201807060381994052018/C 259/074832016CJC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL201805316721Predmet C-483/16: Presuda Suda (drugo vijeće) od 31. svibnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Törvényszék – Mađarska) – Zsolt Sziber protiv ERSTE Bank Hungary Zrt (Zahtjev za prethodnu odluku — Zaštita potrošača — Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima — Direktiva 93/13/EEZ — Članak 7. stavak 1. — Ugovori o zajmu izraženom u stranoj valuti — Nacionalno zakonodavstvo kojim se propisuju posebni postupovni zahtjevi za osporavanje nepoštenosti — Načelo ekvivalentnosti — Povelja Europske unije o temeljnim pravima — Članak 47. — Pravo na djelotvornu sudsku zaštitu)
 ---documentbreak--- C2592018HR610120180531HR00076172Presuda Suda (drugo vijeće) od 31. svibnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Törvényszék – Mađarska) – Zsolt Sziber protiv ERSTE Bank Hungary Zrt
   (Predmet C-483/16) (
         1
      )
   „(Zahtjev za prethodnu odluku — Zaštita potrošača — Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima — Direktiva 93/13/EEZ — Članak 7. stavak 1. — Ugovori o zajmu izraženom u stranoj valuti — Nacionalno zakonodavstvo kojim se propisuju posebni postupovni zahtjevi za osporavanje nepoštenosti — Načelo ekvivalentnosti — Povelja Europske unije o temeljnim pravima — Članak 47. — Pravo na djelotvornu sudsku zaštitu)“2018/C 259/07Jezik postupka: mađarski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Fővárosi Törvényszék

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Zsolt Sziber

      Tuženik: ERSTE Bank Hungary Zrt

      uz sudjelovanje: Mónike Szeder

      Izreka

            1.

            Članak 7. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima treba tumačiti na način da mu se u načelu ne protivi nacionalni propis koji uvodi posebne postupovne zahtjeve, poput onih u glavnom postupku, za tužbe koje podnose potrošači koji su sklopili ugovore o zajmu izraženom u stranoj valuti s ugovornom odredbom o razlici između tečaja primjenjivog na isplatu zajma i onoga primjenjivog na njegovu otplatu i/ili s odredbom o mogućnosti jednostrane izmjene koja dopušta zajmodavcu da poveća kamate, naknade i troškove pod uvjetom da utvrđivanje nepoštenosti odredbi iz takvog ugovora omogućava uspostavu činjenične i pravne situacije u kojoj bi potrošač bio da ta nepoštena odredba nije postojala.

            2.

            Direktivu 93/13 treba tumačiti na način da se ona primjenjuje i na situacije koje nisu prekogranične naravi.

      (
         1
      )	SL C 419, 14. 11. 2016.


201807060631994542018/C 259/663382018TC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL20180531495021Predmet T-338/18: Tužba podnesena 31. svibnja 2018. – Saleh Thabet protiv Vijeća
 ---documentbreak--- C2592018HR4910120180531HR0066491502Tužba podnesena 31. svibnja 2018. – Saleh Thabet protiv Vijeća
   (Predmet T-338/18)2018/C 259/66Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelj: Suzanne Saleh Thabet (Kairo, Egipat) (zastupnici: B. Kennelly QC, J. Pobjoy, barrister, G. Martin i C. Enderby Smith, solicitors)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2018/466 od 21. ožujka 2018. o izmjeni Odluke 2011/172/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Egiptu i Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2018/465 od 21. ožujka 2018. o provedbi Uredbe (EU) br. 270/2011 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Egiptu u dijelu u kojem se odnose na tužitelja;

            —

            proglasi članak 1. stavak 1. Odluke Vijeća 2011/172/ZVSP od 21. ožujka 2011. o mjerama ograničavanja protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Egiptu i članak 2. stavak 1. Uredbe Vijeća (EU) br. 270/2011 od 21. ožujka 2011. o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Egiptu neprimjenjivima u dijelu u kojem se odnose na tužitelja; i

            —

            naloži Vijeću snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

            1.

            Prvi tužbeni razlog koji se temelji na pogreškama u ocjeni koje je počinilo Vijeće smatrajući da je kriterij za uvrštavanje tužitelja u članak 1. stavak 1. Odluke i članak 2. stavak 1. Uredbe ispunjen.

            2.

            Drugi tužbeni razlog koji se temelji na nezakonitosti članka 1. stavka 1. Odluke i članka 2. stavka 1. Uredbe, s obzirom na to da (a) nemaju valjanu pravnu osnovu i/ili (b) se njima krši načelo proporcionalnosti.

            3.

            Treći tužbeni razlog koji se temelji na povredi tužiteljevih prava na temelju članka 6. UEU-a, u vezi s člancima 2. i 3. UEU-a, i članaka 47. i 48. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, jer je Vijeće pretpostavilo da su sudski postupci u Egiptu bili u skladu s temeljnim ljudskim pravima.


201807060341994042018/C 259/085172016CJC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL201805307711Predmet C-517/16: Presuda Suda (deseto vijeće) od 30. svibnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Apelacyjny w Gdańsku – Poljska) – Stefan Czerwiński protiv Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Gdańsku (Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna sigurnost radnika migranata — Koordinacija sustava socijalne sigurnosti — Uredba (EZ) br. 883/2004 — Materijalno područje primjene — Članak 3. — Izjava država članica u skladu s člankom 9. — Prijelazna mirovina — Kvalifikacija — Zakonski predmirovinski sustavi — Isključenje pravila zbrajanja razdoblja na temelju članka 66.)
 ---documentbreak--- C2592018HR710120180530HR00087171Presuda Suda (deseto vijeće) od 30. svibnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Apelacyjny w Gdańsku – Poljska) – Stefan Czerwiński protiv Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Gdańsku
   (Predmet C-517/16) (
         1
      )
   „(Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna sigurnost radnika migranata — Koordinacija sustava socijalne sigurnosti — Uredba (EZ) br. 883/2004 — Materijalno područje primjene — Članak 3. — Izjava država članica u skladu s člankom 9. — Prijelazna mirovina — Kvalifikacija — Zakonski predmirovinski sustavi — Isključenje pravila zbrajanja razdoblja na temelju članka 66.)“2018/C 259/08Jezik postupka: poljski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Sąd Apelacyjny w Gdańsku

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Stefan Czerwiński

      Tuženik: Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Gdańsku

      Izreka

            1.

            Klasifikacija socijalnog davanja kao davanja koje se odnosi na jednu od grana socijalne sigurnosti nabrojenih u članku 3. Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti, koju je nadležno nacionalno tijelo provelo u izjavi koju je država članica dala na temelju članka 9. stavka 1. navedene uredbe, nije konačna. Kvalifikaciju kao socijalnog davanja može provesti dotični nacionalni sud autonomno i s obzirom na konstitutivne elemente predmetnog socijalnog davanja tako što će po potrebi Sudu uputiti prethodno pitanje.

            2.

            Davanje, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, treba smatrati „davanjem za slučaj starosti” u smislu članka 3. stavka 1. točke (d) Uredbe br. 883/2004.

      (
         1
      )	SL C 22, 23. 1. 2017.


201807060721993312018/C 259/516082017TC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL20180606363722Predmet T-608/17: Rješenje Općeg suda od 6. lipnja 2018. – Grupo Bimbo protiv EUIPO-a – DF World of Spices (TAKIS FUEGO) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Povlačenje prijave za registraciju — Obustava postupka”)
 ---documentbreak--- C2592018HR3620120180606HR0051362372Rješenje Općeg suda od 6. lipnja 2018. – Grupo Bimbo protiv EUIPO-a – DF World of Spices (TAKIS FUEGO)
   (Predmet T-608/17) (
         1
      )
   „(„Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Povlačenje prijave za registraciju — Obustava postupka”)“2018/C 259/51Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelj: Grupo Bimbo, SAB de CV (Mexico, Meksiko) (zastupnik: N. A. Fernández Fernández-Pacheco, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: V. Ruzek, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: DF World of Spices GmbH (Dissen, Njemačka) (zastupnik: A. Ebert-Weidenfeller, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 4. srpnja 2017. (predmet R 2300/2016-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava DF World of Spices GmbH i Grupo Bimbo, SAB de CV.

      Izreka

            1.

            Obustavlja se postupak po tužbi.

            2.

            Društvu Grupo Bimbo, SAB de CV nalaže se snošenje troškova.

      (
         1
      )	SL C 369, 30. 10. 2017.


201807060751994162018/C 259/673492018TC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL20180605505011Predmet T-349/18: Tužba podnesena 5. lipnja 2018. – Hauzenberger protiv EUIPO-a (TurboPerformance)
 ---documentbreak--- C2592018HR5010120180605HR0067501501Tužba podnesena 5. lipnja 2018. – Hauzenberger protiv EUIPO-a (TurboPerformance)
   (Predmet T-349/18)2018/C 259/67Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački
      Stranke

      Tužitelj: Andreas Hauzenberger (Sinzing, Njemačka) (zastupnik: B. Bittner, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije s verbalnim elementima „TurboPerformance” – prijava za registraciju br. 16 053 431

      Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 5. travnja 2018. u predmetu R 2206/2017-4

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            poništi pobijanu odluku;

            —

            naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

            —

            Povreda članka 7. stavka 1. točaka (b) i (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


201807060391994092018/C 259/095262016CJC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL201805317822Predmet C-526/16: Presuda Suda (prvo vijeće) od 31. svibnja 2018. – Europska komisija protiv Republike Poljske (Povreda obveze države članice — Direktiva 2011/92/EZ — Procjena učinaka na okoliš iskopa radi traženja ili ispitivanja plina iz škriljevca — Dubinski iskopi — Kriteriji za odabir — Određivanje pragova)
 ---documentbreak--- C2592018HR720120180531HR00097282Presuda Suda (prvo vijeće) od 31. svibnja 2018. – Europska komisija protiv Republike Poljske
   (Predmet C-526/16) (
         1
      )
   „(Povreda obveze države članice — Direktiva 2011/92/EZ — Procjena učinaka na okoliš iskopa radi traženja ili ispitivanja plina iz škriljevca — Dubinski iskopi — Kriteriji za odabir — Određivanje pragova)“2018/C 259/09Jezik postupka: poljski
      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: M. Owsiany-Hornung, D. Milanowska i C. Zadra, agenti)

      Tuženik: Republika Poljska (zastupnici: B. Majczyna, D. Krawczyk, M. Orion Jędrysek, H. Schwarz i K. Majcher, agenti)

      Izreka

            1.

            Time što je projekte traženja ili ispitivanja nalazišta plina iz škriljevca uz pomoć iskopa do dubine od 5000 metara izuzela od postupka ispitivanja potrebe procjene učinaka na okoliš, osim za iskope minimalne dubine od 1000 metara u područjima iz kojih se zahvaća voda, područjima zaštićenih kopnenih voda i područjima zaštićenim kao nacionalni parkovi, prirodni rezervati, parkovi prirode i zaštićena područja u okviru mreže Natura 2000 te u njihovoj okolini, Republika Poljska povrijedila je obveze koje ima na temelju odredaba članka 2. stavka 1. Direktive 2011/92/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o procjeni učinaka određenih javnih i privatnih projekata na okoliš, u vezi s njezinim u člankom 4. stavkom 2. i 3. i prilozima II. i III.

            2.

            Republici Poljskoj nalaže se snošenje, osim vlastitih, i troškova Europske komisije.

      (
         1
      )	SL C 14, 16. 1. 2017.


201807060461994202018/C 259/522802018TC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL20180503373821Predmet T-280/18: Tužba podnesena 3. svibnja 2018. – ABLV Bank protiv SRB-a
 ---documentbreak--- C2592018HR3710120180503HR0052371382Tužba podnesena 3. svibnja 2018. – ABLV Bank protiv SRB-a
   (Predmet T-280/18)2018/C 259/52Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelj: ABLV Bank AS (Riga, Latvija) (zastupnici: O. Behrends, M. Kirchner i L. Feddern, odvjetnici)

      Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

      Tužbeni zahtjev

            —

            poništiti odluke Jedinstvenog sanacijskog odbora (SRB) od 23. veljače 2018. u odnosu na tužitelja i njegovo društvo kćer ABLV Bank Luxembourg, SA;

            —

            naložiti tuženiku snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe trinaest tužbenih razloga.

            1.

            Prvi tužbeni razlog koji se temelji na nenadležnosti SRB-a za donošenje odluke o likvidaciji.

            2.

            Drugi tužbeni razlog koji se temelji na tome da je SRB povrijedio tužiteljeva prava objavom službene odluke o tome da neće donijeti sanacijske mjere.

            3.

            Treći tužbeni razlog koji se temelji na tome da je SRB povrijedio tužiteljeva prava zbog svoje pogrešne ocjene u skladu s člankom 18. stavkom 1. točkom (b) Uredbe (EU) br. 806/2014. (
                  1
               )

            4.

            Četvrti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je SRB povrijedio tužiteljeva prava zbog svoje pogrešne ocjene u skladu s člankom 18. stavkom 1. točkom (a) Uredbe (EU) br. 806/2014.

            5.

            Peti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je SRB povrijedio tužiteljevo pravo na saslušanje i druga postupovna prava.

            6.

            Šesti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je SRB povrijedio tužiteljevo pravo na primjereno obrazloženu odluku.

            7.

            Sedmi tužbeni razlog koji se temelji na tome da SRB nije ispitao te pažljivo i nepristrano ocijenio sve relevantne elemente slučaja.

            8.

            Osmi tužbeni razlog koji se temelji na tome da je SRB povrijedio načelo proporcionalnosti.

            9.

            Deveti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je SRB povrijedio načelo jednakog postupanja.

            10.

            Deseti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je SRB povrijedio tužiteljevo pravo na vlasništvo i slobodu poduzetništva.

            11.

            Jedanaesti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je SRB povrijedio načelo nemo auditur.

            12.

            Dvanaesti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je SRB počinio détournement de pouvoir.

            13.

            Trinaesti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je SRB povrijedio tužiteljeva prava u skladu s člankom 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima jer nije osigurao da tužiteljeve predmete obrađuju relevantne institucije i tijela Unije.

      (
         1
      )	Uredba (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. srpnja 2014. o utvrđivanju jedinstvenih pravila i jedinstvenog postupka za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma i jedinstvenog fonda za sanaciju te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 (SL 2014., L 225, str. 1.)


201807060621993562018/C 259/683502018TC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL20180605505122Predmet T-350/18: Tužba podnesena 5. lipnja 2018. – Euronet Consulting protiv Komisije
 ---documentbreak--- C2592018HR5020120180605HR0068502512Tužba podnesena 5. lipnja 2018. – Euronet Consulting protiv Komisije
   (Predmet T-350/18)2018/C 259/68Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelj: Euronet Consulting EEIG (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: P. Peeters i R. van Cleemput, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

            —

            poništiti tuženikovu odluku nepoznatog datuma, priopćenu tužitelju dopisom od 26. ožujka 2018., kojom se odbija njegova ponuda za grupu br. 2 poziva na nadmetanje EuropeAid/138778/DH/SER/Multi – Okvirni ugovor za provedbu vanjske pomoći u 2018. (FWC SIEA 2018), i dodjeljuje ugovor desetorici drugih ponuditelja;

            —

            naložiti tuženiku snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

            1.

            Prvi tužbeni razlog koji se temelji na tome da je u jednoj grupi jedna pravna zajednica predstavljena dvaput.

            2.

            Drugi tužbeni razlog koji se temelji na tome da je jedna pravna osoba dvaput djelovala kao voditelj konzorcija i treći put kao član konzorcija.

            3.

            Treći tužbeni razlog koji se temelji na tome da je jedna pravna zajednica predstavljena u više od dvije grupe.

            4.

            Četvrti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je jedna pravna zajednica djelovala kao voditelj u više od dvije grupe.


201807060071993362018/C 259/105422016CJC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL201805318921Predmet C-542/16: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 31. svibnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Högsta domstolen – Suède) – Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag protiv Dödsboet efter Ingvar Mattsson i Jan-Erik Strobel i dr. protiv Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 2002/92/EZ — Područje primjene — Pojam posredovanja u osiguranju — Direktiva 2004/39/EZ — Područje primjene — Pojam „investicijsko savjetovanje” — Savjeti pruženi povodom posredovanja u osiguranju koji se odnose na ulaganje kapitala u okviru kapitalnog životnog osiguranja — Kvalifikacija djelatnosti posrednika u osiguranju kada ne postoji njegova namjera da zaključi pravi ugovor o osiguranju)
 ---documentbreak--- C2592018HR810120180531HR00108192Presuda Suda (četvrto vijeće) od 31. svibnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Högsta domstolen – Suède) – Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag protiv Dödsboet efter Ingvar Mattsson i Jan-Erik Strobel i dr. protiv Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag
   (Predmet C-542/16) (
         1
      )
   „(Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 2002/92/EZ — Područje primjene — Pojam posredovanja u osiguranju — Direktiva 2004/39/EZ — Područje primjene — Pojam „investicijsko savjetovanje” — Savjeti pruženi povodom posredovanja u osiguranju koji se odnose na ulaganje kapitala u okviru kapitalnog životnog osiguranja — Kvalifikacija djelatnosti posrednika u osiguranju kada ne postoji njegova namjera da zaključi pravi ugovor o osiguranju)“2018/C 259/10Jezik postupka: švedski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Högsta domstolen

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag, Jan-Erik Strobel, Mona Strobel, Margareta Nilsson, Per Nilsson, Kent Danås, Dödsboet efter Tommy Jönsson, Stefan Pramryd, Stefan Ingemansson, Lars Persson, Magnus Persson, Anne-Charlotte Wickström, Peter Nilsson, Ingela Landau, Thomas Landau, Britt-Inger Ruth Romare, Gertrud Andersson, Eva Andersson, Rolf Andersson, Lisa Bergström, Bo Sörensson, Christina Sörensson, Kaj Wirenkook, Lena Bergquist Johansson, Agneta Danås, Hans Eriksson, Christina Forsberg, Christina Danielsson, Per-Olof Danielsson, Ann-Christin Jönsson, Åke Jönsson, Stefan Lindgren, Daniel Röme, Ulla Nilsson, Dödsboet efter Leif Göran Erik Nilsson

      Tuženici: Dödsboet efter Ingvar Mattsson, Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag

      Izreka

            1.

            Članak 2. točku 3. Direktive 2002/92/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 9. prosinca 2002. o posredovanju u osiguranju treba tumačiti na način da obavljanje pripremnih radnji za zaključivanje ugovora o osiguranju ulazi u pojam „posredovanje u osiguranju”, čak i kada predmetni posrednik u osiguranju nema namjeru zaključiti stvarni ugovor o osiguranju.

            2.

            Financijski savjeti o ulaganju kapitala dani u okviru posredovanja u osiguranju koje se odnosi na zaključivanje ugovora o kapitalnom životnom osiguranju obuhvaćeni su područjem primjene Direktive 2002/92, a ne onim Direktive 2004/39/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o tržištima financijskih instrumenata te o izmjeni direktiva Vijeća 85/611/EEZ i 93/6/EEZ i Direktive 2000/12/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 93/22/EEZ.

      (
         1
      )	SL C 14, 16. 1. 2017.


201807060591994152018/C 259/693532018TC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL20180528515221Predmet T-353/18: Tužba podnesena 28. svibnja 2018. – Promeco protiv EUIPO-a – Aerts (posuđe)
 ---documentbreak--- C2592018HR5110120180528HR0069511522Tužba podnesena 28. svibnja 2018. – Promeco protiv EUIPO-a – Aerts (posuđe)
   (Predmet T-353/18)2018/C 259/69Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelj: Promeco NV (Kortrijk, Belgija) (zastupnici: H. Hartwig i A. von Mühlendahl, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Aerts NV (Geel, Belgija)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog dizajna: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni dizajn: dizajn Europske unije br. 218 193-0010

      Pobijana odluka: odluka velikog žalbenog vijeća EUIPO-a od 16. veljače 2018. u predmetu R 459/2016-G

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            poništi pobijanu odluku;

            —

            odbije žalbu društva Aerts NV podnesenu protiv odluke EUIPO-ova Odjela za poništaje od 8. siječnja 2016., predmet ICD 9842;

            —

            naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka, uključujući tužiteljeve troškove pred velikim žalbenim vijećem;

            —

            naloži društvu Aerts NV, u slučaju da intervenira u ovaj postupak, snošenje troškova postupka, uključujući tužiteljeve troškove pred velikim žalbenim vijećem.

      Tužbeni razlog

            —

            povreda članka 25. stavka 1. u vezi s člankom 6. Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002.


201807060111993612018/C 259/261482018CJC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL20180223181812Predmet C-148/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. veljače 2018. uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) – Humbert Jörg Köfler i dr.
 ---documentbreak--- C2592018HR1820120180223HR0026182181Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. veljače 2018. uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) – Humbert Jörg Köfler i dr.
   (Predmet C-148/18)2018/C 259/26Jezik postupka: njemački
      Sud koji je uputio zahtjev

   Landesverwaltungsgericht Steiermark

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelji: Humbert Jörg Köfler, Wolfgang Leitner, Joachim Schönbeck, Wolfgang Semper

      Tuženo tijelo: Bezirkshauptmannschaft Murtal

      Intervenijent: Finanzpolizei

      Prethodno pitanje

   Treba li članak 49. stavak 3. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba koja za prekršaje, počinjene iz nehaja, predviđa neograničeno visoke novčane kazne, osobito visoke najniže iznose novčanih kazni i višegodišnje zamjenske kazne zatvora?


201807060361993922018/C 259/116332016CJC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL201805319911Predmet C-633/16: Presuda Suda (peto vijeće) od 31. svibnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sø- og Handelsretten – Danska) – Ernst & Young P/S protiv Konkurrencerådet (Zahtjev za prethodnu odluku — Kontrola koncentracija poduzetnika — Uredba (EZ) br. 139/2004 — Članak 7. stavak 1. — Provedba koncentracije prije prijave Europskoj komisiji i utvrđivanje nespojivosti sa zajedničkim tržištem — Zabrana — Doseg — Pojam ‚koncentracija’ — Otkazivanje jedne od stranaka koncentracije sporazuma o suradnji s trećom osobom)
 ---documentbreak--- C2592018HR910120180531HR00119191Presuda Suda (peto vijeće) od 31. svibnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sø- og Handelsretten – Danska) – Ernst & Young P/S protiv Konkurrencerådet
   (Predmet C-633/16) (
         1
      )
   „(Zahtjev za prethodnu odluku — Kontrola koncentracija poduzetnika — Uredba (EZ) br. 139/2004 — Članak 7. stavak 1. — Provedba koncentracije prije prijave Europskoj komisiji i utvrđivanje nespojivosti sa zajedničkim tržištem — Zabrana — Doseg — Pojam ‚koncentracija’ — Otkazivanje jedne od stranaka koncentracije sporazuma o suradnji s trećom osobom)“2018/C 259/11Jezik postupka: danski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Sø- og Handelsretten

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Ernst & Young P/S

      Tuženik: Konkurrencerådet

      Izreka

   Članak 7. stavak 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 od 20. siječnja 2004. o kontroli koncentracija između poduzetnika (Uredba EZ o koncentracijama) treba tumačiti na način da je koncentracija provedena samo operacijom koja, u cijelosti ili djelomično, činjenično ili pravno, doprinosi promjeni kontrole nad ciljnim poduzetnikom. Za otkazivanje ugovora o suradnji u okolnostima kao što su one iz glavnog postupka, koje je dužan provjeriti sud koji je uputio zahtjev, ne može se smatrati da dovodi do provedbe koncentracije, i to neovisno o pitanju je li to otkazivanje proizvelo učinke na tržište.
   (
         1
      )	SL C 46, 13. 2. 2017.


201807060251993662018/C 259/382952018CJC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL20180430272711Predmet C-295/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. travnja 2018. uputio Tribunal da Relação do Porto (Portugal) – Mediterranean Shipping Company (Portugal) – Agentes de Navegação SA protiv Banco Comercial Português SA, Caixa Geral de Depósitos SA
 ---documentbreak--- C2592018HR2710120180430HR0038271271Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. travnja 2018. uputio Tribunal da Relação do Porto (Portugal) – Mediterranean Shipping Company (Portugal) – Agentes de Navegação SA protiv Banco Comercial Português SA, Caixa Geral de Depósitos SA
   (Predmet C-295/18)2018/C 259/38Jezik postupka: portugalski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal da Relação do Porto

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Mediterranean Shipping Company (Portugal) – Agentes de Navegação SA

      Tuženici: Banco Comercial Português SA, Caixa Geral de Depósitos SA

      Prethodna pitanja

            1.

            Treba li članak 2. Direktive 2007/64/EZ (
                  1
               ) tumačiti na način da je u njezino područje primjene kako je definirano tim člankom uključena provedba platnog naloga izravnim terećenjem koji je izdao treći subjekt u vezi s računom koji nije njegov a čiji nositelj s kreditnom institucijom nije sklopio ugovor o pojedinačnom platnom nalogu niti okvirni ugovor o platnim uslugama?

            2.

            U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje i u tim okolnostima, može li se smatrati da je navedeni nositelj računa „korisnik platnih usluga” u svrhu članka 58. navedene direktive?

      (
         1
      )	Direktiva 2007/64/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o platnim uslugama na unutarnjem tržištu i o izmjeni direktiva 97/7/EZ, 2002/65/EZ, 2005/60/EZ i 2006/48/EZ te stavljanju izvan snage Direktive 97/5/EZ (SL 2007., L 319, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 10., svezak 2., str. 172.)


201807060141993622018/C 259/126472016CJC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL2018053191022Predmet C-647/16: Presuda Suda (drugo vijeće) od 31. svibnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal administratif de Lille – Francuska) – Adil Hassan protiv Préfet du Pas-de-Calais (Zahtjev za prethodnu odluku — Uredba (EU) br. 604/2013 — Utvrđivanje države članice odgovorne za ispitivanje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u državi članici podnio državljanin treće zemlje — Postupci prihvata i ponovnog prihvata — Članak 26. stavak 1. — Donošenje i priopćavanje odluke o transferu prije nego što zamoljena država članica usvoji zahtjev u svrhu prihvata ili ponovnog prihvata)
 ---documentbreak--- C2592018HR920120180531HR001292102Presuda Suda (drugo vijeće) od 31. svibnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal administratif de Lille – Francuska) – Adil Hassan protiv Préfet du Pas-de-Calais
   (Predmet C-647/16) (
         1
      )
   „(Zahtjev za prethodnu odluku — Uredba (EU) br. 604/2013 — Utvrđivanje države članice odgovorne za ispitivanje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u državi članici podnio državljanin treće zemlje — Postupci prihvata i ponovnog prihvata — Članak 26. stavak 1. — Donošenje i priopćavanje odluke o transferu prije nego što zamoljena država članica usvoji zahtjev u svrhu prihvata ili ponovnog prihvata)“2018/C 259/12Jezik postupka: francuski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal administratif de Lille

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Adil Hassan

      Tuženik: Préfet du Pas-de-Calais

      Izreka

   Članak 26. stavak 1. Uredbe Europskog parlamenta i Vijeća (EU) br. 604/2013 od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva treba tumačiti na način da mu se protivi to da država članica, koja je drugoj državi članici koju smatra odgovornom za ispitivanje zahtjeva za međunarodnu zaštitu na temelju kriterija utvrđenih tom uredbom podnijela zahtjev za prihvat ili ponovni prihvat osobe iz članka 18. stavka 1. navedene uredbe, donosi odluku o transferu i priopćava je navedenoj osobi prije nego što je zamoljena država članica dala svoj izričit ili prešutan pristanak na taj zahtjev.
   (
         1
      )	SL C 70, 6. 3. 2017.


201807060531993882018/C 259/532812018TC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL20180503383921Predmet T-281/18: Tužba podnesena 3. svibnja 2018. – ABLV Bank protiv ESB-a
 ---documentbreak--- C2592018HR3810120180503HR0053381392Tužba podnesena 3. svibnja 2018. – ABLV Bank protiv ESB-a
   (Predmet T-281/18)2018/C 259/53Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelj: ABLV Bank AS (Riga, Latvija) (zastupnici: O. Behrends, M. Kirchner i L. Feddern, odvjetnici)

      Tuženik: Europska središnja banka (ESB)

      Tužbeni zahtjev

            —

            poništiti odluke Europske središnje banke (ESB) od 23. veljače 2018. kojima se utvrđuje da tužitelj i ABLV Bank Luxembourg, SA propadaju ili je vjerojatno da će propasti; i

            —

            naložiti tuženiku snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe deset tužbenih razloga.

            1.

            Prvi tužbeni razlog koji se temelji na tome da je ESB-ova procjena kriterija „propadanja ili vjerojatnosti propadanja” u odnosu na tužitelja i njegovo društvo kćer ABLV Bank Luxembourg pogrešna i manjkava iz više razloga.

            2.

            Drugi tužbeni razlog koji se temelji na tome da je ESB povrijedio pravo na saslušanje i druga postupovna prava tužitelja.

            3.

            Treći tužbeni razlog koji se temelji na tome da je ESB povrijedio tužiteljevo pravo na primjereno obrazloženu odluku.

            4.

            Četvrti tužbeni razlog koji se temelji na tome da ESB nije ispitao, te pažljivo i nepristrano ocijenio sve relevantne elemente konkretnog slučaja.

            5.

            Peti tužbeni razlog koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti.

            6.

            Šesti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je ESB povrijedio načelo jednakog postupanja.

            7.

            Sedmi tužbeni razlog koji se temelji na tome da je ESB povrijedio pravo na vlasništvo i slobodu poduzetništva.

            8.

            Osmi tužbeni razlog koji se temelji na tome da je ESB povrijedio načelo nemo auditur.

            9.

            Deveti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je ESB počinio détournement de pouvoir.

            10.

            Deseti tužbeni razlog koji se temelji na povredi tužiteljeva prava u skladu s člankom 41. Povelje o temeljnim pravima jer nije osigurano da tužiteljeve predmete obrađuju relevantne institucije i tijela Unije.


201807060131994342018/C 259/393212018CJC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL20180509282811Predmet C-321/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. svibnja 2018. uputio Conseil d'État (Belgija) – Terre wallonne ASBL protiv Région wallonne
 ---documentbreak--- C2592018HR2810120180509HR0039281281Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. svibnja 2018. uputio Conseil d'État (Belgija) – Terre wallonne ASBL protiv Région wallonne
   (Predmet C-321/18)2018/C 259/39Jezik postupka: francuski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Conseil d'État

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Terre wallonne ASBL

      Tuženik: Région wallonne

      Prethodna pitanja

            1.

            Je li odluka kojom tijelo države članice utvrđuje ciljeve očuvanja za mrežu Natura 2000, u skladu s Direktivom 92/43/EEZ od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore (
                  1
               ), plan ili program u smislu Direktive 2001/42/EZ o procjeni učinaka određenih planova i programa na okoliš (
                  2
               ) i, konkretnije, u smislu članka 3. stavka 2. točke (a) ili u smislu članka 3. stavka 4. navedene direktive?

            2.

            U slučaju potvrdnog odgovora, treba li takva odluka biti predmet procjene okoliša u skladu s Direktivom 2001/42/EZ kada se takva procjena ne zahtijeva na temelju Direktive 92/43/EEZ, u skladu s kojom je donesena navedena odluka?

      (
         1
      )	SL 1992., L 206, str. 7.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 2., str. 14.
   (
         2
      )	Direktiva 2001/42/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. lipnja 2001. o procjeni učinaka određenih planova i programa na okoliš (SL, 2001., L 197, str. 30.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 13., str. 17.)


201807060211994402018/C 259/272142018CJC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL20180326191911Predmet C-214/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. ožujka 2018. uputio Sąd Rejonowy w Sopocie (Poljska) – H.W.
 ---documentbreak--- C2592018HR1910120180326HR0027191191Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. ožujka 2018. uputio Sąd Rejonowy w Sopocie (Poljska) – H.W.
   (Predmet C-214/18)2018/C 259/27Jezik postupka: poljski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Sąd Rejonowy w Sopocie

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: H.W.

      Uz sudjelovanje: PSM „K” w G., Komornik Sądowy przy Sądzie Rejonowym w Sopocie Aleksandra Treder

      Prethodna pitanja

            1.

            Je li, s obzirom na sustav poreza na dodanu vrijednost iz Direktive Vijeća Europske unije 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (
                  1
               ) (SL 2006., L 347, str. 1., s izmjenama) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.; u daljnjem tekstu: Direktiva o PDV-u), posebno njezin članak 1., članak 2. stavak 1. točke (a) i (c) te članak 73. u vezi s člankom 78. podstavkom 1. točkom (a) i iz njih izvedeno načelo neutralnosti PDV-a kao opće načelo prava Unije, dopušteno – uzimajući u obzir sadržaj članka 29.a stavka 1. te članka 29.a stavka 6. točke 1. Ustawe z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług (Zakon o porezu na robu i usluge od 11. ožujka 2004., pročišćeni tekst SL 2017., 1221 s izmjenama, u daljnjem tekstu: Zakon o PDV-u) u vezi s člankom 49. stavkom 1. i člankom 35. te člankom 63. stavkom 4. Ustawe z dnia 29 sierpnia 1997 r. o komornikach sadowych i egzekucji (Zakon od 29. kolovoza 1997. o sudskim ovršiteljima i ovrsi, pročišćeni tekst SL 2017., 1277 s izmjenama, u daljnjem tekstu: Ovršni zakon) – stajalište da je u pristojbama koje ubire sudski ovršitelj sadržan porez na robu i usluge (odnosno PDV)?
            U slučaju potvrdnoga odgovora na to pitanje:

            2.

            Je li, s obzirom na načelo proporcionalnosti kao opće načelo prava Unije, dopušteno stajalište da sudski ovršitelj – kao porezni obveznik PDV-a u granicama ovršne djelatnosti koju provodi – stvarno ima sve pravne instrumente za pravilno izvršenje porezne obveze, čime se pretpostavlja da pristojba ubirana na temelju odredbi Ovršnog zakona sadržava u sebi iznos poreza na robu i usluge (odnosno PDV-a)?

      (
         1
      )	SL L 347, str.1.


201807060121993482018/C 259/136602016CJC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL20180531101121Spojeni predmet C-660/16 i C-661/16: Presuda Suda (peto vijeće) od 31. svibnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesfinanzhof – Njemačka) – Finanzamt Dachau protiv Achima Kollroßa (C-660/16), Finanzamt Göppingen protiv Ericha Wirtla (C-661/16) (Zahtjev za prethodnu odluku — Oporezivanje — Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) — Direktiva 2006/112/EZ — Isporuka robe — Članak 65. — Članak 167. — Plaćanje predujma za kupnju robe koja potom nije isporučena — Kazneni progon zakonskih zastupnika dobavljača zbog prijevare — Nesolventnost dobavljača — Odbitak pretporeza — Pretpostavke — Članci 185. i 186. — Ispravak nacionalnog poreznog tijela — Pretpostavke)
 ---documentbreak--- C2592018HR1010120180531HR0013101112Presuda Suda (peto vijeće) od 31. svibnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesfinanzhof – Njemačka) – Finanzamt Dachau protiv Achima Kollroßa (C-660/16), Finanzamt Göppingen protiv Ericha Wirtla (C-661/16)
   (Spojeni predmet C-660/16 i C-661/16) (
         1
      )
   „(Zahtjev za prethodnu odluku — Oporezivanje — Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) — Direktiva 2006/112/EZ — Isporuka robe — Članak 65. — Članak 167. — Plaćanje predujma za kupnju robe koja potom nije isporučena — Kazneni progon zakonskih zastupnika dobavljača zbog prijevare — Nesolventnost dobavljača — Odbitak pretporeza — Pretpostavke — Članci 185. i 186. — Ispravak nacionalnog poreznog tijela — Pretpostavke)“2018/C 259/13Jezik postupka: njemački
      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesfinanzhof

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Finanzamt Dachau (C-660/16), Finanzamt Göppingen (C-661/16)

      Tuženici: Achim Kollroß (C-660/16), Erich Wirtl (C-661/16)

      Izreka

            1.

            Članke 65. i 167. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da se, u okolnostima poput onih o kojima je riječ u glavnim postupcima, pravo na odbitak poreza na dodanu vrijednost koji se odnosi na plaćanje predujma ne može uskratiti potencijalnom kupcu odnosne robe jer je taj predujam plaćen i primljen i jer su u trenutku tog plaćanja svi relevantni elementi buduće isporuke bili poznati tom kupcu te je isporuka te robe stoga bila izvjesna. Takvo pravo može se, međutim, uskratiti navedenom kupcu ako se, s obzirom na objektivne dokaze, utvrdi da je u trenutku plaćanja predujma znao ili nije mogao razumno zanemariti činjenicu da je obavljanje te isporuke nesigurno.

            2.

            Članke 185. i 186. Direktive 2006/112 treba tumačiti na način da im se ne protivi, u okolnostima poput onih o kojima je riječ u glavnim postupcima, nacionalno zakonodavstvo ili nacionalna praksa kojima se ispravak odbitka poreza na dodanu vrijednost koji se odnosi na plaćanje predujma za isporuku robe uvjetuje povratom tog predujma od strane dobavljača.

      (
         1
      )	SL C 86, 20. 3. 2017.


201807060651994562018/C 259/542822018TC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL20180503394021Predmet T-282/18: Tužba podnesena 3. svibnja 2018. – Bernis i drugi protiv SRB-a
 ---documentbreak--- C2592018HR3910120180503HR0054391402Tužba podnesena 3. svibnja 2018. – Bernis i drugi protiv SRB-a
   (Predmet T-282/18)2018/C 259/54Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelji: Ernests Bernis (Jurmala, Latvija), Oļegs Fiļs (Jurmala), OF Holding SIA (Riga, Latvija) i Cassandra Holding Company SIA (Jurmala) (zastupnici: O. Behrends, M. Kirchner i L. Feddern, odvjetnici)

      Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

      Tužbeni zahtjev

            —

            poništiti odluke Jedinstvenog sanacijskog odbora (SRB) od 23. veljače 2018. koje se odnose na društva ABLV Bank, AS i ABLV Bank Luxembourg, SA;

            —

            naložiti tuženiku snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu trinaest tužbenih razloga.

            1.

            Prvi tužbeni razlog koji se temelji na nenadležnosti SRB-a za donošenje odluke o likvidaciji.

            2.

            Drugi tužbeni razlog koji se temelji na tome da je SRB povrijedio prava tužiteljâ objavom službene odluke o tome da neće donijeti sanacijske mjere.

            3.

            Treći tužbeni razlog koji se temelji na tome da je SRB povrijedio prava tužiteljâ zbog svoje pogrešne ocjene u skladu s člankom 18. stavkom 1. točkom (b) Uredbe (EU) br. 806/2014. (
                  1
               )

            4.

            Četvrti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je SRB povrijedio tužiteljeva prava zbog svoje pogrešne ocjene u skladu s člankom 18. stavkom 1. točkom (a) Uredbe (EU) br. 806/2014.

            5.

            Peti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je SRB povrijedio pravo na saslušanje i druga postupovna prava tužiteljâ.

            6.

            Šesti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je SRB povrijedio pravo tužiteljâ na primjereno obrazloženu odluku.

            7.

            Sedmi tužbeni razlog koji se temelji na tome da SRB nije ispitao te pažljivo i nepristrano ocijenio sve relevantne elemente slučaja.

            8.

            Osmi tužbeni razlog koji se temelji na tome da je SRB povrijedio načelo proporcionalnosti.

            9.

            Deveti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je SRB povrijedio načelo jednakog postupanja.

            10.

            Deseti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je SRB povrijedio pravo tužiteljâ na vlasništvo i slobodu poduzetništva.

            11.

            Jedanaesti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je SRB povrijedio načelo nemo auditur.

            12.

            Dvanaesti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je SRB počinio détournement de pouvoir.

            13.

            Trinaesti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je SRB povrijedio prava tužiteljâ u skladu s člankom 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima jer nije osigurao da predmete društva ABLV Bank SA obrađuju relevantne institucije i tijela Unije.

      (
         1
      )	Uredba (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. srpnja 2014. o utvrđivanju jedinstvenih pravila i jedinstvenog postupka za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma i jedinstvenog fonda za sanaciju te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 (SL 2014., L 225, str. 1.)


201807060171993492018/C 259/403452018CJC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL20180525282922Predmet C-345/18 P: Žalba koju su 25. svibnja 2018. podnijeli Caviro Distillerie Srl, Distillerie Bonollo SpA, Distillerie Mazzari SpA i Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 15. ožujka 2018. u predmetu T-211/16: Caviro Distillerie i drugi protiv Komisije
 ---documentbreak--- C2592018HR2820120180525HR0040282292Žalba koju su 25. svibnja 2018. podnijeli Caviro Distillerie Srl, Distillerie Bonollo SpA, Distillerie Mazzari SpA i Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 15. ožujka 2018. u predmetu T-211/16: Caviro Distillerie i drugi protiv Komisije
   (Predmet C-345/18 P)2018/C 259/40Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Žalitelji: Caviro Distillerie Srl, Distillerie Bonollo SpA, Distillerie Mazzari SpA i Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA (zastupnik: R. MacLean, solicitor)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija

      Zahtjevi

   Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

            —

            ukine presudu Općeg suda u dijelu u kojem je pogriješio na način da je obrazloženje neovlašteno nadomjestio vlastitim obrazloženjem prilikom ocjenjivanja drugog tužbenog razloga tužbe žaliteljâ;

            —

            ukine presudu Općeg suda jer je očito iskrivio dokaze koji su pred njim izneseni u vezi s razvojem i konačnim stanjem tržišnog udjela industrije Unije;

            —

            prihvati drugi žalbeni razlog žaliteljâ koji se odnosi na neispravnu procjenu Općeg suda u pogledu stanja tržišnog udjela i izvrši svoju nadležnost presuđivanja o tom tužbenom razlogu i donese konačnu presudu;

            —

            podredno, vrati predmet na ponovno suđenje Općem sudu kako bi mogao pravilno odlučiti o tužbenom razlogu žaliteljâ po tom pitanju;

            —

            potvrdi da je Opći sud počinio očitu pogrešku u ocjeni i povrijedio članak 3. stavke 2. i 5. Osnovne uredbe (
                  1
               ) kada je došao do zaključka da Komisija nije počinila očitu pogrešku u ocjeni prilikom donošenja zaključka u pogledu materijalne štete;

            —

            potvrdi da je obrazloženje Općeg suda nedostatno i proturječno; i

            —

            naloži Komisiji snošenje žaliteljevih troškova zastupanja i troškova ovog postupka kao i troškova zastupanja i troškova prvostupanjskog postupka.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Žalitelji ističu tri žalbena razloga. Sva tri žalbena razloga iznesena pred Sudom odnose se na drugi tužbeni razlog iznesen pred Općim sudom. Ukratko, žalbeni razlozi istaknuti pred Sudom jesu sljedeći:

            1.

            Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava zamijenivši Komisijino obrazloženje vlastitim prilikom procjene važnosti smanjenja tržišnog udjela industrije Unije, u relativnom i apsolutnom smislu, i/ili očito iskrivio dokaze koji su pred njim izneseni u vezi sa smanjenjem tržišnog udjela industrije Unije.

            2.

            Opći je sud počinio očitu pogrešku u ocjeni i povrijedio članak 3. stavke 2. i 5. Osnovne uredbe kada je došao do zaključka da Komisija nije počinila očitu pogrešku u ocjeni prilikom donošenja zaključka u pogledu materijalne štete.

            3.

            Opći sud nije dostatno obrazložio svoje utvrđenje s tim u vezi jer nije obrazložio zašto Komisijina pogreška u ocjeni tržišnog udjela industrije Unije nije opravdala poništenje pobijanog propisa kao što su to zahtijevali žalitelji. Osim toga, Opći je sud dao proturječno obrazloženje jer je utvrdio da Komisijina procjena tržišnog udjela industrije Unije sadržava pogrešku u ocjeni, ali je u konačnici presudio u njezinu korist.

      (
         1
      )	Uredba Vijeća (EZ) br. 1225/2009 od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice, SL 2009., L 343, str. 51. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 202. i ispravak SL 2016., L 44, str. 20.)


201807060051994002018/C 259/141902017CJC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL20180531111111Predmet C-190/17: Presuda Suda (prvo vijeće) od 31. svibnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Madrid – Španjolska) – Lu Zheng protiv Ministerio de Economía y Competitividad (Zahtjev za prethodnu odluku — Kontrole gotovine koja se unosi u Europsku uniju ili iznosi iz Europske unije — Uredba (EZ) br. 1889/2005 — Područje primjene — Članak 63. UFEU-a — Slobodno kretanje kapitala — Državljanin treće zemlje koji nosi znatan iznos neprijavljene gotovine u svojoj prtljazi — Obveza prijavljivanja u vezi s iznošenjem tog iznosa sa španjolskog državnog područja — Sankcije — Proporcionalnost)
 ---documentbreak--- C2592018HR1110120180531HR0014111111Presuda Suda (prvo vijeće) od 31. svibnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Madrid – Španjolska) – Lu Zheng protiv Ministerio de Economía y Competitividad
   (Predmet C-190/17) (
         1
      )
   „(Zahtjev za prethodnu odluku — Kontrole gotovine koja se unosi u Europsku uniju ili iznosi iz Europske unije — Uredba (EZ) br. 1889/2005 — Područje primjene — Članak 63. UFEU-a — Slobodno kretanje kapitala — Državljanin treće zemlje koji nosi znatan iznos neprijavljene gotovine u svojoj prtljazi — Obveza prijavljivanja u vezi s iznošenjem tog iznosa sa španjolskog državnog područja — Sankcije — Proporcionalnost)“2018/C 259/14Jezik postupka: španjolski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Superior de Justicia de Madrid

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Lu Zheng

      Tuženik: Ministerio de Economía y Competitividad

      Izreka

   Članke 63. i 65. UFEU-a treba tumačiti na način da im se protivi propis države članice poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koji predviđa da će se povreda obveze prijavljivanja znatnih iznosa gotovine koja se unosi na državno područje te države ili s njega iznosi kazniti novčanom kaznom do iznosa koji može biti dvostruko veći od neprijavljenog iznosa.
   (
         1
      )	SL C 221, 10. 7. 2017.


201807060261994522018/C 259/282602018CJC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL20180416192022Predmet C-260/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. travnja 2018. uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) – Kamil Dziubak, Justyna Dziubak protiv Raiffeisen Bank Polska SA
 ---documentbreak--- C2592018HR1920120180416HR0028192202Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. travnja 2018. uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) – Kamil Dziubak, Justyna Dziubak protiv Raiffeisen Bank Polska SA
   (Predmet C-260/18)2018/C 259/28Jezik postupka: poljski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Sąd Okręgowy w Warszawie

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Kamil Dziubak, Justyna Dziubak

      Tuženik: Raiffeisen Bank Polska SA

      Prethodna pitanja

            1.

            Je li na temelju članka 1. stavka 2. i članka 6. stavka 1. Direktive 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (
                  1
               ) moguće smatrati da, ako je kao posljedica utvrđenja da su nepoštene neke ugovorne odredbe kojima se određuje način na koji stranke izvršavaju činidbu (njezina visina), nevaljanost cijelog ugovora štetna za potrošača, postoji mogućnost popunjavanja praznina u ugovoru na temelju dispozitivne odredbe koja jednoznačno zamjenjuje nepošteni uvjet, ali na temelju odredbi nacionalnog prava koje predviđaju dopunu učinaka pravnog posla izraženih u njegovu sadržaju i učincima koji proizlaze iz načela pravičnosti (načela društvenog suživota) ili ustaljenih običaja?

            2.

            Treba li u ocjeni učinaka nevaljanosti cijelog ugovora na potrošača uzeti u obzir okolnosti koje su postojale u trenutku sklapanja tog ugovora ili i u trenutku nastanka spora između stranaka u pogledu učinka predmetne odredbe (pozivanje potrošača na njezinu nepoštenost) i kakvu važnost ima stajalište koje je potrošač iznio u takvom sporu?

            3.

            Je li moguće zadržati na snazi odredbe koje u skladu s Direktivom 93/13/EEZ predstavljaju nepoštene ugovorne uvjete, ako bi prihvaćanje takvog rješenja u trenutku rješavanja spora bilo objektivno korisno za potrošača?

            4.

            Može li, s obzirom na članak 6. stavak 1. Direktive 93/13/EEZ, utvrđenje da su nepoštene ugovorne odredbe kojima se određuje visina činidbe i način na koji je stranke izvršavaju, dovesti do situacije u kojoj će se oblik pravnog posla koji je utvrđen na temelju ugovora uz isključenje učinaka nepoštenih ugovornih uvjeta razlikovati od onog obuhvaćenog namjerom stranaka u okviru glavne činidbe stranaka, osobito – znači li utvrđenje da je ugovorna odredba nepoštena mogućnost daljnje primjene drugih ugovornih odredbi koje nisu nepoštene, kojima se određuje glavna činidba potrošača, čiji je oblik o kojem su se stranke sporazumjele (njihovo uključivanje u ugovor) bio nerazdvojivo povezan s odredbom koju osporava potrošač?

      (
         1
      )	SL 1993., L 95, str. 29.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.


201807060741994112018/C 259/552832018TC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL20180503404121Predmet T-283/18: Tužba podnesena 3. svibnja 2018. – Bernis i drugi protiv ESB-a
 ---documentbreak--- C2592018HR4010120180503HR0055401412Tužba podnesena 3. svibnja 2018. – Bernis i drugi protiv ESB-a
   (Predmet T-283/18)2018/C 259/55Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelji: Ernests Bernis (Jurmala, Latvija), Oļegs Fiļs (Jurmala), OF Holding SIA (Riga, Latvija) i Cassandra Holding Company SIA (Jurmala) (zastupnici: O. Behrends, M. Kirchner i L. Feddern, odvjetnici)

      Tuženik: Europska središnja banka (ESB)

      Tužbeni zahtjev

            —

            poništiti ESB-ove odluke od 23. veljače 2018. kojima se utvrđuje da ABLV Bank, AS i ABLV Bank Luxembourg, SA propadaju ili je vjerojatno da će propasti; i

            —

            naložiti tuženiku snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu deset tužbenih razloga.

            1.

            Prvi tužbeni razlog koji se temelji na tome da je ESB-ova procjena kriterija „propadanja ili vjerojatnosti propadanja” u odnosu na ABLV Bank i njegovo društvo kćer ABLV Bank Luxembourg pogrešna i manjkava iz niza razloga.

            2.

            Drugi tužbeni razlog koji se temelji na tome da je ESB povrijedio pravo na saslušanje i druga postupovna prava tužiteljâ.

            3.

            Treći tužbeni razlog koji se temelji na tome da je ESB povrijedio pravo na primjereno obrazloženu odluku tužiteljâ.

            4.

            Četvrti tužbeni razlog koji se temelji na tome da ESB nije ispitao, te pažljivo i nepristrano ocijenio sve relevantne elemente konkretnog slučaja.

            5.

            Peti tužbeni razlog koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti.

            6.

            Šesti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je ESB povrijedio načelo jednakog postupanja.

            7.

            Sedmi tužbeni razlog koji se temelji na tome da je ESB povrijedio pravo na vlasništvo i slobodu poduzetništva.

            8.

            Osmi tužbeni razlog koji se temelji na tome da je ESB povrijedio načelo nemo auditur.

            9.

            Deveti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je ESB počinio détournement de pouvoir.

            10.

            Deseti tužbeni razlog koji se temelji na povredi prava društva ABLV Bank u skladu s člankom 41. Povelje o temeljnim pravima jer nije osigurano da predmete društva ABLV Bank obrađuju relevantne institucije i tijela Unije.


201807060511993962018/C 259/415682016TC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL20180614303011Spojeni predmeti T-568/16 i T-599/16: Presuda Općeg suda od 14. lipnja 2018. – Spagnolli i dr. protiv Komisije („Javna služba — Dužnosnici — Smrt dužnosnikova supružnika — Pravni sljednici preminulog dužnosnika — Mirovina za nadživjele osobe — Mirovina za djecu preminule osobe — Promjena radnog mjesta dužnosnika, nadživjelog supružnika — Usklađivanje plaće — Metoda izračuna mirovine za nadživjele osobe i djecu preminule osobe — Članak 81.a Pravilnika o osoblju — Obavijest o izmjeni mirovinskih prava — Akt kojim se nanosi šteta u smislu članka 91. Pravilnika o osoblju — Članak 85. Pravilnika o osoblju — Povrat preplaćenih iznosa — Pretpostavke — Zahtjev za naknadu imovinske i neimovinske štete”)
 ---documentbreak--- C2592018HR3010120180614HR0041301301Presuda Općeg suda od 14. lipnja 2018. – Spagnolli i dr. protiv Komisije
   (Spojeni predmeti T-568/16 i T-599/16) (
         1
      )
   „(„Javna služba — Dužnosnici — Smrt dužnosnikova supružnika — Pravni sljednici preminulog dužnosnika — Mirovina za nadživjele osobe — Mirovina za djecu preminule osobe — Promjena radnog mjesta dužnosnika, nadživjelog supružnika — Usklađivanje plaće — Metoda izračuna mirovine za nadživjele osobe i djecu preminule osobe — Članak 81.a Pravilnika o osoblju — Obavijest o izmjeni mirovinskih prava — Akt kojim se nanosi šteta u smislu članka 91. Pravilnika o osoblju — Članak 85. Pravilnika o osoblju — Povrat preplaćenih iznosa — Pretpostavke — Zahtjev za naknadu imovinske i neimovinske štete”)“2018/C 259/41Jezik postupka: talijanski
      Stranke

      Tužitelji: Alberto Spagnolli (Parma, Italija), Francesco Spagnolli (Parma), Maria Alice Spagnolli (Parma) i Bianca Maria Elena Spagnolli (Parma) (zastupnici: C. Cortese i B. Cortese, avocats)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: G. Gattinara i F. Simonetti, agenti)

      Predmet

   Zahtjev koji se temelji na članku 270. UFEU-a i kojim se traži, u predmetu T-568/16, poništenje Obavijesti Ureda Europske komisije za upravljanje individualnim materijalnim pravima i njihovu isplatu (PMO) o izmjeni br. 3 PMO/04/LM/2015/ARES od 6. veljače 2015., u kojoj se navode novi iznosi mirovine za nadživjele osobe i za djecu preminule osobe dodijeljeni tužiteljima, i, u predmetu T-599/16, s jedne strane, poništenje PMO-ove Odluke PMO/04/LM/2015/ARES/3406787 od 17. kolovoza 2015. o povratu preplaćenih iznosa koje su tužitelji primili na temelju mirovine za nadživjele osobe i za djecu preminule osobe i, s druge strane, za naknadu štete koju su tužitelji navodno pretrpjeli.

      Izreka

            1.

            Odbija se tužba u predmetu T-568/16.

            2.

            U predmetu T-599/16 poništava se Odluka PMO/04/LM/2015/ARES/3406787 Ureda Europske komisije za upravljanje individualnim materijalnim pravima i njihovu isplatu (PMO) od 17. kolovoza 2015. o povratu preplaćenih iznosa koje su tužitelji primili na temelju mirovine za nadživjele osobe i za djecu preminule osobe, a u preostalom dijelu tužba se odbija.

            3.

            Svaka će stranka snositi svoje troškove u svakom od predmeta.

      (
         1
      )	SL C 111, 29. 3. 2016. (Predmet prvotno upisan pred Službeničkim sudom Europske unije pod brojem F-140/15 i prenesen na Opći sud Europske unije 1.9.2016).


201807060581993892018/C 259/562992018TC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL20180516414221Predmet T-299/18: Tužba podnesena 16. svibnja 2018. – Strabag Belgium protiv Parlamenta
 ---documentbreak--- C2592018HR4110120180516HR0056411422Tužba podnesena 16. svibnja 2018. – Strabag Belgium protiv Parlamenta
   (Predmet T-299/18)2018/C 259/56Jezik postupka: francuski
      Stranke

      Tužitelj: Strabag Belgium (Antwerpen, Belgija) (zastupnici: M. Schoups, K. Lemmens i M. Lahbib, odvjetnici)

      Tuženik: Europski parlament

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            ovu tužbu za poništenje proglasi dopuštenom i osnovanom;

            —

            posljedično, poništi (i) odluku od 19. travnja 2018. kojom se potvrđuje odluka Europskog parlamenta od 24. studenoga 2017. o odabiru pet drugih ponuditelja osim društva SA Strabag Belgium s kojima će se sklopiti okvirni ugovor koji uključuje radove glavnog izvoditelja za zgrade Europskog parlamenta u Bruxellesu (poziv na nadmetanje br. 06/D20/2017/M036), i (ii) izvješće o ocjeni ponuda (dopuna) koje je 26. ožujka 2018. sastavio odbor za ocjenjivanje, koji je imenovao odgovorni dužnosnik;

            —

            Europskom parlamentu naloži snošenje troškova postupka u cijelosti uključujući naknadu sudskih troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe jedan tužbeni razlog, koji se temelji na povredi:

            (i)

            članka 110. stavka 5. Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ, Euratom) br. 1605/2002 (SL 2012., L 298, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 248.), kako je izmijenjena Uredbom (EU, Euratom) br. 2015/1929 Europskog parlamenta i Vijeća od 28. listopada 2015. (SL 2015., L 286, str. 1), kojim se propisuje da je Komisija ovlaštena za donošenje delegiranih akata u skladu s člankom 210. kada je riječ o detaljnim pravilima o kriterijima dodjele, uključujući ekonomski najpovoljniju ponudu;

            (ii)

            članka 151., izmijenjenog Delegiranom uredbom Komisije (EU) 2015/2462 od 30. listopada 2015. o izmjeni Delegirane uredbe (EU) br. 1268/2012 o pravilima za primjenu Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012 Europskog parlamenta i Vijeća o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije (SL 2015., L 342, str. 7.), kojim se utvrđuju mjerodavna pravila u području izuzetno niskih ponuda; te

            (iii)

            članka 102. Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012 u kojem su utvrđena opća načela transparentnosti, proporcionalnosti, jednakog postupanja i zabrane diskriminacije u području javne nabave.

      Tužitelj smatra da su ta pravila povrijeđena jer se u pobijanoj odluci:

            (i)

            navodi da se ni na temelju jednog elementa iznesenog ili u podnesenim ponudama ili u naknadno zatraženim dodatnim pojašnjenjima, ne može utvrditi da je ponuda jednog od društava ponuditelja bila izuzetno niska s obzirom na primjenjive propise i

            (ii)

            gore navedenu ponudu označava najnižom pravilnom ponudom bez odgovarajućeg obrazloženja, iako ponuda tog potonjeg očito nije bila najniža pravilna ponuda, sadržavala je izuzetno niske cijene i trebala je biti proglašena nepravilnom te je se trebalo odbiti nakon što Europski parlament izvrši konkretniju i temeljitiju ocjenu.


201807060501993952018/C 259/425972016TC25920180723HR01HRINFO_JUDICIAL20180607313111Predmet T-597/16: Presuda Općeg suda od 7. lipnja 2018. – OW protiv EASA-e („Javna služba — Privremeno osoblje — Raspoređivanje u interesu službe — Premještaj na novo radno mjesto — Očita pogreška u ocjeni — Obveza obrazlaganja — Pravo na obranu — Zlouporaba ovlasti”)
 ---documentbreak--- C2592018HR3110120180607HR0042311311Presuda Općeg suda od 7. lipnja 2018. – OW protiv EASA-e
   (Predmet T-597/16) (
         1
      )
   „(„Javna služba — Privremeno osoblje — Raspoređivanje u interesu službe — Premještaj na novo radno mjesto — Očita pogreška u ocjeni — Obveza obrazlaganja — Pravo na obranu — Zlouporaba ovlasti”)“2018/C 259/42Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelj: OW (zastupnici: S. Rodrigues i C. Bernard-Glanz, odvjetnik)

      Tuženik: Europska agencija za sigurnost zračnog prometa (zastupnici: F. Manuhutu i A. Haug, a zatim A. Haug, agenti, uz asistenciju D. Waelbroecka i A. Durona, odvjetnici)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a radi poništenja Odluke 2015/155/ED od 20. srpnja 2015., kojom je izvršni direktor EASA-e rasporedio tužitelja na novo radno mjesto.

      Izreka

            1.

            Tužba se odbija.

            2.

            OW-u se nalaže snošenje troškova.

      (
         1
      )	SL C 296, 16. 8. 2016. (predmet prvotno upisan pred Službeničkim sudom Europske unije pod brojem F-27/16 i prenesen na Opći sud Europske unije 1.9.2016)


201807130362004222018/C 268/1062017CJC26820180730HR01HRINFO_JUDICIAL201806078922Predmet C-6/17 P: Presuda Suda (šesto vijeće) od 7. lipnja 2018. – ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias protiv Europske komisije (Žalba — Arbitražne klauzule — Sporazumi Perform i Oasis, sklopljeni u okviru Sedmog okvirnog programa za istraživanje, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (2007. – 2013.) — Prihvatljivi troškovi — Vraćanje isplaćenih iznosa — Protuzahtjev)
 ---documentbreak--- C2682018HR820120180607HR00108292Presuda Suda (šesto vijeće) od 7. lipnja 2018. – ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias protiv Europske komisije
   (Predmet C-6/17 P) (
         1
      )
   „(Žalba — Arbitražne klauzule — Sporazumi Perform i Oasis, sklopljeni u okviru Sedmog okvirnog programa za istraživanje, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (2007. – 2013.) — Prihvatljivi troškovi — Vraćanje isplaćenih iznosa — Protuzahtjev)“2018/C 268/10Jezik postupka: grčki
      Stranke

      Žalitelj: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (zastupnik: S. Paliou, dikigoros)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: R. Lyal i A. Kyratsou, agenti)

      Izreka

            1.

            Žalba se odbija.

            2.

            Društvu ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias nalaže se snošenje troškova.

      (
         1
      )	SL C 63, 27. 2. 2017.


title: Predmet C-414/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. lipnja 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) – Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo protiv Banca d’Italia

text:
               3.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 311/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. lipnja 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) – Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo protiv Banca d’Italia
      (Predmet C-414/18)
      (2018/C 311/09)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo

         Tuženik: Banca d’Italia

         Prethodno pitanje

      Protivi li se članku 5. stavku 1., posebno točkama (a) i (f) Uredbe br. 2015/63 (1) – tumačenom u kontekstu načela sadržanih u tom pravnom izvoru te u Direktivi 2014/59 (2), Uredbi 2014/806 (3) i članku 120. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i na osnovi temeljnih pravila o jednakosti postupanja, nediskriminaciji i proporcionalnosti iz članka 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, kao i zabrane dvostrukog plaćanja doprinosa – prilikom izračuna doprinosa iz članka 103. stavka 2. Direktive 2014/59, primjena sustava predviđenog za unutargrupne obveze također i u slučaju „faktične” grupe odnosno barem u slučaju postojanja međusobne povezanosti između institucije i drugih banaka istog sistema? Podredno, također u kontekstu spomenutih načela, može li se povlašteni tretman rezerviran za obveze temeljem promotivnih kredita iz navedenog članka 5., po analogiji primijeniti i na obveze koje tzv. banka „druge razine” ima prema drugim bankama sustava (kreditnih zadruga) ili pak zbog navedene karakteristike institucije – koja u konkretnom slučaju djeluje kao središnja institucija u grupi međusobno povezanih i integriranih malih banaka, uključujući i u odnosima s ESB-om i financijskim tržištem – treba izvršiti, sukladno važećim propisima, neki oblik ispravka u pogledu financijskih podataka koje tijelima Zajednice dostavlja nacionalno sanacijsko tijelo i određivanja doprinosa koje institucija mora platiti sanacijskom fondu na temelju svojih stvarnih obveza i konkretnog profila rizika?

         (1)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/63 оd 21. listopada 2014. o dopuni Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s ex ante doprinosima aranžmanima financiranja sanacije (SL 2015., L 11, str. 44. i ispravak SL 2017., L 156, str. 38.)

         (2)  Direktiva 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o uspostavi okvira za oporavak i sanaciju kreditnih institucija i investicijskih društava te o izmjeni Direktive Vijeća 82/891/EEZ i direktiva 2001/24/EZ, 2002/47/EZ, 2004/25/EZ, 2005/56/EZ, 2007/36/EZ, 2011/35/EU, 2012/30/EU i 2013/36/EU te uredbi (EU) br. 1093/2010 i (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2014., L 173., str. 190.)

         (3)  Uredba (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. srpnja 2014. o utvrđivanju jedinstvenih pravila i jedinstvenog postupka za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma i jedinstvenog fonda za sanaciju te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 (SL 2014., L 225. str. 1.)


title: Predmet C-362/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. lipnja 2018. uputio Székesfehérvári Törvényszék (Mađarska) – Hochtief AG protiv Fővárosi Törvényszék

text:
               3.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 311/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. lipnja 2018. uputio Székesfehérvári Törvényszék (Mađarska) – Hochtief AG protiv Fővárosi Törvényszék
      (Predmet C-362/18)
      (2018/C 311/06)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Székesfehérvári Törvényszék

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Hochtief AG

         Tuženik: Fővárosi Törvényszék

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li temeljna načela i pravila prava Unije (konkretno članak 4. stavak 3. UEU-a i obvezu ujednačenog tumačenja) tumačiti kako je to učinio Sud, osobito u presudi donesenoj u predmetu Köbler, na način da se odluka o odgovornosti suda države članice koji u zadnjem stupnju odlučuje presudom kojom se povrjeđuje pravo Unije može temeljiti isključivo na nacionalnom pravu ili na kriterijima utvrđenima nacionalnim pravom? U slučaju niječnog odgovora, treba li pri odlučivanju o odgovornosti „države” temeljna načela i pravila prava Unije, osobito tri kriterija koje je odredio Sud u predmetu Köbler, tumačiti na način da se ispunjenje uvjeta za odgovornost države članice za povredu prava Unije koju su počinili sudovi navedene države treba ocijeniti na temelju nacionalnog prava?

                  2.

                  Treba li temeljna pravila i načela prava Unije (konkretno članak 4. stavak 3. UEU-a i obvezu djelotvorne sudske zaštite), osobito presude Suda u području odgovornosti države članice, koje su donesene, među ostalim, u predmetima Francovich i dr., Brasserie du pêcheur i Factortame i Köbler, tumačiti na način da pravomoćnost presuda kojima se povrjeđuje pravo Unije i koje su donijeli sudovi države članice koji odlučuju u zadnjem stupnju isključuje utvrđivanje odgovornosti države članice za štetu?

                  3.

                  Treba li načela „djelotvornosti” i ekvivalentnosti, utvrđena u direktivama 89/665/EZ (1), 92/13/EZ (2) i 2007/66/EZ (3) te presudama Suda Kühne & Heitz, Kapferer, Impresa Pizzarotti te Transportes Urbanos y Servicios Generales, tumačiti na način da se stranka u okviru postupka revizije više ne može pozvati na ocjene iz presude Suda donesene na temelju prethodnog postupka koji je pokrenuo drugostupanjski sud u glavnom postupku, s obzirom na to da u potonjem postupku te ocjene nisu uzete u obzir, osobito ako je sud države članice koji odlučuje u zadnjem stupnju odbio žalbu podnesenu protiv presude donesene u glavnom postupku na temelju okolnosti da se stranka nije pravodobno pozvala na ocjene iz presude Suda?

                  4.

                  Treba li direktive navedene u trećem prethodnom pitanju, sudsku praksu Suda osobito uspostavljenu presudama Impresa Pizzarotti (C-213/13), Kapferer (C-234/04), Kühne & Heitz (C-453/00) te Transportes Urbanos y Servicios Generales (C-118/08), koje se odnose na prihvaćanje zahtjeva za reviziju, te temeljna načela koja je Sud utvrdio u predmetima C-470/99, C-327/00 i C-241/06 u pogledu rokova utvrđenih u nacionalnom pravu za pokretanje postupaka pravne zaštite koji se odnose na sklapanje ugovora o javnoj nabavi, tumačiti na način da nacionalni sudovi pravilno postupaju kada ne uzimaju u obzir, s obzirom na to da se stranka u drugostupanjskom postupku nepravodobno na nju pozvala, presudu Suda donesenu na zahtjev drugostupanjskog suda u postupku za koji je nadležan ili presudu Suda čija verzija na službenom jeziku države članice nije bila dostupna do drugog stupnja, i kada ipak odbiju zahtjev za reviziju koji je ta stranka podnijela navodeći presude Suda na koje se pozvala, a da pritom nisu uzeli u obzir ni te presude ni relevantne činjenice na kojima su se one temeljile?

                  5.

                  Treba li direktive navedene u trećem prethodnom pitanju i sudsku praksu Suda osobito uspostavljenu presudama Impresa Pizzarotti (C-213/13), Kapferer (C-234/04), Kühne & Heitz (C-453/00) te Transportes Urbanos y Servicios Generales (C-118/08) tumačiti na način da, u slučaju u kojem se stranka u postupku poziva na presudu Suda u predmetu Kempter (C-2/06) – u skladu s kojom nije potrebno pozivati se na presude Suda, s obzirom na to da ih sud treba primjenjivati po službenoj dužnosti – nacionalni sudovi pravilno postupaju kada ne uzimaju u obzir presude Suda oslanjajući se na nacionalna postupovna pravila i djelujući protivno utvrđenom u presudi [Kempter], na način da se ta okolnost uopće ne navodi u odluci kojom se završava postupak ili u njezinu obrazloženju, i kada ipak odbiju zahtjev za reviziju koji je ta stranka podnijela navodeći presude Suda na koje se pozvala, a da pritom nisu uzeli u obzir ni te presude ni relevantne činjenice na kojima su se one temeljile?

                  6.

                  Treba li zahtjev o postojanju dovoljno ozbiljne povrede, utvrđen u presudama Köbler i Traghetti del Mediterraneo, tumačiti na način da takve povrede nema kada sud koji odlučuje u zadnjem stupnju, otvoreno povrjeđujući ustaljenu i do najmanjih detalja citiranu sudsku praksu Suda – uz oslanjanje na različita pravna mišljenja – odbije zahtjev za reviziju, a da se pritom uopće ne pozove na tu sudsku praksu i da uopće ne obrazloži tu odluku u odnosu na pravo Unije te da očito ne ispita ili sugerira nužnost upućivanja predmeta Sudu, iako se, kako bi se opravdala ta nužnost, također do najmanjih detalja citirala relevantna sudska praksa Suda? Uzimajući u obzir presudu Suda CILFIT (C-283/81), treba li nacionalni sud obrazložiti svoju odluku ako, ne primjenjujući obvezujuće pravno tumačenje Suda, odbije zahtjev za reviziju i u tom pogledu bez obrazloženja ne uputi zahtjev za prethodnu odluku?

                  7.

                  Treba li načela djelotvorne sudske zaštite i ekvivalentnosti iz članka 19. i članka 4. stavka 3. UEU-a, slobodu poslovnog nastana i pružanja usluga iz članka 49. UFEU-a, Direktivu Vijeća 93/37/EEZ o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, kao i direktive 89/665/EEZ, 92/13/EEZ i 2007/66/EZ, tumačiti na način da [im se ne protivi] to da nadležna tijela i sudovi očito ne poštuju primjenjivo pravo Unije i sustavno odbijaju tužiteljeve zahtjeve za pravnu zaštitu podnesene zbog toga što je bio isključen iz postupka javne nabave, za koje je potrebno sastaviti, ovisno o slučaju, brojne dokumente, što zahtijeva znatan utrošak vremena i novca ili sudjelovanje na raspravama, te to što se relevantnim propisima tužitelju uskraćuje mogućnost da od suda zatraži naknadu štete pretrpljene zbog nezakonitih mjera, iako je točno da u teoriji postoji mogućnost proglašavanja odgovornosti za štetu nastalu izvršavanjem sudačkih dužnosti?

                  8.

                  Treba li načela utvrđena u presudama Köbler, Traghetti del Mediterraneo i Saint Giorgio tumačiti na način da se ne može nadoknaditi šteta koja je nastala zato što sud države članice koji odlučuje u zadnjem stupnju, povrjeđujući ustaljenu sudsku praksu Suda, nije dopustio reviziju koju je stranka pravodobno zatražila i u okviru koje je mogla zahtijevati naknadu nastalih troškova?

                  9.

                  Ako na temelju nacionalnog prava treba dopustiti postupak revizije jer je Ustavni sud donio novu odluku i jer valja ponovno uspostaviti stanje ustavnosti, ne bi li isto tako – u skladu s načelom ekvivalentnosti i sadržajem presude Suda u predmetu Transportes Urbanos y Servicios Generales (C-118/08) – trebalo dopustiti postupak revizije kada u glavnom postupku nisu uzete u obzir, upućivanjem na odredbe nacionalnog prava u pogledu postupovnih rokova, presuda koju je Sud ranije donio u drugom predmetu, presuda koju je Sud donio na zahtjev suda u glavnom postupku i relevantne činjenice na kojima su se te presude temeljile?

         (1)  Direktiva Vijeća 89/665/EEZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima (SL 1989., L 395, str. 33.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 6., str. 3.)

         (2)  Direktiva Vijeća 92/13/EEZ od 25. veljače 1992. o usklađivanju zakona i drugih propisa o primjeni pravila Zajednice u postupcima nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnoga gospodarstva, energetskom, prometnom i telekomunikacijskom sektoru (SL 1992., L 76, str. 14.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 10., str. 72.)

         (3)  Direktiva 2007/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2007. o izmjeni direktiva Vijeća 89/665/EEZ i 92/13/EEZ u vezi s poboljšanjem učinkovitosti postupaka pravne zaštite koji se odnose na sklapanje ugovora o javnoj nabavi (SL 2007., L 335, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 198.)


title: Predmet T-408/18: Tužba podnesena 3. srpnja 2018. – Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis protiv Izvršne agencije za obrazovanje, audiovizualne sadržaje i kulturu (EACEA)

text:
               10.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 319/18

      Tužba podnesena 3. srpnja 2018. – Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis protiv Izvršne agencije za obrazovanje, audiovizualne sadržaje i kulturu (EACEA)
      (Predmet T-408/18)
      (2018/C 319/22)
      Jezik postupka: grčki

         Stranke

         Tužitelj: Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis (Thessaloniki, Grčka) (zastupnik: S. Paliou, odvjetnik)

         Tuženik: Izvršna agencija za obrazovanje, audiovizualne sadržaje i kulturu (EACEA)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je zahtjev tuženika iz opomene dužniku br. 3241804913 od 16. travnja 2018. kojim traži da tužitelj vrati dio potpore koju je primio za projekt ENHSA (European Network of Heads of Schools of Architecture), u pogledu iznosa od 77 169,78 eura neosnovan te da taj iznos predstavlja opravdane troškove;

                  —

                  utvrdi da je zahtjev tuženika iz opomene dužniku br. 3241804682 od 9. travnja 2018. kojim traži da tužitelj vrati dio potpore koju je primio za projekt ARCHI-MUNDUS, u iznosu od 28 976,83 eura neosnovan te da taj iznos predstavlja opravdane troškove;

                  —

                  naloži tuženiku da isplati navedene iznose sa zakonskim zateznim kamatama; i

                  —

                  naloži Izvršnoj agenciji za obrazovanje, audiovizualne sadržaje i kulturu snošenje troškova tužitelja.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis osporava zahtjev EACEA-e iz opomene dužniku br. 3241804913 od 16. travnja 2018. za iznos od 84 955,12 eura, u vezi s projektom ENHSA. Usto, Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis osporava zahtjev EACEA-e iz opomene dužniku br. 3241804682 od 9. travnja 2018. za iznos od 28 976,83 eura, u vezi s projektom ARCHI-MUNDUS.
      Ti su zahtjevi podneseni nakon što je EACEA provela reviziju na terenu, u tužiteljevim prostorima, kojom prilikom je EACEA dovela u pitanje opravdanost troškova povezanih s fiksnom naknadom za konferencije održane u okviru projekata ENHSA i ARCHI-MUNDUS.
      U tom kontekstu, tužitelj od Općeg suda Europske unije traži da utvrdi da, kad je riječ o oba projekta, fiksna naknada (po danu) sudionika konferencija koji ne govore grčki jezik predstavlja opravdane troškove.
      Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis tvrdi da su troškovi koje EACEA osporava opravdani, što potvrđuju dokazni elementi koje je tužitelj tijekom revizije na terenu te u naknadnoj korespondenciji podnio EACEA-i.


title: Predmet T-438/17: Rješenje Općeg suda od 11. srpnja 2018. – The Scotch Whisky Association protiv EUIPO-a – José Estévez (JOHN COR)

text:
               10.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 319/26

      Rješenje Općeg suda od 11. srpnja 2018. – The Scotch Whisky Association protiv EUIPO-a – José Estévez (JOHN COR)
      (Predmet T-438/17) (1)

      (2018/C 319/31)
      Jezik postupka: španjolski
      Predsjednik prvog vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 309, 18. 9. 2017.


title: Predmet T-426/18: Tužba podnesena 11. srpnja 2018. – Bizbike i Hartmobile protiv Komisije

text:
               24.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 341/21

      Tužba podnesena 11. srpnja 2018. – Bizbike i Hartmobile protiv Komisije
      (Predmet T-426/18)
      (2018/C 341/32)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Bizbike (Wielsbeke, Nizozemska), Hartmobile BV (Amsterdam, Nizozemska) (zastupnik: R. MacLean, Solicitor)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  tužbu proglasi dopuštenom;

                  —

                  poništi Provedbenu Uredbu Komisije (EU) 2018/671 od 2. svibnja 2018. o uvođenju obveze evidentiranja uvoza električnih bicikala podrijetlom iz Narodne Republike Kine (1) zbog razloga izloženih u tužbi; i

                  —

                  naloži Europskoj komisiji i svim intervenijentima da snose ukupne troškove postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, kojim se ističe postojanje očite pogreške u ocjeni činjenica i prava koja proizlazi iz povrede članka 10. stavka 4. točke (c) Uredbe 2016/1036 (2) i osobito zahtjeva dovoljnog stupnja saznanja ili upoznatosti uvoznika s dampingom i štetom koja je nastala industriji Unije radi nalaganja evidentiranja uvoza.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, kojim se ističe da su povrijeđena načela pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja prilikom primjene članka 10. stavka 4. točke (c) Uredbe 2016/1036.
                  Tužitelji tvrde da se Uredbom 2018/671 povređuje načelo pravne sigurnosti pripisivanjem predmnijevane upoznatosti tužiteljâ s navodnim postojanjem dampinga i štete i pripisivanjem njima saznanjâ o činjeničnoj situaciji prije nego što je poduzeta ijedna pravna mjera.
                  Uredbom 2018/671 povređuje se i načelo zaštite legitimnih očekivanja time što se u Uredbi 2018/671 razvija tumačenje predmnijevanog saznanja koje bi učinilo neučinkovitim posebnost i zahtjeve za postupak evidencije uvoza.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, kojim se ističe da je očita pogreška koja se tiče činjenica i prava dovela do povrede članka 10. stavka 4. točke (d) Uredbe 2016/1036 i članka 16. stavka 4. točke (d) Uredbe 2016/1037 (3) time što se nisu ocijenili svi relevantni dokazi u vezi s relevantnim gospodarskim čimbenicima koji negativno utječu na rezultate industrije Unije, kako bi se utvrdila povreda i uzročna veza s uvozima dotičnog proizvoda.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, kojim se ističe da su povrijeđena prava tužitelja na obranu time što se nije omogućio brz i pravovremen pristup ključnim razlozima koje su istaknuli podnositelji prigovora na štetu mogućnosti tužiteljâ da valjano i djelotvorno pobiju tuženikove tvrdnje o ispunjavanju zakonskih pretpostavki za registraciju uvoza koju treba naložiti.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, kojim se ističe da nije postojalo dostatno obrazloženje ključnih utvrđenja u Uredbi 2018/671 za opravdanje uvoza i, konkretnije, da se nije dalo odgovarajuće obrazloženje u pogledu pitanja zašto bi nastavak povećanja uvoza iz Narodne Republike Kine po sve manjim cijenama uzrokovao navodno dodatnu štetu a da se pritom nisu dostatno uzimali u obzir podnesci tužitelja o suprotnom.

         (1)  Provedbena Uredba Komisije (EU) 2018/671 od 2. svibnja 2018. o uvođenju obveze evidentiranja uvoza električnih bicikala podrijetlom iz Narodne Republike Kine (SL L 113, 3.5.2018, str. 4.).

         (2)  Uredba (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije (SL L 176, 30.6.2016, str. 21.).

         (3)  Uredba (EU) 2016/1037 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od subvencioniranog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije (SL L 176, 30.6.2016, str. 55.)


title: Predmet C-427/18 P: Žalba koju je 26. lipnja 2018. podnijela Europska služba za vanjsko djelovanje protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 13. travnja 2018. u predmetu T-119/17, Alba Aguilera protiv ESVD

text:
               24.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 341/6

      Žalba koju je 26. lipnja 2018. podnijela Europska služba za vanjsko djelovanje protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 13. travnja 2018. u predmetu T-119/17, Alba Aguilera protiv ESVD
      (Predmet C-427/18 P)
      (2018/C 341/07)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Europska služba za vanjsko djelovanje (zastupnici: S. Marquardt i R. Spac, agenti, M. Troncoso Ferrer, abogado, F.-M. Hislaire, odvjetnik, S. Moya Izquierdo, abogada)

         Druge stranke u postupku: Ruben Alba Aguilera, Simone Barenghi, Massimo Bonannini, Antonio Capone, Stéphanie Carette, Alejo Carrasco Garcia, Francisco Carreras Sequeros, Carl Daspect, Nathalie Devos, Jean-Baptiste Fauvel, Paula Cristina Fernandes, Stephan Fox, Birgitte Hagelund, Chantal Hebberecht, Karin Kaup-Laponin, Terhi Lehtinen, Sandrine Marot, David Mogollon, Clara Molera Gui, Daniele Morbin, Charlotte Onraet, Augusto Piccagli, Gary Quince, Pierre-Luc Vanhaeverbeke, Tamara Vleminckx, Birgit Vleugels, Robert Wade, Luca Zampetti

         Zahtjevi

                  —

                  proglasi žalbu dopuštenom i osnovanom;

                  —

                  posljedično tomu, ukine presudu Općeg suda od 13. travnja 2018. u predmetu T-119/17;

                  —

                  prihvati zahtjev koji je ESVD podnijela u prvom stupnju;

                  —

                  naloži drugim strankama u postupku snošenje troškova postupaka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvi žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava koju je Opći sud počinio prilikom tumačenja članka 1. Priloga X. Pravilniku o osoblju. Opći sud je smatrao da ta odredba nameće obvezu donošenja općih provedbenih odredbi u skladu s člankom 110. Pravilnika o osoblju koja važi za cijeli Prilog X. Pravilnika o osoblju i osobito za njegov članak 10. (t. 30. i 31. pobijane presude). Međutim, zakonodavac je u Prilogu X. izričito odredio obvezu donošenja općih provedbenih odredbi samo u članku 3. Nasuprot tomu, u drugim odredbama, primjerice u članku 2. stavku 2., članku 5. stavku 2., članku 8. stavku 1. ili člancima 10. i 21. taj je zakonodavac predvidio samo „uvjete” ili „pravila o primjeni” koje donosi tijelo za imenovanje.
      Drugi žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava koju je Opći sud počinio prilikom tumačenja članka 10. Priloga X. time što je utvrdio da se radi o toliko nejasnoj i nepreciznoj odredbi da ne omogućava nearbitrarnu primjenu zbog čega je potrebno donošenje općih provedbenih odredbi (t. 28. i 29. pobijane presude). Žalitelj smatra da članak 10. Priloga X. pruža dovoljno detaljan pravni okvir koji određuje precizne granice diskrecijskoj ovlasti tijela za imenovanje.


title: Predmet C-436/18 P: Žalba koju je 2. srpnja 2018. podnio Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 23. travnja 2018. u predmetu T-675/15: Shanxi Taigang Stainless Steel protiv Europske komisije

text:
               24.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 341/7

      Žalba koju je 2. srpnja 2018. podnio Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 23. travnja 2018. u predmetu T-675/15: Shanxi Taigang Stainless Steel protiv Europske komisije
      (Predmet C-436/18 P)
      (2018/C 341/08)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd (zastupnici: E. Vermulst, J. Cornelis, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Eurofer, Association Européenne de l'Acier, ASBL

         Zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi presudu Općeg suda od 23. travnja 2018. u predmetu T-675/15, Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd. protiv Europske komisije;

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Komisije (EU) 2015/1429 (1) od 26. kolovoza 2015. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz hladno valjanih plosnatih proizvoda od nehrđajućeg čelika podrijetlom iz Narodne Republike Kine i Tajvana u dijelu koji se odnosi na žalitelja; i

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje žaliteljevih troškova nastalih u okviru ove žalbe, kao i troškova postupka pred Općim sudom u predmetu T-675/15.

            Podredno,

                  —

                  vrati predmet Općem sudu; i

                  —

                  naknadno donese odluku o troškovima u postupku pred Općim sudom i u žalbenom postupku.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog žalbi, žalitelj se poziva na dva žalbena razloga.
      Kao prvo, pobijanom je odlukom nezakonito protumačena druga rečenica drugog podstavka članka 2. stavka 7. točke (a) Uredbe Vijeća (EZ) br. 1225/2009 (2) od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice, time što je iz te odredbe iščitan uvjet za odabir analogne zemlje koji se ne pojavljuje u njezinu tekstu.
      Kao drugo, time što je odlučeno da prilagodbe uobičajene vrijednosti u načelu nisu moguće u okviru primjene članka 2. stavka 7. točke (a) Uredbe Vijeća (EZ) br. 1225/2009, pobijanom odlukom povrijeđena je ta odredba.

         (1)  SL 2015., L 224, str. 10.

         (2)  SL 2009., L 343, str. 51. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 202. i ispravak SL 2016., L 44, str. 20.)


title: Predmet C-517/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. kolovoza 2018. uputio Conseil d'État (Francuska) – Fédération des fabricants de cigares protiv Premier ministre, Ministre des Solidarités et de la Santé

text:
               8.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. kolovoza 2018. uputio Conseil d'État (Francuska) – Fédération des fabricants de cigares protiv Premier ministre, Ministre des Solidarités et de la Santé
      (Predmet C-517/18)
      (2018/C 364/09)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d'État

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Fédération des fabricants de cigares

         Tuženici: Premier ministre, Ministre des Solidarités et de la Santé

         Druga stranka: Société nationale d’exploitation industrielle des tabacs et allumettes (SEITA)

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li odredbe članka 13. stavaka 1. i 3. Direktive 2014/40/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 3. travnja 2014. (1) tumačiti na način da se njima zabranjuje da se na jediničnim pakiranjima, vanjskim pakiranjima i na duhanskim proizvodima koristi bilo koja robna marka koja upućuje na određena svojstva, bez obzira na njezinu opću poznatost?

                  2.

                  Kada je riječ o tumačenju koje treba dati članka 13., stavaka 1. i 3.direktive, poštuju li njihove odredbe, s obzirom na to da se primjenjuju na trgovačke marke i nazive, pravo vlasništva, slobodu izražavanja, slobodu poduzetništva i načela proporcionalnosti i pravne sigurnosti?

                  3.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prethodno navedeno pitanje, poštuju li odredbe članka 13. stavaka 1. i 2. Direktive, u vezi s člankom 24. stavkom 2. iste direktive pravo vlasništva, slobodu izražavanja, slobodu poduzetništva i načelo proporcionalnosti?

         (1)  Direktiva 2014/40/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 3. travnja 2014. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica o proizvodnji, predstavljanju i prodaji duhanskih i srodnih proizvoda i o stavljanju izvan snage Direktive 2001/37/EZ (SL L 127, str. 1).