title: predmet C-445/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. lipnja 2019. uputio Østre Landsret (Danska) — Viasat Broadcasting UK Ltd protiv TV 2/Danmark A/S i Kraljevine Danske

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. lipnja 2019. uputio Østre Landsret (Danska) — Viasat Broadcasting UK Ltd protiv TV 2/Danmark A/S i Kraljevine Danske
      (predmet C-445/19)
      (2019/C 270/28)
      Jezik postupka: danski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Østre Landsret

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Viasat Broadcasting UK Ltd

         Tuženici: TV 2/Danmark A/S, Kraljevina Danska

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Vrijedi li obveza nacionalnog suda da korisniku potpore naloži plaćanje kamate za razdoblje trajanja nezakonitosti (vidjeti presudu CELF (1)) i u situaciji poput one u predmetnom slučaju, u kojoj je nezakonita državna potpora činila naknadu za pružanje javne usluge za koju je kasnije utvrđeno da je spojiva s unutarnjim tržištem u skladu s člankom 106. stavkom 2. UFEU-a te u kojoj je ta potpora odobrena na temelju procjene cjelokupne financijske situacije poduzetnika koji pruža javnu uslugu, uključujući njegovu kapitalizaciju?

                  2.

                  Vrijedi li obveza nacionalnog suda da korisniku potpore naloži plaćanje kamate za razdoblje trajanja nezakonitosti (vidjeti presudu CELF) i u pogledu iznosa koji se, u okolnostima poput onih u predmetnom slučaju, prenose s korisnika potpore na povezane poduzetnike na temelju javnopravne obveze, ali za koje je u konačnoj Komisijinoj odluci utvrđeno da korisnika potpore stavljaju u povoljniji položaj u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a?

                  3.

                  Vrijedi li obveza nacionalnog suda da korisniku potpore naloži plaćanje kamate za razdoblje trajanja nezakonitosti (vidjeti presudu CELF) i u pogledu državne potpore koju je korisnik potpore, u okolnostima poput onih u predmetnom slučaju, primio od poduzetnika pod javnom kontrolom, s obzirom na to da potonji sredstva djelomično stječe od prodaje usluga korisnika potpore?

         (1)  Presuda od 12. veljače 2008. (predmet C-199/06, CELF i Ministre de la Culture et de la Communication, EU:C:2008:79)


title: predmet C-475/19 P: Žalba koju je 20. lipnja 2019. podnijela Savezna Republika Njemačka protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 10. travnja 2019. u predmetu T-229/17, Savezna Republika Njemačka protiv Europske komisije

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/25

      Žalba koju je 20. lipnja 2019. podnijela Savezna Republika Njemačka protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 10. travnja 2019. u predmetu T-229/17, Savezna Republika Njemačka protiv Europske komisije
      (predmet C-475/19 P)
      (2019/C 270/29)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: J. Möller, agent, M. Kottmann, M. Winkelmüller, F. van Schewick, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Republika Finska

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  1.

                  ukine presudu Općeg suda Europske unije od 10. travnja 2019. u predmetu T-229/17, Savezna Republika Njemačka/Europska Komisija;

                  2.

                  poništi Odluku Komisije (EU) 2017/133 оd 25. siječnja 2017. o zadržavanju s ograničenjem u Službenom listu Europske unije upućivanja na usklađenu normu EN 14342:2013 „Drvene podne obloge: značajke, ocjena sukladnosti i označivanje” u skladu s Uredbom (EU) br. 305/2011 Europskog parlamenta i Vijeća (1);

                  3.

                  poništi Odluku Komisije (EU) 2017/145 оd 25. siječnja 2017. o zadržavanju s ograničenjem u Službenom listu Europske unije upućivanja na usklađenu normu EN 14904:2006 „Površine sportskih terena — Površine u zatvorenom prostoru za višenamjensku sportsku uporabu — Specifikacija” u skladu s Uredbom (EU) br. 305/2011 Europskog parlamenta i Vijeća (2);

                  4.

                  poništi komunikacije Komisije u okviru provedbe Uredbe (EU) br. 305/2011 Europskog parlamenta i Vijeća o utvrđivanju usklađenih uvjeta za stavljanje na tržište građevnih proizvoda i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 89/106/EEZ od 10. ožujka 2017., 11. kolovoza 2017., 15. prosinca 2017. i 9. ožujka 2018. (3) u dijelu u kojem se odnose na usklađene norme EN 14342:2013 i EN 14904:2006;

                  5.

                  podredno drugoj, trećoj i četvrtoj točki žalbe predmet vrati Općem sudu;

                  6.

                  naloži Komisiji snošenje troškova postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj u prilog svojoj žalbi ističe sljedeća tri žalbena razloga:
      Kao prvo, pobijanom presudom povređuje se članak 263. stavak 1. UFEU-a time što se njome zahtjevi Savezne Republike Njemačke za proglašenje ništavosti pobijanih komunikacija odbacuju kao nedopušteni. Opći sud nije uzeo u obzir činjenicu da su pobijane komunikacije namijenjene stvaranju obvezujućih pravnih učinaka koji nisu istovjetni pravnim učincima pobijane odluke.
      Kao drugo, pobijanom presudom povređuje se članak 18. stavak 2. u vezi s člankom 17. stavkom 5. Uredbe br. 305/2011. Opći sud nije uzeo u obzir činjenicu da je Komisija na temelju tih odredbi ujedno bila ovlaštena i obvezna poduzeti jednu od mjera koje je predložila Savezna Republika Njemačka.
      Kao treće, pobijanom presudom povređuje se članak 18. stavak 2. u vezi s člankom 3. stavkom 1. i 2. kao i članak 17. stavak 3. Uredbe br. 305/2011. Opći sud nije uzeo u obzir činjenicu da je Komisija na temelju tih odredbi bila obvezna ispitati je li spornim normama bila ugrožena usklađenost temeljnih zahtjeva za građevine.

         (1)  SL 2017., L 21, str. 113.

         (2)  SL 2017., L 22, str. 62.

         (3)  SL 2017., C 76, str. 32.; SL 2017., C 267, str. 16.; SL 2017., C 435, str. 41.; SL 2018., C 92, str. 139.


title: predmet C-498/19 P: Žalba koju je 27. lipnja 2019. podnijela Rumunjska protiv rješenja Općeg suda (osmo vijeće) od 30. travnja 2019. u predmetu T-530/18, Rumunjska protiv Komisije

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/27

      Žalba koju je 27. lipnja 2019. podnijela Rumunjska protiv rješenja Općeg suda (osmo vijeće) od 30. travnja 2019. u predmetu T-530/18, Rumunjska protiv Komisije
      (predmet C-498/19 P)
      (2019/C 270/30)
      Jezik postupka: rumunjski

         Stranke

         Žalitelj: Rumunjska (zastupnici: C.-R, Canțăr, E. Gane, O.-C. Ichim, M. Chicu, u svojstvu agenata)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  prihvati žalbu, u cijelosti ukine rješenje Općeg suda u predmetu T-530/18, ponovno odluči u predmetu T-530/18 prihvativši zahtjev za djelomično poništenje Provedbene odluke (EU) 2018/873 od 13. lipnja 2018. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (1):

                              a.

                              potpuno u pogledu podmjere 1a (iznos od 13 184 846,61 eura za godine 2015. i 2016.)

                              b.

                              potpuno u pogledu podmjera 3a, 5a, 3b, 4b (iznos od 45 532 000,96 eura za godine 2014., 2015. i 2016.) i, podredno, djelomično za razdoblje prije 19. rujna 2015. (iznos od 21 315 857,50 eura)
                              ili

                  —

                  prihvati žalbu, u cijelosti ukine rješenje Općeg suda u predmetu T-530/18, vrati predmet T-530/18 Općem sudu na ponovno odlučivanje kako bi, prilikom preispitivanja predmeta, prihvatio zahtjev za poništenje i djelomično poništio Provedbenu odluku (EU) 2018/873 od 13. lipnja 2018., kao što je navedeno;

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

                  A.

                     Povreda članaka 263. i 297. UFEU-a, kao i načela pravne sigurnosti

                              i.

                                 Opći sud nije točno ocijenio, s pravne strane, potpuni i točni karakter obavijesti i pogrešno je kvalificirao obavijest koju je donijela Komisija kao odgovarajuću za početak roka iz članka 263. UFEU-a. Takav pristup Općeg suda povređuje i načelo pravne sigurnosti.

                              Rumunjska smatra da postojanje bilo kakve pogreške u vezi s bitnim elemenatima odluke, kao što je Odluka 2018/873, predstavlja kompromitiranje obavijesti i postavlja ozbiljna pitanja vezana za načelo pravne sigurnosti. Posljedično, dovoljno je postojanje pogrešaka, kao što su one koje je utvrdio Opći sud, kako obavijest koju je donijela Komisija ne bi bila odgovarajuća za početak roka iz članka 263. UFEU-a.
                              Opći sud je razlike između objavljene verzije Odluke 2018/873 i obavijesti o njoj kvalificirao kao minimalne, na temelju činjenice da razumijevanje teksta odluke nije ugroženo jer izraz „iznos” nije mogao nego odgovarati vrsti ispravka „procijenjeni iznos”. Uzevši u obzir da takva vrsta ispravka ne postoji, Rumunjska smatra da je pravno stajalište Općeg suda pogrešno i da je lako primijetiti da je razumijevanje teksta odluke ugroženo i da je obavijest o njoj kompromitirana.

                              ii.

                                 Opći sud je pogriješio u tumačenju članka 263. UFEU-a, u vezi s njegovim člankom 297., ne uzevši u obzir učinke objave Odluke 2018/873 u SL-u u pogledu učinkovite informacije i načela pravne sigurnosti.

                              U pogledu članka 263. stavka 6. UFEU-a, ono što je važno za ostvarivanje prava na pravni lijek je točno poznavanje sadržaja pobijanog akta Europske unije, a ne trenutak u kojem on stupa na snagu/proizvodi pravne učinke.
                              Trenutak od kojega počinje teći rok od 2 mjeseca za podnošenje zahtjeva za poništenje akta, kao što je Odluka 2018/87, o kojem se mora donijeti obavijest, ali koji se, prema stalnoj i dugotrajnoj praksi donositelja, također objavljuje u SL-u, mora biti potonja objava, kojoj treba dodati 14 dana propisanih člankom 59. Poslovnika Općeg suda.
                              Takvo rješenje je još potrebnije ako se uzmu u obzir konkretne okolnosti u kojima su o Odluci 2018/873 obaviještene rumunjske vlasti i u kojima je objavljena — okolnosti koje dovode do razlika između objavljenog teksta Odluke i obavijesti o njoj, vezanih za njezine bitne elemente.

                              iii.

                                 Opći sud je povrijedio načelo pravne sigurnosti tako što je smatrao da samo jedan od nedostataka na koje je Rumunjska ukazivala (vezanih za vrstu ispravka — „procijenjeni iznos” u odnosu na „paušalni iznos”) čini manju redakcijsku pogrešku, nastalu u tekstu obavijesti i u objavljenom tekstu, ali koja nije nastala u okviru upravnog postupka ni sažetog izvješća i ne stvara zabunu u odnosu na prirodu ispravka.

                              iv.

                                 Opći sud je povrijedio članak 263. UFEU-a tako što je ocijenio nevažnima i bespredmetnima razlike između teksta obavijesti i teksta objavljenog u SL-u koje se tiču odredaba Odluke 2018/873 upućenih drugim državama članicama Europske unije, koje se tiču kvalifikacije države članice kao privilegiranog predlagatelja.

                  B.

                     Povreda načela kontradiktornosti, uključujući pozivanje na članak 64. Poslovnika Općeg suda.

                  Rumunjska smatra da je Opći sud povrijedio načelo kontradiktornosti tako što nije dopustio rumunjskim vlastima mogućnost zauzimanja stajališta o informacijama koje je priopćila Komisija u odgovoru na pitanje Općeg suda, informacijama koje su bile temelj za odbacivanje predloženog zahtjeva kao nedopuštenog.

         (1)  Provedbena odluka Komisije (EU) 2018/873 od 13. lipnja 2018. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL 2018., L 152, str. 29.).


title: predmet T-488/18: Tužba podnesena 17. lipnja 2019. — XC protiv Komisije

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/29

      Tužba podnesena 17. lipnja 2019. — XC protiv Komisije
      (predmet T-488/18)
      (2019/C 270/31)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: XC (zastupnik: C. Bottino, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi akt isključenja tužitelja iz otvorenog natječaja EPSO/AD/338/17 na temelju članka 270. UFEU-a;

                  —

                  poništi odluku Europske komisije C(2018) 3969 (na temelju članka 263. stavka 4. UFEU-a);

                  —

                  poništi popis uspješnih kandidata na otvorenom natječaju EPSO/AD/356/18 (na temelju članka 270. UFEU-a),

                  —

                  naloži naknadu štete u mjeri koju Opći sud smatra pravičnom te naloži Komisiji snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U potporu tužbi, tužitelj ističe:
      Po pitanju poništenja, na temelju članka 270. UFEU-a, isključenja iz otvorenog natječaja EPSO/AD/338/17:

                  1.

                  Prvi razlog temelji se na navodnoj povredi članaka 3. i 7. Priloga III. Statutu, u skladu s tumačenjem, osobito, presude kojom je odlučeno u predmetima T-361/10, Pachitis/Komisija i T-587/16, HM/Komisija.

                  2.

                  Drugi razlog temelji se na činjenici da, prema tužitelju, postupak pripreme vježbe e-tray predstavlja povredu obveze povjerljivosti postupaka Povjerenstva za odabir propisane člankom 6. Prilogom III. Statutu.

                  3.

                  Treći razlog temelji se na činjenici da provođenje vježbe e-tray na način kako je to predvidio EPSO za tužitelja predstavlja neizravnu diskriminaciju na temelju invaliditeta i povredu obveze osiguravanja reasonable adjustementa.
                  Po pitanju poništenja Odluke Europske komisije C(2018) 3969 na temelju članka 263. stavka 4. UFEU-a:

                  4.

                  Četvrti razlog temelji se na povredi načela utvrđenih presudama kojima je odlučeno u predmetima T-516/14, Alexandrou/Komisija i C-491/15 P, Typke/Komisija.
                  Po pitanju poništenja, na temelju članka 270. UFEU-a, popisa uspješnih kandidata na otvorenom natječaju EPSO/AD/356/18:

                  5.

                  Peti razlog temelji se na nenadležnosti EPSO-a jer Povjerenstvu za odabir nije podnio zahtjev za preispitivanje u smislu točke 4.2.2. Općih pravila natječaja, ili što je zamijenio dotično [povjerenstvo] u odlučivanju i/ili u obrazloženju.

                  6.

                  Šesti razlog temelji se na povredi odredaba Statuta i direktive o diskriminaciji na temelju invaliditeta.


title: predmet C-474/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. lipnja 2019. uputio Vänersborgs tingsrätt, mark- och miljödomstolen (Švedska) — Naturskyddsföreningen i Härryda, Göteborgs Ornitologiska Förening

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/34

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. lipnja 2019. uputio Vänersborgs tingsrätt, mark- och miljödomstolen (Švedska) — Naturskyddsföreningen i Härryda, Göteborgs Ornitologiska Förening
      (predmet C-474/19)
      (2019/C 288/41)
      Jezik postupka: švedski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Vänersborgs tingsrätt, mark- och miljödomstolen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Naturskyddsföreningen i Härryda, Göteborgs Ornitologiska Förening

         Tuženici: Länsstyrelsen i Västra Götalands län, U.T.B.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 5. Direktive Europskog parlamenta i Vijeća 2009/147/EZ (1) od 30. studenoga 2009. o očuvanju divljih ptica tumačiti na način da mu se protivi nacionalna praksa u skladu s kojom se zabrana odnosi samo na vrste navedene u Prilogu 1. Direktivi 2009/147 ili koje su u određenoj mjeri ugrožene ili su izložene dugoročnom opadanju populacijske razine?

                  2.

                  Treba li pojmove „namjerno ubijanje/uznemiravanje/uništavanje” iz članka 5. točaka (a) do (d) Direktive 2009/147 i članka 12. točaka (a) do (c) Direktive Vijeća 92/43/EEZ (2) od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore tumačiti na način da im se protivi nacionalna praksa u skladu s kojom, ako je svrha mjera očito različita od ubijanja ili uznemiravanja vrsta (primjerice, mjere u području šumarstva ili prostornog uređenja), mora postojati mjerama izazvana opasnost od štetnih učinaka na stanje očuvanosti vrsta, kako bi se primijenile zabrane?

                  3.

                  Ako je odgovor na bilo koji dio drugog pitanja takav da se, kako bi se primjenjivala zabrana, šteta ocjenjuje na nekoj drugoj razini različitoj od pojedinačne, treba li ocjenu izvršiti u nekom od sljedećih opsega ili na nekoj od sljedećih razina:

                              a.

                              određeni geografski ograničeni dio populacije kako je definiran pod (a), primjerice unutar granica regije, države članice ili Europske unije;

                              b.

                              dotična lokalna populacija (biološki izolirana od drugih populacija vrste);

                              c.

                              dotična metapopulacija;

                              d.

                              cjelokupna populacija vrste u okviru relevantnog biogeografskog regionalnog područja areala vrste?

                  4.

                  Treba li izraz „oštećivanje ili uništavanje” lokaliteta za razmnožavanje životinja iz članka 12. točke (d) Direktive 92/43 tumačiti tako da isključuje nacionalnu praksu koja podrazumijeva da se, unatoč preventivnim mjerama, gubi kontinuirana ekološka funkcionalnost (KEF) staništa dotične vrste, bilo oštećivanjem, uništavanjem ili pogoršavanjem, izravno ili neizravno, pojedinačno ili kumulativno, tako da se zabrana primjenjuje samo ako je vjerojatno da će se stanje očuvanosti dotične vrste pogoršati na jednoj od razina navedenih u trećem pitanju?

                  5.

                  Ako je odgovor na četvrto pitanje niječan, odnosno ako se, kako bi se primjenjivala zabrana, šteta ocjenjuje na razini različitoj od staništa u pojedinačnom području, treba li se ocjena izvršiti u nekom od sljedećih opsega ili na nekoj od sljedećih razina:

                              a.

                              određeni geografski ograničen dio populacije kako je definiran pod (a), primjerice unutar granica regije, države članice ili Europske unije;

                              b.

                              dotična lokalna populacija (biološki izolirana od drugih populacija vrste);

                              c.

                              dotična metapopulacija;

                              d.

                              cjelokupna populacija vrste u okviru relevantnog biogeografskog regionalnog područja areala vrste?
                              Drugo i četvrto pitanje koje je uputio mark- och miljödomstolen (Sud za nekretnine i okoliš, Švedska) uključuju pitanje prestaje li se primjenjivati sustav stroge zaštite iz direktiva na vrste u odnosu na koje je cilj direktiva (povoljno stanje očuvanosti) postignut.

         (1)  SL 2010., L 20, str. 7. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 32., str. 128. i ispravak SL 2015., L 75, str. 20.)

         (2)  SL 1992., L 206, str. 7. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 2., str. 14.)


title: Predmet C-651/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30 srpnja 2018. i 15. siječnja 2019. uputio Općinski građanski sud u Zagrebu — Stalna služba u Sesvetama (Hrvatska) — QB, RA protiv Jadransko osiguranje d.d

text:
               2.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 295/2

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30 srpnja 2018. i 15. siječnja 2019. uputio Općinski građanski sud u Zagrebu — Stalna služba u Sesvetama (Hrvatska) — QB, RA protiv Jadransko osiguranje d.d
      (Predmet C-651/18)
      (2019/C 295/02)
      Jezik postupka: hrvatski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Općinski građanski sud u Zagrebu — Stalna služba u Sesvetama

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: QB, RA

         Tuženik: Jadransko osiguranje d.d

         Sud (deveto vijeće) rješava odlukom od 11. srpnja 2019. da je zahtjev za prethodnu odluku koji je odlukama od 30. srpnja 2018. i 15. siječnja 2019. uputio Općinski građanski sud u Zagrebu očito nedopušten.


title: predmet C-800/18 P: Žalba koju je 19. prosinca 2018. podnio Haskovo Chamber of Commerce and Industry protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 25. listopada 2018. u predmetu T-122/17, Devin protiv EUIPO-a (Haskovo)

text:
               2.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 295/2

      Žalba koju je 19. prosinca 2018. podnio Haskovo Chamber of Commerce and Industry protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 25. listopada 2018. u predmetu T-122/17, Devin protiv EUIPO-a (Haskovo)
      (predmet C-800/18 P)
      (2019/C 295/03)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Haskovo Chamber of Commerce and Industry (zastupnici: I. Pakidanska i D. Dimitrova, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Devin AD, Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo
      Žalba se rješenjem Suda (deveto vijeće) od 11. srpnja 2019. odbacuje kao djelomično očito nedopuštena i djelomično očito neosnovana te se Haskovo Chamber of Commerce and Industry nalaže snošenje vlastitih troškova.


title: predmet C-170/19 P: Žalba koju je 25. veljače 2019. podnijelo društvo CheapFlights International Ltd protiv rješenja Općeg suda (drugo vijeće) od 11. prosinca 2018. u predmetu T-565/17, CheapFlights International protiv EUIPO-a (Momondo Group)

text:
               2.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 295/3

      Žalba koju je 25. veljače 2019. podnijelo društvo CheapFlights International Ltd protiv rješenja Općeg suda (drugo vijeće) od 11. prosinca 2018. u predmetu T-565/17, CheapFlights International protiv EUIPO-a (Momondo Group)
      (predmet C-170/19 P)
      (2019/C 295/04)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: CheapFlights International Ltd (zastupnici: A. von Mühlendahl i H. Hartwig, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo
      Žalba je rješenjem Suda (osmo vijeće) od 10. srpnja 2019. proglašena očito neosnovanom.


title: predmet C-196/19 P: Žalba koju je 27. veljače 2019. podnio UC protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 14. prosinca 2018. u predmetu T-572/17, UC protiv Parlamenta

text:
               2.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 295/3

      Žalba koju je 27. veljače 2019. podnio UC protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 14. prosinca 2018. u predmetu T-572/17, UC protiv Parlamenta
      (predmet C-196/19 P)
      (2019/C 295/05)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: UC (zastupnik: A. Tymen, odvjetnica)

         Druga stranka u postupku: Europski parlament
      Rješenjem od 23. srpnja 2019., Sud (osmo vijeće) odbio je žalbu.


title: predmet C-300/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. travnja 2019. uputio Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona (Španjolska) — UQ protiv Marclean Technologies, S. L. U.

text:
               2.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 295/4

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. travnja 2019. uputio Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona (Španjolska) — UQ protiv Marclean Technologies, S. L. U.
      (predmet C-300/19)
      (2019/C 295/06)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona

         Stranke glavnog postupka

         Tužiteljica: UQ

         Tuženik: Marclean Technologies, S. L. U.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 1. stavak 1. točku (a) podtočke i. i ii. Direktive Vijeća 98/59/EZ [od 20. srpnja 1998.] o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na kolektivno otkazivanje (1) tumačiti na način da referentno razdoblje od 30 ili 90 dana, utvrđeno kako bi se smatralo da postoji kolektivno otkazivanje, uvijek prethodi datumu kada je provedeno pojedinačno otkazivanje koje je predmet spora?

                  2.

                  Treba li članak 1. stavak 1. točku (a) podtočke i. i ii. Direktive Vijeća 98/59/EZ o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na kolektivno otkazivanje tumačiti na način da referentno razdoblje od 30 ili 90 dana, utvrđeno kako bi se smatralo da postoji kolektivno otkazivanje, može uslijediti nakon datuma kada je provedeno pojedinačno otkazivanje koje je predmet spora, pri čemu nije nužno da se ti kasniji prestanci ugovora o radu smatraju prijevarnim?

                  3.

                  Mogu li se referentna razdoblja iz članka 1. stavka 1. točke (a) podtočaka i. i ii. Direktive Vijeća 98/59/EZ o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na kolektivno otkazivanje tumačiti na način da je moguće uzeti u obzir otkazivanja ili prestanke ugovora o radu do kojih je došlo unutar razdoblja od 30 ili 90 dana, pri čemu je do otkaza koji je predmet spora došlo unutar navedenog razdoblja?

         (1)  SL 1998., L 225, str. 16.


title: predmet C-359/19 P: Žalba koju je 5. svibnja 2019. podnijelo društvo Meblo Trade d.o.o. protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 5. ožujka 2019. u predmetu T-263/18, Meblo Trade protiv EUIPO-a (Meblo Int)

text:
               2.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 295/4

      Žalba koju je 5. svibnja 2019. podnijelo društvo Meblo Trade d.o.o. protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 5. ožujka 2019. u predmetu T-263/18, Meblo Trade protiv EUIPO-a (Meblo Int)
      (predmet C-359/19 P)
      (2019/C 295/07)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Meblo Trade d.o.o. (zastupnik: A. Ivanova, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo, Meblo Int, proizvodnja izdelkov za spanje d.o.o.
      Sud (vijeće za dopuštanje žalbi) je rješenjem od 10. srpnja 2019. proglasio da se žalba ne dopušta te naložio društvu Meblo Trade d.o.o. snošenje vlastitih troškova.


title: predmet C-393/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. svibnja 2019. uputio Apelativen sad — Plovdiv (Bugarska) — kazneni postupak protiv OM

text:
               2.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 295/5

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. svibnja 2019. uputio Apelativen sad — Plovdiv (Bugarska) — kazneni postupak protiv OM
      (predmet C-393/19)
      (2019/C 295/08)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Apelativen sad — Plovdiv

         Stranka glavnog postupka

      OM

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 17. stavak 1. Povelje Europske Unije o temeljnim pravima tumačiti na način da se zbog negativnog utjecaja na uravnoteženi odnos između općeg interesa i zahtjeva za zaštitu prava vlasništva protivi nacionalnoj odredbi poput one iz članka 242. stavka 8. Nakazatelen kodeksa (Kazneni zakonik) (u daljnjem tekstu: NK) Republike Bugarske, prema kojoj će se prijevozno sredstvo upotrijebljeno za izvršenje teškog krijumčarenja, koje je u vlasništvu treće osobe koja nije znala niti morala ni mogla znati da njezin zaposlenik čini kazneno djelo, oduzeti u korist države?

                  2.

                  Treba li članak 47. Povelje Europske Unije o temeljnim pravima tumačiti na način da se protivi nacionalnoj odredbi poput one iz članka 242. stavka 8. NK-a, prema kojoj se prijevozno sredstvo koje je u vlasništvu osobe koja je različita od osobe počinitelja kaznenog djela može oduzeti, a da ne postoji izravan pristup vlasnika sudovima kako bi iznio svoje stajalište?


title: predmet C-414/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. svibnja 2019. uputio Amtsgericht Erding (Njemačka) — E. M., M. S. protiv Eurowings GmbH

text:
               2.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 295/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. svibnja 2019. uputio Amtsgericht Erding (Njemačka) — E. M., M. S. protiv Eurowings GmbH
      (predmet C-414/19)
      (2019/C 295/09)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Erding

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: E. M., M. S.

         Tuženik: Eurowings GmbH

         Prethodno pitanje

      Treba li u slučaju zračne linije koja se sastoji od više dijelova pri određivanju udaljenosti u skladu s člankom 7. stavkom 1. Uredbe (EZ) 261/2004 uzeti u obzir i priključne letove na koje nije utjecala nezgoda koja se pojavila na povezanom letu?


title: predmet C-480/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. lipnja 2019. uputio Korkein hallinto-oikeus (Finska) — Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

text:
               2.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 295/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. lipnja 2019. uputio Korkein hallinto-oikeus (Finska) — Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö
      (predmet C-480/19)
      (2019/C 295/10)
      Jezik postupka: finski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Korkein hallinto-oikeus

         Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: E

         Druga stranka u postupku: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

         Prethodno pitanje

      Treba li članke 63. i 65. UFEU-a tumačiti na način da se protive nacionalnom tumačenju prema kojem se prihodi koje fizičkoj osobi s prebivalištem u Finskoj isplaćuje subjekt za zajedničko ulaganje u vrijednosne papire koji ima sjedište u drugoj državi članici i koji je osnovan u skladu sa statutom u smislu Direktive o investicijskim fondovima 2009/65/EZ (1) (UCITS fond u obliku društva za investicije) pri oporezivanju poreza na dohodak ne mogu izjednačiti s prihodima koje isplaćuje finski investicijski fond osnovan u skladu s ugovornim odnosom u smislu iste Direktive (UCITS fond koji je osnovan u skladu s ugovornim odnosom), iz razloga što pravni oblik subjekta za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire koji se nalazi u drugoj državi članici ne odgovara pravnoj strukturi nacionalnog investicijskog fonda?

         (1)  Direktiva 2009/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na subjekte za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) (SL 2009, L 302, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 3. str. 213.)


title: predmet C-484/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. lipnja 2019. uputio Högsta förvaltningsdomstolen (Švedska) — Lexel

text:
               2.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 295/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. lipnja 2019. uputio Högsta förvaltningsdomstolen (Švedska) — Lexel
      (predmet C-484/19)
      (2019/C 295/11)
      Jezik postupka: švedski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Lexel AB

         Tuženik: Skatteverket

         Prethodno pitanje

      Je li spojivo s člankom 49. UFEU-a da se švedskom trgovačkom društvu odbije pravo na odbitak za kamate plaćene trgovačkom društvu iz iste grupe povezanih društava, a koje je rezident druge države članice, zbog toga što se smatra da je glavni razlog nastajanja obveze taj da će grupa povezanih društava ostvariti znatnu poreznu olakšicu za koju se smatra da ne bi postojala da su oba društva švedska, jer bi tada bila obuhvaćena odredbama o prijenosima unutar grupe?


title: predmet C-486/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. lipnja 2019. uputio Korkein oikeus (Finska) — Syyttäjä i Tulli

text:
               2.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 295/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. lipnja 2019. uputio Korkein oikeus (Finska) — Syyttäjä i Tulli
      (predmet C-486/19)
      (2019/C 295/12)
      Jezik postupka: finski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Korkein oikeus

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: A, B

         Druge stranke u žalbenom postupku: Syyttäjä i Tulli

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li pravo Unije tumačiti na način da se osudi fizičke osobe, koja djeluje u ime poduzeća koje je porezni obveznik i koje nije ispunilo svoje obveze u vezi s trošarinama koje se ubiru na sladoled, na kaznenopravnu sankciju zbog neispunjenja tih obveza protivi činjenica da se porezno izuzeće drugih poduzeća koji obavljaju djelatnost s istovrsnim proizvodima smatra potporom u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a?

                  2.

                  Ako je odgovor na prvo pitanje potvrdan: ispunjava li nacionalni porezni sustav za trošarine na sladoled, kao što je onaj koji je bio na snazi za vrijeme počinjena kaznenog djela, kriterij selektivnosti kao sastavni dio pojma „državna potpora” u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a?


title: predmet C-500/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. srpnja 2019. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) — Puls 4 TV GmbH & Co. KG protiv YouTube LLC i Google Austria GmbH

text:
               2.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 295/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. srpnja 2019. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) — Puls 4 TV GmbH & Co. KG protiv YouTube LLC i Google Austria GmbH
      (predmet C-500/19)
      (2019/C 295/13)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberster Gerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj revizije: Puls 4 TV GmbH & Co. KG

         Druga stranka u revizijskom postupku: YouTube LLC, Google Austria GmbH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 14. stavak 1. Direktive 2000/31/EZ (1) tumačiti na način da operater internetske videoplatforme kao davatelj usluga smještaja informacija na poslužitelju preuzima aktivnu ulogu koja dovodi do gubitka izuzeća od odgovornosti zato što dodatno uz stavljanje na raspolaganje prostora za pohranu stranog sadržaja obavlja popratne djelatnosti ili korisniku nudi:

                              —

                              prijedloge videozapisa prema temama;

                              —

                              olakšavanje pretraživanja za posjetitelje prema elementima naslova ili sadržaja putem popisa sadržaja pri čemu korisnik može odrediti elemente naslova ili sadržaja;

                              —

                              stavljanje na raspolaganje online uputa o korištenju usluge („Pomoć”);

                              —

                              uz dopuštenje korisnika videozapise koje je učitao korisnik povezuje s oglasima (međutim, ne vlastito oglašavanje operatera platforme) prema korisnikovu izboru ciljne skupine?

                  2.

                  Je li u skladu s člankom 11. prvom rečenicom Direktive 2004/48/EZ (2) nacionalna pravna situacija prema kojoj obveza prestanka povrede za davatelja usluge smještaja informacija na poslužitelju (posrednika), koji ima aktivnu ulogu kao pomagač u povredama svojih korisnika, postoji samo uz pretpostavku da je pomagač svjesno pomogao korisniku pri počinjenju povrede, ili tu odredbu treba tumačiti na način da države članice ne mogu zahtjeve za prestanak povrede nositelja prava protiv pomagača uvjetovati svjesnim pomaganjem korisniku u počinjenju povrede?

                  3.

                  Treba li odredbe iz članaka 12. do 14. Direktive 2000/31/EZ o odgovornosti posrednika smatrati horizontalnim ograničenjima odgovornosti koje svaki posrednik u neutralnoj ulozi može koristiti čak i ako se njegova aktivnost u kontekstu autorskih prava treba kvalificirati kao samostalno izvedeno priopćavanje javnosti?

                  4.

                  Treba li članak 14. stavak 3. (također članak 12. stavak 3. i članak 13. stavak 2.) Direktive 2000/31/EZ, članak 8. stavak 3. Direktive 2001/29/EZ i članak 11. treću rečenicu Direktive 2004/48/EZ tumačiti na način da je izuzeće od odgovornosti u skladu s člankom 14. stavkom 1. Direktive 2000/31/EZ na raspolaganju davatelju usluge smještaja informacija na poslužitelju (posrednik) u neutralnoj ulozi i u slučaju kada je protiv njega podnesen zahtjev za prestanak povrede te da je stoga i sudski nalog za prestanak povrede protiv takvog posrednika dopušten samo ako on ima stvarno znanje o protuzakonitoj aktivnosti ili informaciji, ili je takav sudski nalog za prestanak povrede dopušten već i ako davatelj usluge smještaja informacija na poslužitelju nakon konkretne opomene odmah ne ukloni sadržaje za koje se tvrdi da povređuju prava ili im ne onemogući pristup, a postojanje povrede se potvrdi u sudskom postupku?

         (1)  Direktiva 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine (Direktiva o elektroničkoj trgovini) (SL 2000., L 178, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 39., str. 58.)

         (2)  Direktiva 2004/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o provedbi prava intelektualnog vlasništva (SL 2004., L 157, str. 45.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 74.)


title: predmet C-514/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. srpnja 2019. uputio Conseil d'État (Francuska) — Union des industries de la protection des plantes protiv Premier ministre, Ministre de la transition écologique et solidaire, Ministre des Solidarités et de la Santé, Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Agence nationale de sécurité sanitaire de l'alimentation, de l'environnement et du travail

text:
               2.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 295/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. srpnja 2019. uputio Conseil d'État (Francuska) — Union des industries de la protection des plantes protiv Premier ministre, Ministre de la transition écologique et solidaire, Ministre des Solidarités et de la Santé, Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Agence nationale de sécurité sanitaire de l'alimentation, de l'environnement et du travail
      (predmet C-514/19)
      (2019/C 295/14)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d'État

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Union des industries de la protection des plantes

         Tuženici: Premier ministre, Ministre de la transition écologique et solidaire, Ministre des Solidarités et de la Santé, Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Agence nationale de sécurité sanitaire de l'alimentation, de l'environnement et du travail

         Intervenijenti: Association Générations futures, Union nationale de l’apiculture française (UNAF), Syndicat national de l’apiculture

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Ako je nacionalna mjera čiji je cilj ograničiti uporabu aktivnih tvari službeno priopćena Komisiji na temelju članka 5. Direktive 2015/1535/EU od 9. rujna 2015. (1), ali su podneseni i elementi na temelju kojih država članica smatra da tvar može predstavljati ozbiljnu opasnost za zdravlje ljudi ili životinja odnosno za okoliš, a ta se opasnost prema postojećim propisima može na zadovoljavajući način obuzdati samo mjerama koje poduzima dotična država članica, te su ti elementi dovoljno jasni da Komisija ne može pogrešno smatrati da se to priopćenje trebalo temeljiti na Uredbi br. 1107/2009 od 21. listopada 2009. (2), je li stoga na Europskoj komisiji da to priopćenje smatra podnesenim u okviru postupka predviđenog člancima 69. i 71. te uredbe i da prema potrebi poduzme dodatne mjere izvođenja dokaza ili mjere koje istodobno ispunjavaju zahtjeve iz tog propisa i odgovaraju na zabrinutosti koje je izrazila ta država članica?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na to pitanje, treba li provedbene uredbe br. 2018/783 (3), 2018/784 (4) i 2018/785 (5) od 29. svibnja 2018. kojima se od 19. prosinca 2018. zabranjuje uporaba tvari tiametoksam, klotianidin i imidakloprid, osim za tretiranje usjeva u trajnim staklenicima koji u takvim staklenicima ostaju tijekom cijelog svojeg životnog vijeka, smatrati mjerama koje su poduzete kao odgovor na zahtjev Francuske od 2. veljače 2017. kojim se traži opća zabrana uporabe sredstava za zaštitu bilja koja sadržavaju jednu ili više tvari iz porodice neonikotinoida i sjemena tretiranog tim sredstvima?

                  3.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na potonje pitanje, što može poduzeti država članica koja je od Komisije na temelju članka 69. Uredbe br. 1107/2009 zatražila da poduzme mjere za ograničenje ili zabranu uporabe sredstava za zaštitu bilja koja sadržavaju jednu ili više tvari iz porodice neonikotinoida i sjemena tretiranog tim sredstvima ako Komisija samo djelomično prihvati njezin zahtjev i ne ograniči uporabu svih tvari iz porodice neonikotinoida, nego samo triju od tih tvari?

         (1)  Direktiva (EU) 2015/1535 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. rujna 2015. o utvrđivanju postupka pružanja informacija u području tehničkih propisa i pravila o uslugama informacijskog društva (SL 2015, L 241, str. 1.)

         (2)  Uredba (EZ) br. 1107/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja i stavljanju izvan snage direktiva Vijeća 79/117/EEZ i 91/414/EEZ (SL 2009, L 309, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 61., str. 52.)

         (3)  Provedbena uredba Komisije (EU) 2018/783 оd 29. svibnja 2018. o izmjeni Provedbene uredbe (EU) br. 540/2011 u pogledu uvjeta za odobrenje aktivne tvari imidakloprid (SL 2018, L 132, str. 31.)

         (4)  Provedbena uredba Komisije (EU) 2018/784 оd 29. svibnja 2018. o izmjeni Provedbene uredbe (EU) br. 540/2011 u pogledu uvjeta za odobrenje aktivne tvari klotianidin (SL 2018, L 132, str. 35.)

         (5)  Provedbena uredba Komisije (EU) 2018/785 оd 29. svibnja 2018. o izmjeni Provedbene uredbe (EU) br. 540/2011 u pogledu uvjeta za odobrenje aktivne tvari tiametoksam (SL 2018, L 132, str. 40.)


title: predmet C-91/18: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 11. srpnja 2019. — Europska komisija protiv Helenske Republike (Povreda obveze države članice — Trošarine na alkohol i alkoholna pića — Članak 110. UFEU-a — Direktiva 92/83/EEZ — Direktiva 92/84/EEZ — Uredba (EZ) br. 110/2008 — Primjena niže stope trošarine na proizvodnju nacionalnih proizvoda pod nazivom tsipouro i tsikoudia)

text:
               9.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/14

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 11. srpnja 2019. — Europska komisija protiv Helenske Republike
      (predmet C-91/18) (1)

      (Povreda obveze države članice - Trošarine na alkohol i alkoholna pića - Članak 110. UFEU-a - Direktiva 92/83/EEZ - Direktiva 92/84/EEZ - Uredba (EZ) br. 110/2008 - Primjena niže stope trošarine na proizvodnju nacionalnih proizvoda pod nazivom tsipouro i tsikoudia)
      (2019/C 305/17)
      Jezik postupka: grčki

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: A. Kyratsou i F. Tomat, agenti)

         Tuženik: Helenska Republika (zastupnici: M. Tassopoulou i D. Tsagkaraki, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Helenska Republika povrijedila je svoje obveze koje proizlaze:

                              —

                              na temelju članaka 19. i 21. Direktive Vijeća 92/83/EEZ od 19. listopada 1992. o usklađivanju struktura trošarina na alkohol i alkoholna pića, u vezi s člankom 23. stavkom 2. te direktive, time što je usvojila i zadržala na snazi zakonodavstvo koje na tsipouro i tsikoudiju koje proizvode destilerijska poduzeća, tzv. „sistematizirane destilerije” primjenjuje stopu trošarine koja je 50 % niža u odnosu na standardnu nacionalnu stopu, i

                              —

                              na temelju članaka 19. i 21. Direktive 92/83 u vezi s člankom 22. stavkom 1. te direktive i člankom 3. stavkom 1. Direktive Vijeća 92/84/EEZ od 19. listopada 1992. o usklađivanju stopa trošarina na alkohol i alkoholna pića, time što je usvojila i zadržala na snazi zakonodavstvo koje, pod uvjetima predviđenima tim zakonodavstvom, primjenjuje znatno nižu stopu trošarine na tsipouro i tsikoudiju koje proizvode tzv. „povremene” male destilerije.

                  2.

                  Helenskoj Republici nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 142, 23.4.2018.


title: predmet T-502/19: Tužba podnesena 12. srpnja 2019. — Corneli protiv ESB-a

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/39

      Tužba podnesena 12. srpnja 2019. — Corneli protiv ESB-a
      (predmet T-502/19)
      (2019/C 312/32)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužiteljica: Francesca Corneli (Velletri, Italija) (zastupnici: M. Condinanzi, L. Boggio i F. Ferraro, odvjetnici)

         Tuženik: Europska središnja banka

         Tužbeni zahtjev

      Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  nakon utvrđenja nezakonitosti, proglasi pobijanu odluku ništetnom;

                  —

                  naloži snošenje troškova tuženiku; i

                  —

                  naloži, na temelju mjera upravljanja postupkom, podnošenje pobijanog akta i odluke o produljenju koja je uslijedila u njihovim cjelovitim verzijama.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Ova tužba podnesena je protiv Odluke Upravnog vijeća Europske središnje banke od 1. siječnja 2019., ECB-SSM-2019-ITCAR-11, donesene na temelju nacrta odluke Nadzornog odbora u skladu s člankom 26. stavkom 8. Uredbe Vijeća (EU) br. 1024/2013, (1) u skladu sa člancima 69.m, 70. i 98. Zakonodavne uredbe br. 385. od 1. rujna 1993. („TUB”), kojima se prenosi članak 29. Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s člankom 9. stavkom 2. Uredbe (EU) 1024/2013, o raspuštanju upravljačkih i nadzornih tijela Banca Carige S.p.A., sa sjedištem u Genovi i njihovoj zamjeni trima izvanrednim povjerenicima i nadzornim odborom koji se sastoji od tri člana.
      U potporu tužbi, tužiteljica navodi pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi razlog, koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti, članaka 28. i 29. Direktive 2014/59/EU (2) i članaka 69.m i sljedećih TUB-a.

                              —

                              tužiteljica u tom smislu ističe da je mjere rane intervencije potrebno provesti postupno, što se u ovom slučaju nije poštovalo. Mjera kojom se najviše zadire je, stoga, nezakonita i ništetna.

                  2.

                  Drugi razlog, koji se temelji na nedostatku obrazloženja u odnosu na zahtjeve proporcionalnosti i postupnosti koje nameće opći sustav mjera rane intervencije.

                  3.

                  Treći razlog, koji se temelji na povredi članka 29. zadnje rečenice Direktive 2014/597/EU i načela urednog djelovanja javne uprave.

                              —

                              tužiteljica u tom smislu ističe da imenovanje članova prethodnog upravnog odbora kao privremenih upravitelja povređuje obvezu izbjegavanja sukoba interesa.

                  4.

                  Četvrti razlog, koji se temelji na povredi članka 70. TUB-a, o zlouporabi ovlasti, kao i nedostatku obrazloženja.

                              —

                              tužiteljica u tom smislu ističe da uspostava izvanredne uprave zbog ozbiljnih povreda ili nepravilnosti čini mjeru kontradiktornom i nedosljednom.

                  5.

                  Peti razlog, koji se temelji na povredi pravila o pravu dioničara sadržanih u Direktivi (EU) 2017/1132 (3) i talijanskom građanskom zakoniku, kojima se ujedno provode temeljna načela utvrđena Poveljom Europske unije o temeljnim pravima, Europskom konvencijom za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i talijanskim Ustavom, u području zaštite vlasništva, štednje i privatne gospodarske inicijative, kao i samoodređenja građanina u osobnim izborima.

         (1)  1Uredba Vijeća (EU) br. 1024/2013 od 15. Listopada 2013. O dodjeli određenih zadaća Europskoj središnjoj banci u vezi s politikama bonitetnog nadzora kreditnih institucija (SL 2013., L 287, str. 63.)

         (2)  Direktiva 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o uspostavi okvira za oporavak i sanaciju kreditnih institucija i investicijskih društava (SL 2014., L 173, str. 190. i ispravak SL 2015, L 216, str. 9.)

         (3)  Direktiva (EU) 2017/1132 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o određenim aspektima prava društava (SL 2017., L 169, str. 46.)


title: predmet T-513/19: Tužba podnesena 17. srpnja 2019. — Lux protiv Komisije

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/42

      Tužba podnesena 17. srpnja 2019. — Lux protiv Komisije
      (predmet T-513/19)
      (2019/C 312/34)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužiteljica: Catherine Lux (Strasbourg, Francuska) (zastupnik: N. de Montigny, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku koju je PMO.4 donio 21. rujna 2018. o tome da prijenos tužiteljičina ugovora iz EFSA-e u EASA-u smatra novim ugovorom o radu i da ne primijeni prijelazne mjere utvrđene u člancima 21. i 22. Priloga XIII. Pravilniku o osoblju;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužiteljica ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članaka 21. i 22. Priloga XIII. Pravilniku o osoblju za dužnosnike Europske unije, jer je Komisija pogrešno tumačila pojam stupanja u službu.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članaka 10. i 12. Općih provedbenih odredaba, jer su te odredbe donesene kako bi se potaknula pokretljivost između agencija, čime se ujedno potvrđuje mogućnost europske karijere u okviru agencija.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela pravne sigurnosti i zabrani retroaktivnosti. Tužiteljica u tom pogledu ističe da se njezina odluka da nastavi izvršavati dužnost u okviru EASA-e 2017. temeljila na potvrdi EASA-ine službe ljudskih resursa da joj taj kontinuitet također jamči kontinuitet uvjeta koji se odnose na mirovinska prava koja je stekla u okviru EFSA-e.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela kontinuiteta karijere i zaposlenja privremenog osoblja. Tužiteljica tvrdi da Komisija ne može otkloniti primjenu članaka 10. i 12. Općih provedbenih odredaba jer je upravo ona uvela načelo zajedničke i stalne analize zaposlenja člana privremenog osoblja u okviru agencija.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela jednakog postupanja. Tužiteljica u tom pogledu tvrdi da nijedan razlog ne omogućuje da se opravda razlika u postupanju, u području mirovinskih prava u okviru Unije, između dužnosnika i člana privremenog osoblja.


title: predmet C-494/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. lipnja 2019. uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — QM

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. lipnja 2019. uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — QM
      (predmet C-494/19)
      (2019/C 328/21)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: QM

         Tuženik: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Intervenijent: Finanzpolizei

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 56. UFEU-a i Direktivu 96/71/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 1996. o upućivanju radnika u okviru pružanja usluga (1) te Direktivu 2014/67/EU (2) tumačiti na način da im se protivi nacionalna norma kojom su za povredu formalnih obveza u slučaju korištenja prekogranične radne snage, kao što je propust da se stave na raspolaganje isprave o plaći ili neobavješćivanje Središnjeg ureda za koordinaciju (ZKO-obavijesti), predviđene izrazito visoke novčane kazne, a osobito visoki najniži iznosi novčanih kazni, koje za svakog dotičnog radnika mogu biti izrečene kumulativno?

                  2.

                  U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje:

                              Treba li članak 56. UFEU-a i Direktivu 96/71 te Direktivu 2014/67 tumačiti na način da im se protivi izricanje kumulativnih novčanih kazni bez apsolutnog najvišeg iznosa za povrede formalnih obveza u slučaju korištenja prekogranične radne snage?

                  3.

                  Treba li članak 56. UFEU-a tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis kojim se u slučaju prijevremenog raskida i/ili prekida privremene djelatnosti u državi primateljici predviđa obveza obavješćivanja Središnjeg ureda za koordinaciju o promjeni?

                  4.

                  Treba li članak 56. UFEU-a tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis kojim se za obavijest o promjeni ne predviđa rok?

                  5.

                  Treba li članak 56. UFEU-a i članak 9. Direktive 2014/67 tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis kojim se predviđa da naknadnom dostavom odgovarajućih i relevantnih dokumenata u razumnom roku zahtjev stavljanja na raspolaganje dokumenata nije ispunjen?

                  6.

                  Treba li članak 56. UFEU-a i članak 9. Direktive 2014/67 tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis kojim se zahtijeva da strani pružatelji usluga dostave dokumente koji nadilaze one navedene u članku 9. Direktive 2014/67, koji nisu relevantni ni primjereni niti su u nacionalnom pravu pobliže određeni, poput primjerice evidencija plaće, izvadaka plaće, obračuna plaće, poreznih kartica, prijava i odjava, zdravstvenog osiguranja, popisa obavijesti i dodjela doplataka, dokumenata koji se odnose na klasifikaciju plaća ili potvrda?

         (1)  SL 1997., L 18, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 5., str. 127.)

         (2)  Direktiva 2014/67/EU Europskog Parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o provedbi Direktive 96/71/EZ o upućivanju radnika u okviru pružanja usluga i izmjeni Uredbe (EU) br. 1024/2012 o administrativnoj suradnji putem Informacijskog sustava unutarnjeg tržišta (SL 2014., L 159, str. 11.)


title: Predmet C-433/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. srpnja 2018. uputio Korkein oikeus (Finska) – ML protiv OÜ Aktiva Finants

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/18

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. srpnja 2018. uputio Korkein oikeus (Finska) – ML protiv OÜ Aktiva Finants
      (Predmet C-433/18)
      (2018/C 352/23)
      Jezik postupka: finski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Korkein oikeus

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: ML

         Druga stranka u žalbenom postupku: OÜ Aktiva Finants

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li postupak za dopuštanje daljnjeg ispitivanja pravnih lijekova koji je predviđen u nacionalnom sustavu za ulaganje pravnih lijekova u skladu s djelotvornim pravnim lijekovima koji su zajamčeni objema strankama u članku 43. stavku 1. Uredbe br. 44/2001 (1) ako se pravni lijek ulaže protiv odluke prvostupanjskog suda o priznavanju ili izvršenju presude sukladno Uredbi br. 44/2001?

                  2.

                  Jesu li u postupku za dopuštanje daljnjeg ispitivanja pravnih lijekova ispunjene pretpostavke koji se odnose na kontradiktorni postupak u smislu članka 43. stavka 3. Uredbe br. 44/2001 ako druga stranka u žalbenom postupku ne bude saslušana o uloženom pravnom lijeku prije odluke o dopuštanju pravnog lijeka? Jesu li te pretpostavke ispunjene ako druga stranka u žalbenom postupku bude saslušana prije odluke o dopuštanju pravnog lijeka?

                  3.

                  Je li pri tumačenju važno da osoba koja je uložila pravni lijek može biti ne samo stranka koja traži izvršenje i čiji je zahtjev odbijen, nego i stranka prema kojoj se zahtjeva izvršenje kada je taj zahtjev odobren?

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2001., L 12, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 30., svezak 19., str. 3.)


title: Predmet T-786/14: Presuda Općeg suda od 13. srpnja 2018. – Bourdouvali i dr. protiv Vijeća i dr. („Izvanugovorna odgovornost — Ekonomska i monetarna politika — Program potpore stabilnosti za Cipar — Odluka upravnog vijeća ESB-a o pružanju hitne likvidnosne pomoći na temelju zahtjeva Središnje banke Cipra — Izjave Euroskupine od 25. ožujka, 12. travnja, 13. svibnja i 13. rujna 2013. o Cipru — Odluka 2013/236/EU — Memorandum o razumijevanju od 26. travnja 2013. o specifičnim uvjetima gospodarske politike zaključen između Cipra i Europskog stabilizacijskog mehanizma — Nadležnost Općeg suda — Dopuštenost — Formalni zahtjevi — Iscrpljivanje nacionalnih pravnih sredstava — Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima — Pravo vlasništva — Legitimno očekivanje — Jednako postupanje”)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/29

      Presuda Općeg suda od 13. srpnja 2018. – Bourdouvali i dr. protiv Vijeća i dr.
      (Predmet T-786/14) (1)

      ((„Izvanugovorna odgovornost - Ekonomska i monetarna politika - Program potpore stabilnosti za Cipar - Odluka upravnog vijeća ESB-a o pružanju hitne likvidnosne pomoći na temelju zahtjeva Središnje banke Cipra - Izjave Euroskupine od 25. ožujka, 12. travnja, 13. svibnja i 13. rujna 2013. o Cipru - Odluka 2013/236/EU - Memorandum o razumijevanju od 26. travnja 2013. o specifičnim uvjetima gospodarske politike zaključen između Cipra i Europskog stabilizacijskog mehanizma - Nadležnost Općeg suda - Dopuštenost - Formalni zahtjevi - Iscrpljivanje nacionalnih pravnih sredstava - Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima - Pravo vlasništva - Legitimno očekivanje - Jednako postupanje”))
      (2018/C 352/34)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Eleni Pavlikka Bourdouvali (Meneou, Cipar) i 51 drugi tužitelj čija se imena nalaze u prilogu presudi (zastupnik: P. Tridimas, barrister)

         Tuženici: Vijeće Europske unije (zastupnici: A. de Gregorio Merino, E. Moro i E. Chatziioakeimidou, agenti), Europska komisija (zastupnici: J.-P. Keppenne, M. Konstantinidis i L. Flynn, agenti), Europska središnja banka (zastupnici: K. Laurinavičius i M. Szablewska, agenti, uz asistenciju H.-G. Kamanna, odvjetnika), Euroskupina, koju zastupa Vijeće Europske unije (zastupnici: A. de Gregorio Merino, E. Moro i E. Chatziioakeimidou, agenti) i Europska unija, koju zastupa Europska komisija (zastupnici: J.-P. Keppenne, M. Konstantinidis i L. Flynn, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a kojim se traži naknada štete koju su tužitelji navodno pretrpjeli na temelju Odluke upravnog vijeća ESB-a od 21. ožujka 2013. o pružanju hitne likvidnosne pomoći na temelju zahtjeva koji je podnijela Središnja banka Cipra, izjava Euroskupine od 25. ožujka, 12. travnja, 13. svibnja i 13. rujna 2013. o Cipru, Odluke Vijeća 2013/236/EU od 25. travnja 2013. upućene Cipru o posebnim mjerama za ponovnu uspostavu financijske stabilnosti i održivog rasta (SL 2013., L 141, str. 32.), Memoranduma o razumijevanju od 26. travnja 2013. o specifičnim uvjetima gospodarske politike zaključenog između Republike Cipra i Europskog stabilizacijskog mehanizma (ESM), kao i drugih akata i postupanja Komisije, Vijeća, ESB-a i Euroskupine u vezi s odobrenjem ugovora o financijskoj pomoći Republici Cipru.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Eleni Pavlikka Bourdouvali i drugim tužiteljima čija se imena nalaze u prilogu nalaže se snošenje, osim vlastitih troškova, i troškova Vijeća Europske unije, Europske komisije i Europske središnje banke (ESB).

         (1)  SL C 73, 2. 3. 2015.


title: Spojeni predmeti C-96/16 i C-94/17: Presuda Suda (peto vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Juzgado de Primera Instancia n° 38 de Barcelona, Tribunal Supremo – Španjolska) – Banco Santander, SA protiv Mahamadou Demba, Mercedes Godoy Bonet (C-96/16), Rafael Ramón Escobedo Cortés protiv Banco de Sabadell SA (C-94/17) (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 93/13/EEZ — Nepoštene odredbe — Područje primjene — Ustup tražbine — Potrošački ugovor o zajmu — Kriteriji za ocjenu nepoštenosti ugovorne odredbe kojom je određena zatezna kamatna stopa — Posljedice te nepoštenosti)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/2

      Presuda Suda (peto vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Juzgado de Primera Instancia no 38 de Barcelona, Tribunal Supremo – Španjolska) – Banco Santander, SA protiv Mahamadou Demba, Mercedes Godoy Bonet (C-96/16), Rafael Ramón Escobedo Cortés protiv Banco de Sabadell SA (C-94/17)
      (Spojeni predmeti C-96/16 i C-94/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 93/13/EEZ - Nepoštene odredbe - Područje primjene - Ustup tražbine - Potrošački ugovor o zajmu - Kriteriji za ocjenu nepoštenosti ugovorne odredbe kojom je određena zatezna kamatna stopa - Posljedice te nepoštenosti))
      (2018/C 352/02)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de Primera Instancia no 38 de Barcelona, Tribunal Supremo

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Banco Santander, SA (C-96/16), Rafael Ramón Escobedo Cortés (C-94/17)

         Tuženici: Mahamadou Demba, Mercedes Godoy Bonet (C-96/16), Banco de Sabadell SA (C-94/17)

         Izreka

                  1.

                  Direktivu Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima treba tumačiti na način da se ne primjenjuje na poslovnu praksu koja se sastoji od ustupa ili kupnje tražbine prema potrošaču, pri čemu mogućnost takvog ustupa nije predviđena ugovorom o zajmu sklopljenim s tim potrošačem, taj potrošač nije prethodno obaviješten o tom ustupu odnosno on na njega nije dao pristanak te tom potrošaču nije pružena mogućnost da otkupi svoj dug i time ga namiri isplatom cesionaru cijene koju je ovaj platio na temelju navedenog ustupa, uvećane za primjenjive izdatke, kamate i troškove. S druge strane, ta se direktiva ne primjenjuje ni na nacionalne odredbe poput onih koje su sadržane u članku 1535. Códiga Civil (Građanski zakonik) i člancima 17. i 540. Leya 1/2000 de Enjuiciamiento Civil (Zakon br. 1/2000 o građanskom postupku) od 7. siječnja 2000., a kojima se uređuje takva mogućnost otkupa i stupanja cesionara na mjesto cedenta u postupcima koji su u tijeku.

                  2.

                  Direktivu 93/13 treba tumačiti na način da joj se ne protivi nacionalna sudska praksa poput one Tribunala Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) o kojoj je riječ u glavnom postupku, u skladu s kojom je odredba potrošačkog ugovora o zajmu o kojoj se nije pregovaralo i kojom se određuje primjenjiva zatezna kamatna stopa nepoštena jer potrošaču u zakašnjenju nalaže plaćanje nerazmjerno visoke naknade, s obzirom na to da je ta stopa za više od dva postotna boda viša od redovne kamatne stope predviđene tim ugovorom.

                  3.

                  Direktivu 93/13 treba tumačiti na način da joj se ne protivi nacionalna sudska praksa poput one Tribunala Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) o kojoj je riječ u glavnom postupku, u skladu s kojom nepoštenost odredbe potrošačkog ugovora o zajmu o kojoj se nije pregovaralo i kojom se određuje zatezna kamatna stopa dovodi do potpunog poništenja tih kamata, pri čemu nastavljaju teći redovne kamate predviđene tim ugovorom.

         (1)  SL C 145, 25. 4. 2016.

         SL C 151, 15. 5. 2017.


title: Predmet T-733/16: Presuda Općeg suda od 13. srpnja 2018. – Banque postale protiv ESB-a („Ekonomska i monetarna politika — Bonitetni nadzor kreditnih institucija — Članak 4. stavak 1. točka (d) i stavak 3. Uredbe (EU) br. 1024/2013 — Izračun omjera financijske poluge — Odbijanje ESB-a da tužitelju odobri da iz izračuna omjera financijske poluge isključi izloženosti koje zadovoljavaju određene uvjete — Članak 429. stavak 14. Uredbe (EU) br. 575/2013 — Diskrecijska ovlast ESB-a — Pogreške koje se tiču prava — Očita pogreška u ocjeni”)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/30

      Presuda Općeg suda od 13. srpnja 2018. – Banque postale protiv ESB-a
      (Predmet T-733/16) (1)

      ((„Ekonomska i monetarna politika - Bonitetni nadzor kreditnih institucija - Članak 4. stavak 1. točka (d) i stavak 3. Uredbe (EU) br. 1024/2013 - Izračun omjera financijske poluge - Odbijanje ESB-a da tužitelju odobri da iz izračuna omjera financijske poluge isključi izloženosti koje zadovoljavaju određene uvjete - Članak 429. stavak 14. Uredbe (EU) br. 575/2013 - Diskrecijska ovlast ESB-a - Pogreške koje se tiču prava - Očita pogreška u ocjeni”))
      (2018/C 352/35)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: La Banque postale (Pariz, Francuska) (zastupnici: E. Guillaume i L. Coudray, odvjetnici)

         Tuženik: Europska središnja banka (zastupnici: K. Lackhoff, R. Bax i G. Bassani, agenti, uz asistenciju H.-G. Kamanna i F. Louisa, odvjetnika)

         Intervenijent u potporu tuženiku: Republika Finska (zastupnik: S. Hartikainen, agent)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje Odluke ECB/SSM/2016-96950066U5XAAIRCPA 78/16 ESB-a od 24. kolovoza 2016. donesene primjenom članka 4. stavka 1. točke (d) i članka 10. Uredbe Vijeća (EU) br. 1024/2013 od 15. listopada 2013. o dodjeli određenih zadaća Europskoj središnjoj banci u vezi s politikama bonitetnog nadzora kreditnih institucija (SL 2013., L 287, str. 63.) i članka 429. stavka 14. Uredbe (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva i o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 (SL 2013., L 176, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 13., str. 3.).

         Izreka

                  1.

                  Poništava se odluka ECB/SSM/2016-96950066U5XAAIRCPA 78/16 Europske središnje banke (ESB) od 24. kolovoza 2016.

                  2.

                  ESB-u se nalaže snošenje troškova.

                  3.

                  Republika Finska snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 454, 5. 12. 2016.


title: Predmet C-435/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. lipnja 2018. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) – Otis Gesellschaft m.b.H. i dr. protiv Land Oberösterreich i dr.

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. lipnja 2018. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) – Otis Gesellschaft m.b.H. i dr. protiv Land Oberösterreich i dr.
      (Predmet C-435/18)
      (2018/C 352/24)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberster Gerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Otis Gesellschaft m.b.H., Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Kone Aktiengesellschaft, ThyssenKrupp Aufzüge Gesellschaft m.b.H.

         Tuženici: Land Oberösterreich, Gemeinnützige Wohnungsgenossenschaft „Lebensräume” eingetragene Gen.m.b.H., EBS Wohnungsgesellschaft mbH, WAG Wohnungsanlagen Gesellschaft m.b.H., WSG Gemeinnützige Wohn- und Siedlergemeinschaft reg.Gen.m.b.H., Neue Heimat Oberösterreich Gemeinnützige Wohnungs- und SiedlungsgesmbH, BRW Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft „Baureform Wohnstätte” eingetragene Gen.m.b.H., Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft „Familie” eingetragene Gen.m.b.H., VLW Vereinigte Linzer Wohnungsgenossenschaften Gemeinnützige GmbH, Gemeinnützige Steyrer Wohn- und Siedlungs Genossenschaft „Styria” reg.Gen.m.b.H., Innviertler Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft reg.Gen.m.b.H., Gemeinnützige Wohnungsgesellschaft der Stadt Steyr GmbH, Gemeinnützige Industrie-Wohnungsaktiengesellschaft, Gemeinnützige Siedlungsgesellschaft m.b.H. für den Bezirk Vöcklabruck, GEWOG Neues Heim Gemeinnützige Wohnungsgesellschaft m.b.H.

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 85. UEZ-a, članak 81. EZ-a odnosno članak 101. UFEU-a tumačiti na način da je za održavanje pune učinkovitosti tih odredaba i korisnog učinka zabrane koja iz njih proizlazi nužno da i osobe koje, kao ponuditelji ili potrošači, ne djeluju na mjerodavnom tržištu proizvoda i mjerodavnom zemljopisnom tržištu koji su zahvaćeni zabranjenim sporazumom nego u okviru zakonskih propisa kao davatelji poticaja odobravaju zajmove pod povoljnijim uvjetima kupcu proizvoda ponuđenih na tržištu koje je zahvaćeno zabranjenim sporazumom imaju pravo od sudionika zabranjenog sporazuma zahtijevati naknadu štete koja se sastoji u tome da je iznos zajma, koji se odobrava prema određenom postotku troškova proizvoda, bio veći nego što bi to bio slučaj da nije postojao zabranjeni sporazum, zbog čega te iznose nisu mogli profitabilno uložiti?


title: Predmet C-123/17: Presuda Suda (prvo vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesverwaltungsgericht – Njemačka) – Nefiye Yön protiv Landeshauptstadt Stuttgart (Zahtjev za prethodnu odluku — Pridruživanje EEZ-Turska — Odluka br. 2/76 — Članak 7. — Klauzula o mirovanju (standstill) — Pravo boravka članova obitelji turskog radnika — Obveza stjecanja vize radi odobrenja ulaska na područje države članice)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/9

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesverwaltungsgericht – Njemačka) – Nefiye Yön protiv Landeshauptstadt Stuttgart
      (Predmet C-123/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Pridruživanje EEZ-Turska - Odluka br. 2/76 - Članak 7. - Klauzula o mirovanju (standstill) - Pravo boravka članova obitelji turskog radnika - Obveza stjecanja vize radi odobrenja ulaska na područje države članice))
      (2018/C 352/12)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesverwaltungsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Nefiye Yön

         Tuženik: Landeshauptstadt Stuttgart

         uz sudjelovanje: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Izreka

      Članak 7. Odluke br. 2/76 od 20. prosinca 1976., koju je donijelo Vijeće za pridruživanje osnovano Sporazumom o pridruživanju između Europske ekonomske zajednice i Turske, koji su 12. rujna 1963. u Ankari potpisali, s jedne strane, Republika Turska i, s druge strane, države članice EEZ-a i Zajednica te koji je u ime potonje sklopljen, odobren i potvrđen Odlukom Vijeća 64/732/EEZ od 23. prosinca 1963., treba tumačiti na način da je mjera nacionalnog prava, poput one u glavnom postupku, uvedena u razdoblju od 20. prosinca 1976. do 30. studenoga 1980., koja izdavanje dozvole boravka na temelju spajanja obitelji u korist državljana treće zemlje koji su članovi obitelji turskog radnika koji zakonito boravi u dotičnoj državi članici podvrgava tomu da ti državljani prije ulaska na državno područje steknu vizu radi tog spajanja, „novo ograničenje” u smislu te odredbe. Takva mjera ipak može biti opravdana zbog razloga djelotvornog nadzora imigracije i upravljanja migracijskim tokovima, ali se može dopustiti samo pod uvjetom da njezina provedbena pravila ne prekoračuju ono što je nužno za ostvarivanje postavljenog cilja, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

         (1)  SL C 318, 25. 9. 2017.


title: Predmet C-454/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. srpnja 2018. uputio Förvaltningsrätten i Linköping (Švedska) – Baltic Cable AB protiv Energimarknadsinspektionen

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. srpnja 2018. uputio Förvaltningsrätten i Linköping (Švedska) – Baltic Cable AB protiv Energimarknadsinspektionen
      (Predmet C-454/18)
      (2018/C 352/25)
      Jezik postupka: švedski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Förvaltningsrätten i Linköping

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Baltic Cable AB

         Tuženik: Energimarknadsinspektionen

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li se članak 16. stavak 6. Uredbe o uvjetima za pristup mreži (1) primjenjivati u svim slučajevima kada osoba stječe prihode koji proizlaze iz dodjele interkonekcije, bez obzira na njezine okolnosti, ili se treba primijeniti samo kada je osoba koja stječe prihode operator prijenosnih sustava, kako je definiran u članku 2. stavku 4. Direktive o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije?

                  2.

                  Ako je odgovor na prvo pitanje to da članak 16. stavak 6. Uredbe o uvjetima za pristup mreži treba primjenjivati samo na operatore prijenosnih sustava, je li poduzetnik koji samo upravlja spojnim vodom operator prijenosnih sustava?

                  3.

                  Ako odgovor na prvo ili drugo pitanje znači to da se članak 16. stavak 6. Uredbe o uvjetima za pristup mreži treba primjenjivati na poduzetnika koji samo upravlja spojnim vodom, mogu li se troškovi u vezi s upravljanjem spojnim vodovima i njihovim održavanjem u svakom slučaju smatrati ulaganjima u mrežu radi održavanja ili povećanja prijenosnih kapaciteta, kao što je navedeno u točki (b) prvog podstavka stavka 6. članka 16.?

                  4.

                  Ako odgovor na prvo ili drugo pitanje znači to da članak 16. stavak 6. Uredbe o uvjetima za pristup mreži treba primjenjivati na poduzetnika koji samo upravlja spojnim vodom, može li regulatorno tijelo, u skladu s drugim podstavkom stavka 6. članka 16. Uredbe o uvjetima za pristup mreži, odobriti to da poduzetnik koji samo upravlja spojnim vodom, koji ima metodologiju za određivanje tarifa ali nema kupce koji vrše izravna plaćanja s naknadama za uporabu mreže (tarife) koje se može smanjiti, koristi prihode od dodjele interkonekcije za ostvarivanje [orig. str. 22.] prihoda od ulaganja ili, ako je odgovor na treće pitanje negativan, za upravljanje i održavanje?

                  5.

                  Ako odgovor na prvo ili drugo pitanje znači to da članak 16. stavak 6. Uredbe o uvjetima za pristup mreži treba primjenjivati na poduzetnika koji samo upravlja spojnim vodom, a odgovor na treće i četvrto pitanje znači ili to da društvo ne može koristiti prihode od dodjele interkonekcije za upravljanje ili održavanje ili ostvarivanje prihoda od ulaganja, ili to da poduzetnik može koristiti prihode za upravljanje ili održavanje, ali ne i za ostvarivanje prihoda od ulaganja, je li primjena članka 16. stavka 6. Uredbe o uvjetima za pristup mreži na poduzetnika koji samo upravlja spojnim vodom suprotna načelu proporcionalnosti iz prava EU-a ili bilo kojem drugom primjenjivom načelu?

         (1)  Uredba (EZ) br. 714/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o uvjetima za pristup mreži za prekograničnu razmjenu električne energije i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1228/2003 (SL 2009., L 211, str. 15.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 8.).


title: Predmet C-472/16: Presuda Suda (peto vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León – Španjolska) – Jorge Luis Colino Sigüenza protiv Ayuntamiento de Valladolid i dr. (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 2001/23/EZ — Područje primjene — Članak 1. stavak 1. — Prijenosi poduzeća — Zaštita prava zaposlenika — Ugovor o javnoj nabavi usluga koji se odnosi na upravljanje gradskom glazbenom školom — Prestanak obavljanja djelatnosti prvog ugovaratelja prije kraja tekuće školske godine i imenovanje novog ugovaratelja na početku sljedeće školske godine — Članak 4. stavak 1. — Zabrana otpuštanja zbog prijenosa — Iznimka — Otpuštanje iz gospodarskih, tehničkih ili organizacijskih razloga, zbog kojih su potrebne promjene u radnoj snazi — Povelja Europske unije o temeljnim pravima — Članak 47.)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/3

      Presuda Suda (peto vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León – Španjolska) – Jorge Luis Colino Sigüenza protiv Ayuntamiento de Valladolid i dr.
      (Predmet C-472/16) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2001/23/EZ - Područje primjene - Članak 1. stavak 1. - Prijenosi poduzeća - Zaštita prava zaposlenika - Ugovor o javnoj nabavi usluga koji se odnosi na upravljanje gradskom glazbenom školom - Prestanak obavljanja djelatnosti prvog ugovaratelja prije kraja tekuće školske godine i imenovanje novog ugovaratelja na početku sljedeće školske godine - Članak 4. stavak 1. - Zabrana otpuštanja zbog prijenosa - Iznimka - Otpuštanje iz gospodarskih, tehničkih ili organizacijskih razloga, zbog kojih su potrebne promjene u radnoj snazi - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članak 47.))
      (2018/C 352/03)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Jorge Luis Colino Sigüenza

         Tuženici: Ayuntamiento de Valladolid, In-Pulso Musical SC, Miguel del Real Llorente, Administrador Concursal de Músicos y Escuela SL, Músicos y Escuela SL, Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)

         Izreka

                  1.

                  Članak 1. stavak 1. Direktive Vijeća 2001/23/EZ od 12. ožujka 2001. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na zaštitu prava zaposlenika kod prijenosa poduzeća, pogona ili dijelova poduzeća ili pogona treba tumačiti na način da njezinim područjem primjene može biti obuhvaćena situacija poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, u kojoj ugovaratelj kojem je dodijeljen ugovor o javnoj nabavi usluga upravljanja gradskom glazbenom školom, koji je sva materijalna sredstva potrebna za obavljanje te djelatnosti primio od gradske uprave, prestane obavljati tu djelatnost dva mjeseca prije kraja tekuće školske godine, otpusti osoblje i vrati ta materijalna sredstva gradskoj upravi, koja organizira novi postupak dodjele ugovora samo za sljedeću školsku godinu i prenese novom ugovaratelju ista materijalna sredstva.

                  2.

                  Članak 4. stavak 1. Direktive 2001/23 treba tumačiti na način da je u okolnostima poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku – kada ugovaratelj kojem je dodijeljen ugovor o javnoj nabavi usluga upravljanja gradskom glazbenom školom prestane obavljati tu djelatnost dva mjeseca prije kraja tekuće školske godine i otpusti osoblje, a novi ugovaratelj nastavi obavljati djelatnost na početku sljedeće školske godine – očito da je do otpuštanja zaposlenika došlo zbog „gospodarskih, tehničkih ili organizacijskih razloga, radi kojih su potrebne promjene u radnoj snazi” u smislu te odredbe, pod uvjetom da okolnosti koje su dovele do otpuštanja svih zaposlenika i zakašnjelog određivanja novog pružatelja usluga ne predstavljaju namjernu mjeru kojom se te zaposlenike željelo lišiti prava koja im dodjeljuje ta direktiva, a što je na nacionalnom sudu da provjeri.

         (1)  SL C 441, 28. 11. 2016.


title: Predmet C-467/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. srpnja 2018. uputio Rajonen sad Lukovit (Bugarska) – Kazneni postupak protiv EP-a

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. srpnja 2018. uputio Rajonen sad Lukovit (Bugarska) – Kazneni postupak protiv EP-a
      (Predmet C-467/18)
      (2018/C 352/26)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rajonen sad Lukovit

         Stranka glavnog postupka

      EP

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li ovaj postupak za određivanje prisilnih medicinskih mjera, koje su jedan oblik državne prisile prema osobama koje su prema utvrđenju državnog odvjetništva počinile djelo koje predstavlja opasnost za društvo, obuhvaćen područjem primjene Direktive 2012/13/EU (1) o pravu na informiranje u kaznenom postupku i Direktive 2013/48/EU (2) o pravu na pristup odvjetniku u kaznenom postupku?

                  2.

                  Jesu li bugarske postupovne odredbe – koje uređuju poseban postupak za određivanje prisilnih medicinskih mjera u skladu s člankom 427. et seq. NPK-a (Nakazatelno-procesualen kodeks, bugarski Zakon o kaznenom postupku) i prema kojima sud nije ovlašten vratiti postupak državnom odvjetništvu s uputom da ukloni bitne postupovne povrede počinjene u okviru predsudskog postupka, nego može ili prihvatiti zahtjev za određivanje prisilnih medicinskih mjera ili ga odbiti – djelotvoran pravni lijek u smislu članka 12. Direktive 2013/48/EU i članka 8. Direktive 2012/13/EU u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, koji osobi jamči pravo da pred sudom pobija eventualne povrede svojih prava počinjene u okviru predsudskog postupka?

                  3.

                  Primjenjuju li se Direktiva 2013/48/EU i Direktiva 2012/13/EU na kazneni (predsudski) postupak ako nacionalno pravo, točnije Nakazatelno-protsesualen kodeks, ne poznaje pravni koncept „osumnjičenika” i državno odvjetništvo osobu u okviru predsudskog postupka ne smatra formalno optuženikom jer polazi od toga da je ubojstvo koje je predmet istrage počinila osoba u stanju neubrojivosti i stoga obustavi kazneni postupak a da o tome ne obavijesti osobu i od suda traži određivanje prisilnih medicinskih mjera protiv te osobe?

                  4.

                  Je li osoba za koju se zahtijeva prisilno postupanje „osumnjičenik” u smislu članka 2. stavka 1. Direktive 2012/13/EU i članka 2. stavka 3. Direktive 2013/48/EU ako je prilikom prvog očevida mjesta počinjenja djela i prvotnih istražnih mjera u stanu žrtve i njezina sina policijski službenik, nakon što je na tijelu potonjega pronašao tragove krvi, ispitao potonjega o razlozima ubojstva njegove majke te zašto je njezin leš odnio na ulicu i potom mu nakon odgovora na ta pitanja stavio lisice? Ako je odgovor na to pitanje potvrdan, mora li se osobu već u tom trenutku informirati u skladu s člankom 3. stavkom 1. u vezi sa stavkom 2. Direktive 2012/13/EU i kako se u takvom slučaju prilikom informiranja moraju uzeti u obzir posebne potrebe te osobe u skladu sa stavkom 2. ako je policijski službenik bio svjestan da osoba boluje od psihičkog poremećaja?

                  5.

                  Jesu li nacionalne odredbe, poput onih o kojima je ovdje riječ, koje faktično dopuštaju oduzimanje slobode prisilnim smještajem u psihijatrijsku bolnicu u postupku prema Zakonom za zdraveto (Zakon o zdravlju) (preventivna prisilna mjera koja se određuje kad se dokaže da osoba boluje od psihičke bolesti i postoji opasnost da će počiniti kazneno djelo, ali ne i kad je djelo već počinjeno), u skladu s Direktivom (EU) 2016/343 (3) o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti ako je činjenična osnova za pokretanje postupka djelo zbog kojeg je pokrenut kazneni postupak protiv osobe koja je smještena radi liječenja i zaobilazi li se na taj način prilikom uhićenja pravo na pošteno suđenje, koje mora ispuniti pretpostavke iz članka 5. stavka 4. EKLJP-a, tj. postupka u okviru kojega je sud ovlašten ispitati kako poštovanje postupovnih odredaba tako i sumnju koja je temelj za uhićenje te zakonitost cilja koji se želi postići tom mjerom, što je sud obvezan učiniti ako je osoba uhićena u postupku predviđenom Nakazatelno-protsesualen kodeksom?

                  6.

                  Obuhvaća li pojam pretpostavke nedužnosti u smislu članka 3. Direktive (EU) 2016/343 i pretpostavku da neubrojive osobe nisu počinile djelo koje predstavlja opasnost za društvo i koje im predbacuje državno odvjetništvo sve dok se u skladu s postupovnim odredbama (u kaznenom postupku uz poštovanje prava obrane) ne dokaže suprotno?

                  7.

                  Jamče li nacionalne odredbe, koje predviđaju različite ovlasti suda koji postupa u predmetu u vezi s ispitivanjem zakonitosti predsudskog postupka koje mora provesti po službenoj dužnosti, ovisno o tome:

                              1)

                              ispituje li sud optužnicu državnog odvjetništva u kojoj se tvrdi da je određena psihički zdrava osoba počinila ubojstvo (članak 249. stavak 1. u vezi sa stavkom 4. NPK-a) ili

                              2)

                              ispituje li sud zahtjev državnog odvjetništva u kojem se tvrdi da je osoba počinila ubojstvo, ali da to djelo zbog psihičkog poremećaja počinitelja nije kazneno djelo i kojim se zahtijeva sudsko određivanje državne prisile u svrhe liječenja,
                              djelotvoran pravni lijek ugroženim osobama, kako je to utvrđeno u članku 13. u vezi s člankom 12. Direktive 2013/48/EU i u članku 8. točki 2. u vezi s člankom 3. stavkom 2. Direktive 2012/13/EU te jesu li različite ovlasti suda, koje ovise o vrsti postupka, koji se pak ravna prema tome je li počinitelj psihički zdrava osoba koja može biti kaznenopravno odgovorna, u skladu s načelom nediskriminacije iz članka 21. stavka 1. Povelje?

         (1)  Direktiva 2012/13/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2012. o pravu na informiranje u kaznenom postupku (SL 2012., L 142, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 48.)

         (2)  Direktiva 2013/48/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2013. o pravu na pristup odvjetniku u kaznenom postupku i u postupku na temelju europskog uhidbenog naloga te o pravu na obavješćivanje treće strane u slučaju oduzimanja slobode i na komunikaciju s trećim osobama i konzularnim tijelima (SL 2013., L 294, str. 1.)

         (3)  Direktiva (EU) 2016/343 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti i prava sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku (SL 2016., L 65, str. 1.)


title: Predmet T-751/16: Presuda Općeg suda od 13. srpnja 2018. – Confédération nationale du Crédit mutuel protiv ESB-a („Ekonomska i monetarna politika — Bonitetni nadzor kreditnih institucija — Članak 4. stavak 1. točka (d) i stavak 3. Uredbe (EU) br. 1024/2013 — Izračun omjera financijske poluge — Odbijanje ESB-a da tužitelju odobri da iz izračuna omjera financijske poluge isključi izloženosti koje zadovoljavaju određene uvjete — Članak 429. stavak 14. Uredbe (EU) br. 575/2013 — Diskrecijska ovlast ESB-a — Pogreške koje se tiču prava — Očita pogreška u ocjeni”)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/31

      Presuda Općeg suda od 13. srpnja 2018. – Confédération nationale du Crédit mutuel protiv ESB-a
      (Predmet T-751/16) (1)

      ((„Ekonomska i monetarna politika - Bonitetni nadzor kreditnih institucija - Članak 4. stavak 1. točka (d) i stavak 3. Uredbe (EU) br. 1024/2013 - Izračun omjera financijske poluge - Odbijanje ESB-a da tužitelju odobri da iz izračuna omjera financijske poluge isključi izloženosti koje zadovoljavaju određene uvjete - Članak 429. stavak 14. Uredbe (EU) br. 575/2013 - Diskrecijska ovlast ESB-a - Pogreške koje se tiču prava - Očita pogreška u ocjeni”))
      (2018/C 352/36)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Confédération nationale du Crédit mutuel (Pariz, Francuska) (zastupnici: M. Grégoire i C. De Jonghe, odvjetnici)

         Tuženik: Europska središnja banka (zastupnici: K. Lackhoff, R. Bax i G. Bassani, agenti, uz asistenciju H.-G. Kamanna i F. Louisa, odvjetnika)

         Intervenijent u potporu tuženiku: Republika Finska (zastupnik: S. Hartikainen, agent)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje Odluke ECB/SSM/2016-9695000CG7B84NLR5984/92 ESB-a od 24. kolovoza 2016. donesene primjenom članka 4. stavka 1. točke (d) i članka 10. Uredbe Vijeća (EU) br. 1024/2013 od 15. listopada 2013. o dodjeli određenih zadaća Europskoj središnjoj banci u vezi s politikama bonitetnog nadzora kreditnih institucija (SL 2013., L 287, str. 63.) i članka 429. stavka 14. Uredbe (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva i o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 (SL 2013., L 176, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 13., str. 3.).

         Izreka

                  1.

                  Poništava se odluka ECB/SSM/2016-9695000CG7B84NLR5984/92 Europske središnje banke (ESB) od 24. kolovoza 2016.

                  2.

                  ESB-u se nalaže snošenje troškova.

                  3.

                  Republika Finska snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 6, 9. 1. 2017.


title: Predmet C-476/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. srpnja 2018. uputio Pesti Központi Kerületi Bíróság (Mađarska) – PannonHitel Pénzügyi Zrt. protiv WizzAir Hungary Légiközlekedési Kft.

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. srpnja 2018. uputio Pesti Központi Kerületi Bíróság (Mađarska) – PannonHitel Pénzügyi Zrt. protiv WizzAir Hungary Légiközlekedési Kft.
      (Predmet C-476/18)
      (2018/C 352/27)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Pesti Központi Kerületi Bíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: PannonHitel Pénzügyi Zrt.

         Tuženik: WizzAir Hungary Légiközlekedési Kft.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članke 5. do 7. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (u daljnjem tekstu: Uredba) (1) tumačiti na način da se putnici na letu čiji je raspored promijenjen mogu izjednačiti s putnicima čiji je let otkazan kako bi se i na njih primijenilo pravo na naknadu štete i da se, prema tome, mogu pozvati na to pravo – predviđeno u članku 7. navedene uredbe – kada ih zračni prijevoznik obavijesti o promjeni rasporeda dan prije polaska predviđenog prvotnim rasporedom i kada zbog te promjene oni izgube tri sata ili više u odnosu na sat prvotno predviđenog dolaska, odnosno kada na krajnje odredište stignu s najmanje tri sata zakašnjenja u odnosu na raspored koji je prvotno dostavio zračni prijevoznik?

                  2.

                  Treba li članke 5. do 7. Uredbe tumačiti na način da se putnici na letu čiji je raspored promijenjen mogu izjednačiti s putnicima čiji let kasni kako bi se i na njih primijenilo pravo na naknadu štete i da se, prema tome mogu pozvati na to pravo – predviđeno u članku 7. navedene uredbe – kada zbog promjene rasporeda izgube tri sata ili više, odnosno kada na krajnje odredište stignu s najmanje tri sata zakašnjenja u odnosu na raspored koji je prvotno dostavio zračni prijevoznik?

         (1)  SL 2004., L 46, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)


title: Predmet T-768/16: Presuda Općeg suda od 13. srpnja 2018. – BNP Paribas protiv ESB-a („Ekonomska i monetarna politika — Bonitetni nadzor kreditnih institucija — Članak 4. stavak 1. točka (d) i stavak 3. Uredbe (EU) br. 1024/2013 — Izračun omjera financijske poluge — Odbijanje ESB-a da tužitelju odobri da iz izračuna omjera financijske poluge isključi izloženosti koje zadovoljavaju određene uvjete — Članak 429. stavak 14. Uredbe (EU) br. 575/2013 — Diskrecijska ovlast ESB-a — Pogreške koje se tiču prava — Očita pogreška u ocjeni”)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/32

      Presuda Općeg suda od 13. srpnja 2018. – BNP Paribas protiv ESB-a
      (Predmet T-768/16) (1)

      ((„Ekonomska i monetarna politika - Bonitetni nadzor kreditnih institucija - Članak 4. stavak 1. točka (d) i stavak 3. Uredbe (EU) br. 1024/2013 - Izračun omjera financijske poluge - Odbijanje ESB-a da tužitelju odobri da iz izračuna omjera financijske poluge isključi izloženosti koje zadovoljavaju određene uvjete - Članak 429. stavak 14. Uredbe (EU) br. 575/2013 - Diskrecijska ovlast ESB-a - Pogreške koje se tiču prava - Očita pogreška u ocjeni”))
      (2018/C 352/37)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: BNP Paribas (Pariz, Francuska) (zastupnici: A. Champsaur i A. Delors, odvjetnici)

         Tuženik: Europska središnja banka (zastupnici: K. Lackhoff, R. Bax, G. Bassani i C. Olivier, agenti)

         Intervenijent u potporu tuženiku: Republika Finska (zastupnik: S. Hartikainen, agent)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje Odluke ECB/SSM/2016-R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/136 ESB-a od 24. kolovoza 2016. donesene primjenom članka 4. stavka 1. točke (d) i članka 10. Uredbe Vijeća (EU) br. 1024/2013 od 15. listopada 2013. o dodjeli određenih zadaća Europskoj središnjoj banci u vezi s politikama bonitetnog nadzora kreditnih institucija (SL 2013., L 287, str. 63.) i članka 429. stavka 14. Uredbe (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva i o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 (SL 2013., L 176, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 13., str. 3.).

         Izreka

                  1.

                  Poništava se Odluka ECB/SSM/2016-R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/136 Europske središnje banke (ESB) od 24. kolovoza 2016.

                  2.

                  ESB-u se nalaže snošenje troškova.

                  3.

                  Republika Finska snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 6, 9. 1. 2017.