title: Predmet T-486/18: Rješenje Općeg suda od 1. prosinca 2020. – Danske Slagtermestre/Komisija („Tužba za poništenje – Državne potpore – Sustav doprinosa za prikupljanje otpadnih voda – Prethodna faza ispitivanja – Odluka kojom se utvrđuje nepostojanje državne potpore – Strukovno udruženje – Aktivna procesna legitimacija – Svojstvo zainteresirane strane – Cilj očuvanja postupovnih prava zajamčenih člankom 108. stavkom 2. UFEU-a – Nepostojanje osobnog utjecaja – Nepostojanje znatnog utjecaja na položaj na tržištu – Regulatorni akt – Nepostojanje izravnog utjecaja – Nedopuštenost”)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/48

      Rješenje Općeg suda od 1. prosinca 2020. – Danske Slagtermestre/Komisija
      (Predmet T-486/18) (1)

      („Tužba za poništenje - Državne potpore - Sustav doprinosa za prikupljanje otpadnih voda - Prethodna faza ispitivanja - Odluka kojom se utvrđuje nepostojanje državne potpore - Strukovno udruženje - Aktivna procesna legitimacija - Svojstvo zainteresirane strane - Cilj očuvanja postupovnih prava zajamčenih člankom 108. stavkom 2. UFEU-a - Nepostojanje osobnog utjecaja - Nepostojanje znatnog utjecaja na položaj na tržištu - Regulatorni akt - Nepostojanje izravnog utjecaja - Nedopuštenost”)
      (2021/C 28/74)
      Jezik postupka: danski

         Stranke

         Tužitelj: Danske Slagtermestre (Odense, Danska) (zastupnik: H. Sønderby Christensen, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnik: P. Němečková, agent)

         Intervenijent u potporu tuženiku: Kraljevina Danska (zastupnici: J. Nymann-Lindegren i M. Wolff, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Komisijine odluke C(2018) 2259 final od 19. travnja 2018. o državnoj potpori SA.37433 (2017/FC) – Danska, kojim se izjavljuje, na kraju prethodne faze ispitivanja, da doprinos utvrđen lovom br. 902/2013 om ændring af lov om betalingsregler for spildevandsforsyningsselskaber m.v. (Betalingsstruktur for vandafledningsbidrag, bemyndigelse til opgørelse af særbidrag for behandling af særlig forurenet spildevand m.v.) (Zakon br. 902/2013 o izmjeni zakona kojim se utvrđuju pravila o doprinosima koji se duguju operatorima pročišćavanja otpadnih voda (struktura doprinosa za zbrinjavanje otpadnih voda, kojima se odobrava uspostava posebnih doprinosa za pročišćavanje osobito zagađenih otpadnih voda itd.)) ne daje nikakvu prednost određenim poduzetnicima i stoga ne predstavlja državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvo Danske Slagtermestre snosit će vlastite troškove, kao i troškove Europske komisije.

                  3.

                  Kraljevina Danska snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 381, 22. 10. 2018.


title: Predmet T-367/19: Rješenje Općeg suda od 24. studenoga 2020. – Camerin/Komisija („Tužba za poništenje – Javna služba – Dužnosnici – Doprinosi iz starosne mirovine – Izvršenje odluke nacionalnog suda – Obustava postupka – Odgovornost – Nedopuštenost”)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/49

      Rješenje Općeg suda od 24. studenoga 2020. – Camerin/Komisija
      (Predmet T-367/19) (1)

      („Tužba za poništenje - Javna služba - Dužnosnici - Doprinosi iz starosne mirovine - Izvršenje odluke nacionalnog suda - Obustava postupka - Odgovornost - Nedopuštenost”)
      (2021/C 28/75)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Laure Camerin (Bastia, Francuska) (zastupnik: M. Casado García-Hirschfeld, odvjetnica)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: T. Bohr i D. Milanowska, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a za, s jedne strane, djelomično poništenje odluke Komisijina Ureda za upravljanje individualnim materijalnim pravima i njihovu isplatu (PMO) od 17. travnja 2019. o izvršenju presude o ovrsi koju je donio belgijski sud jer potonji pridržava pravo utvrđivanja dodatnih iznosa koje treba podmiriti iz tužiteljeve mirovine u rokovima određenima belgijskim pravom i, s druge strane, za naknadu neimovinske štete koju je tužitelj navodno pretrpio.

         Izreka

                  1.

                  Obustavlja se postupak po zahtjevu za djelomično poništenje odluke Ureda Europske komisije za upravljanje individualnim materijalnim pravima i njihovu isplatu (PMO) od 17. travnja 2019. o izvršenju presude o ovrsi.

                  2.

                  Zahtjev za naknadu štete odbacuje se kao nedopušten.

                  3.

                  Lauri Camerin nalaže se snošenje troškova, uključujući one koji se odnose na postupak privremene pravne zaštite.

         (1)  SL C 270, 12. 8. 2019.


title: Predmet T-728/19: Rješenje Općeg suda od 27. studenoga 2020. – PL/Komisija („Tužba za poništenje – Pristup dokumentima – Uredba (EZ) br. 1049/2001 – Dokumenti koji se odnose na odluku o preraspodjeli u okviru Komisije u interesu službe – Djelomično odbijanje pristupa – Članak 76. točka (d) Poslovnika – Povreda formalnih zahtjeva – Tužba koja je djelomično očito nedopuštena, a djelomično očito potpuno pravno neosnovana”)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/50

      Rješenje Općeg suda od 27. studenoga 2020. – PL/Komisija
      (Predmet T-728/19) (1)

      („Tužba za poništenje - Pristup dokumentima - Uredba (EZ) br. 1049/2001 - Dokumenti koji se odnose na odluku o preraspodjeli u okviru Komisije u interesu službe - Djelomično odbijanje pristupa - Članak 76. točka (d) Poslovnika - Povreda formalnih zahtjeva - Tužba koja je djelomično očito nedopuštena, a djelomično očito potpuno pravno neosnovana”)
      (2021/C 28/76)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: PL (zastupnici: J.-N. Louis i J. Van Rossum, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: L. Vernier, I. Melo Sampaio i C. Ehrbar, agenti)

         Predmet

      Zahtjev koji se temelji na članku 263. UFEU-a i kojim se traži poništenje Komisijinih odluka od 13. kolovoza i od 26. rujna 2019. o djelomičnom odbijanju otkrivanja dokumenata koje je zatražio tužitelj.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Osobi PL nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 19, 20. 1. 2020.


title: Predmet T-805/19: Rješenje Općeg suda od 20. listopada 2020. – Ultrasun /EUIPO (ultrasun) („Žig Europske unije – Prijava figurativnog žiga Europske unije ultrasun – Apsolutni razlog za odbijanje – Opisni karakter – Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001 – Očito potpuno pravno neosnovana tužba”)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/50

      Rješenje Općeg suda od 20. listopada 2020. – Ultrasun /EUIPO (ultrasun)
      (Predmet T-805/19) (1)

      („Žig Europske unije - Prijava figurativnog žiga Europske unije ultrasun - Apsolutni razlog za odbijanje - Opisni karakter - Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001 - Očito potpuno pravno neosnovana tužba”)
      (2021/C 28/77)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Ultrasun AG (Zürich, Švicarska) (zastupnici: A. von Mühlendahl i H. Hartwig, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: E. Markakis, agent)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 5. rujna 2019. (predmet R 531/2019-4) koja se odnosi na prijavu za registraciju figurativnog znaka ultrasun kao žiga Europske unije.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Ultrasun AG nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 27, 27. 1. 2020.


title: Predmet T-833/19: Rješenje Općeg suda od 22. listopada 2020. – Grammer/EUIPO (Prikaz geometrijskog oblika) (Tužba za poništenje – Žig Europske unije – Prijava figurativnog žiga Europske unije koji prikazuje geometrijsko oblika – Apsolutni razlog za odbijanje – Nepostojanje razlikovnog karaktera – Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 – Očito potpuno pravno neosnovana tužba)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/51

      Rješenje Općeg suda od 22. listopada 2020. – Grammer/EUIPO (Prikaz geometrijskog oblika)
      (Predmet T-833/19) (1)

      (Tužba za poništenje - Žig Europske unije - Prijava figurativnog žiga Europske unije koji prikazuje geometrijsko oblika - Apsolutni razlog za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 - Očito potpuno pravno neosnovana tužba)
      (2021/C 28/78)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Grammer AG (Ursensollen, Njemačka) (zastupnici: J. Bühling i D. Graetsch, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: M. Fischer, agent)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 19. rujna 2019. (predmet R 1478/2019-2) koja se odnosi na prijavu za registraciju figurativnog znaka koji prikazuje geometrijski oblik kao žiga Europske unije.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija kao očito potpuno pravno neosnovana.

                  2.

                  Društvu Grammer AG nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 45, 10. 2. 2020.


title: Predmet T-849/19 R II: Rješenje predsjednika Općeg suda od 11. studenoga 2020. – Leonardo/Frontex („Privremena pravna zaštita – Ugovori o javnoj nabavi usluga – Zahtjev za određivanje privremenih mjera – Novi zahtjev – Nove činjenice – Nepostojanje hitnosti”)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/51

      Rješenje predsjednika Općeg suda od 11. studenoga 2020. – Leonardo/Frontex
      (Predmet T-849/19 R II)
      („Privremena pravna zaštita - Ugovori o javnoj nabavi usluga - Zahtjev za određivanje privremenih mjera - Novi zahtjev - Nove činjenice - Nepostojanje hitnosti”)
      (2021/C 28/79)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Leonardo SpA (Rim, Italija) (zastupnici: M. Esposito, F. Caccioppoli i G. Calamo, odvjetnici)

         Tuženik: Agencija za europsku graničnu i obalnu stražu (zastupnici: H. Caniard, C. Georgiadis, A. Gras i S. Drew, agenti, uz asistenciju M. Vanderstraetena, F. Biebuycka i V. Osta, odvjetnika)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a za određivanje privremenih mjera kojima se traži suspenzija provedbe poziva na nadmetanje FRONTEX/OP/888/2019/JL/CG od 18. listopada 2019. koji je objavio Frontex pod nazivom „Daljinski upravljani zrakoplovni sustavi (RPAS) za pomorski zračni nadzor duge izdržljivosti za srednju nadmorsku visinu” i akata koji mu se nalaze u prilogu, dodatnih obavijesti ili ispravaka, pitanja i odgovora koje je Frontex objavio u vezi s lex specialis, zapisnika s informativnog sastanka koji je bio organiziran u prostorijama Frontexa 28. listopada 2019., odluke o dodjeli tog ugovora i svih drugih prethodnih, povezanih ili naknadnih akata.

         Izreka

                  1.

                  Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

                  2.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet T-174/20: Rješenje Općeg suda od 19. studenoga 2020. – Comune di Stintino/Komisija („Tužba za poništenje – Sporazum o potpori zaključen u okviru Financijskog instrumenta za okoliš (LIFE+) – Opomena dužniku – Akt koji je dio čistog ugovornog okvira od kojeg je neodvojiv – Pripremni akt – Nedopuštenost”)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/52

      Rješenje Općeg suda od 19. studenoga 2020. – Comune di Stintino/Komisija
      (Predmet T-174/20) (1)

      („Tužba za poništenje - Sporazum o potpori zaključen u okviru Financijskog instrumenta za okoliš (LIFE+) - Opomena dužniku - Akt koji je dio čistog ugovornog okvira od kojeg je neodvojiv - Pripremni akt - Nedopuštenost”)
      (2021/C 28/80)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Comune di Stintino (Italija) (zastupnik: G. Machiavelli, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnik: N. De Dominicis, agent)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje navodne odluke koju sadržava Dopis Komisije Ares(2020) 734033 od 5. veljače 2020. o smanjenju potpore dodijeljene tužitelju u okviru projekta LIFE10 NAT/IT/244 kao i o povratu viška već uplaćenog iznosa, Komisijine opomene dužniku br. 3242002652 od 24. veljače 2020. kojom potonja od tužitelja zahtijeva uplatu iznosa od 447 078,63 eura, navodne odluke koju sadržava Dopis Komisije Ares(2019) 6551262 od 23. listopada 2019. o dijelu neprihvatljivih troškova i bilo kojeg drugog prethodnog, naknadnog ili, u svakom slučaju, povezanog akta ili mjere.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

                  2.

                  Comune di Stintino nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 175, 25. 5. 2020.


title: Predmet T-308/20: Rješenje Općeg suda od 25. studenoga 2020. – PL/Komisija („Javna služba – Dužnosnici – Preraspodjela – Odluka s retroaktivnim učinkom donesena prilikom izvršenja presude Općeg suda – Članak 266. UFEU-a – Članak 22.a Pravilnika o osoblju – Nadležno tijelo – Povlačenje pobijanog akta – Prestanak postojanja predmeta spora – Obustava postupka”)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/52

      Rješenje Općeg suda od 25. studenoga 2020. – PL/Komisija
      (Predmet T-308/20) (1)

      („Javna služba - Dužnosnici - Preraspodjela - Odluka s retroaktivnim učinkom donesena prilikom izvršenja presude Općeg suda - Članak 266. UFEU-a - Članak 22.a Pravilnika o osoblju - Nadležno tijelo - Povlačenje pobijanog akta - Prestanak postojanja predmeta spora - Obustava postupka”)
      (2021/C 28/81)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: PL (zastupnici: J.-N. Louis i J. Van Rossum, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: M. Brauhoff, I. Melo Sampaio i L. Radu Bouyon, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a za poništenje Komisijine odluke od 25. lipnja 2019. o tužiteljevoj preraspodjeli u Glavnu upravu za mobilnost i promet s retroaktivnim učinkom od 1. siječnja 2013.

         Izreka

                  1.

                  Obustavlja se postupak po tužbi.

                  2.

                  Europskoj komisiji nalaže se snošenje vlastitih troškova, kao i troškova osobe PL.

         (1)  SL C 262, 10. 8. 2020.


title: Predmet T-475/20 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 27. studenoga 2020. – LE/Komisija („Privremena pravna zaštita – Sporazum o bespovratnim sredstvima sklopljen u okviru Sedmog okvirnog programa za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (2007. – 2013.) – Povrat isplaćenih iznosa – Zahtjev za suspenziju primjene – Nepostojanje hitnosti”)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/53

      Rješenje predsjednika Općeg suda od 27. studenoga 2020. – LE/Komisija
      (Predmet T-475/20 R)
      („Privremena pravna zaštita - Sporazum o bespovratnim sredstvima sklopljen u okviru Sedmog okvirnog programa za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (2007. – 2013.) - Povrat isplaćenih iznosa - Zahtjev za suspenziju primjene - Nepostojanje hitnosti”)
      (2021/C 28/82)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: LE (zastupnik: M. Straus, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnik: J. Estrada de Solà, agent)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članaka 299. UFEU-a radi suspenzije primjene odluke Komisije C(2020) 3988 final od 9. lipnja 2020. kojom se utvrđuje izvršiva novčana obveza u odnosu na tužitelja.

         Izreka

                  1.

                  Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

                  2.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet T-659/20: Tužba podnesena 30. listopada 2020. – SJ/Komisija

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/53

      Tužba podnesena 30. listopada 2020. – SJ/Komisija
      (Predmet T-659/20)
      (2021/C 28/83)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: SJ AB (Stockholm, Švedska) (zastupnici: J. Karlsson i M. Johansson, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Provedbenu odluku Komisije (EU) 2020/1193 od 2. srpnja 2020. o primjenjivosti članka 34. Direktive 2014/25/EU Europskog parlamenta i Vijeća na željeznički prijevoz putnika u Švedskoj (1) u dijelu u kojem se njome proglašava da se Direktiva o komunalnim uslugama i dalje primjenjuje na ugovore o javnoj nabavi koji su namijenjeni omogućivanju djelatnosti vezanih za pružanje usluga komercijalnog željezničkog prijevoza putnika u Švedskoj;

                  —

                  podredno, ako djelomično poništenje prema mišljenju Općeg suda nije dopušteno ili moguće, da poništi tu odluku u cijelosti; i,

                  —

                  naloži Komisiji snošenje tužiteljevih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe šest tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava kad nije proglasila da se Direktiva o komunalnim uslugama ne primjenjuje na ugovore o javnoj nabavi namijenjenima omogućivanju pružanja usluga komercijalnog željezničkog prijevoza putnika na liniji Gothenburg – Malmö.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija pogrešno protumačila i pogrešno primijenila kriterije za neprimjenjivost Direktive o komunalnim uslugama.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija pogrešno razgraničila relevantno tržište odnosno relevantna tržišta.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni kad je zaključila da pružanje usluga željezničkog prijevoza putnika na liniji Stockholm-Gothenburg nije izravno izloženo tržišnom natjecanju.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni kad je propustila zaključiti da je cjelokupno švedsko tržište izloženo tržišnom natjecanju u smislu članka 34. Direktive o komunalnim uslugama.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi bitnih postupovnih zahtjeva.

         (1)  SL 2020., L 262, str.18


title: Predmet T-666/20: Tužba podnesena 6. studenoga 2020. – Thunus i dr./EIB

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/54

      Tužba podnesena 6. studenoga 2020. – Thunus i dr./EIB
      (Predmet T-666/20)
      (2021/C 28/84)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: Vincent Thunus (Contern, Luksemburg) i pet drugih tužitelja (zastupnik: L. Levi, odvjetnica)

         Tuženik: Europska investicijska banka

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  proglasi ovu tužbu dopuštenom i osnovanom, uključujući prigovor nezakonitosti koji sadržava;

            slijedom toga:

                  —

                  poništi odluku sadržanu u obračunskim listama za isplatu plaća tužitelja iz ožujka 2020. kojom se utvrđuju godišnje prilagodbe osnovne plaće ograničene na 0,7 % za 2020. godinu, računajući od 1. siječnja 2020. i, prema tome, poništenje sličnih odluka sadržanih u kasnijim obračunskim listama;

                  —

                  naloži tuženiku

                              —

                              plaćanje na ime naknade imovinske štete (i) iznosa plaće koji odgovara primjeni godišnje prilagodbe za 2020., što je povećanje od 1 % za razdoblje od 1. siječnja 2020. do 31. prosinca 2020.; (ii) iznosa plaće koji odgovara posljedicama primjene godišnje prilagodbe od 0,7 % za 2020. na iznos plaća koje će biti isplaćene od siječnja 2020.; (iii) zateznih kamata na iznos plaća dospjelih do potpune isplate dospjelih iznosa, sa stopom zateznih kamata koju treba primijeniti prije nego je izračunana na temelju stope koju je odredila Europska središnja banka za glavne aktivnosti refinanciranja, koja se primjenjuje tijekom dotičnog razdoblja, uvećanom za tri postotna boda;

                  —

                  ovisno o slučaju, zatraži od tuženika na temelju mjera upravljanja postupkom podnošenje sljedećih dokumenata, ako ih ne podnese bez poziva:

                              —

                              izvješće Pododbora za plaće Upravnom odboru iz prosinca 2019.;

                              —

                              bilješku Uprave za osoblje Upravnom odboru od 19. studenoga 2019. kojom se priopćava izmijenjena verzija godišnjeg izvješća o plaćama (CS-PERS/HRPLC/RRP/2019-030/BAHVBA) i verzija godišnjeg izvješća o plaćama kako je dostavljeno Upravnom odboru;

                              —

                              bilješku Glavnog tajništva Upravnom odboru od 28. studenoga 2019. kojom se priopćava EIB-ov operativni plan za 2020. (SG/IS/PBA/2019-1506) i verzija EIB-ova operativnog plana za 2020. kako je podnesena Upravnom odboru u prosincu 2019.;

                              —

                              odluku Upravnog odbora od 12. prosinca 2019. (PV/20/01, Prilozi 2 i 2 (ii));

                              —

                              bilješku Uprave za osoblje od 31. siječnja 2020. (CS-PERS/HRPLC/RRP/2020-002/SGBA);

                              —

                              odluku Upravnog odora od 6. veljače 2020. (MC-040-ADM-20200206);

                  —

                  naloži tuženiku snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu dva tužbena razloga u odnosu na odluku Upravnog odbora od 18. srpnja 2017. s jedne strane i četiri tužbena razloga u odnosu na odluku Upravnog odbora od 12. prosinca 2019. i odluku Upravnog odbora od 6. veljače 2020. s druge strane.
      Što se tiče odluke Upravnog odbora od 18. srpnja 2017.:

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela pravne sigurnosti.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 20. i Priloga I. Uvjetima zaposlenja (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju I) i povredi načela legitimnih očekivanja i stečenih prava.

            Što se tiče odluke Upravnog odbora od 12. prosinca 2019. i odluke Upravnog odbora od 6. veljače 2020.:

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava na godišnju prilagodbu plaće (GPP) koja obuhvaća najmanje trošak inflacije u Luksemburgu i povredu članka 20. i Priloga I. Pravilnika o osoblju I.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredama postupovnih jamstava iz članka 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava na savjetovanje i pregovaranje s Kolegijem.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti.

            Što se tiče njihovog zahtjeva za naknadu štete, tužitelji traže plaćanje razlike u plaći na koju imaju pravo, odnosno 1 % od 1. siječnja 2020. (uključujući utjecaj tog povećanja na novčane doplatke) uvećano za zatezne kamate.


title: Predmet T-668/20: Tužba podnesena 9. studenoga 2020. – NZ/Komisija

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/56

      Tužba podnesena 9. studenoga 2020. – NZ/Komisija
      (Predmet T-668/20)
      (2021/C 28/85)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: NZ (zastupnik: H. Tagaras, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  odredi mjeru upravljanja postupkom zatraženu u točki 35. [tužbe] (kao i one o kojima je riječ u točkama 21. i 30.), te po završetku postupka;

                  —

                  poništi pobijane odluke;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U potporu svojoj tužbi za poništenje, prvenstveno, odluke Europske komisije o odbijanju njegova zahtjeva za preispitivanje odluke povjerenstva za odabir COM/1/AD10/18 o neuvrštavanju njegova imena na popis uspješnih kandidata navedenog natječaja kao i odluke o odbijanju njegove žalbe te, podredno, navedene odluke povjerenstva za odabir, tužitelj ističe pet tuženih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog temelji se na povredi obveze obrazlaganja, ne samo zbog nedostatka obrazloženja već i očite proturječnosti u sastavljenom obrazloženju, osobito zbog činjenice da mu je povjerenstvo, usprkos dovoljnoj opisnoj ocjeni za njegovo uvrštenje na listu uspješnih kandidata na temelju svih korištenih kriterija („very strong”), kao prosječnu ocjenu dodijelilo nižu ocjenu („strong to very strong”) isključivši ga s liste uspješnih kandidata.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog temelji se na povredi načela jednakog postupanja, osobito zbog činjenice kontinuiranih izmjena u sastavu povjerenstva kao i okolnosti da su kandidati s potpuno istim opisnim ocjenama kao tužitelj, uvršteni na popis liste uspješnih kandidata.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog temelji se na povredi pravila koja uređuju postupanje povjerenstava i odbora za odabir.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog temelji se na očitoj pogrešci u ocjeni.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog temelji se na povredi članka 27. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije zbog povrede koju je istaknuo tužitelj u sklopu drugog tužbenog razloga.


title: Predmet T-669/20: Tužba podnesena 13. studenoga 2020. – Pluscard Service/EUIPO (PLUSCARD)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/57

      Tužba podnesena 13. studenoga 2020. – Pluscard Service/EUIPO (PLUSCARD)
      (Predmet T-669/20)
      (2021/C 28/86)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Pluscard Service-Gesellschaft für Kreditkarten-Processing mbH (Saarbrücken, Njemačka) (zastupnik: M. Dury, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija koja se odnosi na figurativni žig PLUSCARD – prijava za registraciju br. 1 494 424

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 14. rujna 2020. u predmetu R 638/2020-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  ponovno razmotri EUIPO-ve razloge i zaključke;

                  —

                  odobri registraciju znaka PLUSCARD prema prijavi, za sve razrede, uključujući razrede za koje je prijavljen;

                  —

                  nadalje, zbog karakterističnih jezičnih barijera koje kompliciraju rješenje ovog predmeta, traži se i potiče provođenje usmenog dijela postupka.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) i članka 7. stavka 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-691/20: Tužba podnesena 18. studenoga 2020. – Kühne/Parlament

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/57

      Tužba podnesena 18. studenoga 2020. – Kühne/Parlament
      (Predmet T-691/20)
      (2021/C 28/87)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužiteljica: Verena Kühne (Berlin, Njemačka) (zastupnik: O. Schmechel, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi tuženikovu odluku od 17. travnja 2020., dopunjenu 21. travnja 2020., o odbijanju tužiteljičina zahtjeva od 19. prosinca 2019. za utvrđenje u pogledu mobilnosti;

                  —

                  naloži tuženiku da izvede sve pravne posljedice u pogledu primjenjivosti tužiteljičine mobilnosti;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova;

                  —

                  spoji ovaj predmet s predmetom T-468/20, na temelju članka 68. stavka 1. Poslovnika.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužiteljica ističe sljedeće tužbene razloge:

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog: negativan utjecaj odluke o odbijanju

                              —

                              Odluka o odbijanju negativno utječe na tužiteljicu u smislu sudske prakse iz predmeta Deshormes (1), s obzirom na to da sadržava utvrđenje da se na tužiteljicu primjenjuje obveza mobilnosti, čak i ako učinak tog utvrđenja nastupa s odgodom, tek putem provedbene odluke koja je buduća u odnosu na trenutak donošenja odluke.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog: interes za utvrđenje

                              —

                              Tužiteljica ima kontinuiran interes za utvrđenje toga da se njezin premještaj ne može naložiti na temelju sustava mobilnosti.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog: povreda dužnosti brižnog postupanja

                              —

                              Povrijedilo bi se pravo na privatni i obiteljski život i pravo maloljetne kćeri na redovite osobne odnose i izravan kontakt s obama roditeljima s obzirom na to da bi tužiteljičina obitelj morala živjeti odvojeno, kći bi ostala u Berlinu s ocem, a tužiteljica bi se sama preselila u Luksemburg.

                              —

                              Povrijedilo bi se pravo na jednakost pred zakonom i nediskriminaciju. Na tužiteljicu se, kao dužnosnicu EPLO-a (European Parliament Liaison Office) koja je u braku i majka je maloljetne kćeri, nad kojom dijeli roditeljsku skrb sa svojim suprugom, primjenjuje obveza mobilnosti, na temelju koje se premješta u Luxemburg. Dužnosnici EPLO-a koji žive odvojeno ili su razvedeni, a dijele roditeljsku skrb nad maloljetnim djetetom oslobođeni su navedene obveze do djetetove punoljetnosti, pri čemu ne postoji objektivan razlog za takvu razliku u postupanju.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog: neproporcionalnost premještaja u drugo mjesto zaposlenja

                              —

                              Tužiteljičini i tuženikovi interesi nisu ocijenjeni jedni u odnosu na druge, unatoč tomu što je tuženik na to obvezan u okviru svoje dužnosti dobre uprave (članak 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima).

                              —

                              Zaštićeni tužiteljičini interesi jasno nadmašuju tuženikov interes za premještajem.

                              —

                              Premještaj iz EPLO-a u Berlinu u EPLO u Luksemburgu nije u interesu službe.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog: nepravilno korištenje diskrecijom

                              —

                              Tuženik ne priznaje svoju diskreciju i stoga je ne izvršava.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog: načelo zaštite legitimnih očekivanja

                              —

                              Od tužiteljičina imenovanja 2001. do donošenja odluke o mobilnosti Predsjedništva Europskog parlamenta 2018. vrijedi načelo da dužnosnici u funkcijskoj skupini AST, poput tužiteljice, nemaju obvezu mobilnosti. Ovo načelo vrijedi od odluke o mobilnosti iz 1998. i potvrđeno je odlukama Predsjedništva Europskog parlamenta iz 2002. i 2004.

                              —

                              Zaštićena su tužiteljičina legitimna očekivanja u pogledu kontinuiranog važenja iznimke od obveze mobilnosti. Stoga izmjena pravila zahtijeva primjerena prijelazna uređenja i primjerena izuzeća. Predviđeno trogodišnje prijelazno razdoblje je neprikladno, s obzirom na to da se njime ne otklanja razdvajanje tužiteljičine obitelji. Nedostaje izuzeće za tužiteljicu.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog: gubitak prava

                              —

                              Tuženik je izgubio pravo da u odnosu na tužiteljicu naloži mobilnost koja dovodi do promjene mjesta zaposlenja s obzirom na to da je on sam, time što je u više navrata od mobilnosti izuzimao dužnosnike u funkcijskoj skupini AST, kod tužiteljice stvorio dojam da ne treba očekivati promjenu mjesta zaposlenja.

         (1)  Presuda od 1. veljače 1979., Deshormes/Komisija (17/78, EU:C:1979:24)


title: Predmet T-694/20: Tužba podnesena 18. studenoga 2020. – Canisius/EUIPO – Beiersdorf (CCLABELLE VIENNA)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/59

      Tužba podnesena 18. studenoga 2020. – Canisius/EUIPO – Beiersdorf (CCLABELLE VIENNA)
      (Predmet T-694/20)
      (2021/C 28/88)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Maria Alexandra Canisius (Beč, Austrija) (zastupnik: H. Asenbauer, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Beiersdorf AG (Hamburg, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije s verbalnim elementom „CCLABELLE VIENNA” – prijava za registraciju br. 17 592 461

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 16. rujna 2020. u predmetu R 2233/2019-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  djelomično poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem je njome prihvaćen prigovor u odnosu na proizvode iz razreda 3 i 16;

                  —

                  naloži tuženiku i Beiersdorfu, ako se Beiersdorf uključi u ovaj postupak, da snose vlastite troškove i sve tužiteljeve troškove;

                  —

                  odbije prigovor koji je Beiersdorf podnio protiv prijave za registraciju br. 17 592 461 i naloži EUIPO-u da odobri (spornu) prijavu za registraciju br. 17 592 461 u odnosu na sve proizvode i usluge za koje je podnesena u razredima 3, 16 i 25, te da naloži Beiersdorfu snošenje vlastitih troškova, te svih troškova koji su tužitelju nastali zbog postupka povodom prigovora.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  pogrešna primjena članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  pogrešna primjena članka 8. stavka 5. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-697/20: Tužba podnesena 23. studenoga 2020. – Bimbo Donuts Iberia/EUIPO – Hijos de Antonio Juan (DONAS DULCESOL)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/60

      Tužba podnesena 23. studenoga 2020. – Bimbo Donuts Iberia/EUIPO – Hijos de Antonio Juan (DONAS DULCESOL)
      (Predmet T-697/20)
      (2021/C 28/89)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Bimbo Donuts Iberia, SA (Madrid, Španjolska) (zastupnici: M. Ceballos Rodríguez i M. I. Robledo McClymont, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Hijos de Antonio Juan, SL (Villalonga, Španjolska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije „DONAS DULCESOL” – prijava za registraciju br. 17 917 477

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 7. rujna 2020. u predmetu R 514/2020-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova;

                  —

                  naloži snošenje troškova drugoj stranci u postupku pred žalbenim vijećem, ako intervenira u postupak.

         Tužbeni razlog

      Povreda članka 47. stavaka 2. i 3. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća


title: Predmet T-699/20: Tužba podnesena 20. studenoga 2020. – Fashion Energy/EUIPO – Retail Royalty (1st AMERICAN)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/61

      Tužba podnesena 20. studenoga 2020. – Fashion Energy/EUIPO – Retail Royalty (1st AMERICAN)
      (Predmet T-699/20)
      (2021/C 28/90)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Fashion Energy Srl (Milano, Italija) (zastupnici: T. Müller i F. Togo, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Retail Royalty Co. (Las Vegas, Nevada, Sjedinjene Američke Države)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije 1st AMERICAN – prijava za registraciju br. 8 622 078

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 10. rujna 2020. u predmetu R 426/2020-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  odbije prigovor i odobri prijavu za registraciju žiga Europske unije br. 8 622 078;

                  —

                  naloži EUIPO-u i drugoj stranci u postupku snošenje troškova koji su tužitelju nastali u postupku.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 72. stavka 6. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda obveze obrazlaganja;

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-700/20: Tužba podnesena 24. studenoga 2020. – Schmid/EUIPO – Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark (Steirisches Kürbiskernöl g.g.A GESCHÜTZTE GEOGRAFISCHE ANGABE)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/61

      Tužba podnesena 24. studenoga 2020. – Schmid/EUIPO – Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark (Steirisches Kürbiskernöl g.g.A GESCHÜTZTE GEOGRAFISCHE ANGABE)
      (Predmet T-700/20)
      (2021/C 28/91)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Gabriele Schmid (Halbenrain, Austrija) (zastupnik: A. Ginzburg, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark (Graz, Austrija)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj

         Sporni žig: figurativni žig Europske unije „Steirisches Kürbiskernöl g.g.A GESCHÜTZTE GEOGRAFISCHE ANGABE” u plavoj, žutoj, zelenoj, (kremasto) bijeloj boji – žig Europske unije br. 10 108 454

         Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 23. rujna 2020. u predmetu R 2186/2019-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 59. stavka 1. točke (a) u vezi s člankom 7. stavkom 1. točkom (i) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća


title: Predmet T-702/20: Tužba podnesena 27. studenoga 2020. – Beelow/EUIPO (made of wood)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/62

      Tužba podnesena 27. studenoga 2020. – Beelow/EUIPO (made of wood)
      (Predmet T-702/20)
      (2021/C 28/92)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Timo Beelow (Wuppertal, Njemačka) (zastupnik: J. Vogtmeier, odvjetnica)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije „made of wood” – prijava za registraciju br. 18 061 410

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 14. rujna 2020. u predmetu R 108/2020-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka, uključujući troškove nastale u žalbenom postupku.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-707/20: Tužba podnesena 1. prosinca 2020. – Skyworks Solutions/EUIPO – Sky (Sky5)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/63

      Tužba podnesena 1. prosinca 2020. – Skyworks Solutions/EUIPO – Sky (Sky5)
      (Predmet T-707/20)
      (2021/C 28/94)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Skyworks Solutions, Inc. (Wilmington, Delaware, Sjedinjene Američke Države) (zastupnik: A. Muir Wood, Barrister)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Sky Ltd (Isleworth, Sjedinjene Američke Države)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije „Sky5” – prijava za registraciju br. 17 837 221

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 30. rujna 2020. u predmetu R 229/2020-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  u cijelosti odbije prigovore registraciji spornog žiga;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova koji su tužitelju nastali u vezi s ovom tužbom.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  žalbeno vijeće nije pravilno odnosno uopće razmotrilo žalbu;

                  —

                  žalbeno vijeće je pogrešno zaključilo da je u odnosu na usluge iz razreda 40 postojala vjerojatnost dovođenja u zabludu;

                  —

                  žalbeno vijeće je prekršilo prirodna prava donošenjem odluke na temelju koji nije iznesen pred njega;

                  —

                  žalbeno vijeće je pogrešno zaključilo da je licenca dokazala da je druga strana imala pravo podnijeti prigovore vezano za žig Europske unije;

                  —

                  budući da se temelji na žigu Ujedinjene Kraljevine, prigovor neće imati svrhu po završetku prijelaznog razdoblja, odnosno od 1. siječnja 2021. kad se upućivanja na države članice u Uredbi (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća više neće odnositi na Ujedinjenu Kraljevinu.


title: Predmet T-708/20: Tužba podnesena 30. studenoga 2020. – TrekStor/EUIPO (e.Gear)

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/64

      Tužba podnesena 30. studenoga 2020. – TrekStor/EUIPO (e.Gear)
      (Predmet T-708/20)
      (2021/C 28/95)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: TrekStor Ltd (Hong Kong, Kina) (zastupnici: O. Spieker, A. Schönfleisch i N. Willich, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije e.Gear – prijava za registraciju br. 18 065 340

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 15. rujna 2020. u predmetu R 561/2020-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) u vezi s člankom 7. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (c) u vezi s člankom 7. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-709/20: Tužba podnesena 30. studenoga 2020. – OJ/Komisija

text:
               25.1.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 28/65

      Tužba podnesena 30. studenoga 2020. – OJ/Komisija
      (Predmet T-709/20)
      (2021/C 28/96)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: OJ (zastupnik: H. von Harpe, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Europskog ureda za odabir osoblja (EPSO) od 1. rujna 2020., Ref. Ares(2020)s. 5088474, i sve povezane akte;

                  —

                  ponovi natječaj EPSO/AD/380/19 u pogledu rezervnog popisa za Europsku komisiju radi zapošljavanja administratora (AD7/AD9) u području međunarodne suradnje i pružanja pomoći trećim zemljama, u skladu s pravilima i, osobito, uz primjeren rok za tužiteljevu prijavu;

                  —

                  podredno, ponovi natječaj EPSO/AD/380/19 u pogledu rezervnog popisa za Europsku komisiju radi zapošljavanja administratora (AD7/AD9) u području međunarodne suradnje i pružanja pomoći trećim zemljama, u skladu s pravilima i, osobito, uz primjeren rok za sve prijave; i

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Predmetnom tužbom zahtijeva se poništenje odluke Europskog ureda za odabir osoblja (EPSO) kojom se tužitelju odbija sudjelovanje u računalnom testu s višestrukim izborom odgovora izvan razdoblja testiranja predviđenog za otvoreni natječaj EPSO/AD/380/19.
      Tužba se temelji na sljedećim tužbenim razlozima.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nejednakom postupanju

                              —

                              Tuženik nejednako postupa. Ne uspoređuje usporedive situacije. Zbog svojeg rada za delegaciju EU-a, tužitelj trpi sigurnosna ograničenja i ograničenja mobilnosti koja mu nisu omogućila kratkoročna putovanja u inozemstvo. Usto, za vrijeme njegove odsutnosti nije bila prisutna osoba za nadzor njegove djece.

                              —

                              Za putovanje u inozemstvo iz njegova mjesta zaposlenja potrebno je prethodno dugotrajno planiranje. EPSO je tu činjenicu trebao primjereno ocijeniti i uzeti u obzir. Umjesto toga, uspoređuje tužiteljevu situaciju u njegovu mjestu zaposlenja s drugim kandidatima, koji ipak žive u državama u kojima je sigurnosna situacija očito bolja. To dovodi do toga da su kandidati poput tužitelja stalno u nepovoljnijem položaju zbog sigurnosne situacije za koju nisu odgovorni.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi dužnosti brižnog postupanja

                              —

                              Usto, tuženik je povrijedio dužnost brižnog postupanja u odnosu na tužitelja. On je ionako u svojem mjestu zaposlenja izložen povećanom sigurnosnom riziku. Umjesto da je to uvažio i, u mjeri u kojoj je to moguće, olakšao tužitelju sudjelovanje u natječaju, EPSO ustraje na utvrđenim i striktnim razdobljima testiranja.

                              —

                              Stoga je tužitelj prisiljen preuzeti značajne sigurnosne rizike i, po potrebi, povrijediti lokalne propise. To je u suprotnosti s dužnošću brižnog postupanja u odnosu na tužitelja, koji je, kao drugi službenik, također zaštićen dužnošću brižnog postupanja.


title: Predmet C-316/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. srpnja 2020. uputio Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugal) – VO i dr./SATA International – Azores Airlines, SA

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. srpnja 2020. uputio Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugal) – VO i dr./SATA International – Azores Airlines, SA
      (Predmet C-316/20)
      (2021/C 35/31)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Judicial da Comarca dos Açores

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: VO, ZO, ML, NB, KE, JE, PI, VY

         Tuženik: SATA International – Azores Airlines, SA

         Prethodno pitanje

      Jesu li putnici koji su platili dio svojeg putovanja obuhvaćeni pojmom putovanja po umanjenoj tarifi koja nije dostupna izravno ili neizravno javnosti ako preostalu vrijednost plaća zračni prijevoznik u okviru sponzorstva sportskog natjecanja?
      Sud (deveto vijeće) rješenjem od 26. studenoga 2020. proglasio je:

         Članak 3. stavak 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (1)
         treba tumačiti na način da se navedena uredba ne primjenjuje na putnika koji putuje na temelju karte po povlaštenoj tarifi koju je izdao zračni prijevoznik u okviru sponzorstva događaja, a čije je korištenje bilo ograničeno na određene osobe i čije je izdavanje pretpostavljalo prethodno pojedinačno odobrenje tog zračnog prijevoznika.

         (1)  SL 2004., L 46, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-521/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. listopada 2020. uputio Landesverwaltungsgerichts Oberösterreich (Austrija) – J.P./B.d.S.L.

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. listopada 2020. uputio Landesverwaltungsgerichts Oberösterreich (Austrija) – J.P./B.d.S.L.
      (Predmet C-521/20)
      (2021/C 35/35)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: J.P.

         Tuženik: B.d.S.L.

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 50. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (osobito u vezi s Direktivom 1999/62/EZ (1)) o eurovinjeti) tumačiti na način da se kombinacija nacionalnog propisa, kao što je to članak 20. stavak 2. Bundesstraßenmautgesetza (Zakon o cestarinama na saveznim cestama) u vezi s člankom 22. stavkom 2. Verwaltungsstrafgesetza (Zakon o upravnim prekršajima), kojim se zahtijeva kumulativni progon i kažnjavanje uzastopnih povreda obveze plaćanja cestarina od kojih je svaka počinjena na određenoj dionici, protivi zabrani kumulativnog progona i kažnjavanja, ako u tom pogledu na zakonskoj razini istodobno nije utvrđena obveza usklađivanja za sva tijela i sudove koji su nadležni za provedbu tih kaznenih postupaka kao ni izričita obveza djelotvorne primjene načela proporcionalnosti u pogledu iznosa ukupne kazne?

         (1)  Direktiva 1999/62/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 1999. o naknadama koje se naplaćuju za korištenje određenih infrastruktura za teška teretna vozila (SL L 187, str. 42.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 6., str. 34.)


title: Predmet C-538/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. listopada 2020. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – Finanzamt B/W AG

text:
               1.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 35/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. listopada 2020. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – Finanzamt B/W AG
      (Predmet C-538/20)
      (2021/C 35/38)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzhof

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj revizije: Finanzamt B

         Druga stranka u revizijskom postupku: W AG

         Intervenijent: Bundesministerium der Finanzen

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 43. u vezi s člankom 48. UEZ-a (sada članak 49. u vezi s člankom 54. UFEU-a) tumačiti na način da im se protivi zakonodavstvo države članice, koje rezidentnom društvu zabranjuje da od svoje oporezive dobiti odbije gubitke stalne poslovne jedinice koja se nalazi u drugoj državi članici, ako je društvo, kao prvo, iscrpilo sve mogućnosti odbitka tih gubitaka koje mu pruža pravo te države članice u kojoj se nalazi ta stalna poslovna jedinica, i, kao drugo, putem te stalne poslovne jedinice više ne ostvaruje nikakve prihode, tako da više ne postoji mogućnost da se u toj državi članici u obzir uzmu gubici („konačni” gubici), čak i ako je u slučaju predmetnog zakonodavstva riječ o izuzimanju dobiti i gubitaka na temelju bilateralnog ugovora o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja sklopljenog između tih dviju država članica?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: treba li članak 43. u vezi s člankom 48. UEZ-a (sada članak 49. u vezi s člankom 54. UFEU-a) tumačiti na način da im se protive i odredbe njemačkog Gewerbesteuergesetza (Zakon o porezu na gospodarsku djelatnost) koje rezidentnom društvu zabranjuju da od svoje oporezive dobiti od obavljanja gospodarske djelatnosti odbije „konačne” gubitke stalne poslovne jedinice, koja se nalazi u drugoj državi članici, opisane u prvom pitanju?

                  3.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: može li u slučaju zatvaranja stalne poslovne jedinice koja se nalazi u drugoj državi članici biti riječi o „konačnim” gubicima opisanim u prvom pitanju premda postoji barem teoretska mogućnost da društvo u toj državi članici ponovno otvori stalnu poslovnu jedinicu s čijom se dobiti eventualno mogu prebiti prijašnji gubici?

                  4.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo i treće pitanje: uključuju li „konačni” gubici opisani u prvom pitanju koje u obzir treba uzeti država rezidentnosti matičnog društva i one gubitke stalne poslovne jedinice koji se prema pravu države u kojoj se nalazi ta stalna poslovna jedinica mogu najmanje jednom prenijeti u naredno porezno razdoblje?

                  5.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo i treće pitanje: je li obveza uzimanja u obzir prekograničnih „konačnih” gubitaka ograničena visinom onih iznosa gubitaka koje bi društvo u dotičnoj državi, u kojoj se nalazi stalna poslovna jedinica, moglo iskazati da uzimanje u obzir gubitaka u toj državi nije isključeno?


title: predmet C-510/18 P: Žalba koju je 3. kolovoza 2018. podnijela Prada SA protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 5. lipnja 2018. u predmetu T-111/16: Prada protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/16

      Žalba koju je 3. kolovoza 2018. podnijela Prada SA protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 5. lipnja 2018. u predmetu T-111/16: Prada protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (predmet C-510/18 P)
      (2019/C 155/20)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Prada SA (zastupnici: C. Mazzi, G. Guglielmetti, P. Tammaro, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), The Rich Prada International PT
      Žalba je rješenjem Suda (sedmo vijeće) od 14. veljače 2019. proglašena nedopuštenom.


title: predmet C-631/18: Tužba podnesena 8. listopada 2018. — Europska komisija protiv Republike Slovenije

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/16

      Tužba podnesena 8. listopada 2018. — Europska komisija protiv Republike Slovenije
      (predmet C-631/18)
      (2019/C 155/21)
      Jezik postupka: slovenski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: T. Scharf, B. Rous Demiri, agenti)

         Tuženik: Republika Slovenija

         Tužbeni zahtjev

      Komisija od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je nedonošenjem (svih) zakona i drugih propisa potrebnih za usklađivanje s Delegiranom direktivom Komisije (EU) 2017/593 od 7. travnja 2016. o dopuni Direktive 2014/65/EU Europskog parlamenta i Vijeća, ili nedostavljanjem Komisiji tih odredaba, Republika Slovenija povrijedila obveze koje ima na temelju članka 14. te direktive; i

                  —

                  naloži Republici Sloveniji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U skladu s člankom 14. Direktive (EU) 2017/593, države članice su najkasnije do 3. srpnja 2017. morale donijeti i objaviti zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s tom Direktivom te ih odmah dostaviti Komisiji. Budući da Republika Slovenija do isteka tog roka Komisiji nije dostavila mjere za prenošenje navedene direktive, potonja je odlučila pokrenuti postupak pred Sudom.
      Rok za prenošenje direktive istekao je 3. srpnja 2017.


title: predmet C-733/18 P: Žalba koju je 23. studenoga 2018. podnio Sevenfriday AG protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 27. rujna 2018. u predmetu T-449/17: Sevenfriday protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/17

      Žalba koju je 23. studenoga 2018. podnio Sevenfriday AG protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 27. rujna 2018. u predmetu T-449/17: Sevenfriday protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (predmet C-733/18 P)
      (2019/C 155/22)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Sevenfriday AG (zastupnici: M. Mostardini, F. Mellucci, S. Pallavicini, avvocati)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), Seven SpA
      Žalba je rješenjem Suda (sedmo vijeće) od 19. ožujka 2019. proglašena nedopuštenom.


title: predmet C-734/18 P: Žalba koju je 23. studenoga 2019. podnio Sevenfriday AG protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 27. rujna 2018. u predmetu T-448/17: Sevenfriday protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/17

      Žalba koju je 23. studenoga 2019. podnio Sevenfriday AG protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 27. rujna 2018. u predmetu T-448/17: Sevenfriday protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (predmet C-734/18 P)
      (2019/C 155/23)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Sevenfriday AG (zastupnici: M. Mostardini, F. Mellucci, S. Pallavicini, avvocati)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), Seven SpA
      Žalba je rješenjem Suda (sedmo vijeće) od 19. ožujka 2019. proglašena nedopuštenom.


title: predmet C-808/18: Tužba podnesena 21. prosinca 2018. — Europska komisija protiv Mađarske

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/18

      Tužba podnesena 21. prosinca 2018. — Europska komisija protiv Mađarske
      (predmet C-808/18)
      (2019/C 155/24)
      Jezik postupka: mađarski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: M. Condou-Durande, A. Tokár i J. Tomkin, agenti)

         Tuženik: Mađarska

         Tužbeni zahtjev

      Komisija od Suda zahtijeva da:

                  a)

                  utvrdi da Mađarska nije ispunila svoje obveze na temelju članaka 3. i 6., članka 24. stavka 3., članka 43. i članka 46. stavaka 5. i 6. Direktive 2013/32/EU, (1) članka 2. točke (h) i članaka 8., 9. i 11. Direktive 2013/33/EU (2) te članka 5., članka 6. stavka 1., članka 12. stavka 1. i članka 13. stavka 1. Direktive 2008/115/EZ, (3) u vezi s člancima 6., 18. i 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, time što je:

                              —

                              propisala da se zahtjev za azil mora podnijeti tijelu nadležnom u području azila osobno i isključivo u tranzitnim zonama, pristup kojima je ograničen manjem broju osoba;

                              —

                              kao opće pravilo primijenila poseban postupak u kojemu se ne osigurava ispunjenje jamstava iz Direktive 2013/32;

                              —

                              naložila da se na sve podnositelje zahtjeva za azil (uz iznimku maloljetnika mlađih od 14 godina) primjenjuje postupak nakon kojeg podnositelji zahtjeva moraju obvezno biti zadržani u tranzitnim zonama tijekom cjelokupnog postupka azila, u ustanovama koje mogu napustiti samo u smjeru Srbije, a da pritom to zadržavanje ne ispunjava jamstva predviđena Direktivom 2013/33;

                              —

                              državljane trećih zemalja s nezakonitim boravkom na njezinu državnu području premjestila s druge strane granične ograde, a da pritom nije poštovala postupak i jamstva predviđena člankom 5., člankom 6. stavkom 1., člankom 12. stavkom 1. i člankom 13. stavkom 1. Direktive 2008/115;

                              —

                              time što u nacionalni pravni poredak nije prenijela članak 46. stavak 5. Direktive 2013/32 te je donijela odredbe koje odstupaju od općeg pravila o automatskom suspenzivnom učinku u situacijama koje nisu obuhvaćene člankom 46. stavkom 6. te direktive.

                  b)

                  naloži Mađarskoj snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Komisija smatra da je Mađarska povrijedila članke 3. i 6. Direktive 2013/32 time što je propisala da se zahtjev za azil mora podnijeti tijelu nadležnom u području azila osobno i isključivo u tranzitnim zonama, pristup kojima je ograničen manjem broju osoba. Time Mađarska podnositeljima zahtjeva za međunarodnu zaštitu ne jamči stvaran pristup postupku za azil.
      Komisija smatra da odredbe Zakona o pravu na azil u skladu s kojima su podnositelji zahtjeva prisiljeni ostati u tranzitnim zonama dok se ne odluči o njihovu zahtjevu za međunarodnu zaštitu dovode do toga da Mađarska sustavno zadržava sve podnositelje zahtjeva za azil, a što nije u skladu s odredbama Direktive 2013/33.
      Usto, Komisija smatra da Mađarska nije ispunila obveze koje za nju proizlaze iz članka 5., članka 6. stavka 1., članka 12. stavka 1. i članka 13. stavka 1. Direktive 2008/115 time što je državljane trećih zemalja s nezakonitim boravkom na njezinu državnu području premjestila s druge strane granične ograde, a da pritom nije poštovala postupak i jamstva predviđena tom direktivom.
      Prema mišljenju Komisije, Mađarska u nacionalni pravni poredak nije prenijela opće pravilo propisano člankom 46. stavkom 5. Direktive 2013/32, s obzirom na to da je, kad je riječ o podnošenju pravnog lijeka protiv odbijanja tužbe kao neosnovane, iz Zakona o pravu na azil izbrisana odredba kojom je bio propisan automatski suspenzivni učinak pravnog lijeka.
      Osim toga, Komisija tvrdi da je Mađarska povrijedila članak 46. stavke 5. i 6. Direktive 2013/32 jer, u slučaju odbijanja zahtjeva za međunarodnu zaštitu, Zakon o pravu na azil ne propisuje jasno mogućnost za traženje suspenzivnog učinka. Posljedično, podnositeljima zahtjeva ne jamči se pravo ostanka na mađarskom državnom području do donošenja odluke o pravnom lijeku, s obzirom na to da je odluka o odbijanju azila izvršna, neovisno o tome je li podnesen pravni lijek.

         (1)  Direktiva 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite (SL 2013., L 180, str. 60.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 249.)

         (2)  Direktiva 2013/33/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju standarda za prihvat podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu (SL 2013., L 180, str. 96.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 137.)

         (3)  Direktiva 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom (SL 2008., L 348, str. 98.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 8., str. 188.)


title: predmet C-20/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. siječnja 2019. uputio Oberlandesgericht Wien (Austrija) — kunsthaus muerz gmbh protiv Zürich-Versicherungs AG

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. siječnja 2019. uputio Oberlandesgericht Wien (Austrija) — kunsthaus muerz gmbh protiv Zürich-Versicherungs AG
      (predmet C-20/19)
      (2019/C 155/25)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberlandesgericht Wien

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: kunsthaus muerz gmbh

         Tuženik: Zürich-Versicherungs AG

         Prethodno pitanje

      Treba li Direktivu 2002/83/EZ (1) — osobito njezin članak 35. i članak 36. — tumačiti na način da joj se protivi nacionalni propis prema kojem rok za odustanak istječe 30 dana od sklapanja ugovora neovisno o (pravilnoj) obavijesti o pravu na odustanak prije sklapanja ugovora, (čak i u slučaju) ako ugovaratelj osiguranja nije potrošač?

         (1)  Direktiva 2002/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. studenoga 2002. o životnom osiguranju (SL 2002, L 345, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 10., str. 102.).


title: predmet C-41/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. siječnja 2019. uputio Amtsgericht Köln (Njemačka) — FX protiv GZ, zakonski zastupan po svojoj majci

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. siječnja 2019. uputio Amtsgericht Köln (Njemačka) — FX protiv GZ, zakonski zastupan po svojoj majci
      (predmet C-41/19)
      (2019/C 155/26)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj zahtjeva: FX

         Protivnik zahtjeva: GZ, zakonski zastupan po svojoj majci

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li u slučaju zahtjeva za obustavu izvršenja u skladu s člankom 767. Zivilprozessordnunga (njemački Zakon o građanskom postupku, ZPO) protiv inozemne odluke o uzdržavanju riječ o stvari koja se odnosi na obvezu uzdržavanja u smislu Uredbe Vijeća (EZ) br. 4/2009 od 18. prosinca 2008. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršenju sudskih odluka te suradnji u stvarima koje se odnose na obvezu uzdržavanja (1)?

                  2.

                  U slučaju niječnog odgovora, je li u slučaju zahtjeva za obustavu izvršenja u skladu s člankom 767. ZPO-a protiv inozemne odluke o uzdržavanju riječ o postupku koji se u smislu članka 24. točke 5. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (2) odnosi na izvršenje sudskih odluka?

         (1)  SL 2009., L 7, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 5., str. 138.)

         (2)  SL 2012., L 351, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289.)


title: predmet C-44/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. siječnja 2019. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) — Repsol Petróleo, S. A. protiv Administración del Estado

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. siječnja 2019. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) — Repsol Petróleo, S. A. protiv Administración del Estado
      (predmet C-44/19)
      (2019/C 155/27)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Supremo

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Repsol Petróleo, S. A.

         Druga stranka u postupku: Administración del Estado

         Prethodna pitanja

      Treba li članak 21. stavak 3. Direktive 2003/96 od 27. listopada (1), tumačiti na način da se njime omogućuje oporezivanje posebnim porezom na mineralna ulja transakcija vlastite potrošnje energenata koje su izvršene u postrojenjima proizvođača u dijelu u kojem se dobivaju neenergenti?
      Odnosno, u protivnom, onemogućuje li se svrhom te odredbe o isključenju od oporezivanja upotrebe energenata koju se smatra nužnom za dobivanje konačnih energenata oporezivanje te vlastite potrošnje u dijelu u kojem ona služi za dobivanje drugih neenergenata, čak i ako se dobiva otpad koji neizbježno nastaje kao posljedica vlastitog proizvodnog procesa?

         (1)  Direktiva Vijeća 2003/96/EZ od 27. listopada 2003. o restrukturiranju sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije (SL 2003., L 283, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 75. i ispravak SL 2019., L 33, str. 37.)


title: predmet C-45/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. siječnja 2019. uputio Juzgado de lo Contencioso-Administrativo de A Coruña (Španjolska) — Compañía de Tranvías de la Coruña, S. A.protiv Ayuntamiento de A Coruña

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. siječnja 2019. uputio Juzgado de lo Contencioso-Administrativo de A Coruña (Španjolska) — Compañía de Tranvías de la Coruña, S. A.protiv Ayuntamiento de A Coruña
      (predmet C-45/19)
      (2019/C 155/28)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de lo Contencioso-Administrativo de A Coruña

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Compañía de Tranvías de la Coruña, S. A.

         Tuženik: Ayuntamiento de A Coruña

         Prethodno pitanje

      S obzirom na članak 8. stavak 3. točku (b) Uredbe (EZ) br. 1370/2007 (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2007. o uslugama javnog željezničkog i cestovnog prijevoza putnika i stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 1191/69 i (EEZ) br. 1107/70, računa li se najdulje trajanje ugovorâ, koje je tom odredbom utvrđeno na 30 godina, (a) od dodjele odnosno sklapanja ugovora, (b) od stupanja na snagu te odredbe, (c) od prvog sljedećeg dana nakon dana isteka prijelaznog razdoblja utvrđenog u članku 8. stavku 2. te uredbe (3. prosinca 2019.) ili (d) od nekog drugog datuma koji Sud smatra prikladnim?

         (1)  SL 2007., L 315, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 13, str. 96.)


title: predmet C-59/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. siječnja 2019. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) — Wikingerhof GmbH & Co. KG protiv Booking.com BV

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. siječnja 2019. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) — Wikingerhof GmbH & Co. KG protiv Booking.com BV
      (predmet C-59/19)
      (2019/C 155/29)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Wikingerhof GmbH & Co. KG

         Tuženik: Booking.com BV

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 7. točku 2. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (1) tumačiti na način da se u slučaju tužbe za propuštanje određenog ponašanja može primijeniti nadležnost suda mjesta u kojem je nastala štetna radnja, ako je moguće da je sporno ponašanje obuhvaćeno ugovornim odredbama, ali tužitelj ističe da se te odredbe temelje na tuženikovoj zlouporabi vladajućeg položaja?

         (1)  SL 2012., L 351, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289. i ispravci SL 2014., L 160, str. 40. i SL 2016., L 202, str. 57.)


title: predmet C-72/19 P: Žalba koju su 30. siječnja 2019. podnijeli Suzanne Saleh Thabet, Gamal Mohamed Hosni Elsayed Mubarak, Alaa Mohamed Hosni Elsayed Mubarak, Heidy Mahmoud Magdy Hussein Rasekh, Khadiga Mahmoud El Gammal protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 22. studenoga 2018. u spojenim predmetima T-274/16 i T-275/16, Saleh Thabet i drugi protiv Vijeća

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/23

      Žalba koju su 30. siječnja 2019. podnijeli Suzanne Saleh Thabet, Gamal Mohamed Hosni Elsayed Mubarak, Alaa Mohamed Hosni Elsayed Mubarak, Heidy Mahmoud Magdy Hussein Rasekh, Khadiga Mahmoud El Gammal protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 22. studenoga 2018. u spojenim predmetima T-274/16 i T-275/16, Saleh Thabet i drugi protiv Vijeća
      (predmet C-72/19 P)
      (2019/C 155/30)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Suzanne Saleh Thabet, Gamal Mohamed Hosni Elsayed Mubarak, Alaa Mohamed Hosni Elsayed Mubarak, Heidy Mahmoud Magdy Hussein Rasekh, Khadiga Mahmoud El Gammal (zastupnici: D. Anderson QC, B. Kennelly QC, J. Pobjoy, Barrister, G. Martin, C. Enderby Smith, F. Holmey, Solicitors)

         Druga stranka u postupku: Vijeće Europske unije

         Zahtjevi

      Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

                  —

                  ukine presudu protiv koje je podnesena žalba;

                  —

                  sam donese konačnu presudu u ovom predmetu, te poništi pobijane akte u dijelu u kojem se odnose na žalitelje;

                  —

                  podredno, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje, u skladu s pravnom ocjenom Suda; i

                  —

                  naloži Vijeću da žaliteljima plati troškove postupaka pred Sudom i Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvi žalbeni razlog temelji se na tome da je Opći sud pogriješio utvrdivši da Vijeće nije bilo obvezno provjeriti jesu li egipatska tijela poštovala temeljna prava EU-a u odnosu na žalitelje.
      Drugi žalbeni razlog temelji se na tome da je Opći sud pogriješio utvrdivši da Vijeće nije bilo obvezno provjeriti jesu li se sudski postupci i istrage koji su uključivali žalitelje odnosili na akte koji su mogli ugroziti vladavinu prava u Egiptu
      Treći žalbeni razlog temelji se na tome da je Opći sud pogriješio utvrdivši da Vijeće nije počinilo očitu pogrešku u ocjeni kad se oslonilo na predmet br. 10427 (Optužbe u odnosu na društvo Al Watany Bank).
      Četvrti žalbeni razlog temelji se na tome da je Opći sud pogriješio utvrdivši da Vijeće nije počinilo očitu pogrešku u ocjeni kad se oslonilo na predmet br. 8897 (Slučaj renovacije privatne vile).
      Peti žalbeni razlog temelji se na tome da je Opći sud pogriješio utvrdivši da Vijeće nije počinilo očitu pogrešku u ocjeni kad se oslonilo na predmet br. 756 (Optužbe u odnosu na darove društva Al-Ahram) i predmet br. 53 (Optužbe u odnosu na darove društva Dar El Tahrir)
      Šesti žalbeni razlog temelji se na tome da je Opći sud pogriješio utvrdivši da Vijeće nije počinilo očitu pogrešku u ocjeni kad se oslonilo na predmet br. 144 (Optužbe u odnosu na pranje novca).


title: predmet C-76/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. siječnja 2019. uputio Vrhoven administrativen sad (Bugarska) — Direktor na Teritorialna direkcia Yugozapadna Agencia „Mitnici” pravopriemnik na Mitnica Aerogara Sofia protiv „Curtis Balkanˮ EOOD

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. siječnja 2019. uputio Vrhoven administrativen sad (Bugarska) — Direktor na Teritorialna direkcia Yugozapadna Agencia „Mitnici” pravopriemnik na Mitnica Aerogara Sofia protiv „Curtis Balkan” EOOD
      (predmet C-76/19)
      (2019/C 155/31)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Vrhoven administrativen sad

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj u kasacijskom postupku: Direktor na Teritorialna direkcia Yugozapadna Agencia „Mitnici” pravopriemnik na Mitnica Aerogara Sofia

         Druga stranka u kasacijskom postupku:„Curtis Balkan” EOOD

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 158. stavak 3. Uredbe br. 2454/93 (1) tumačiti na način da čini samostalnu osnovu za prilagodbu carinske vrijednosti pribrajanjem tantijema i licencijskih naknada cijeni koja je stvarno plaćena ili koju treba platiti za uvezenu robu, neovisno o pravilu iz članka 157. Uredbe br. 2454/93?

                  2.

                  Treba li članak 158. stavak 3. Uredbe br. 2454/93 tumačiti na način da se njime za prilagodbu carinske vrijednosti utvrđuju dvije alternativne situacije: s jedne strane, situacija u kojoj se tantijeme i licencijske naknade, kao one o kojima je riječ, odnose djelomično na uvezenu robu, a djelomično na druge sastojke ili dodatne dijelove, koji su robi dodani nakon uvoza, i s druge strane, situacija u kojoj se tantijeme i licencijske naknade odnose na radnje ili usluge poslije uvoza?

                  3.

                  Treba li članak 158. stavak 3. Uredbe br. 2454/93 tumačiti na način da se njime za prilagodbu carinske vrijednosti utvrđuju tri situacije: kao prvo, situacija u kojoj se tantijeme i licencijske naknade odnose djelomično na uvezenu robu, a djelomično na druge sastojke ili dodatne dijelove, koji se robi dodaju nakon uvoza; kao drugo, situacija u kojoj se tantijeme i licencijske naknade odnose djelomično na uvezenu robu, a djelomično na radnje ili usluge poslije uvoza; kao treće, situacija u kojoj se tantijeme i licencijske naknade odnose djelomično na uvezenu robu, a djelomično na druge sastojke ili dodatne dijelove, koji se robi dodaju nakon uvoza, ili na radnje ili usluge poslije uvoza?

                  4.

                  Treba li članak 158. stavak 3. Uredbe br. 2454/93 tumačiti na način da uvijek dopušta prilagodbu carinske vrijednosti ako nije sporno da se plaćene tantijeme i licencijske naknade odnose na radnje ili usluge poslije uvoza robe koja se procjenjuje, što je u konkretnom slučaju roba koju bugarskom društvu na raspolaganje stavlja američko društvo (koja su povezana proizvodnjom i upravljanjem), neovisno o tome jesu li ispunjene pretpostavke za prilagodbu u skladu s člankom 157. Uredbe br. 2545/93?

                  5.

                  Treba li članak 158. stavak 3. Uredbe br. 2454/93 tumačiti na način da čini posebni slučaj prilagodbe carinske vrijednosti u skladu s odredbom članka 157. Uredbe br. 2454/93 i pod pretpostavkama iz članka 157., pri čemu se posebnost sastoji samo u tome da se tantijema i licencijska naknada samo djelomično odnosi na robu koja se procjenjuje, tako da se ta tantijema ili licencijska naknada treba ravnomjerno raspodijeliti?

                  6.

                  Treba li članak 158. stavak 3. Uredbe br. 2454/93 tumačiti na način da je primjenjiv i u slučaju ako kupac naknadu ili tantijemu i licencijsku naknadu plaća trećoj osobi?

                  7.

                  Treba li sud, ako je odgovor na oba prethodna pitanja potvrdan, u slučaju odgovarajuće raspodjele tantijeme i licencijske naknade u skladu s člankom 158. stavkom 3. Uredbe br. 2454/93 ispitati jesu li ispunjene obje pretpostavke iz članka 157. stavka 2., naime, da se tantijema i licencijska naknada pa makar i samo djelomično odnosi na uvezenu robu i da se treba platiti kao uvjet za prodaju te robe, i ako da, mora li pri tom ispitivanju uzeti u obzir odredbu članka 160., prema kojoj su pretpostavke iz članka 157. stavka 2. ispunjene ako prodavatelj ili s njim povezana osoba zahtijeva plaćanje od kupca?

                  8.

                  Je li članak 160. Uredbe br. 2454/93 primjenjiv samo na načelnu odredbu članka 157. Uredbe br. 2454/93 kada se tantijeme i licencijske naknade trebaju platiti trećoj osobi te se u cijelosti odnose na robu koja se procjenjuje, ili je primjenjiv i u slučajevima kada se tantijeme i licencijske naknade samo djelomično odnose na uvezenu robu?

                  9.

                  Treba li članak 160. Uredbe br. 2454/93 tumačiti na način da se pod pojmom „povezanost” davatelja licencije i prodavatelja trebaju razumjeti slučajevi u kojima je davatelj licencije povezan s kupcem jer nad kupcem obavlja izravan nadzor koji nadilazi kontrolu kvalitete, ili se treba tumačiti na način da gore opisana povezanost davatelja licencije i kupca nije dovoljna da bi se prihvatila (neizravna) povezanost davatelja licencije i prodavatelja, osobito ako potonji osporava da cijene narudžbi kupaca za uvezenu robu ovise o plaćanju tantijema i licencijskih naknada te također osporava da je davatelj licencije u mogućnosti upravljati njegovim aktivnostima ili ih ograničavati?

                  10.

                  Treba li članak 160. Uredbe br. 2454/93 tumačiti na način da dopušta prilagodbu carinske vrijednosti samo ako su ispunjene obje pretpostavke koje su predviđene u članku 157. Uredbe br. 2454/93, naime, da se tantijema i licencijska naknada, koja se plaća trećoj osobi, odnosi na robu koja je predmet procjene i da se plaća prema uvjetima prodaje te robe te je usto ispunjen uvjet da prodavatelj ili s njim povezana osoba zahtijeva plaćanje tantijeme ili licencijske naknade od kupca?

                  11.

                  Treba li zahtjev iz članka 157. stavka 2. prve alineje Uredbe br. 2454/93 da se tantijema i licencijska naknada odnosi na robu koja je predmet procjene smatrati ispunjenim ako postoji neizravna veza između tantijeme i licencijske naknade i uvezene robe, kao u ovom slučaju u kojem je roba koja je predmet procjene sastavni dio licenciranog konačnog proizvoda

         (1)  Uredba Komisije (EEZ) br. 2454/93 od 2. srpnja 1993. od 2. srpnja 1993. o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 o Carinskom zakoniku Zajednice (SL 1993., L 253, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 1., str. 3.)


title: predmet C-87/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. veljače 2019. uputio Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) — TV Play Baltic AS protiv Lietuvos radijo ir televizijos komisija

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/26

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. veljače 2019. uputio Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) — TV Play Baltic AS protiv Lietuvos radijo ir televizijos komisija
      (predmet C-87/19)
      (2019/C 155/32)
      Jezik postupka: litavski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: TV Play Baltic AS

         Tuženik: Lietuvos radijo ir televizijos komisija

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 2. točku (m) Direktive 2002/21/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (Okvirna direktiva), tumačiti na način da „pružanje elektroničkih komunikacijskih mreža” ne obuhvaća aktivnosti televizijskog reemitiranja putem satelitskih mreža koje posjeduju treće osobe, kao što su one koje obavlja tužitelj?

                  2.

                  Treba li članak 31. stavak 1. Direktive 2002/22/EZ (2) Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o univerzalnoj usluzi i pravima korisnika u vezi s elektroničkim komunikacijskim mrežama i uslugama (Direktiva o univerzalnoj usluzi), kako je izmijenjena Direktivom 2009/136/EZ (3) Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009., tumačiti na način da sprječava države članice da nametnu obvezu „obveznog podržavanja” (obvezu prijenosa televizijskog kanala putem satelitskih mreža koje posjeduju treće osobe i osiguranja pristupa krajnjim korisnicima tom prijenosu) gospodarskim subjektima kao što je tužitelj, koji, (1) prenose televizijski kanal zaštićen sustavom uvjetnog pristupa putem satelitskih mreža koje posjeduju treće osobe, u tu svrhu primaju signale televizijskog programa (kanala) koji se emitiraju u to vrijeme i, konvertiraju, kodiraju i prenose iste do satelita s kojeg se bez prestanka prenose nazad na Zemlju, te koji (2) nude pakete televizijskih kanala klijentima, i u tu svrhu pružaju pristup tim zaštićenim televizijskim prijenosima (ili njihovu dijelu) putem uređaja za uvjetni pristup, u zamjenu za naknadu?

                  3.

                  Treba li članak 31. stavak 1. Direktive 2002/22, kako je izmijenjena Direktivom 2009/136, tumačiti na način da se — za potrebe primjene te odredbe — za značajan broj krajnjih korisnika smatra da ne koriste elektroničke komunikacijske mreže (u predmetnom slučaju, mrežu za satelitski prijenos), kao njihov glavni izvor (sredstvo) primanja televizijskih prijenosa, ako se te mreže koriste kao navedeni glavni izvor (sredstvo) samo od strane otprilike 6 % svih krajnjih korisnika (u ovom slučaju, kućanstava)?

                  4.

                  Kada se ocjenjuje je li primjena članka 31. stavka 1. Direktive 2002/22, kako je izmijenjena Direktivom 2009/136, opravdana, treba li voditi računa o korisnicima interneta koji mogu besplatno uživo gledati predmetne televizijske programe (ili njihove dijelove) na internetu?

                  5.

                  Treba li članak 56. Ugovora o funkcioniranju Europske unije tumačiti na način da sprječava države članice da nametnu obveze gospodarskim subjektima, kao što je tužitelj, da besplatno reemitiraju televizijski kanal putem elektroničkih komunikacijskih mreža, ako je nakladnik elektroničkih medija u čiju je korist ta obveza utvrđena, u potpunosti sposoban sam prenositi te televizijske kanale putem iste mreže vlastitim novcem?

                  6.

                  Treba li članak 56. Ugovora o funkcioniranju Europske unije tumačiti na način da sprječava države članice da nametnu obveze gospodarskim subjektima, kao što je tužitelj, da besplatno reemitiraju televizijski kanal putem elektroničkih komunikacijskih mreža, ako bi tom obvezom bilo pokriveno samo oko 6 % svih kućanstava, a ona imaju mogućnost gledanja tog televizijskog kanala putem zemaljske mreže prijenosa ili putem interneta?

         (1)  SL 2002., L 108, str. 33. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 49., str. 25.).

         (2)  SL 2002., L 108, str. 51. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 50., str. 3.).

         (3)  Sl 2009., L 337, str. 11. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 52., str. 224. i ispravak SL 2018., L 74, str. 11.)


title: predmet C-93/19 P: Žalba koju je 6. veljače 2019. podnijela Europska služba za vanjsko djelovanje protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 27. studenoga 2018. u predmetu T-315/17, Hebberecht protiv ESVD-a

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/27

      Žalba koju je 6. veljače 2019. podnijela Europska služba za vanjsko djelovanje protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 27. studenoga 2018. u predmetu T-315/17, Hebberecht protiv ESVD-a
      (predmet C-93/19 P)
      (2019/C 155/33)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Europska služba za vanjsko djelovanje (zastupnici: S. Marquardt, R. Spac, agenti)

         Druga stranka u postupku: Chantal Hebberecht

         Žalbeni zahtjev

                  —

                  ukinuti presudu Općeg suda od 27. studenoga 2018. u predmetu T-315/17;

                  —

                  odbiti tužbu kao neosnovanu;

                  —

                  naložiti drugoj stranci snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      ESVD smatra da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je svoju presudu utemeljio na povredi članka 1.d stavka 2. Pravilnika o osoblju i time što je smatrao da ta odredba sadržava načelo koje se može neposredno primijeniti na pojedinačne odluke koje institucija donosi primjenom navedenog Pravilnika (točke 93. do 94. pobijane presude).
      Osim toga, čak i pod pretpostavkom da se člankom 1.d stavka 2. Pravilnika o osoblju propisuje neposredno primjenjiva obveza, ta se odredba nije mogla primijeniti na ovaj slučaj s obzirom na prirodu sporne odluke koja se odnosila samo na žalitelja u njegovu svojstvu šefa delegacije, a ne na primjenu načela rodne jednakosti.


title: predmet C-104/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. veljače 2019. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) — Donex Shipping and Forwarding B.V., druga stranka u žalbenom postupku: Staatssecretaris van Financiën

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/28

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. veljače 2019. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) — Donex Shipping and Forwarding B.V., druga stranka u žalbenom postupku: Staatssecretaris van Financiën
      (predmet C-104/19)
      (2019/C 155/34)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Hoge Raad der Nederlanden

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj u kasacijskom postupku: Donex Shipping and Forwarding B.V.

         Druga stranka u postupku: Staatssecretaris van Financiën

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li Uredba (EZ) br. 91/2009 (1) nevaljana u pogledu uvoznika u Uniju zbog povrede članka 2. stavka 11. Uredbe (EZ) br. 384/96 (2) jer Vijeće, za utvrđivanje dampinške marže za predmetne proizvode kineskih proizvođača izvoznika koji ne surađuju, prilikom usporedbe predviđene tom odredbom nije uzelo u obzir izvozne transakcije s određenim vrstama proizvoda?

                  2.

                  Je li Uredba (EZ) br. 91/2009 nevaljana u pogledu uvoznika u Uniju zbog povrede članka 2. stavka 10. Uredbe (EZ) br. 384/96 jer su institucije Unije u okviru izračuna dampinške marže za predmetne proizvode, prilikom usporedbe uobičajene vrijednosti proizvoda indijskog proizvođača s izvoznim cijenama istovjetnih kineskih proizvoda odbile uzeti u obzir prilagodbe koje se odnose na uvozne carine za sirovine i neizravne poreze u analognoj zemlji Indiji kao i razlike u proizvodnji, odnosno proizvodnim troškovima, i/ili jer institucije Unije kineskim proizvođačima izvoznicima koji surađuju nisu tijekom ispitnog postupka (pravodobno) stavile na raspolaganje sve podatke indijskog proizvođača u okviru utvrđivanja uobičajene vrijednosti?

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 91/2009 od 26. siječnja 2009. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje podrijetlom iz Narodne Republike Kine (SL 2009., L 29, str. 1.).

         (2)  Uredba Vijeća (EZ) br. 384/96 o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (SL 1996., L 56, str. 1.).


title: predmet C-120/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. veljače 2019. uputio Raad van State (Nizozemska) — X, druge stranke: College van burgemeester en wethouders van de gemeente Purmerend, Tamoil Nederland BV

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/28

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. veljače 2019. uputio Raad van State (Nizozemska) — X, druge stranke: College van burgemeester en wethouders van de gemeente Purmerend, Tamoil Nederland BV
      (predmet C-120/19)
      (2019/C 155/35)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Raad van State

         Stranke glavnog postupka

      Žaliteljica: X

         Druge stranke u postupku: College van burgemeester en wethouders van de gemeente Purmerend, Tamoil Nederland BV

         Prethodna pitanja

                  1.

                              (a)

                              Treba li članak 5. stavak 1. Direktive 2008/68/EZ (1) tumačiti na način da mu je protivan zahtjev, sadržan u dozvoli za punionicu UNP-a, prema kojem dotičnu punionicu UNP-a smije opskrbljivati isključivo toplinski izolirana UNP-cisterna dok takva obveza nije izravno propisana jednom ili više prijevoznika koji obavljaju prijevoz UNP-cisternama?

                              (b)

                              Je li za odgovor na prvo pitanje relevantno to da je država članica s organizacijama sudionika na tržištu UNP-a (uključujući vlasnike punionica UNP-a, proizvođače, prodavače i prijevoznike UNP-a) sklopila sporazum „Safety Deal hittewerende bekleding op LPG-autogastankwagens” [(Sigurnosni sporazum o toplinskoj izolaciji cisterni za UNP-autoplin)], kojim su se njegove stranke obvezale da će upotrebljavati toplinsku izolaciju, a dotična država članica je s tim u vezi donijela okružnicu „Circulaire effectafstanden externe veiligheid LPG-tankstations voor besluiten met gevolgen voor de effecten van een ongeval” [(Okružnica o sigurnosnim udaljenostima u vezi s vanjskom sigurnošću punionica UNP-a za potrebe rješenjâ u vezi s posljedicama havarije)] kojom je propisana dodatna politika upravljanja rizikom koja polazi od pretpostavke da će se punionice UNP-a opskrbljivati isključivo toplinski izoliranim cisternama?

                  2.

                              (a)

                              Ako nacionalni sud ocjenjuje zakonitost rješenja o izvršenju kojim se želi ostvariti ispunjenje zahtjeva iz dozvole koji se više ne može pobijati i koji je protivan pravu Unije:

                                          —

                                          dopušta li pravo Unije, a osobito sudska praksa Suda o nacionalnoj postupovnoj autonomiji, to da nacionalni sud načelno smatra da je takav zahtjev zakonit, osim ako je to u očitoj suprotnosti s nadređenim pravom, uključujući pravo Unije? Ako je to slučaj, postavlja li pravo Unije za tu iznimku (dodatne) uvjete?

                                          —

                                          ili pak pravo Unije — uzimajući u obzir, među ostalim, presude Suda [od 29. travnja 1999.,] Ciola (C-224/97, EU:C:1999:212) i [od 6. travnja 2006.,] ED & F Man Sugar (C-274/04, EU:C:2006:233) — podrazumijeva da nacionalni sud mora izuzeti od primjene takav zahtjev iz dozvole zbog njegove suprotnosti s pravom Unije?

                              (b)

                              Je li za odgovor na točku (a) drugog pitanja relevantno to ima li rješenje o izvršenju karakter odštetne (remedy) ili kaznene sankcije (criminal charge)?

         (1)  Direktiva 2008/68/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. rujna 2008. o kopnenom prijevozu opasnih tvari (SL 2008., L 260, str. 13.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 7., str. 136.)