Jamstvena ustanova)

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/17

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 25. studenoga 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Okresný súd Košice I – Slovačka) – NI, OJ, PK/Sociálna poisťovňa
      (Predmet C-799/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Direktiva 2008/94/EZ - Članci 2. i 3. - Zaštita radnikâ u slučaju insolventnosti poslodavca - Pojmovi „nepodmirena potraživanja zaposlenika” i „insolventnost poslodavca” - Nesreća na radu - Smrt zaposlenika - Naknada neimovinske štete - Naplata potraživanja od poslodavca - Nemogućnost - Jamstvena ustanova)
      (2021/C 35/22)
      Jezik postupka: slovački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Okresný súd Košice I

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: NI, OJ, PK

         Tuženik: Sociálna poisťovňa

         Izreka

                  1.

                  Članak 2. stavak 1. Direktive 2008/94/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o zaštiti zaposlenika u slučaju insolventnosti njihovog poslodavca treba tumačiti na način da se ne može smatrati da je poslodavac „insolventan” kada je protiv njega podnesen zahtjev za pokretanje ovršnog postupka na temelju prava na naknadu štete priznatog sudskom odlukom, ali je potraživanje proglašeno nenaplativim u okviru ovršnog postupka zbog faktične insolventnosti tog poslodavca. Međutim, na sudu koji je uputio zahtjev jest da provjeri je li, u skladu s člankom 2. stavkom 4. te direktive, dotična država članica odlučila proširiti zaštitu zaposlenika predviđenu navedenom direktivom na takvu situaciju insolventnosti, utvrđenu postupcima različitim od onih spomenutih u navedenom članku 2. stavku 1., koji su predviđeni nacionalnim pravom.

                  2.

                  Članak 1. stavak 1. i članak 3. Direktive 2008/94/EZ treba tumačiti na način da se naknada koju poslodavac duguje nadživjelim bliskim osobama na temelju neimovinske štete pretrpljene zbog smrti zaposlenika kao posljedice nesreće na radu može smatrati „potraživanje[m] zaposlenika koje je nastalo iz ugovora o radu ili radnih odnosa” u smislu članka 1. stavka 1. te direktive samo ako je obuhvaćena pojmom „naknada za rad”, kako je definiran nacionalnim pravom, što je na nacionalnom sudu da utvrdi.

         (1)  SL C 19, 20. 1. 2020.


title: Predmet C-455/18 P: Žalba koju je 12. srpnja 2018. podnio Oliver Spieker protiv rješenja Općeg suda (sedmo vijeće) od 8. svibnja 2018. u predmetu T-92/18, Oliver Spieker/Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/18

      Žalba koju je 12. srpnja 2018. podnio Oliver Spieker protiv rješenja Općeg suda (sedmo vijeće) od 8. svibnja 2018. u predmetu T-92/18, Oliver Spieker/Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo
      (Predmet C-455/18 P)
      (2021/C 35/23)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Oliver Spieker (zastupnici: A. Schönfleisch, O. Spieker, M. Alber, N. Willich, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Žalitelj od Suda zahtijeva da

                  —

                  ukine rješenje Općeg suda Europske unije od 8. svibnja 2018. u predmetu T-92/18, Spieker/EUIPO (Science for a better skin), kojom je Opći sud odbio tužbu za poništenje odluke četvrtog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 12. prosinca 2017. (R1067/2017-4), kojom je odbijen prigovor žalitelja radi poništenja odluke ispitivača EUIPO-a od 20. ožujka 2017.;

                  —

                  poništenje odluke četvrtog žalbenog vijeća od 12. prosinca 2017. (R1067/2017-4);

                  —

                  naložiti tuženiku snošenje troškova postupka, uključujući i žaliteljevih nužnih troškova nastalih u postupku pred četvrtim žalbenim vijećem i Općim sudom Europske unije.

            Sud Europske unije (osmo vijeće) je rješenjem od 8. prosinca 2020. odbacio žalbu i naložilo stranci snošenje troškova postupka.


title: Predmet C-259/20 P: Žalba koju je 11. lipnja 2020. podnio João Miguel Barata protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 2. travnja 2020. u predmetu T-81/18, Barata/Parlament

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/18

      Žalba koju je 11. lipnja 2020. podnio João Miguel Barata protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 2. travnja 2020. u predmetu T-81/18, Barata/Parlament
      (Predmet C-259/20 P)
      (2021/C 35/24)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: João Miguel Barata (zastupnici: G. Pandey, avocat, D. Rovetta, avocat, V. Villante, avvocato)

         Druga stranka u postupku: Europski parlament
      Sud (šesto vijeće) odlučio je rješenjem od 3. prosinca 2020. da žalbu treba odbaciti kao djelomično očito nedopuštenu i odbiti kao djelomično očito neosnovanu i naložio je žalitelju da snosi vlastite troškove.


title: Predmet C-307/20 P: Žalba koju je 9. srpnja 2020. podnio Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 13. svibnja 2020. u predmetu T-445/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/19

      Žalba koju je 9. srpnja 2020. podnio Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 13. svibnja 2020. u predmetu T-445/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (Predmet C-307/20 P)
      (2021/C 35/25)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (zastupnici: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
      Sud Europske unije (vijeće za dopuštenje žalbi) je rješenjem od 29. listopada 2020. odlučio da žalba nije dopuštena i naložio žalitelju snošenje vlastitih troškova.


title: Predmet C-308/20 P: Žalba koju je 9. srpnja 2020. podnio Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 13. svibnja 2020. u predmetu T-535/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/19

      Žalba koju je 9. srpnja 2020. podnio Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 13. svibnja 2020. u predmetu T-535/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (Predmet C-308/20 P)
      (2021/C 35/26)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (zastupnici: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
      Sud Europske unije (vijeće za dopuštanje žalbi) je rješenjem od 29. listopada 2020. odlučio da žalba nije dopuštena i naložio žalitelju snošenje vlastitih troškova.


title: Predmet C-309/20 P: Žalba koju je 9. srpnja 2020. podnio Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf. protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 13. svibnja 2020. u predmetu T-443/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/19

      Žalba koju je 9. srpnja 2020. podnio Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf. protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 13. svibnja 2020. u predmetu T-443/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (Predmet C-309/20 P)
      (2021/C 35/27)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (zastupnici: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
      Sud Europske unije (vijeće za dopuštanje žalbi) je rješenjem od 29. listopada 2020. odlučio da žalba nije dopuštena i naložio žalitelju snošenje vlastitih troškova.


title: Predmet C-310/20 P: Žalba koju je 10. srpnja 2020. podnio Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 13. svibnja 2020. u predmetu T-446/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/20

      Žalba koju je 10. srpnja 2020. podnio Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 13. svibnja 2020. u predmetu T-446/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (Predmet C-310/20 P)
      (2021/C 35/28)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (zastupnici: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
      Sud Europske unije (vijeće za dopuštanje žalbi) je rješenjem od 29. listopada 2020. odlučio da žalba nije dopuštena i naložio žalitelju snošenje vlastitih troškova.


title: Predmet C-311/20 P: Žalba koju je 10. srpnja 2020. podnio Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 13. svibnja 2020. u predmetu T-444/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/20

      Žalba koju je 10. srpnja 2020. podnio Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 13. svibnja 2020. u predmetu T-444/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (Predmet C-311/20 P)
      (2021/C 35/29)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (zastupnici: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
      Sud Europske unije (vijeće za dopuštanje žalbi) je rješenjem od 29. listopada 2020. odlučio da žalba nije dopuštena i naložio žalitelju snošenje vlastitih troškova.


title: Predmet C-312/20 P: Žalba koju je 10. srpnja 2020. podnio Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 13. svibnja 2020. u predmetu T-534/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/20

      Žalba koju je 10. srpnja 2020. podnio Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 13. svibnja 2020. u predmetu T-534/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (Predmet C-312/20 P)
      (2021/C 35/30)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (zastupnici: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
      Sud Europske unije (vijeće za dopuštanje žalbi) je rješenjem od 29. listopada 2020. odlučio da žalba nije dopuštena i naložio žalitelju snošenje vlastitih troškova.


title: Predmet C-400/20 P: Žalba koju je 21. kolovoza 2020. podnijela Dermavita Co. Ltd. protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 25. lipnja 2020. u predmetu T-104/19, Dermavita/EUIPO – Allergan Holdings France (JUVÉDERM)

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/21

      Žalba koju je 21. kolovoza 2020. podnijela Dermavita Co. Ltd. protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 25. lipnja 2020. u predmetu T-104/19, Dermavita/EUIPO – Allergan Holdings France (JUVÉDERM)
      (Predmet C-400/20 P)
      (2021/C 35/32)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Dermavita Co. Ltd (zastupnik: D. Todorov, advokat)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), Allergan Holdings France
      Rješenjem od 3. prosinca 2020., Sud (vijeće za dopuštanje žalbi) odlučio je da žalba nije dopuštena i naložio je žalitelju da snosi vlastite troškove.


title: Predmet C-465/20 P: Žalba koju je 25. rujna 2020. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (sedmo prošireno vijeće) od 15. srpnja 2020. u spojenim predmetima T-778/16 i T-892/16, Irska i dr./Komisija

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/22

      Žalba koju je 25. rujna 2020. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (sedmo prošireno vijeće) od 15. srpnja 2020. u spojenim predmetima T-778/16 i T-892/16, Irska i dr./Komisija
      (Predmet C-465/20 P)
      (2021/C 35/33)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: L. Flynn, P.-J. Loewenthal i F. Tomat, agenti)

         Druge stranke u postupku: Irska, Apple Sales International (ASI), Apple Operations Europe (AOE), Veliko Vojvodstvo Luksemburg, Republika Poljska, Nadzorno tijelo EFTA-e

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu;

                  —

                  odbije prvi do četvrtog i osmi tužbeni razlog u predmetu T-778/16 te prvi do petog, osmi i četrnaesti tužbeni razlog u predmetu T-892/16;

                  —

                  vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje u odnosu na tužbene razloge koji još nisu bili ocijenjeni; i

                  —

                  odluči da će se o troškovima prvostupanjskog i žalbenog postupka odlučiti naknadno.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Komisija ističe dva žalbena razloga.
      Prvi žalbeni razlog: Opći sud počinio je nekoliko pogrešaka koje se tiču prava odbivši glavno utvrđenje iz pobijane odluke (1) o postojanju prednosti. Taj se žalbeni razlog sastoji od tri dijela.

                  —

                  Kao prvo, Opći je sud u točkama 125., 183. do 187., 228., 242., 243. i 249. pobijane presude pogrešno protumačio pobijanu odluku zaključivši da se glavno utvrđenje o postojanju prednosti oslanjalo isključivo na nedostatak zaposlenika i fizičke prisutnosti u sjedištima društava ASI i AOE te da se njime nije pokušalo pokazati da su irske podružnice društava ASI i AOE u stvari obavljale funkcije koje opravdavaju dodjelu tim podružnicama Appleovih licencija za intelektualno vlasništvo. U uvodnim izjavama 281. do 305. pobijane odluke analiziraju se stvarne funkcije koje obavljaju i sjedišta i irske podružnice kako bi opravdali dodjelu irskim podružnicama Appleovih licencija za intelektualno vlasništvo. Činjenica da Opći sud nije pravilno uzeo u obzir strukturu i sadržaj pobijane odluke i objašnjenja u Komisijinim pisanim podnescima o funkcijama koje obavljaju sjedišta i irske podružnice predstavlja povredu postupka. Naknadno priznanje Općeg suda, u točkama 268. do 283., 286. i 287. presude, da se u pobijanoj odluci ispituju funkcije koje su obavljale irske podružnice, a koje opravdavaju dodjelu tim podružnicama Appleovih licencija za intelektualno vlasništvo, jest proturječno obrazloženje, što predstavlja nedostatak u obrazloženju.

                  —

                  Kao drugo, u točkama 267., 269., 273., 274., 275., 277., 281., 283. i 298. do 302. pobijane presude, Opći sud nije poštovao pristup zasebnog subjekta i načelo nepristrane transakcije, što predstavlja povredu članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili iskrivljavanje nacionalnog prava, pozivajući se na funkcije koje je obavljalo društvo Apple Inc. kako bi odbio dodjelu u pobijanoj odluci irskim podružnicama Appleovih licencija za intelektualno vlasništvo. Činjenica da Opći sud nije uzeo u obzir Komisijina obrazloženja, navedena u uvodnim izjavama 308. do 318. pobijane odluke i Komisijinim pisanim očitovanjima, o razlozima zbog kojih su funkcije koje je obavljalo društvo Apple Inc. irelevantne za pripisivanje dobiti unutar društava ASI i AOE, predstavlja povredu postupka i nedostatak u obrazloženju.

                  —

                  Kao treće, u točkama 301. i 303. do 309. pobijane presude, Opći sud nije poštovao pristup zasebnog subjekta i načelo nepristrane transakcije, što predstavlja povredu članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili iskrivljavanje nacionalnog prava, utvrdivši da formalni akti koje donose direktori društava ASI i AOE predstavljaju funkcije koje obavljaju njihova sjedišta u odnosu na Appleove licencije za intelektualno vlasništvo. Činjenica da Opći sud nije uzeo u obzir Komisijina obrazloženja u pobijanoj odluci i njezina pisana očitovanja o tome zbog čega ti akti ne predstavljaju funkcije koje obavljaju sjedišta u svrhu primjene pristupa zasebnog subjekta i načela nepristrane transakcije predstavlja povredu postupka i nedostatak u obrazloženju. Oslanjanje Općeg suda na nedopuštene dokaze u prilog svom zaključku predstavlja povredu postupka.

            Drugi žalbeni razlog: Opći sud počinio je nekoliko pogrešaka koje se tiču prava odbivši podredno utvrđenje iz pobijane odluke o postojanju prednosti. Taj se žalbeni razlog sastoji od tri dijela.

                  —

                  Kao prvo, u točkama 349., 416,, 434. i 435. pobijane presude, Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava u primjeni pravila o standardu dokazivanja koja Komisija mora ispuniti kako bi dokazala postojanje prednosti.

                  —

                  Kao drugo, u točkama 315. do 481. pobijane presude, Opći je sud počinio povredu postupka oslonivši se pri odbijanju podrednog utvrđenja o postojanju prednosti na argumente koje ni Irska ni društva ASI i AOE nisu istaknuli u svojim tužbama u prvom stupnju.

                  —

                  Kao treće, u točkama 315. do 481. pobijane presude, Opći je sud pogrešno protumačio pobijanu odluku i povrijedio članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili iskrivio nacionalno pravo zaključivši da u podrednom obrazloženju navedenom u spornoj odluci nije utvrđeno postojanje prednosti.

         (1)  Odluka Komisije (EU) 2017/1283 od 30. kolovoza 2016. o državnoj potpori SA.38373 (2014/C) (ex 2014/NN) (ex 2014/CP) koju je provela Irska za društvo Apple (SL 2017., L 187, str. 1.).


title: Predmet C-502/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. listopada 2020. uputio Cour d'appel de Mons (Belgija) – TP/Institut des Experts en Automobiles

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. listopada 2020. uputio Cour d'appel de Mons (Belgija) – TP/Institut des Experts en Automobiles
      (Predmet C-502/20)
      (2021/C 35/34)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour d'appel de Mons

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: TP

         Tuženik: Institut des Experts en Automobiles

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Mogu li se odredbe članka 5. [stavka 1. točke 2.] podtočke (b) i članka 6. belgijskog Zakona od 15. svibnja 2007. o priznavanju i zaštiti profesije procjenitelja za motorna vozila, u vezi s odredbama Zakona od 12. veljače 2008. o uspostavljanju općeg okvira za priznavanje stručnih kvalifikacija u EU-u, posebno člancima 6., 8. i 9., tumačiti na način da se pružatelj usluge koji prenese svoj poslovni nastan u drugu državu članicu ne može, nakon tog prijenosa, uvrstiti u svojoj zemlji podrijetla, odnosno Belgiji, u IEA-in registar privremenih i povremenih usluga kako bi ondje privremeno i povremeno obavljao djelatnost. Je li takvo tumačenje u skladu sa slobodom poslovnog nastana koja se priznaje pravom Unije?

                  2.

                  Jesu li odredbe članka 5. [stavka 1. točke 2.] podtočke (b) i članka 6. belgijskog Zakona od 15. svibnja 2007. o priznavanju i zaštiti profesije procjenitelja za motorna vozila, u vezi s odredbama Zakona od 12. veljače 2008. o uspostavljanju općeg okvira za priznavanje stručnih kvalifikacija u EU-u, posebno člancima 6., 8. i 9., koje se tumače na način da pojam privremene i povremene djelatnosti isključuje mogućnost da pružatelj usluga s poslovnim nastanom u jednoj državi članici pruža usluge u drugoj državi članici ako se usluge ponavljaju u nejednakim intervalima ili mogućnost da pružatelj usluga ondje posjeduje određenu infrastrukturu, usklađene s prethodno navedenim odredbama Direktive 2005/36/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. rujna 2005. o priznavanju stručnih kvalifikacija (1)?

         (1)  SL 2005., L 255, str. 22. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 125. i ispravci SL 2014., L 305, str. 115.; SL 2015., L 177, str. 60. i SL 2018., L 56, str. 66.)


title: Predmet C-522/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. listopada 2020. uputio Oberstern Gerichtshofs (Austrija) – OE/VY

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. listopada 2020. uputio Oberstern Gerichtshofs (Austrija) – OE/VY
      (Predmet C-522/20)
      (2021/C 35/36)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberster Gerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: OE

         Tuženik: VY

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Povređuje li se člankom 3. [stavkom 1.] točkom (a) šestom alinejom Uredbe Vijeća (EZ) br. 2001/2003 (1) od 27. studenoga 2003. zabrana diskriminacije koja se propisuje člankom 18. UFEU-a zato što se njime, ovisno o državljanstvu stranke koja pokreće postupak, u odnosu na članak 3. [stavak 1.] točku (a) petu alineju Uredbe Vijeća (EZ) br. 2201/2003 od 27. studenoga 2003. kao uvjet za nadležnost sudova države boravišta predviđa kraće trajanje boravka stranke koja pokreće postupak?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje:
                  Dovodi li takva povreda zabrane diskriminacije do toga da je, u skladu s temeljnim pravilom koje se propisuje člankom 3. [stavkom 1.] točkom (a) petom alinejom Uredbe Vijeća (EZ) br. 2201/2003 od 27. studenoga 2003., uvjet za pozivanje na nadležnost sudova mjesta boravišta za sve stranke koje pokreću postupak, neovisno o njihovu državljanstvu, boravak u trajanju od dvanaest mjeseci ili u pogledu svih stranaka koje pokreću postupak treba polaziti od uvjeta boravka u trajanju od šest mjeseci?

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 2201/2003 od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću kojom se stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 1347/2000 (SL 2003, L 338, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 133.)


title: Predmet C-525/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. listopada 2020. uputio Conseil d’État (Francuska) – Association France Nature Environnement/Premier ministre i Ministre de la Transition écologique et solidaire

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. listopada 2020. uputio Conseil d’État (Francuska) – Association France Nature Environnement/Premier ministre i Ministre de la Transition écologique et solidaire
      (Predmet C-525/20)
      (2021/C 35/37)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d’État

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Association France Nature Environnement

         Tuženici: Premier ministre, Ministre de la Transition écologique et solidaire

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 4. Direktive br. 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000 o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike (1) tumačiti na način da državama članicama dopušta da prilikom odobravanja programa ili projekta ne uzmu u obzir njihove privremene kratkotrajne učinke bez dugoročnih posljedica na stanje površinskih voda?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora, koje uvjete trebaju ispuniti ti programi i projekti u smislu članka 4. Direktive, osobito njezinih stavaka 6. i 7.?

         (1)  SL 2000., L 327, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 48.)


title: Predmet C-559/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. listopada 2020. uputio Landgericht Saarbrücken (Njemačka) – Koch Media GmbH/FU

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/26

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. listopada 2020. uputio Landgericht Saarbrücken (Njemačka) – Koch Media GmbH/FU
      (Predmet C-559/20)
      (2021/C 35/39)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Saarbrücken

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Koch Media GmbH

         Tuženik: FU

         Prethodna pitanja

                  1.

                              (a)

                              Treba li članak 14. Direktive 2004/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o provedbi prava intelektualnog vlasništva (u daljnjem tekstu: Direktiva 2004/48) (1) tumačiti tako da nužni troškovi odvjetnika, koji su nastali nositelju prava intelektualnog vlasništva, u smislu članka 2. Direktive 2004/48/EZ, koji je izvansudskim putem, upućivanjem opomene, zatražio prestanak povrede od osobe koja je povrijedila njegova prava, čine „sudske troškove” ili „ostale troškove”?

                              (b)

                              U slučaju niječnog odgovora na pitanje 1(a): može li se članak 13. Direktive 2004/48/EZ tumačiti tako da troškovi odvjetnika navedeni u pitanju 1(a) čine štetu koja se naknađuje?

                  2.

                              (a)

                              Treba li pravo Unije, osobito u pogledu:

                                          —

                                          članaka 3., 13. i 14. Direktive 2004/48/EZ;

                                          —

                                          članka 8. Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu (2) i

                                          —

                                          članka 7. Direktive 2009/24/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o pravnoj zaštiti računalnih programa (kodificirana verzija) (3)

                                          tumačiti tako da nositelj prava intelektualnog vlasništva, u smislu članka 2. Direktive 2004/48/EZ, načelno ima pravo na naknadu svih troškova odvjetnika navedenih u pitanu 1(a) ili, u svakom slučaju, pravo na naknadu odgovarajućeg i značajnog dijela tih troškova, čak i ako

                                          —

                                          je povredu počinila fizička osoba izvan svoje profesionalne ili gospodarske djelatnosti i

                                          —

                                          nacionalni propisi za takav slučaj predviđaju da se takvi troškovi odvjetnika mogu nadoknaditi samo ako je riječ o sporovima male vrijednosti?

                              (b)

                              U slučaju potvrdnog odgovora na pitanje 2(a): treba li pravo Unije iz pitanja 2(a) tumačiti tako da je moguća iznimka od načela navedenog u tom pitanju, prema kojem nositelju prava intelektualnog vlasništva pripada pravo na naknadu svih troškova odvjetnika navedenih u pitanu 1(a) ili, u svakom slučaju, pravo na naknadu odgovarajućeg i značajnog dijela tih troškova,
                              uzimajući u obzir druge čimbenike (poput aktualnosti djela, trajanja objave i činjenici da je povredu počinila fizička osoba izvan svoje profesionalne ili gospodarske djelatnosti)
                              čak i kada se povreda prava intelektualnog vlasništva u smislu članka 2. Direktive 2004/48 sastoji u razmjeni datoteka (filesharing), dakle stavljanju djela na raspolaganje, posredstvom besplatnog preuzimanja, svim članovima platforme za razmjenu na kojoj ne postoji upravljanje digitalnim pravima (Digital Rights Management)?

         (1)  SL 2004., L 157, str. 45., SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 74.

         (2)  SL 2001., L 167, str. 10., SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 119.

         (3)  SL 2009., L 111, str. 16., SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 268.


title: Predmet C-573/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. listopada 2020. uputio Commissione tributaria provinciale di Parma (Italija) – Casa di Cura Città di Parma SpA/Agenzia delle Entrate

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/27

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. listopada 2020. uputio Commissione tributaria provinciale di Parma (Italija) – Casa di Cura Città di Parma SpA/Agenzia delle Entrate
      (Predmet C-573/20)
      (2021/C 35/40)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Commissione tributaria provinciale di Parma

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Casa di Cura Città di Parma SpA

         Tuženik: Agenzia delle Entrate

         Prethodna pitanja

                  1.

                  [Postoji li] sukob između nacionalnog zakonodavstva i prava [Unije] te, osobito, između, s jedne strane, članka 19. stavka [5.] i članka 19.a Uredbe predsjednika Republike br. 633/72 (nacionalni propis kojim se uređuje mehanizam tzv. pro-rata odbitka PDV-a) te, s druge strane, članka 17. stavka 2. točke (a) Direktive EZ br. 388 od 17. svibnja 1977. (1)?

                  2.

                  [Je li] nejednako postupanje prema talijanskim pružateljima zdravstvenih usluga, koji se smatraju kao „krajnji potrošači” (koji podliježu PDV-u), u odnosu na pružatelje zdravstvenih usluga drugih država članica Europske unije (poput Belgije, Bugarske, Njemačke, Grčke, Francuske i Španjolske) koji se smatraju kao „posrednici” (s pravom na odbitak PDV-a) [u skladu s pravom Unije]?

                  3.

                  [Postoji li] nejednako postupanje u pogledu sustava PDV-a između različitih država članica Europske unije, s obzirom na to da, za razliku od Italije gdje su zdravstvene usluge izuzete od PDV-a, u drugim državama članicama Europske Unije (Belgija, Bugarska, Njemačka, Grčka, Francuska i Španjolska) te iste zdravstvene usluge podliježu PDV-u, zbog čega se na iste zdravstvene usluge primjenjuju različite stope PDV-a te slijedom toga i različito pravo na odbitak PDV-a?

            [Je li] nejednakost između talijanskih pružatelja zdravstvenih usluga, uključujući Casa di Cura Città di Parma, i pružatelja zdravstvenih usluga drugih država članica Europske unije (Belgija, Bugarska, Njemačka, Grčka, Francuska i Španjolska), s obzirom na to da potonji podliježu plaćanju PDV-a te da, stoga, za razliku od talijanskih pružatelja zdravstvenih usluga, imaju odgovarajuće pravo na odbitak i/ili povrat PDV-a plaćenog na kupnje, [u skladu s pravom Unije]?

         (1)  Šesta direktiva Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na poreze na promet – zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost: jedinstvena osnovica za razrezivanje (SL 1977., L 145, str. 1.)


title: Predmet C-574/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. studenoga 2020. uputio Bundesfinanzgericht (Austrija) – XO/Finanzamt Waldviertel

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/28

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. studenoga 2020. uputio Bundesfinanzgericht (Austrija) – XO/Finanzamt Waldviertel
      (Predmet C-574/20)
      (2021/C 35/41)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzgericht

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: XO

         Druga stranka u postupku: Finanzamt Waldviertel

         Prethodna pitanja

      Prvo pitanje odnosi se na valjanost sekundarnog prava:
      Jesu li valjani članci 4. i 7. Uredbe (EZ) br. 883/2004 (1), kako je izmijenjena Uredbom (EU) br. 465/2012 (2) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 883/2004, nova uredba o koordinaciji ili temeljna uredba)?
      Drugo pitanje:
      Treba li članak 7. Uredbe br. 883/2004, osobito njegov naslov „Odstupanje od pravila o boravištu”, tumačiti na način da se njime spriječilo valjano donošenje općih pravila članka 8.a Familienlastenausgleichsgesetza 1967 (Zakon o naknadi obiteljskih troškova, u daljnjem tekstu: FLAG iz 1967.), članka 33. stavka 3. točke 2. Einkommensteuergesetza 1988 (Zakon porezu na dohodak, u daljnjem tekstu: EStG iz 1988.) i Familienbeihilfe-Kinderabsetzbetrag-EU- Anpassungsverordnunga (Uredba o usklađivanju obiteljskog doplatka i odbitka za djecu u Europskoj uniji) koja uređuju indeksaciju obiteljskih davanja prema kupovnoj moći u državi boravišta tako da je to povezano sa smanjenjem obiteljskog doplatka za određene države članice?
      Treće pitanje:
      Treba li se zabrana smanjenja novčanih davanja predviđena člankom 7. Uredbe br. 883/2004, osobito dio koji glasi „novčana davanja […] ne podliježu nikakvom smanjenju, izmjeni, obustavi, ukidanju ili pljenidbi” tumačiti na način da navedeno nije spriječilo valjano donošenje odredbi članka 8.a FLAG-a iz 1967. i članka 33. stavka 3. točke 2. EStG-a iz 1988. koje uređuju indeksaciju obiteljskih davanja prema kupovnoj moći u državi boravišta jer se obiteljska davanja o kojima je ovdje riječ moraju uvećati?
      Četvrto i peto pitanje odnose se na stručno mišljenje na kojem se temeljila izmjena zakona:
      Četvrto pitanje:
      Treba li članke 7. i 67. Uredbe br. 883/2004 tumačiti te ih međusobno razgraničiti na način da se članak 7. odnosi na postupak parlamenta države članice kojim stvara pravilo o boravištu kao opće i apstraktno pravilo, dok se članak 67. odnosi na postupak stvaranja individualnog i konkretnog pravila u konkretnom pojedinačnom slučaju te se izravno obraća ustanovi, kako je to ponajprije proizašlo iz Glave II. temeljne uredbe?
      Peto pitanje:
      Treba li članak 67., članak 68. stavke 1. i 2. Uredbe br. 883/2004 i članak 60. stavak 1. Uredbe br. 987/2009 tumačiti na način da se oni, poput prijašnjih odredaba članaka 73. i 76. Uredbe br. 1408/71 i članka 10. Uredbe br. 574/72, primjenjuju zajedno i stoga razumijevaju samo u kontekstu te da je njihov zajednički cilj, poštujući načelo zabrane preklapanja, da osoba ne izgubi prava, što se osigurava klasifikacijom i uspostavljanjem hijerarhije dotičnih država članica kako je naloženo člankom 68. stavcima 1. i 2. kao i izričitim nalaganjem isplate eventualno potrebnog dodatka u nadležnoj državi članici čije se zakonodavstvo supsidijarno primjenjuje, tako da nije dopušteno izdvojeno tumačenje članka 67. Uredbe br. 883/2004 poput onog u stručnom mišljenju?
      Šesto pitanje:
      Treba li pojam „opće primjene” uredbe i navod „Obvezujuća je u cijelosti i izravno se primjenjuje” iz članka 288. stavka 2. UFEU-a tumačiti na način da su oni spriječili i valjano donošenje individualnih pravila nadležnih ustanova koja se temelje na pravilima koja uređuju indeksaciju te da rješenje koje je u glavnom postupku doneseno povodom žalbe nije steklo formalnu pravomoćnost (konačnost)?
      Sedmo pitanje:
      Povrjeđuju li članak 53. stavak 1. FLAG-a u izvornoj verziji Budgetbegleitgesetza (Dopunski zakon o proračunu) od 29. 12. 2000., BGBl 1142/2000, i članak 53. stavak 4. FLAG-a u izvornoj verziji Bundesgesetza (Savezni zakon) od 4. 12. 2018., kojima se izmjenjuju Familienlastenausgleichsgesetz 1967 (Zakon o naknadi obiteljskih troškova iz 1967.), Einkommensteuergesetz 1988 (Zakon o porezu na dohodak iz 1988.) i Entwicklungshelfergesetz (Zakon o stručnjacima za razvojnu pomoć), BGBl. I 83/2018, zabranu prenošenja uredbi u smislu članka 288. stavka 2. UFEU-a?
      Osmo do dvanaesto pitanje koja je potrebno zajedno ispitati:
      Osmo pitanje:
      Treba li zahtjev izjednačavanja s domaćim državljanima u skladu s člankom 4. Uredbe br. 883/2004, odnosno zabranu diskriminacije iz članka 45. stavka 2. UFEU-a na kojoj se taj zahtjev temelji tumačiti na način da se taj zahtjev poštuje samo ako se mobilni radnik izjednači s domaćim državljaninom koji ostvaruje situaciju s tuzemnim elementom te se on stoga unaprijed obavijesti o obiteljskom doplatku u skladu s člankom 12. u vezi s člancima 2. i 8. FLAG-a i taj mu se doplatak redovito mjesečno unaprijed isplaćuje ili se taj zahtjev izjednačavanja s domaćim državljanima poštuje ako se mobilni radnik izjednači s domaćim državljaninom koji poput njega ostvaruje situaciju s bilateralnim elementom u skladu s člankom 4. FLAG-a, ali u tom drugom slučaju prima obiteljski doplatak u skladu s člankom 4. stavkom 4. FLAG-a tek u godišnjem iznosu po isteku kalendarske godine za tu kalendarsku godinu?
      Deveto pitanje:
      Treba li člankom 68. stavkom 2. drugom rečenicom Uredbe br. 883/2004 naloženu obustavu prava na obiteljska davanja na temelju drugog zakonodavstva ili zakonodavstava u sukobu do visine iznosa predviđenog prvim zakonodavstvom tumačiti na način da se toj obustavi protivi odredba države članice o zabrani preklapanja poput članka 4. stavaka 1. do 3. FLAG-a, koja Austriji kao primarno nadležnoj državi članici u situaciji poput predmetne daje pravo da obiteljske doplatke smanji za prava na „istovjetni inozemni doplatak” u drugoj državi članici s obzirom na to da je već pravilo Unije spriječilo preklapanje, zbog čega je odredba o zabrani preklapanja iz članka 4. stavaka 1. do 3. FLAG-a irelevantna?
      Deseto pitanje:
      Treba li člankom 68. stavkom 2. drugom rečenicom Uredbe br. 883/2004 naloženu obustavu prava na obiteljska davanja na temelju drugog zakonodavstva ili zakonodavstava u sukobu do visine iznosa predviđenog prvim zakonodavstvom tumačiti na način da je država članica, čije se zakonodavstvo primjenjuje supsidijarno i koja obustavu svojim zakonodavstvom predviđenih obiteljskih davanja mora poštovati zbog obveze nametnute pravom Unije, obvezna negativno odlučiti o zahtjevu mobilnog radnika ili člana obitelji ili drugog ovlaštenika u skladu sa zakonodavstvom dotične države članice te ne može odobriti obiteljska davanja do visine iznosa predviđenog prema primarno primjenjivom zakonodavstvu čak i ako bi iz perspektive države članice, eventualno na temelju alternativne pravne osnove, to priznavanje bilo dopušteno?
      Jedanaesto pitanje:
      U slučaju potvrdnog odgovora na deseto pitanje, postavlja se pitanje je li država članica, čije se zakonodavstvo supsidijarno primjenjuje i koja mora poštovati obustavu svojim zakonodavstvom predviđenih obiteljskih davanja zbog obveze nametnute pravom Unije, ali koja ne duguje dodatak u visini razlike koja po potrebi prelazi taj iznos zbog nedovoljne visine, morala odbaciti zahtjev uz obrazloženje da se priznavanje prava na obiteljske doplatke protivi obustavi iz članka 68. stavka 2. druge rečenice Uredbe br. 882/2004?
      Dvanaesto pitanje:
      Treba li članak 68. stavke 1. i 2. Uredbe br. 883/2004 tumačiti na način da obrazac E411 Administrativne komisije za socijalnu sigurnost radnika migranata u svojim točkama 6. i 7., koje mora ispuniti ona država članica čije se zakonodavstvo supsidijarno primjenjuje, više ne ispunjava potrebu za informacijama države članice čije se zakonodavstvo primarno primjenjuje u situaciji poput one u glavnom postupku jer primarno nadležna država članica od druge države članice za izvršenje obustave iz članka 68. stavka 2. druge rečenice Uredbe br. 883/2004 treba informaciju u smislu desetog i jedanaestog pitanja, uslijed čega više nije potrebno razmatranje zakonodavnog okvira države članice u koji se ubraja i dohodovni cenzus?
      Trinaesto pitanje:
      Treba li se obveza ukidanja zakonskih propisa koju je Suda razvio u ustaljenoj sudskoj praksi na temelju načela lojalnosti u skladu s člankom 4. stavkom 3. UEU-a shvatiti na način da bi je mogao ispuniti i Verfassungsgerichtshof (Ustavni sud, Austrija) na temelju zahtjeva suda koji je uputio zahtjev?
      Četrnaesto pitanje:
      Treba li članak 267. stavak 1. točku (b) UFEU-a o pitanju valjanosti sekundarnog prava, koje je obvezno čak i za sud koji je uputio zahtjev i koji je međuinstanca, kao i s pitanjem valjanosti povezane obveze suda koji je uputio zahtjev da osigura primjenu valjanog prava Unije donošenjem rješenja o privremenoj mjeri kojim se zbog nadređenosti prava Unije nije dopustila revizija, tumačiti na način da mu se protive odredbe države članice poput članka 133. stavaka 4. i 9. B-VG-a u vezi s člankom 25.a stavcima 1. do 3. VwGG-a i člankom 30.a stavkom 7. VwGG-a, koji strankama predmetnog upravnog postupka protiv rješenja Verwaltungsgerichta (Upravni sud, Austrija) na nacionalnoj razini priznaje nadzor sudske zaštite od strane Verwaltungsgerichtshofa (Visoki upravni sud, Austrija) u obliku izvanredne revizije?

         (1)  Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (SL 2004., L 166, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 160.)

         (2)  Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2012. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 883/2004 o koordinaciji sustavâ socijalne sigurnosti i Uredbe (EZ) br. 987/2009 o utvrđivanju postupka provedbe Uredbe (EZ) br. 883/2004 (SL 2012., L 149, str. 4.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 6., str. 328.)


title: Predmet C-576/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. studenoga 2020. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) – CC/Pensionsversicherungsanstalt

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/31

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. studenoga 2020. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) – CC/Pensionsversicherungsanstalt
      (Predmet C-576/20)
      (2021/C 35/42)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberster Gerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj revizije: CC

         Druga stranka u revizijskom postupku: Pensionsversicherungsanstalt

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 44. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 987/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. o utvrđivanju postupka provedbe Uredbe (EZ) br. 883/2004 o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (1) tumačiti na način da se on protivi tomu da država članica koja je nadležna za odobravanje starosne mirovine i prema čijem je zakonodavstvu stjecateljica mirovine uz iznimku tih razdoblja odgoja djece cijeli svoj radni vijek bila radno aktivna kao zaposlena ili samozaposlena uzme u obzir razdoblja odgoja djece provedena u drugim državama članicama, samo zbog toga što stjecateljica mirovine u trenutku u kojem je započelo uzimanje u obzir razdoblja odgoja djece za dotično dijete u skladu s propisima te države članice nije bila ni zaposlena ni samozaposlena?
                  Ako odgovor na prvo prethodno pitanje bude niječan:

                  2.

                  Treba li članak 44. stavak 2. prvi dio prve rečenice Uredbe br. 987/2009 tumačiti na način da država članica nadležna na temelju glave II. Uredbe br. 883/2004 u skladu sa svojim zakonodavstvom općenito ne uzima u obzir razdoblja odgoja djece ili ih samo u određenom slučaju ne uzima u obzir?

         (1)  SL 2009., L 284, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2, str. 171.)


title: Predmet C-589/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. studenoga 2020. uputio Landesgericht Korneuburg (Austrija) – JR/Austrian Airlines AG

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/32

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. studenoga 2020. uputio Landesgericht Korneuburg (Austrija) – JR/Austrian Airlines AG
      (Predmet C-589/20)
      (2021/C 35/43)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesgericht Korneuburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: JR

         Tuženik: Austrian Airlines AG

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 17. stavak 1. Konvencije o ujednačavanju određenih pravila u međunarodnom zračnom prijevozu, zaključene u Montrealu 28. svibnja 1999., koju je Europska zajednica potpisala 9. prosinca 1999., a koja je u njezino ime odobrena Odlukom Vijeća 2001/539/EZ od 5. travnja 2001. (1) tumačiti na način da pojam „nesreća” u smislu te odredbe obuhvaća situaciju u kojoj putnik prilikom iskrcaja iz zrakoplova na posljednjoj trećini mobilnih putničkih stepenica iz nepoznatog razloga padne i pritom se povrijedi, pri čemu povredu nije prouzročio predmet upotrijebljen za pružanje usluge putnicima u smislu odluke Suda od 19. prosinca 2019. u predmetu C-532/18 Niki Luftfahrt (2), i stepenice nisu bile u lošem stanju, a osobito nisu bile ni skliske?

                  2.

                  Treba li članak 20. Montrealske konvencije tumačiti na način da se eventualna odgovornost zrakoplovne prijevozničke tvrtke u cijelosti isključuje ako je riječ o okolnostima poput onih opisanih u točki 1. i putnik se u trenutku pada nije držao za rukohvat stepenica?

         (1)  2001/539/EZ: Odluka Vijeća od 5. travnja 2001. o zaključku Europske zajednice o Konvenciji za izjednačavanje nekih pravila u međunarodnom zračnom prijevozu (Montrealska konvencija) (SL 2001., L 194, str. 38.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 21., str. 5.)

         (2)  ECLI:EU:C:2019:1127


title: Predmet C-591/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. studenoga 2020. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – Reprensus GmbH/S-V Pavlovi Trejd EOOD

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/32

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. studenoga 2020. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – Reprensus GmbH/S-V Pavlovi Trejd EOOD
      (Predmet C-591/20)
      (2021/C 35/44)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj i podnositelj revizije: Reprensus GmbH

         Tuženik i druga stranka u revizijskom postupku: S-V Pavlovi Trejd EOOD

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 7. točku 1. podtočku (a) i članak 7. točku 2. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (1) tumačiti na način da se u slučaju tužbe za naknadu štete može primijeniti nadležnost suda mjesta u kojem je nastala štetna radnja ako je tužitelj namjernom obmanom potaknut na sklapanje kupoprodajnog ugovora i plaćanje kupovne cijene?

         (1)  SL 2012., L 351, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289. i ispravci SL 2014., L 160, str. 40. i SL 2016., L 202, str. 57.)


title: Predmet C-594/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. studenoga 2020. uputio Markkinaoikeus (Finska) – Kuluttaja-asiamies/MiGame Oy

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/33

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. studenoga 2020. uputio Markkinaoikeus (Finska) – Kuluttaja-asiamies/MiGame Oy
      (Predmet C-594/20)
      (2021/C 35/45)
      Jezik postupka: finski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Markkinaoikeus

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Kuluttaja-asiamies

         Tuženik: MiGame Oy

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 21. stavak 1. Direktive 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o pravima potrošača, izmjeni Direktive Vijeća 93/13/EEZ i Direktive 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 85/577/EEZ i Direktive 97/7/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (1) tumačiti na način da mu se protivi to da, pored navođenja telefonskog broja koji se naplaćuje u iznosu koji nije veći od osnovne tarife, trgovac može navesti telefonski broj koji potrošač eventualno upotrebljava u vezi s pitanjima koja se odnose na sklopljeni ugovor, a za čiju se upotrebu obračunava veća cijena od osnovne tarife; osim toga, ako bi navođenje telefonskog broja kojim se prekoračuje osnovna tarifa bilo u određenim okolnostima u skladu s člankom 21., jesu li, na primjer, puka prepoznatljivost telefonskog broja po osnovnoj tarifi, dovoljno jasna naznaka namjene telefonskih brojeva i bitne razlike u dostupnosti službe za korisnike ili njezina razina relevantni za ocjenu?

                  2.

                  Treba li pojam osnovne tarife u skladu s člankom 21. Direktive 2011/83/EU tumačiti na način da trgovac smije kao broj službe za korisnike u vezi s pitanjima koja se odnose na sklopljeni ugovor navesti isključivo uobičajene geografske brojeve fiksne ili mobilne telefonske linije ili one koji su za potrošača besplatni; osim toga, ako trgovac smije navesti drugi telefonski broj, koji je najveći iznos naknada koji se za upotrebu tog broja smiju naplatiti potrošaču koji je sklopio ugovor o telefonskoj pretplati na temelju ponude paketa usluga?

         (1)  Direktiva 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o pravima potrošača, izmjeni Direktive Vijeća 93/13/EEZ i Direktive 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 85/577/EEZ i Direktive 97/7/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2011., L 304, str. 64.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 260.)


title: Predmet C-595/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. studenoga 2020. uputio Oberster Gerichtshofs (Austrija) – UE/ShareWood Switzerland AG i VF

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/33

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. studenoga 2020. uputio Oberster Gerichtshofs (Austrija) – UE/ShareWood Switzerland AG i VF
      (Predmet C-595/20)
      (2021/C 35/46)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberster Gerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj revizije: UE

         Druge stranke u revizijskom postupku: ShareWood Switzerland AG, VF

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 6. stavak 4. točku (c) Uredbe (EZ) br. 593/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze (Rim I) (1) tumačiti na način da se ugovori o prodaji stabala tikovine i balzovine između poduzeća i potrošača čija je svrha stjecanje vlasništva nad stablima radi sječe i profitabilne prodaje nakon obrade te koji u tu svrhu uključuju ugovor o zakupu i ugovor o uslugama trebaju smatrati „ugovorima koji se odnose na stvarno pravo nad nekretninama odnosno na najam ili zakup nekretnina” u smislu te odredbe?

         (1)  (SL 2008, L 177, str. 6.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str. 109.)


title: Predmet C-596/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. studenoga 2020. uputio Fővárosi Törvényszék (Mađarska) – DuoDecad Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/34

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. studenoga 2020. uputio Fővárosi Törvényszék (Mađarska) – DuoDecad Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Predmet C-596/20)
      (2021/C 35/47)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Törvényszék

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: DuoDecad Kft.

         Tuženik: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 2. stavak 1. točku (c), članak 24. stavak 1. i članak 43. Direktive Vijeća 2006/112 (1) tumačiti na način da stjecatelj licencije za znanje i iskustvo, društvo koje ima poslovni nastan u državi članici Unije (u slučaju glavnog postupka, u Portugalu), krajnjim korisnicima ne pruža usluge koje su dostupne na internetskoj stranici, tako da ne može biti primatelj usluge tehničke podrške za znanje i iskustvo poreznog obveznika koji ima poslovni nastan u drugoj državi članici (u slučaju glavnog postupka, u Mađarskoj) kao podugovaratelja, nego potonji porezni obveznik takvu uslugu pruža davatelju licencije za znanje i iskustvo koji ima poslovni nastan u potonjoj državi članici, u okolnostima u kojima je stjecatelj licencije:

                              (a)

                              u prvoj državi članici imao iznajmljene urede, računalnu i uredsku infrastrukturu, vlastito osoblje i veliko iskustvo u području elektroničke trgovine, a njegov je vlasnik imao širok opseg međunarodnih odnosa i kvalificiranog upravitelja u području elektroničke trgovine;

                              (b)

                              dobio znanje i iskustvo koji odražavaju postupke funkcioniranja internetskih stranica i njihova ažuriranja, o tome davao mišljenja, predlagao izmjene navedenih postupaka i odobravao ih;

                              (c)

                              bio primatelj usluga koje je porezni obveznik pružao na temelju tog znanja i iskustva;

                              (d)

                              redovito primao izvješća o uslugama koje pružaju podugovaratelji (konkretno, o prometu na internetskim stranicama i plaćanjima s bankovnog računa);

                              (e)

                              u vlastito ime registrirao internetske domene koje su omogućavale pristup internetskim stranicama putem interneta;

                              (f)

                              na internetskim stranicama bio naveden kao pružatelj usluge;

                              (g)

                              sâm ulagao napore u očuvanje popularnosti internetskih stranica;

                              (h)

                              u svoje ime sklapao ugovore sa suradnicima i podugovarateljima koji su potrebni za pružanje usluge (konkretno, s bankama koje su nudile plaćanje bankovnom karticom na internetskim stranicama, sa stvarateljima koji pružaju dostupan sadržaj na internetskim stranicama i s webmasterima koji promiču sadržaj);

                              (i)

                              imao cjelovit sustav za primitak prihoda od pružanja predmetne usluge krajnjim korisnicima, poput bankovnih računa, isključivu i potpunu ovlast raspolaganja navedenim računima, bazu podataka krajnjih korisnika koja je omogućavala izdavanje računa za pružanje usluge i vlastiti računalni program za naplatu;

                              (j)

                              na internetskim stranicama naveo svoje sjedište u prvoj državi članici kao fizičku službu za korisnike, i

                              (k)

                              društvo koje ne ovisi o davatelju licencije ni o mađarskim podugovarateljima koji su zaduženi za obavljanje određenih tehničkih procesa opisanih u znanju i iskustvu,
                              također uzimajući u obzir da je: i. prethodno navedene okolnosti potvrdilo odgovarajuće tijelo prve države članice, kao prikladno tijelo za utvrđivanje tih objektivnih okolnosti koje mogu provjeriti treće osobe; ii. objektivna prepreka pružanju usluge u drugoj državi članici na internetskim stranicama bila činjenica da društvo te države članice nije moglo pristupiti pružatelju usluga plaćanja koji bi jamčio primitak plaćanja bankovnom karticom na internetskoj stranici, zbog čega društvo koje ima poslovni nastan u toj državi članici nikada nije pružalo uslugu koja je dostupna na internetskim stranicama, ni prije ni nakon ispitanog razdoblja, te da su iii. društvo stjecatelj licencije i povezana poduzeća ostvarili korist koja proizlazi iz funkcioniranja internetske stranice i koja je u cjelini veća od razlike na koju se primjenjuje stopa PDV-a u prvoj i drugoj državi članici?

                  2.

                  Treba li članak 2. stavak 1. točku (c), članak 24. stavak 1. i članak 43. Direktive o PDV-u tumačiti na način da davatelj licencije za znanje i iskustvo, društvo koje ima poslovni nastan u drugoj državi članici, krajnjim korisnicima pruža usluge dostupne na internetskoj stranici, tako da je primatelj usluge tehničke podrške za znanje i iskustvo koju pruža porezni obveznik, kao podugovaratelj, a potonji porezni obveznik takvu uslugu ne pruža stjecatelju licencije koji ima poslovni nastan u prvoj državi članici, u okolnostima u kojima društvo davatelj licencije:

                              (a)

                              je imalo vlastita sredstva koja su se sastojala samo od iznajmljenog ureda i računala kojim se koristio njegov upravitelj;

                              (b)

                              kao jedine vlastite radnike imalo je upravitelja i pravnog savjetnika koji je bio zaposlen na nepuno radno vrijeme, nekoliko sati tjedno;

                              (c)

                              je imalo samo jedan ugovor, onaj o razvoju znanja i iskustva;

                              (d)

                              je naložilo da imena domena koje posjeduje registrira stjecatelj licencije u vlastito ime, u skladu s ugovorom koji je s njim sklopio;

                              (e)

                              nikada nije bilo navedeno kao pružatelj predmetnih usluga trećim osobama, konkretno, krajnjim korisnicima, bankama koje su nudile plaćanje bankovnom karticom na internetskim stranicama, stvarateljima sadržaja koji je dostupan na internetskim stranicama i webmasterima koji promiču sadržaj;

                              (f)

                              nikada nije dostavilo popratne dokumente u pogledu usluga koje su dostupne na internetskim stranicama, osim računa za naknade za licenciju, i

                              (g)

                              nije imalo sustav (poput bankovnih računa i drugih infrastruktura) koji omogućuje primitak prihoda od usluge koja se pruža na internetskim stranicama,
                              također uzimajući u obzir da, u skladu s presudom od 17. prosinca 2015., WebMindLicenses (C-419/14, EU:C:2015:832), nije odlučujuća sama po sebi činjenica da je direktor i jedini vlasnik društva davatelja licencije autor tog znanja i iskustva; da, osim toga, ista osoba izvršava utjecaj ili nadzor nad razvijanjem i iskorištavanjem navedenog znanja i iskustva i nad pružanjem usluga koje se na njima temelje, tako da je fizička osoba koja je upravitelj i vlasnik društva davatelja licencije također upravitelj i/ili vlasnik tih trgovačkih društava podugovaratelja, a samim time i tužitelja, koji surađuju u pružanju usluge kao podugovaratelji po nalogu stjecatelja licencije, obavljajući navedene zadaće koje su im određene?

         (1)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120. i ispravci SL 2018., L 329, str. 53. i SL 2018., L 289, str. 59.)


title: Predmet C-598/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. studenoga 2020. uputio Satversmes tiesa (Latvija) — AS „Pilsētas zemes dienests”/Latvijas Republikas Saeima

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/36

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. studenoga 2020. uputio Satversmes tiesa (Latvija) — AS „Pilsētas zemes dienests”/Latvijas Republikas Saeima
      (Predmet C-598/20)
      (2021/C 35/48)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Satversmes tiesa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: AS „Pilsētas zemes dienests”

         Institucija koja je donijela pobijani akt: Latvijas Republikas Saeima

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li izuzeće transakcija iznajmljivanja nepokretne imovine od poreza na dodanu vrijednost predviđeno člankom 135. stavkom 1. točkom (l) Direktive Vijeća 2006/112/EZ Vijeća od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1) tumačiti na način da se navedeno izuzeće primjenjuje na najam zemljišta u slučaju prisilnog najma?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, odnosno, ako je najam zemljišta u slučaju prisilnog najma izuzet od poreza na dodanu vrijednost, je li to izuzeće protivno jednom od načela Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, odnosno načelu neutralnosti poreza na dodanu vrijednost ako u svim ostalim slučajevima najam zemljišta podliježe porezu na dodanu vrijednost?

         (1)  SL 2006., L 347, str. 1.


title: Predmet C-599/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. studenoga 2020. uputio Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) – UAB „Baltic Master”/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/36

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. studenoga 2020. uputio Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) – UAB „Baltic Master”/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
      (Predmet C-599/20)
      (2021/C 35/49)
      Jezik postupka: litavski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: UAB „Baltic Master”

         Tuženik: Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 29. stavak 1. točku (d) Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 (1) od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice i članak 143. stavak 1. točke (b), (e) ili (f) Uredbe Komisije (EEZ) br. 2454/93 (2) od 2. srpnja 1993. o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 o Carinskom zakoniku Zajednice tumačiti na način da se kupac i prodavatelj smatraju međusobno povezanim osobama u slučajevima, kao u predmetnom, gdje ne postoje dokumenti (službeni podaci) koji bi dokazivali partnerstvo u poslu ili nadzor, no okolnosti pri sklapanju transakcija, temeljem objektivnih dokaza, nisu karakteristične za obavljanje gospodarskih djelatnosti u uobičajenim okolnostima već su karakteristične za slučajeve u kojima (1) postoje posebno bliski poslovni odnosi utemeljeni na visokoj razini uzajamnog povjerenja između stranaka transakcije, ili (2) jedna od stranaka transakcije nadzire drugu ili su obje stranke transakcije pod nadzorom treće strane?

                  2.

                  Treba li članak 31. stavak 1. Uredbe (EEZ) br. 2913/92 tumačiti na način da zabranjuje određivanje carinske vrijednosti na temelju informacija sadržanih u nacionalnoj bazi podataka povezanih s jednom carinskom vrijednošću robe koja je istog podrijetla i koja, iako nije slična, u smislu članka 142. stavka 1. točke (d) Uredbe (EEZ) br. 2454/93, ima isti tarifni broj TARIC?

         (1)  Uredba Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice (SL 1992., L 302, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 110.)

         (2)  Uredba Vijeća (EEZ) br. 2454/93 od 2. srpnja 1993. o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 o Carinskom zakoniku Zajednice (SL 1992., L 302, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 1., str. 3.).


title: Predmet C-601/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. studenoga 2020. uputio Tribunal d’arrondissement (Luksemburg) – Sovim SA/Luxembourg Business Registers

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/37

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. studenoga 2020. uputio Tribunal d’arrondissement (Luksemburg) – Sovim SA/Luxembourg Business Registers
      (Predmet C-601/20)
      (2021/C 35/50)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal d’arrondissement

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Sovim SA

         Tuženik: Luxembourg Business Registers

         Prethodna pitanja

         Pitanje 1.

      Je li valjan članak 1. stavak 15. točka (c) Direktive (EU) 2018/843 (1), kojom se izmjenjuje članak 30. stavak 5. prvi podstavak Direktive (EU) 2015/849 o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma […] (2), u dijelu u kojem obvezuje države članice da informacije o stvarnom vlasništvu učine u svim slučajevima dostupnima široj javnosti, a da to pritom nije potrebno opravdati legitimnim interesom,

                  a.

                  s obzirom na pravo na poštovanje privatnog i obiteljskog života zajamčeno člankom 7. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), koji se tumači u skladu s člankom 8. Europske konvencije o ljudskim pravima, uzimajući u obzir ciljeve utvrđene osobito u uvodnim izjavama 30. i 31. Direktive 2018/843 čiji je cilj, konkretno, borba protiv pranja novca i financiranja terorizma; i

                  b.

                  s obzirom na pravo na zaštitu osobnih podataka zajamčeno člankom 8. Povelje, u dijelu u kojem se njime osobito nastoji zajamčiti zakonita, poštena i transparentna obrada osobnih podataka u pogledu ispitanika, ograničenje svrhe prikupljanja i obrade te smanjenje količine podataka?

         Pitanje 2.

                  1.

                  Treba li članak 1. stavak 15. točku (g) Direktive 2018/843 tumačiti na način da iznimne okolnosti, na koje se u njemu upućuje, u kojima države članice mogu predvidjeti izuzeća od pristupa svim informacijama ili dijelu informacija o stvarnom vlasništvu, u slučajevima kada bi pristup javnosti izložio stvarnog vlasnika nerazmjernom riziku, riziku od prijevare, otmice, ucjene, iznude, zlostavljanja, nasilja ili zastrašivanja, postoje samo ako se dokaže nerazmjeran rizik od prijevare, otmice, ucjene, iznude, zlostavljanja, nasilja ili zastrašivanja, koji je izniman, stvarno utječe na određenu osobu stvarnog vlasnika, ozbiljan, stvaran i trenutačan?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora, je li članak 1. stavak 15. točka (g) Direktive 2018/843 koji se tako tumači valjan s obzirom na pravo na poštovanje privatnog i obiteljskog života zajamčeno člankom 7. Povelje i pravo na zaštitu osobnih podataka zajamčeno člankom 8. Povelje?

         Pitanje 3.

                  1.

                  Treba li članak 5. stavak 1. točku (a) Uredbe (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (3) (u daljnjem tekstu: Opća uredba o zaštiti podataka) kojim se zahtijeva zakonita, poštena i transparentna obrada podataka s obzirom na ispitanika tumačiti na način da mu se ne protivi

                              a.

                              to da su osobni podaci stvarnog vlasnika upisani u registar stvarnih vlasnika, uspostavljen u skladu s člankom 30. Direktive 2015/849, kako je izmijenjen člankom 1. stavkom 15. Direktive 2018/843, dostupni široj javnosti pri čemu se ne provodi nadzor nad tim pristupom te niti jedan pripadnik javnosti ne mora dati opravdanje, a osoba na koju se podaci odnose (stvarni vlasnik) ne može znati tko je imao pristup tim osobnim podacima o njemu; ni

                              b.

                              to da voditelj obrade takvog registra stvarnih vlasnika omogući pristup osobnim podacima stvarnih vlasnika neograničenom i neodredivom broju osoba?

                  2.

                  Treba li članak 5. stavak 1. točku (b) Opće uredbe o zaštiti podataka, kojim se ograničavaju svrhe obrade tumačiti na način da mu se ne protivi to da su osobni podaci stvarnih vlasnika koji su upisani u registar stvarnih vlasnika, uspostavljen u skladu s člankom 30. Direktive 2015/849, kako je izmijenjen člankom 1. stavkom 15. Direktive 2018/843, dostupni široj javnosti a da voditelj obrade tih podataka ne može jamčiti da se navedeni podaci upotrebljavaju isključivo u svrhu za koju su prikupljeni, odnosno, u biti za sprečavanje pranja novca i financiranja terorizma, uzimajući u obzir da šira javnost nije tijelo odgovorno za osiguravanje poštovanja te svrhe?

                  3.

                  Treba li članak 5. stavak 1. točku (c) Opće uredbe o zaštiti podataka, kojim se propisuje smanjenje količine podataka, tumačiti na način da mu se ne protivi to da u registru stvarnih vlasnika uspostavljenom u skladu s člankom 30. Direktive 2015/849, kako je izmijenjen člankom 1. stavkom 15. Direktive 2018/843, šira javnost ima uz pristup imenu, mjesecu i godini rođenja, državljanstvu i zemlji boravišta stvarnog vlasnika te prirodi i opsegu vlasničkog udjela koji drži, također i pristup njegovu datumu i mjestu rođenja?

                  4.

                  Protivi li se članku 5. stavku 1. točki (f) Opće uredbe o zaštiti podataka, kojim se propisuje da podaci moraju biti obrađivani na način kojim se osigurava odgovarajuća sigurnost osobnih podataka, uključujući zaštitu od neovlaštene ili nezakonite obrade čime se jamči cjelovitost i povjerljivost tih podataka, pristup bez ograničenja i uvjeta, bez obveze čuvanja povjerljivosti osobnih podataka stvarnih vlasnika dostupnih u registru stvarnih vlasnika uspostavljenom u skladu s člankom 30. Direktive 2015/849, kako je izmijenjen člankom 1. stavkom 15. Direktive 2018/84?

                  5.

                  Treba li članak 25. stavak 2. Opće uredbe o zaštiti podataka, kojim se jamči integrirana zaštita podataka i na temelju kojeg se, osobito, osigurava da osobni podaci nisu automatski, bez intervencije pojedinca o kojem je riječ, dostupni neograničenom broju pojedinca, tumačiti na način da mu se ne protivi

                              a.

                              to da se registrom stvarnih vlasnika, uspostavljenim u skladu s člankom 30. Direktive 2015/849, kako je izmijenjen člankom 1. stavkom 15. Direktive 2018/843, ne zahtijeva da se pripadnici šire javnosti koji pretražuju osobne podatke stvarnog vlasnika registriraju na internetskim stranicama navedenog registra;

                              b.

                              to da se nikakva informacija o pretraživanju osobnih podatka stvarnog vlasnika upisanih u takav registar ne prenosi navedenom stvarnom vlasniku; ili

                              c.

                              to da se nijedno ograničenje opsega i dostupnosti predmetnih osobnih podataka ne primjenjuje s obzirom na svrhu njihove obrade?

                  6.

                  Treba li članke 44. do 50. Opće uredbe o zaštiti podataka, na temelju kojih prijenos osobnih podataka u treće zemlje podliježe strogim uvjetima, tumačiti na način da im se ne protivi to da su takvi podaci stvarnog vlasnika upisani u registar stvarnih vlasnika, uspostavljen u skladu s člankom 30. Direktive 2015/849, kako je izmijenjen člankom 1. stavkom 15. Direktive 2018/84, u svim slučajevima dostupni široj javnosti bez potrebe opravdanja tog pristupa legitimnim interesom i bez ograničenja u pogledu lokacije te javnosti?

         (1)  Direktiva (EU) 2018/843 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2018. o izmjeni Direktive (EU) 2015/849 o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma i o izmjeni direktiva 2009/138/EZ i 2013/36/EU (SL 2018., L 156, str. 43).

         (2)  Direktiva (EU) 2015/849 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. svibnja 2015. o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma, o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive 2005/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i Direktive Komisije 2006/70/EZ (SL 2015., L 141, str. 73.).

         (3)  Uredba (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (SL 2016., L 119, str. 1. i ispravak SL 2018., L 127, str. 2.).


title: Predmet C-613/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. studenoga 2020. uputio Landesgericht Salzburg (Austrija) – CS/Eurowings GmbH

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/39

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. studenoga 2020. uputio Landesgericht Salzburg (Austrija) – CS/Eurowings GmbH
      (Predmet C-613/20)
      (2021/C 35/51)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesgericht Salzburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: CS

         Tuženik: Eurowings GmbH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Može li štrajk zaposlenika zračnog prijevoznika, na koji je pozvao sindikat radi naplate potraživanja na ime plaća i/ili doprinosa za socijalno osiguranje, predstavljati „izvanrednu okolnost” u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1)?

                  2.

                  U najmanju ruku, primjenjuje li se to:

                              (a)

                              ako zaposlenici društva kćeri prihvate poziv na štrajk protiv matičnog društva grupacije (Lufthansa AG) kako bi podržali sindikalna potraživanja članova kabinske posade matičnog društva grupacije i,

                              (b)

                              posebice, ako se štrajk u društvu kćeri „osamostali” nakon dogovora unutar matičnog društva grupacije na način da sindikat bez jasnog razloga ustraje u štrajku te ga čak još i proširi, a članovi kabinske posade društva kćeri prihvate taj poziv?

                  3.

                  Je li u svrhu dokaza o izvanrednoj okolnosti dovoljno da stvarni zračni prijevoznik iznese tvrdnju da je sindikat, unatoč tomu što je matično društvo grupacije podmirilo potraživanja, neopravdano ustrajao u pozivu na štrajk i naposljetku ga čak vremenski proširio te tko snosi teret zbog toga što su pojedinosti o okolnostima u vezi s tim ostale nejasne u pogledu činjeničnog stanja?

                  4.

                  Može li štrajk najavljen 18. listopada 2019. za 20. listopada 2019. u vremenu od 5:00 do 11:00 u društvu kćeri tuženika, a koji je naposljetku 20. listopada 2019. u 5:30 spontano proširen do 24:00, predstavljati okolnost koja se više ne može stvarno kontrolirati?

                  5.

                  Jesu li mjere, koje se sastoje od izrade alternativnog reda letenja i nadoknađivanja letova otkazanih zbog pomanjkanja dostupnih članova kabinske posade zamjenskim (charter) letovima, vodeći računa osobito o prekomorskim letovima te razlici između unutardržavnih letova i letova unutar EU-a, primjerene navedenoj situaciji uzimajući u obzir, osim toga, činjenicu da se moralo otkazati samo 158 od ukupno 712 letova koje je taj dan trebalo izvesti?

                  6.

                  Koji su zahtjevi u pogledu tereta dokazivanja tvrdnje stvarnog zračnog prijevoznika da su poduzete sve mjere koje su prihvatljive i razumne s tehničkog i ekonomskog stajališta?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)


title: Predmet T-722/18: Presuda Općeg suda od 9. prosinca 2020. – Repsol/EUIPO – Basic (BASIC) („Žig Europske unije – Postupak za proglašenje žiga ništavim – Figurativni žig Europske unije BASIC – Raniji nacionalni trgovački nazivi basic i basic AG – Relativni razlog za odbijanje – Uporaba znaka u trgovačkom prometu čiji doseg nije samo lokalni – Članak 8. stavak 4. i članak 53. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji su postali članak 8. stavak 4. i članak 60. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001) – Proglašenje djelomične ništavosti – Odluka donesena nakon što je Opći sud poništio raniju odluku – Vraćanje predmeta žalbenom vijeću – Nenadležnost tijela koje je vratilo predmet – Članak 1.d Uredbe (EZ) br. 216/96 – Protutužba”)

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/42

      Presuda Općeg suda od 9. prosinca 2020. – Repsol/EUIPO – Basic (BASIC)
      (Predmet T-722/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak za proglašenje žiga ništavim - Figurativni žig Europske unije BASIC - Raniji nacionalni trgovački nazivi basic i basic AG - Relativni razlog za odbijanje - Uporaba znaka u trgovačkom prometu čiji doseg nije samo lokalni - Članak 8. stavak 4. i članak 53. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji su postali članak 8. stavak 4. i članak 60. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001) - Proglašenje djelomične ništavosti - Odluka donesena nakon što je Opći sud poništio raniju odluku - Vraćanje predmeta žalbenom vijeću - Nenadležnost tijela koje je vratilo predmet - Članak 1.d Uredbe (EZ) br. 216/96 - Protutužba”)
      (2021/C 35/54)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Repsol, SA (Madrid, Španjolska) (zastupnici: J.-B. Devaureix i J. C. Erdozain López, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: H. O’Neill i V. Ruzek, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Basic AG Lebensmittelhandel (München, Njemačka) (zastupnik: D. Altenburg, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 22. kolovoza 2018. (predmet R 178/2018-2), koja se odnosi na postupak za proglašenje žiga ništavim između društava Basic Lebensmittelhandel i Repsol.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se odluka drugog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 22. kolovoza 2018. (predmet R 178/2018-2).

                  2.

                  Obustavlja se postupak po protutužbi.

                  3.

                  EUIPO i društvo Basic AG Lebensmittelhandel snosit će vlastite troškove kao i, svaki od njih, polovicu troškova društva Repsol, SA.

         (1)  SL C 54, 11. 2. 2019.