title: Predmet T-345/16: Presuda Općeg suda od 4. listopada 2018. – Blackmore protiv EUIPO-a – Paice (DEEP PURPLE) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Europske unije DEEP PURPLE — Raniji neregistrirani žig DEEP PURPLE — Relativni razlog za odbijanje — Članak 8. stavak 4. Uredbe (EZ) br. 207/2009 [koji je postao članak 8. stavak 4. Uredbe (EU) 2017/1001] — Pravila common law tužbe zbog zavaravajućeg označivanja (action for passing off) — „Goodwill” — Povreda formalnih zahtjeva — Članak 177. stavak 1. točka (d) Poslovnika Općeg suda — Nedopuštenost”)

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/43

      Presuda Općeg suda od 4. listopada 2018. – Blackmore protiv EUIPO-a – Paice (DEEP PURPLE)
      (Predmet T-345/16) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije DEEP PURPLE - Raniji neregistrirani žig DEEP PURPLE - Relativni razlog za odbijanje - Članak 8. stavak 4. Uredbe (EZ) br. 207/2009 [koji je postao članak 8. stavak 4. Uredbe (EU) 2017/1001] - Pravila common law tužbe zbog zavaravajućeg označivanja (action for passing off) - „Goodwill” - Povreda formalnih zahtjeva - Članak 177. stavak 1. točka (d) Poslovnika Općeg suda - Nedopuštenost”)
      (2018/C 427/53)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Richard Hugh Blackmore (New York, New York, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: u početku A. Edwards-Stuart, potom T. Alkin, barristers)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (zastupnici: D. Gája i D. Walicka, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Ian Paice (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: M. Engelman, barrister i J. Stephenson, solicitor)

         Predmet

      Tužba protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 21. ožujka 2016. (predmet R 880/2015-5) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između I. Paicea i R. Blackmorea.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Richardu Hughu Blackmoreu nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 314, 29. 8. 2016.


title: Predmet T-697/17: Presuda Općeg suda od 9. listopada 2018. – De Longhi Benelux protiv EUIPO-a (COOKING CHEF GOURMET) („Žig Europske unije — Prijava verbalnog žiga Europske unije COOKING CHEF GOURMET — Apsolutni razlog za odbijanje — Izostanak razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točka (b) i članak 7. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (b) i članak 7. stavak 2. Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/62

      Presuda Općeg suda od 9. listopada 2018. – De Longhi Benelux protiv EUIPO-a (COOKING CHEF GOURMET)
      (Predmet T-697/17) (1)

      („Žig Europske unije - Prijava verbalnog žiga Europske unije COOKING CHEF GOURMET - Apsolutni razlog za odbijanje - Izostanak razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) i članak 7. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (b) i članak 7. stavak 2. Uredbe (EU) 2017/1001)”)
      (2018/C 427/81)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: De Longhi Benelux SA (Luxembourg, Luksemburg) (zastupnici: M. Arnott, A. Nicholls, solicitors, i G. Hollingworth, barrister)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (zastupnik: S. Bonne, agent)

         Predmet

      Tužba protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 24. srpnja 2017. (predmet R 231/2017-1) koja se odnosi na prijavu registracije verbalnog znaka COOKING CHEF GOURMET kao žiga Europske unije.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu De Longhi Benelux se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 5, 8. 1. 2018.


title: Predmet T-463/16: Presuda Općeg suda od 26. rujna 2018. – Portugal protiv Komisije („EFJP i EPFRR — Troškovi isključeni iz financiranja — Potpore po površini — Smanjenja i isključenja u slučaju nepoštovanja pravila o višestrukoj sukladnosti — Uredba (EZ) br. 73/2009 — Uredba (EZ) br. 1122/2009 — Uredba (EZ) br. 885/2006 — Proporcionalnost”)

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/43

      Presuda Općeg suda od 26. rujna 2018. – Portugal protiv Komisije
      (Predmet T-463/16) (1)

      („EFJP i EPFRR - Troškovi isključeni iz financiranja - Potpore po površini - Smanjenja i isključenja u slučaju nepoštovanja pravila o višestrukoj sukladnosti - Uredba (EZ) br. 73/2009 - Uredba (EZ) br. 1122/2009 - Uredba (EZ) br. 885/2006 - Proporcionalnost”)
      (2018/C 427/54)
      Jezik postupka: portugalski

         Stranke

         Tužitelj: Portugalska Republika (zastupnici: L. Inez Fernandes, M. Figueiredo, J. Saraiva de Almeida i P. Estêvão, agenti)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: A. Sauka, agent, uz asistenciju M. Marquesa Mendesa i A. Diasa Henriquesa, odvjetnici)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Provedbene odluke Komisije (EU) od 20. lipnja 2016. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL 2016., L 173, str. 59.), u dijelu u kojem se odnosi na Portugalsku Republiku.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Portugalska Republika će, osim vlastitih, snositi i tri četvrtine troškova Europske komisije.

                  3.

                  Komisija će snositi četvrtinu svojih troškova.

         (1)  SL C 392, 24. 10. 2016.


title: Predmet T-712/17: Presuda Općeg suda od 27. rujna 2018. – Ntolas protiv EUIPO-a – General Nutrition Investment (GN Laboratories) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Europske unije GN Laboratories — Raniji verbalni žig Europske unije GNC — Relativni razlog za odbijanje — Opasnost od dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/62

      Presuda Općeg suda od 27. rujna 2018. – Ntolas protiv EUIPO-a – General Nutrition Investment (GN Laboratories)
      (Predmet T-712/17) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije GN Laboratories - Raniji verbalni žig Europske unije GNC - Relativni razlog za odbijanje - Opasnost od dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)
      (2018/C 427/82)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Christos Ntolas (Wuppertal, Njemačka) (zastupnik: C. Renger, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (zastupnici: P. Sipos i D. Walicka, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: General Nutrition Investment Co. (Wilmington, Delaware, Arizona, Sjedinjene Američke Države)

         Predmet

      Tužba protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 18. srpnja 2017. (predmet R 2358/2016-5) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društva General Nutrition Investment i C. Ntolasa.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Christosu Ntolasu se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 437, 18. 12. 2017.


title: Predmet T-546/16: Presuda Općeg suda od 4. listopada 2018. – Tataram protiv Komisije („Javna služba — Dužnosnici — Usklađivanje plaća — Uredba (EU) br. 423/2014 — Obračunska isprava — Rok za tužbu — Prekluzija — Nedopuštenost”)

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/44

      Presuda Općeg suda od 4. listopada 2018. – Tataram protiv Komisije
      (Predmet T-546/16) (1)

      („Javna služba - Dužnosnici - Usklađivanje plaća - Uredba (EU) br. 423/2014 - Obračunska isprava - Rok za tužbu - Prekluzija - Nedopuštenost”)
      (2018/C 427/55)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Marina Tataram (Luxembourg, Luksemburg) (zastupnici: u početku A. Salerno, potom F. Moyse, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: u početku J. Currall i G. Gattinara, potom G. Gattinara i L. Radu Bouyon, agenti)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: Europski parlament (zastupnici: E. Taneva i M. Ecker, agenti), Vijeće Europske unije (zastupnici: u početku M. Bauer i M. Veiga, potom M. Bauer i R. Meyer, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a za poništenje odluke o određivanju tužiteljeve plaće za svibanj 2014., kako je odražena u obračunskoj ispravi za navedeni mjesec koja mu je dostavljena 15. svibnja 2014. i koja je bila prva obračunska isprava u kojoj je primijenjena Uredba (EU) br. 423/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. travnja 2014. o usklađivanju s učinkom od 1. srpnja 2012. primitaka od rada i mirovina dužnosnika i ostalih službenika Europske unije te o koeficijentima ispravka koji se na njih primjenjuju (SL 2014., L 129, str. 12.).

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Marini Tataram se nalaže snošenje troškova.

                  3.

                  Europski parlament i Vijeće Europske unije će snositi vlastite troškove.

         (1)  SL C 178, 1. 6. 2015. (predmet prvotno upisan pred Službeničkim sudom Europske unije pod brojem F-42/15 i prenesen Općem sudu Europske unije 1. 9. 2016.).


title: Predmet T-606/18: Tužba podnesena 8. listopada 2018. – Universität Koblenz-Landau protiv EACEA-e

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/102

      Tužba podnesena 8. listopada 2018. – Universität Koblenz-Landau protiv EACEA-e
      (Predmet T-606/18)
      (2018/C 427/135)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Universität Koblenz-Landau (Mainz, Njemačka) (zastupnici: C. von der Lühe i I. Felder, odvjetnici)

         Tuženik: Izvršna agencija za obrazovanje, audiovizualnu politiku i kulturu (EACEA)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da zahtjevi za povrat sredstava za Grant Agreement, 2012-3075/001-001 u visini od 22 454,22 eura, koji su dostavljeni u tuženikovu dopisu od 8. kolovoza 2018. pod brojem spisa EACEA/A4/RR-am D (2018) 011591, ne postoje;

                  —

                  naloži tuženiku da tužitelju plati iznos od 41 408,15 eura i kamate u visini osnovne stope Europske središnje banke uvećane za 9 postotnih bodova od 30. ožujka 2018.;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba se temelji na sljedećim razlozima:

                  1.

                  Nepostojanje potpunog priznavanja prihvatljivih troškova unatoč podnošenju odgovarajućih dokaza

                  2.

                  Manjkavo odnosno nedostatno obrazloženje odbijanja priznavanja prihvatljivih troškova


title: Predmet T-736/17: Presuda Općeg suda od 4. listopada 2018. – Lincoln Global protiv EUIPO-a (FLEXCUT) („Žig Europske unije — Prijava verbalnog žiga Europske unije FLEXCUT — Apsolutni razlog za odbijanje — Opisni karakter — Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/63

      Presuda Općeg suda od 4. listopada 2018. – Lincoln Global protiv EUIPO-a (FLEXCUT)
      (Predmet T-736/17) (1)

      („Žig Europske unije - Prijava verbalnog žiga Europske unije FLEXCUT - Apsolutni razlog za odbijanje - Opisni karakter - Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001)”)
      (2018/C 427/83)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Lincoln Global, Inc. (Santa Fe Springs, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države) (zastupnik: K. Piepenbrink, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (zastupnici: J. Ivanauskas i D. Walicka, agenti)

         Predmet

      Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 30. kolovoza 2017. (predmet R 2225/2016-4) koja se odnosi na prijavu za registraciju verbalnog znaka FLEXCUT kao žiga Europske unije.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Lincoln Global, Inc. se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 13, 15. 1. 2018.


title: Predmet T-615/16: Presuda Općeg suda od 4. listopada 2018. – PD protiv EIB-a („Javna služba — Osoblje EIB-a — Uznemiravanje — Trajna i potpuna invalidnost — Zahtjev za priznanje profesionalnog izvora bolesti — Tužba podnesena prije završetka postupka za priznanje profesionalnog izvora bolesti — Nedopuštenost”)

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/45

      Presuda Općeg suda od 4. listopada 2018. – PD protiv EIB-a
      (Predmet T-615/16) (1)

      („Javna služba - Osoblje EIB-a - Uznemiravanje - Trajna i potpuna invalidnost - Zahtjev za priznanje profesionalnog izvora bolesti - Tužba podnesena prije završetka postupka za priznanje profesionalnog izvora bolesti - Nedopuštenost”)
      (2018/C 427/56)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: PD (Luxembourg, Luksemburg) (zastupnik: B. Maréchal, odvjetnik)

         Tuženik: Europska investicijska banka (EIB) (zastupnici: T. Gilliams i G. Faedo, agenti, uz asistenciju A. Dal Ferroa, odvjetnika)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a i članka 50.a Statuta Suda Europske unije radi, u bitnome, toga da EIB naknadi štetu koju je tužitelj navodno pretrpio zbog uznemiravanja od strane njegovog nadređenog i zbog izostanka primjerenih mjera koje je EIB trebao poduzeti da otkloni tu situaciju i zaštiti njegovo zdravlje.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

                  2.

                  PD i Europska investicijska banka (EIB) će snositi vlastite troškove.

         (1)  SL C 371, 10. 10. 2016. (predmet prvotno upisan pred Službeničkim sudom Europske unije pod brojem F-45/16 i prenesen Općem sudu Europske unije 1. 9. 2016.).


title: Predmet T-820/17: Presuda Općeg suda od 4. listopada 2018. – Frinsa del Noroeste protiv EUIPO-a – Alimentos Friorizados (Alfrisa) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Europske unije Alfrisa — Raniji figurativni žig Europske unije Frinsa F — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost od dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/64

      Presuda Općeg suda od 4. listopada 2018. – Frinsa del Noroeste protiv EUIPO-a – Alimentos Friorizados (Alfrisa)
      (Predmet T-820/17) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije Alfrisa - Raniji figurativni žig Europske unije Frinsa F - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost od dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)
      (2018/C 427/84)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Frinsa del Noroeste, SA (Santa Eugenia de Ribeira, Španjolska) (zastupnik: J. Botella Reyna, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (zastupnik: J. Crespo Carrillo, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Alimentos Friorizados, SA (Barberá del Vallés, Španjolska) (zastupnik: S. de Nadal Arce, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 27. rujna 2017. (predmet R 956/2017-2) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Frinsa del Noroeste i Alimentos Friorizados.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Frinsa del Noroeste, SA nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 94, 12. 3. 2018.


title: Predmet C-573/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. rujna 2018. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – C GmbH & Co. KG protiv Finanzamt Z

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. rujna 2018. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – C GmbH & Co. KG protiv Finanzamt Z
      (Predmet C-573/18)
      (2018/C 427/22)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzhof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: C GmbH & Co. KG

         Tuženik: Finanzamt Z

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li u okolnostima kao u glavnom postupku u kojima organizacija proizvođača u smislu članka 11. stavka 1., članka 15. Uredbe Vijeća (EZ) br. 2200/96 od 28. listopada 1996. o uspostavljanju zajedničke organizacije tržišta voća i povrća (Uredba br. 2200/96) (1) proizvođačima koji su njezini članovi isporučuje robu i za to od proizvođača prima plaćanje koje ne pokriva kupovnu cijenu,

                              (a)

                              pretpostaviti postojanje zamjene uz nadoplatu jer su se proizvođači za transakciju prema organizaciji proizvođača ugovorno obvezali tijekom razdoblja namjenske uporabe sredstava organizaciji proizvođača isporučivati voće i povrće tako da je porezna osnovica transakcije kupovna cijena koju organizacija proizvođača plaća dobavljačima za kapitalna dobra?

                              (b)

                              i je li iznos, koji operativni fond stvarno plati za transakciju prema organizaciji proizvođača, u punom iznosu, „potpora izravno povezana s cijenom isporuke” u smislu članka 11. dijela A. stavka 1. točke (a) Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na poreze na promet (Direktiva 77/388/EEZ) (2) tako da porezna osnovica obuhvaća i financijsku potporu u smislu članka 15. Uredbe br. 2200/96 koja je operativnom fondu osigurana na temelju operativnog programa?

                  2.

                  Ako se u skladu s odgovorom na prvo pitanje poreznom osnovicom mogu smatrati samo plaćanja proizvođača, a ne i obveza isporuke i financijska potpora: protivi li se u okolnostima koje su navedene u prvom pitanju nacionalna posebna mjera kao što je članak 10. stavak 5. točka 1. Zakona o porezu na promet, koji se temelji na članku 27. stavku 1. Direktive 77/388/EEZ, članku 11. dijelu A. stavku 1. točki (a) Direktive 77/388/EEZ, prema kojoj je porezna osnovica transakcija prema proizvođačima kupovna cijena koju je organizacija proizvođača platio dobavljačima za kapitalna dobra jer su proizvođači povezane osobe?

                  3.

                  U slučaju da je odgovor na drugo pitanje negativan: vrijedi li to i u slučaju kada proizvođači imaju pravo na puni odbitak pretporeza jer kapitalna dobra podliježu ispravku odbitaka poreza (članak 20. Direktive 77/388/EEZ)?

         (1)  SL 1996., L 297, str. 1.

         (2)  SL 1977., L 145, str. 1.


title: Predmet T-423/17: Rješenje Općeg suda od 13. rujna 2018. – Nexans France i Nexans protiv Komisije

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/103

      Rješenje Općeg suda od 13. rujna 2018. – Nexans France i Nexans protiv Komisije
      (Predmet T-423/17) (1)

      (2018/C 427/136)
      Jezik postupka: engleski
      Predsjednik osmog vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 300, 11. 9. 2017.


title: Predmet C-574/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. rujna 2018. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – C-eG protiv Finanzamt Z

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. rujna 2018. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – C-eG protiv Finanzamt Z
      (Predmet C-574/18)
      (2018/C 427/23)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzhof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: C-eG

         Tuženik: Finanzamt Z

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li u okolnostima kao u glavnom postupku u kojima organizacija proizvođača u smislu članka 11. stavka 1., članka 15. Uredbe Vijeća (EZ) br. 2200/96 (1) od 28. listopada 1996. o uspostavljanju zajedničke organizacije tržišta voća i povrća (Uredba br. 2200/96) proizvođačima koji su njezini članovi isporučuje robu i za to od proizvođača prima plaćanje koje ne pokriva kupovnu cijenu,

                              a)

                              pretpostaviti postojanje zamjene uz nadoplatu jer su se proizvođači za transakciju prema organizaciji proizvođača ugovorno obvezali tijekom razdoblja namjenske uporabe sredstava organizaciji proizvođača isporučivati voće i povrće tako da je porezna osnovica transakcije kupovna cijena koju organizacija proizvođača plaća dobavljačima za kapitalna dobra?

                              b)

                              i je li iznos, koji operativni fond stvarno plati za transakciju prema organizaciji proizvođača, u punom iznosu, „potpora izravno povezana s cijenom isporuke” u smislu članka 11. dijela A. stavka 1. točke (a) Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na poreze na promet (Direktiva 77/388/EEZ) (2) tako da porezna osnovica obuhvaća i financijsku potporu u smislu članka 15. Uredbe br. 2200/96 koju je operativnom fondu nadležno tijelo osiguralo na temelju operativnog programa?

                  2.

                  Ako se u skladu s odgovorom na prvo pitanje poreznom osnovicom mogu smatrati samo plaćanja proizvođača, a ne i obveza isporuke te financijska potpora: protivi li se u okolnostima koje su navedene u prvom pitanju posebna nacionalna mjera kojom se odstupa [od Direktive] kao što je članak 10. stavak 5. točka 1. Zakona o porezu na promet, koji se temelji na članku 27. stavku 1. Direktive 77/388/EEZ, članku 11. dijelu A. stavku 1. točki (a) Direktive 77/388/EEZ, prema kojoj je porezna osnovica transakcija prema proizvođačima kupovna cijena koju je organizacija proizvođača platila dobavljačima za kapitalna dobra jer su proizvođači povezane osobe?

                  3.

                  U slučaju da je odgovor na drugo pitanje negativan: vrijedi li to i u slučaju kada proizvođač ima pravo na puni odbitak pretporeza jer kapitalna dobra podliježu ispravku odbitaka poreza (članak 20. Direktive 77/388/EEZ)?

         (1)  SL 1996., L 297, str. 1.

         (2)  SL 1977., L 145, str. 1.


title: Predmet T-579/17: Rješenje Općeg suda od 4. rujna 2018. – Wall Street Systems UK protiv ESB

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/103

      Rješenje Općeg suda od 4. rujna 2018. – Wall Street Systems UK protiv ESB
      (Predmet T-579/17) (1)

      (2018/C 427/137)
      Jezik postupka: engleski
      Predsjednik sedmog vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 347, 16. 10. 2017.


title: Predmet C-578/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. rujna 2018. uputio Korkein hallinto-oikeus (Finska) – Energiavirasto

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/17

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. rujna 2018. uputio Korkein hallinto-oikeus (Finska) – Energiavirasto
      (Predmet C-578/18)
      (2018/C 427/24)
      Jezik postupka: finski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Korkein hallinto-oikeus

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Energiavirasto

         Druga stranka u postupku: A, Caruna Oy

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li se članak 37. Direktive 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ (1) tumačiti na način da se potrošač čiji je dobavljač mrežno poduzeće i koji je pred nacionalnim regulatornim tijelom pokrenuo postupak koji se odnosi na mrežno poduzeće treba smatrati „oštećenom strankom” u smislu stavka 17. tog članka, koja je oštećena odlukom regulatornog tijela te stoga ima pravo podnijeti žalbu nacionalnom sudu protiv odluke nacionalnog regulatornog tijela koja se odnosi na mrežno poduzeće?

                  2.

                  Ako se osoba navedena u prvom prethodnom pitanju ne treba smatrati „oštećenom strankom” u smislu članka 37. Direktive 2009/72/EZ o tržištu električne energije, ima li potrošač u položaju poput žalitelja u glavnom postupku po nekoj drugoj pravnoj osnovi koja proizlazi iz prava Unije pravo sudjelovati u postupku pred regulatornim tijelom povodom njegova zahtjeva za poduzimanje određene mjere odnosno pravo da nacionalni sud preispita predmet ili je to pitanje uređeno nacionalnim pravom?

         (1)  SL 2009, L 211, str. 55. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.).


title: Predmet T-17/18: Rješenje Općeg suda od 18. rujna 2018. – Delfant-Hoylaerts protiv Komisije

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/103

      Rješenje Općeg suda od 18. rujna 2018. – Delfant-Hoylaerts protiv Komisije
      (Predmet T-17/18) (1)

      (2018/C 427/138)
      Jezik postupka: francuski
      Predsjednik četvrtog vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 104, 19. 3. 2018.


title: Predmet C-579/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. rujna 2018. uputio cour d'appel de Liège (Belgija) – Ministère public, Ministre des Finances du Royaume de Belgique protiv QC, Comida paralela 12

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/17

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. rujna 2018. uputio cour d'appel de Liège (Belgija) – Ministère public, Ministre des Finances du Royaume de Belgique protiv QC, Comida paralela 12
      (Predmet C-579/18)
      (2018/C 427/25)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour d'appel de Liège

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Ministère public, Ministre des Finances du Royaume de Belgique

         Tuženici: QC, Comida paralela 12

         Prethodno pitanje

      Je li članku 79. Uredbe (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. listopada 2013. o Carinskom zakoniku Unije (1) protivna nacionalna odredba poput one koju provodi članak 266. Općeg zakona od 18. srpnja 1977. o carinama i trošarinama prema kojoj je – u slučaju nezakonitog uvoza na carinsko područje Unije robe podložne plaćanju carine – osoba koja je građanski odgovorna za počinitelja te povrede, u čijem počinjenju nije sudjelovala, solidarni dužnik carinskog duga?

         (1)  SL 2013., L 269, str. 1.


title: Predmet T-129/18: Rješenje Općeg suda od 6. rujna 2018. – HMV (Brands) protiv EUIPO-a – Our Price Records (OUR PRICE)

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/103

      Rješenje Općeg suda od 6. rujna 2018. – HMV (Brands) protiv EUIPO-a – Our Price Records (OUR PRICE)
      (Predmet T-129/18) (1)

      (2018/C 427/139)
      Jezik postupka: engleski
      Predsjednik devetog vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 161, 7. 5. 2018.


title: Predmet C-581/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. rujna 2018. uputio Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Njemačka) – RB protiv TÜV Rheinland LGA Products GmbH i dr.

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/18

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. rujna 2018. uputio Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Njemačka) – RB protiv TÜV Rheinland LGA Products GmbH i dr.
      (Predmet C-581/18)
      (2018/C 427/26)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberlandesgericht Frankfurt am Main

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: RB

         Tuženik: TÜV Rheinland LGA Products GmbH, Allianz IARD S.A.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Jesu li adresati zabrane diskriminacije iz članka 18. stavka 1. UFEU-a ne samo države članice EU-a i tijela Unije nego i pojedinci (izravni učinak članka 18. stavka 1. UFEU-a prema trećim osobama)?

                  2.

                  Ako bi na prvo pitanje trebalo odgovoriti negativno i ako članak 18. stavak 1. ne bi trebao biti primjenjiv u odnosu između pojedinaca: treba li članak 18. stavak 1. UFEU-a tumačiti na način da se toj odredbi protivi ograničenje pokrića na štetne događaje koji nastupe u kontinentalnoj Francuskoj i u francuskim prekomorskim područjima zbog toga što francusko tijelo, Bureau central de tarification, nije prigovorilo odgovarajućoj ugovornoj odredbi iako ta ugovorna odredba povređuje članak 18. stavak 1. UFEU-a zbog toga što sadržava neizravnu diskriminaciju na temelju državljanstva?

                  3.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: pod kojim pretpostavkama se u slučajevima učinka prema trećim osobama može opravdati neizravna diskriminacija? Osobito: može li se teritorijalno ograničenje osigurateljne zaštite na osigurane slučajeve koji nastupe unutar određene države članice EU-a opravdati argumentom ograničenja obveze odgovornosti društva za osiguranje i iznosa premije ako se istodobno relevantnim ugovorima o osiguranju predviđa da su u slučaju serijskih šteta pokriće po štetnom događaju i pokriće po godini osiguranja ograničeni svotom?

                  4.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: treba li članak 18. stavak 1. UFEU-a tumačiti na način da je osiguratelju, kada on povredom članka 18. stavka 1. UFEU-a naknadi štete samo za štetne događaje koji su nastupili u kontinentalnoj Francuskoj i u francuskim prekomorskim područjima, zabranjen prigovor da ne može izvršiti isplatu jer je već dostignuta najviša svota osiguranja ako je štetni događaj nastupio izvan tih područja?


title: Predmet T-339/18: Rješenje Općeg suda od 6. rujna 2018. – Enterprise Holdings protiv EUIPO-a

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/104

      Rješenje Općeg suda od 6. rujna 2018. – Enterprise Holdings protiv EUIPO-a
      (Predmet T-339/18) (1)

      (2018/C 427/140)
      Jezik postupka: engleski
      Predsjednik prvog vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 268, 30. 7. 2018.


title: Predmet C-582/18 P: Žalba koju je 19. rujna 2018. podnio Viscas Corp. protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 12. srpnja 2018. u predmetu T-422/14: Viscas protiv Komisije

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/19

      Žalba koju je 19. rujna 2018. podnio Viscas Corp. protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 12. srpnja 2018. u predmetu T-422/14: Viscas protiv Komisije
      (Predmet C-582/18 P)
      (2018/C 427/27)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Viscas Corp. (zastupnik: J.-F. Bellis, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Furukawa Electric Co. Ltd

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda Europske unije u predmetu T-422/14, Viscas Corp./Komisija, u dijelu u kojem je njome odbijen tužbeni zahtjev kojim se ističe povreda načela jednakog postupanja u vezi s izračunom iznosa kazne izrečene Viscasu i u kojem je Viscasu naloženo snošenje troškova;

                  —

                  poništi članak 2. Odluke Komisije C(2014) 2139 final (1) u dijelu u kojem se njime novčana kazna izrečena Viscasu određuje u visini od 34 992 000 eura;

                  —

                  odredi da je iznos novčane kazne koja se izriče Viscasu zbog povrede utvrđene u članku 1. te odluke 19 595 520 eura;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova ovog postupka i postupka pred Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog žalbi, Viscas ističe jedan žalbeni razlog, koji se temelji na tomu da se presudom Općeg suda povrjeđuje načelo jednakoj postupanja jer se potvrđuje metodologija za utvrđivanje relevantne vrijednosti prihoda od prodaje, koja se temelji na točki 18. Smjernica o metodi za utvrđivanje kazni (2), koju je Komisija primijenila u spornoj odluci. Ta metodologija osigurava znatnu diskriminatornu prednost proizvođačima koji su uključeni i u europsku i u međunarodnu konfiguraciju kartela koji predstavlja povredu u usporedbi sa onima uključenima samo u međunarodnu konfiguraciju povrede. Pri utvrđivanju doprinosa proizvođača u povredi se u stvarnosti ni na koji način ne uzima u obzir europska konfiguracija kartela te se stoga znatno podcjenjuje sudjelovanje u povredi proizvođača koji su uključeni u obje konfiguracije kartela, čime ih se u stvarnosti nagrađuje jer su sudjelovali u dva, a ne u jednom kartelu, izričući im kazne koje su u prosjeku 44 % niže od onih koje bi bile izrečene da je povreda ograničena na europsku konfiguraciju kartela.

         (1)  Odluka Komisije od 2. travnja 2014. u vezi s postupkom na temelju članka 101. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i članka 53. Sporazuma o EGP-u (Predmet AT.39610 – Energetski kabeli) (priopćeno pod brojem dokumenta C(2014) 2139 završna verzija) (SL 2014., C 319, str. 10.)

         (2)  Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni koje se propisuju u skladu s člankom 23. stavkom 2. točkom (a) Uredbe br. 1/2003 (SL 2006., C 210, str. 2.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 58.)


title: Ispravak obavijesti objavljene u Službenom listu u predmetu C-457/18 (Službeni list Europske unije C 399od, 5.11.2018.)

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/105

      Ispravak obavijesti objavljene u Službenom listu u predmetu C-457/18
      (
            Službeni list Europske unije C 399od 5. studenoga 2018.
         )
      (2018/C 427/141)
      U obavijesti objavljenoj u SL-u u predmetu C-457/18, Republika Slovenija protiv Republike Hrvatske, tekst treba zamijeniti sljedećim tekstom:

               „Tužba podnesena 13. srpnja 2018. – Republika Slovenija protiv Republike Hrvatske
               (Predmet C-457/18)
               (2018/C 427/141)
               Jezik postupka: hrvatski

                  Stranke

                  Tužitelj: Republika Slovenija (zastupnica: M. Menard)

                  Tuženik: Republika Hrvatska

                  Tužbeni zahtjev

               Tužitelj od Suda zahtijeva da utvrdi da je tuženik povrijedio:

                           —

                           članak 2. i članak 4. stavak 3. UEU-a;

                           —

                           članak 5. stavak 2. Uredbe (EU) br. 1380/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2013 o zajedničkoj ribarstvenoj politici, zajedno s njezinim Prilogom I., sustav Europske unije za kontrolu, inspekciju i izvršenje pravila zajedničke ribarstvene politike koji je uspostavljen Uredbom br. 1224/2009 i Provedbenom uredbom br. 404/2011;

                           —

                           članak 4. i članak 17. u vezi s člankom 13. Uredbe (EU) 2016/399 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o Zakoniku Unije o pravilima kojima se uređuje kretanje osoba preko granica i

                           —

                           članak 2. stavak 4. i članak 11. stavak 1. Direktive 2014/89/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 23. srpnja 2014. o uspostavi okvira za prostorno planiranje morskog područja,

                     te da Sud tuženiku također naloži:

                           —

                           da bez odgađanja prestane s gore navedenim povredama i

                           —

                           snošenje troškova.

                  Tužbeni razlozi i glavni argumenti

               U prilog svojoj tužbi tužitelj navodi sljedeće tužbene razloge.
               Prvi tužbeni razlog:

                           Republika Hrvatska odbija poštovati vladavinu prava, koja je temeljna vrijednost Europske Unije (članak 2. UEU-a) jednostranim neispunjavanjem obveze poštovanja arbitražnog pravorijeka, koju je preuzela u postupku pristupanja Europskoj uniji, pa tako i granice koju se tim pravorijekom utvrđuje, i druge obveze iz tog pravorijeka.

                     Drugi tužbeni razlog:

                           Time što ona jednostrano odbija izvršiti obveze koje ima na temelju arbitražnog pravorijeka, istodobno sprečavajući Sloveniju da u cijelosti ostvaruje svoju suverenost na određenim dijelovima svojeg državnog područja u smislu Ugovorâ, Republika Hrvatska povrjeđuje obvezu lojalne suradnje s Europskom unijom i Republikom Slovenijom iz članka 4. stavka 3. UEU-a. Postupanje Republike Hrvatske ugrožava ostvarivanje ciljeva Europske unije, kao i promicanje mira i sve tješnje povezane unije među narodima, kao i ciljeve propisa Unije koji ovise o državnom području država članica (članak 4. stavak 3. prvi podstavak UEU-a). Usto, Republika Hrvatska onemogućuje Republici Sloveniji da na cijelom svojem kopnenom i morskom državnom području provodi pravo Europske unije i da postupa u skladu s tim pravom, a osobito u skladu s odredbama sekundarnog prava Unije koji ovise o državnom području država članica (članak 4. stavak 3. prvi podstavak UEU-a).

                     Treći tužbeni razlog:

                           Republika Hrvatska povrjeđuje Uredbu (EU) br. 1380/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2013., o zajedničkoj ribarstvenoj politici, a osobito uređenje uzajamnog pristupa u skladu s člankom 5. i Prilogom I. toj uredbi. Uređenje, koje se u odnosu na Hrvatsku i Sloveniju primjenjuje od 30. prosinca 2017., omogućava slobodan pristup teritorijalnom moru druge države za dvadeset pet ribarskih plovila iz svake države, kako je to određeno na temelju međunarodnog prava, odnosno arbitražnim pravorijekom. Republika Hrvatska ne dopušta Republici Sloveniji ostvarivanje prava iz tog uređenja i na taj način krši članak 5. te uredbe zbog toga što: (i) odbija primijeniti uređenje uzajamnog pristupa; (ii) odbija priznati valjanost zakonodavstva koje je Republika Slovenija donijela s tim ciljem i (iii) sustavnom primjenom sankcija slovenskim ribarima onemogućuje slobodan pristup vodama koje su arbitražnim pravorijekom iz 2017. određene kao slovenske, i, a fortiori, slobodan pristup hrvatskim vodama koje potpadaju pod područje primjene uređenja uzajamnog pristupa.

                     Četvrti tužbeni razlog:

                           Republika Hrvatska krši Uredbu Vijeća (EZ) br. 1224/2009 od 20. studenoga 2009. o uspostavi sustava kontrole Zajednice za osiguranje sukladnosti s pravilima zajedničke ribarstvene politike i Provedbenu uredbu (EU) br. 404/2011 od 8. travnja 2011. Hrvatska policijska plovila, bez odobrenja Republike Slovenije, prate hrvatske ribare kada se bave ribolovom u slovenskim vodama, sprečavajući na taj način slovenske ribarske inspektore u provođenju kontrole. Istodobno, hrvatska tijela slovenskim ribarima, kada se bave ribolovom u slovenskim vodama koje Hrvatska prisvaja, izriču novčane kazne za nezakonito prelaženje granice i nezakoniti ribolov. Usto, Hrvatska Sloveniji ne dostavlja podatke o aktivnostima hrvatskih plovila u slovenskim vodama, kao što to inače zahtijevaju dvije gore navedene uredbe. Na taj način Republika Hrvatska onemogućava Republici Sloveniji provođenje kontrola u vodama nad kojima Slovenija ima suverenost i jurisdikciju i ne poštuje isključivu nadležnost koju Slovenija kao obalna država ima u svojem teritorijalnom moru, povrjeđujući tako Uredbu (EZ) br. 1224/2009 i Uredbu (EZ) br. 404/2011.

                     Peti tužbeni razlog:

                           Republika Hrvatska povrijedila je i još uvijek povrjeđuje Uredbu (EU) br. 2016/399 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o Zakoniku Unije o pravilima kojima se uređuje kretanje osoba preko granica (Zakonik o schengenskim granicama). Hrvatska ne priznaje kao zajedničku granicu sa Slovenijom granice utvrđene arbitražnim pravorijekom, ne surađuje sa Slovenijom u zaštiti te „vanjske granice” i nije sposobna osigurati zadovoljavajuću zaštitu, čime povrjeđuje članke 13. i 17. navedene uredbe, kao i članak 4. kojim se zahtjeva određivanje granica u skladu s međunarodnim pravom.

                     Šesti tužbeni razlog:

                           Republika Hrvatska je povrijedila i još uvijek povrjeđuje Direktivu 2014/89/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 23. srpnja 2014. o uspostavi okvira za prostorno planiranje morskog područja, koja se primjenjuje na „morske vode” država članica, kako su definirane u skladu s relevantnim odredbama Konvencije Ujedinjenih naroda o pravu mora iz 1982. („UNCLOS”) (članak 2. stavak 4. Direktive). Republika Hrvatska ne priznaje arbitražni pravorijek kojim je utvrđeno takvo razgraničenje i –nasuprot tomu – uključuje slovenske vode u svoje prostorno planiranje morskog područja i stoga sprečava usklađivanje sa zemljopisnim kartama Republike Slovenije, povrjeđujući na taj način navedenu direktivu, osobito njezine članke 8. i 11.”


title: Predmet C-589/18 P: Žalba koju je 20. rujna 2018. podnio Furukawa Electric Co. Ltd protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 12. srpnja 2018. u predmetu T-444/14: Furukawa Electric protiv Komisije

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/20

      Žalba koju je 20. rujna 2018. podnio Furukawa Electric Co. Ltd protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 12. srpnja 2018. u predmetu T-444/14: Furukawa Electric protiv Komisije
      (Predmet C-589/18 P)
      (2018/C 427/28)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Furukawa Electric Co. Ltd (zastupnici: C. Pouncey, A. Luke, Solicitors)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Viscas Corp.

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu u predmetu T-444/2014, Furukawa Electric/Komisija, u dijelu u kojem je njome odbijen: (i) prvi dio Furukawainog petog tužbenog razloga; i (ii) treći dio Furukawainog trećeg tužbenog razloga; u vezi s izračunom iznosa novčane kazne izrečenog Furukawai i u kojem je Furukawai naloženo snošenje troškova;

                  —

                  poništi članak 2. točku (n) Odluke Komisije C(2014) 2139 final (1) u dijelu u kojem se njime novčana kazna izrečena Furukawai određuje u iznosu od 8 858 000 eura;

                  —

                  odredi da je iznos novčane kazne koja se izriče Furukawai u članku 2. točku (n) Komisijine odluke 4 844 000 eura;

                  —

                  ako Sud ukine presudu u predmetu T-422/2014, Viscas/Komisija, i snizi iznos novčane kazne izrečen Viscasu u članku 2. točki (p) Odluke Komisije C(2014) 2139 final, odredi odgovarajuće sniženje iznosa novčane kazne izrečene Furukawai za koju je solidarno odgovoran u skladu s točkom 291. presude Općeg suda u predmetu T-444/2014; i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje Furukawainih troškova u ovom postupku i postupku pred Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj tvrdi da presudu Općeg suda treba ukinuti zbog sljedećih razloga:
      Kao prvo, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava pri tumačenju točke 18. Smjernica o metodi za utvrđivanje kazni (2) kada je zaključio da je Europska komisija mogla uzeti u obzir, pri utvrđivanju relevantne vrijednosti prihoda od prodaje za žalitelja za razdoblje od 18. veljače 1999. do 30. rujna 2001., prodaje koje je ostvarilo društvo Fujikura Ltd. jer nisu postojale nikakve strukturne, organizacijske ili pravne veze između žalitelja i tog subjekta u tom razdoblju. Žalitelj i Fujikura Ltd. nisu bili jedan poduzetnik u tom razdoblju i stoga nije bilo pravno ispravno uzeti u obzir te prodaje pri izračunu vrijednosti prihoda od prodaje za žalitelja. Uključivanje tih prodaja povrijedilo je načelo osobne odgovornosti i dovelo je do povećanja iznosa novčane kazne izrečene žalitelju u iznosu većem od 200 000 eura.
      Kao drugo, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava jer je pogrešno primijenio pravila o jednakom postupanju kada je zaključio da je Komisija imala pravo primijeniti točku 18. Smjernica o metodi za utvrđivanje kazni na sve adresate Komisijine odluke u predmetu „Power Cables” unatoč suštinski različitim situacijama stranaka. Europski proizvođači sudjelovali su u kartelu za podjelu svjetskog tržišta kao i u europskom kartelu, dok su japanski i korejski proizvođači (uključujući žalitelja) sudjelovali samo u kartelu za podjelu svjetskog tržišta. S obzirom na povredu načela jednakog postupanja koja proizlazi iz opće primjene točke 18. Smjernica o metodi za izračunavanje kazni na sve adresate, koja je europskim proizvođačima osigurala smanjenje njihove vrijednosti prihoda od prodaje (pa tako i njihovih novčanih kazni) za 44 %, te u vezi s presudom Suda u predmetu 580/12 P, Guardian Industries i Guardian Europe/Komisija, žalitelj od Suda zahtjeva da ispravi povredu određujući smanjenje novčane kazne izrečene žalitelju za 44 %.

         (1)  Odluka Komisije od 2. travnja 2014. u vezi s postupkom na temelju članka 101. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i članka 53. Sporazuma o EGP-u (Predmet AT.39610 – Energetski kabeli) (priopćeno pod brojem dokumenta C(2014) 2139 završna verzija) (SL 2014., C 319, str. 10.)

         (2)  Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni koje se propisuju u skladu s člankom 23. stavkom 2. točkom (a) Uredbe br. 1/2003 (SL 2006., C 210, str. 2.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 58.)


title: Predmet C-353/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. svibnja 2018. uputio Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (Rumunjska) – SC Beny Alex Srl protiv Organizaţia Utilizatorilor de Apă pentru Irigaţii (OUAI) Săveni

text:
               3.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 436/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. svibnja 2018. uputio Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (Rumunjska) – SC Beny Alex Srl protiv Organizaţia Utilizatorilor de Apă pentru Irigaţii (OUAI) Săveni
      (Predmet C-353/18)
      (2018/C 436/19)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SC Beny Alex Srl

         Tuženik: Organizaţia Utilizatorilor de Apă pentru Irigaţii (OUAI) Săveni
      Sud (osmo vijeće) je rješenjem od 17. listopada 2018. proglasio zahtjev za prethodnu odluku očito nedopuštenim.


title: Predmet C-507/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. kolovoza 2018. uputio Corte suprema di cassazione (Italija) – NH protiv Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI – Rete Lenford

text:
               3.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 436/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. kolovoza 2018. uputio Corte suprema di cassazione (Italija) – NH protiv Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI – Rete Lenford
      (Predmet C-507/18)
      (2018/C 436/20)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Corte suprema di cassazione

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: NH

         Druga stranka u postupku: Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI – Rete Lenford

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 9. Direktive br. 2000/78/EZ (1) tumačiti na način da se udruženje, koje čine odvjetnici specijalizirani za pravnu zaštitu određene kategorije subjekata drugačije spolne orijentacije pred sudom i koje je u svojem statutu navelo da je njegov cilj promicanje kulture i poštovanje prava te kategorije subjekata, automatski smatra nositeljem kolektivnog interesa i neprofitnim udruženjem koje ima aktivnu procesnu legitimaciju za pokretanje postupka pred sudom, uključujući i postupka za naknadu štete zbog činjenica za koje se smatra da su diskriminatorne za navedenu kategoriju subjekata?

                  2.

                  Je li izjava kojom se izražava misao protiv kategorije homoseksualnih osoba, kojom je intervjuirana osoba u intervjuu danom tijekom zabavne radio emisije izjavila da nikada ne bi zaposlila niti surađivala sa takvim osobama u svojem odvjetničkom uredu, iako ta osoba trenutačno uopće nije raspisala natječaj za posao niti je to planirala učiniti, obuhvaćena područjem primjene zaštite protiv diskriminacije predviđene Direktivom br. 2000/78/EZ, u skladu s točnim tumačenjem njezinih članaka 2. i 3.?

         (1)  Direktiva Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (SL 2000., L 303, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69.)


title: Predmet C-207/16: Suda (veliko vijeće) od 2. listopada 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Audiencia Provincial de Tarragona – Španjolska) – Postupak koji je pokrenuo Ministerio Fiscal (Zahtjev za prethodnu odluku — Elektroničke komunikacije — Obrada osobnih podataka — Direktiva 2002/58/EZ — Članci 1. i 3. — Područje primjene — Povjerljivost elektroničkih komunikacija — Zaštita — Članak 5. i članak 15. stavak 1. — Povelja Europske unije o temeljnim pravima — Članci 7. i 8. — Podaci prikupljeni u okviru pružanja usluga elektroničkih komunikacija — Pristup državnih tijela podacima u svrhu istrage — Stupanj težine kaznenog djela kojim se može opravdati pristup podacima)

text:
               3.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 436/2

      Suda (veliko vijeće) od 2. listopada 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Audiencia Provincial de Tarragona – Španjolska) – Postupak koji je pokrenuo Ministerio Fiscal
      (Predmet C-207/16) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Elektroničke komunikacije - Obrada osobnih podataka - Direktiva 2002/58/EZ - Članci 1. i 3. - Područje primjene - Povjerljivost elektroničkih komunikacija - Zaštita - Članak 5. i članak 15. stavak 1. - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članci 7. i 8. - Podaci prikupljeni u okviru pružanja usluga elektroničkih komunikacija - Pristup državnih tijela podacima u svrhu istrage - Stupanj težine kaznenog djela kojim se može opravdati pristup podacima))
      (2018/C 436/02)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Audiencia Provincial de Tarragona

         Stranka glavnog postupka

      Ministerio Fiscal

         Izreka

      Članak 15. stavak 1. Direktive 2002/58/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. srpnja 2002. o obradi osobnih podataka i zaštiti privatnosti u području elektroničkih komunikacija (Direktiva o privatnosti i elektroničkim komunikacijama), kako je izmijenjena Direktivom 2009/136/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009., u vezi s člancima 7. i 8. Povelje Europske unije o temeljnim pravima treba tumačiti na način da pristup državnih tijela podacima o identitetu nositelja SIM kartica aktiviranih ukradenim mobilnim telefonom, poput imena, prezimena i, prema potrebi, adrese tih nositelja, predstavlja zadiranje u njihova temeljna prava priznata navedenim člancima Povelje o temeljnim pravima koje nije tako ozbiljno da bi taj pristup, u okviru sprečavanja, istrage, otkrivanja i progona kaznenih djela, trebalo odobriti samo kad je riječ o borbi protiv teškog kriminaliteta.

         (1)  SL C 251, 11. 7. 2016.


title: Predmet T-33/18: Rješenje Općeg suda od 3. listopada 2018. – Pracsis i Conceptexpo Project protiv Komisije i EACEA-e („Tužba za poništenje i naknadu štete — Javna nabava usluga — Upravna žalba pred Komisijom — Isključivo potvrđujući akt — Rok za podnošenje žalbe — Akt koji se ne može pobijati — Nedopuštenost”)

text:
               3.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 436/51

      Rješenje Općeg suda od 3. listopada 2018. – Pracsis i Conceptexpo Project protiv Komisije i EACEA-e
      (Predmet T-33/18) (1)

      ((„Tužba za poništenje i naknadu štete - Javna nabava usluga - Upravna žalba pred Komisijom - Isključivo potvrđujući akt - Rok za podnošenje žalbe - Akt koji se ne može pobijati - Nedopuštenost”))
      (2018/C 436/73)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: Pracsis SPRL (Bruxelles, Belgija) i Conceptexpo Project (Wavre, Belgija) (zastupnik: J.-N. Louis, odvjetnik)

         Tuženici: Europska komisija (zastupnici: D. Martin, A Katsimerou i I. Rubene, agenti), Izvršna agencija za obrazovanje, audiovizualnu politiku i kulturu (zastupnici: u početku H. Monet i A. Kisylyczko, zatim H. Monet i N. Durand, agenti)

         Predmet

      S jedne strane, zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Komisije od 13. studenoga 2017. o odbijanju upravnih tužbi protiv odluka EACEA-e od 17. srpnja i 11. kolovoza 2017. i, „prema potrebi”, za poništenje navedenih odluka EACEA-e i njezine „odluke” o potpisivanju ugovora s prvorazvrstanim ponuditeljem jer se tim odlukama ponuda konzorcija tužiteljâ razvrstava na drugo mjesto prema kaskadnom sustavu u okviru postupka javne nabave EACEA/2017/01 u vezi s uslugama organiziranja događanja i promotivnog djelovanja u audiovizualnom sektoru, i, s druge strane, zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a kojim se traži naknada štete koju su tužitelji navodno pretrpjeli zbog tih odluka.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

                  2.

                  Društvima Pracsis SPRL i Conceptexpo Project nalaže se snošenje, osim vlastitih, troškova Europske komisije i Izvršne agencije za obrazovanje, audiovizualnu politiku i kulturu (EACEA).

         (1)  SL C 112, 26. 3. 2018.


title: Predmet T-10/17: Presuda Općeg suda od 16. listopada 2018. – Proof IT protiv EIGE-a („Javna nabava usluga — Postupak javne nabave — Zahtjev za uslugama podijeljen u dvije skupine — Usluge vezane uz internetsku stranicu — Odbijanje ponuditeljeve ponude — Kriteriji dodjele — Transparentnost — Jednako postupanje — Očita pogreška u ocjeni — Izvanugovorna odgovornost”)

text:
               3.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 436/40

      Presuda Općeg suda od 16. listopada 2018. – Proof IT protiv EIGE-a
      (Predmet T-10/17) (1)

      ((„Javna nabava usluga - Postupak javne nabave - Zahtjev za uslugama podijeljen u dvije skupine - Usluge vezane uz internetsku stranicu - Odbijanje ponuditeljeve ponude - Kriteriji dodjele - Transparentnost - Jednako postupanje - Očita pogreška u ocjeni - Izvanugovorna odgovornost”))
      (2018/C 436/55)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Proof IT SIA (Riga, Latvija) (zastupnici: J. Jerņeva i D. Pāvila, odvjetnici)

         Tuženik: Europski institut za ravnopravnost spolova (zastupnici: J. Stuyck, V. Ost i M. Vanderstraeten, odvjetnici)

         Predmet

      S jedne strane, zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje odluke EIGE-a kojom se odbija ponuda koju je tužitelj podnio u okviru skupine br. 1 u postupku javne nabave EIGE/2016/OPER/03, naslovljenom „Okvirni sporazum o internetskim uslugama” kojom se okvirni sporazum dodjeljuje drugom ponuditelju i, s druge strane, zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a za naknadu štete koju je tužitelj navodno pretrpio zbog gubitka prilike ili samog gubitka ugovora o javnoj nabavi.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Proof IT SIA se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 78, 13. 3. 2017.


title: Predmet C-571/16: Presuda Suda (peto vijeće) od 4. listopada 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Administrativen sad – Varna – Bugarska) – Nikolaj Kantarev protiv Balgarske Narodne Banke (Zahtjev za prethodnu odluku — Sustavi osiguranja depozita — Direktiva 94/19/EZ — Članak 1. točka 3. podtočka i. — Članak 10. stavak 1. — Pojam „nedostupan depozit” — Odgovornost države članice za štete uzrokovane pojedincima povredama prava Unije — Dovoljno ozbiljna povreda prava Unije — Postupovna autonomija država članica — Načelo lojalne suradnje — Članak 4. stavak 3. UEU-a — Načela ekvivalentnosti i djelotvornosti)

text:
               3.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 436/3

      Presuda Suda (peto vijeće) od 4. listopada 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Administrativen sad – Varna – Bugarska) – Nikolaj Kantarev protiv Balgarske Narodne Banke
      (Predmet C-571/16) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Sustavi osiguranja depozita - Direktiva 94/19/EZ - Članak 1. točka 3. podtočka i. - Članak 10. stavak 1. - Pojam „nedostupan depozit” - Odgovornost države članice za štete uzrokovane pojedincima povredama prava Unije - Dovoljno ozbiljna povreda prava Unije - Postupovna autonomija država članica - Načelo lojalne suradnje - Članak 4. stavak 3. UEU-a - Načela ekvivalentnosti i djelotvornosti))
      (2018/C 436/03)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Administrativen sad – Varna

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Nikolaj Kantarev

         Tuženik: Balgarska Narodna Banka

         Izreka

                  1.

                  Članak 1. točku 3. i članak 10. stavak 1. Direktive 94/19/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 1994. o sustavima osiguranja depozita, kako je izmijenjena Direktivom 2009/14/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. ožujka 2009., treba tumačiti na način da im se protivi, s jedne strane, nacionalno zakonodavstvo prema kojem utvrđenje nedostupnosti depozita ovisi o insolventnosti kreditne institucije i o oduzimanju njezina odobrenja za rad i, s druge strane, odstupanje od rokova predviđenih tim odredbama za utvrđivanje nedostupnosti depozita i za povrat tih depozita, uz obrazloženje da je potrebno da se kreditna institucija stavi pod poseban nadzor.

                  2.

                  Članak 1. točku 3. podtočku i. Direktive 94/19, kako je izmijenjena Direktivom 2009/14, treba tumačiti na način da se nedostupnost depozita u smislu te odredbe mora utvrditi izričitim aktom nadležnog nacionalnog tijela i da se ne može izvesti iz drugih akata, poput odluke Balgarske Narodne Banke (Bugarska narodna banka) o stavljanju Korporativne Targovske Banke pod poseban nadzor, niti presumirati iz okolnosti poput onih u glavnom postupku.

                  3.

                  Članak 1. točku 3. podtočku i. Direktive 94/19, kako je izmijenjena Direktivom 2009/14, treba tumačiti na način da utvrđivanje nedostupnosti bankarskog depozita u smislu te odredbe ne može biti podvrgnuto uvjetu da je deponent tog depozita od dotične kreditne institucije prethodno neuspješno zatražio isplatu sredstava.

                  4.

                  Članak 1. točka 3. podtočka i. Direktive 94/19, kako je izmijenjena Direktivom 2009/14, ima izravan učinak i pravno je pravilo koje pojedincima daje prava i stoga i deponentima pravo podnošenja tužbe za naknadu štete uzrokovane zakašnjelim povratom depozita. Na sudu koji je uputio zahtjev jest da provjeri, s jedne strane, je li izostanak utvrđivanja nedostupnosti depozita u roku od pet radnih dana predviđenom tom odredbom, unatoč činjenici da su jasno propisani uvjeti u toj odredbi bili ispunjeni, u okolnostima glavnog postupka, dovoljno ozbiljna povreda u smislu prava Unije i, s druge strane, postoji li izravna uzročna veza između te povrede i štete koju je pretrpio deponent, poput Nikolaja Kantarevog.

                  5.

                  Članak 4. stavak 3. UEU-a te načela ekvivalentnosti i djelotvornosti treba tumačiti na način da u nedostatku posebnog postupka u Bugarskoj za utvrđivanje odgovornosti te države članice u pogledu šteta koje proizlaze iz povrede prava Unije od strane nacionalnog tijela:

                              —

                              im se ne protivi nacionalno zakonodavstvo koje predviđa dva različita pravna lijeka koja ulaze u nadležnost različitih sudova i podvrgnuta su drukčijim uvjetima, pod uvjetom da sud koji je uputio zahtjev utvrdi treba li se s obzirom na nacionalno pravo odgovornost nacionalnog tijela poput Bugarske narodne banke utvrditi na temelju Zakona za otgovornostta na daržavata i obštinite za vredi (Zakon o odgovornosti države i općina za štetu) ili Zakona za zadalženijata i dogovorite (Zakon o obvezama i ugovorima) i da oba ta pravna lijeka poštuju načela ekvivalentnosti i djelotvornosti;

                              —

                              im se protivi nacionalno zakonodavstvo koje pravo pojedinca na naknadu štete podvrgava dodatnom uvjetu koji se odnosi na namjernu narav štete koju je uzrokovalo dotično nacionalno tijelo;

                              —

                              im se ne protivi nacionalno zakonodavstvo koje pravo pojedinca na naknadu štete podvrgava obvezi pojedinca da pruži dokaz o postojanju krivnje, pod uvjetom da, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, pojam „krivnja” ne prelazi pojam „dovoljno ozbiljna povreda”;

                              —

                              im se ne protivi nacionalno zakonodavstvo koje predviđa plaćanje paušalne pristojbe ili pristojbe razmjerne vrijednosti spora, pod uvjetom da, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, plaćanje paušalne pristojbe ili pristojbe razmjerne vrijednosti spora nije u suprotnosti s načelom djelotvornosti, uzimajući u obzir iznos i razinu pristojbe, nepremostivost prepreke koju ona eventualno stvara za pristup pravosuđu, njezinu obvezujuću narav te mogućnosti oslobođenja od tog troška i

                              —

                              im se ne protivi nacionalno zakonodavstvo koje pravo pojedinca na naknadu štete podvrgava prethodnom poništenju upravnog akta koji je uzrokovao štetu, pod uvjetom da se, što je na sudu koji je uputio zahtjev da ocijeni, takav zahtjev može razumno zahtijevati od oštećene osobe.

         (1)  SL C 38, 6. 2. 2017.


title: Predmet C-592/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. rujna 2018. uputio College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nizozemska) – Darie B.V. protiv Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

text:
               3.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 436/27

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. rujna 2018. uputio College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nizozemska) – Darie B.V. protiv Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu
      (Predmet C-592/18)
      (2018/C 436/37)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      College van Beroep voor het Bedrijfsleven

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Darie B.V.

         Tuženik: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li pojam „biocidni proizvod” iz članka 3. Uredbe br. 528/2012 (1) tumačiti na način da je njime obuhvaćeno i sredstvo koje se sastoji od jedne ili nekoliko bakterijskih vrsta, enzima ili drugih elemenata ako ono na temelju njegova posebnog učinka ne utječe izravno na štetne organizme, za koje je namijenjeno, nego na nastanak odnosno održavanje potencijalnih staništa za štetne organizme, te koji zahtjevi u tom slučaju eventualno postoje u pogledu takvog učinka?

                  2.

                  Je li za odgovor na prvo prethodno pitanje relevantna okolnost da se takvo sredstvo primjenjuje u uvjetima bez štetnih mikroorganizama te ako jest, na temelju kojih se kriterija to procjenjuje?

                  3.

                  Je li za odgovor na prvo prethodno pitanje relevantno trajanje tog učinka?

         (1)  Uredba (EU) br. 528/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2012. o stavljanju na raspolaganje na tržištu i uporabi biocidnih proizvoda (SL 2012, L 167, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 49., str. 181.).


title: Predmet T-549/18: Tužba podnesena 19. rujna 2018. – Hexal protiv EMA-e

text:
               3.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 436/52

      Tužba podnesena 19. rujna 2018. – Hexal protiv EMA-e
      (Predmet T-549/18)
      (2018/C 436/74)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Hexal AG (Holzkirchen, Njemačka) (zastupnici: M. Martens, N. Carbonnelle, odvjetnici i S. Faircliffe, Solicitor)

         Tuženik: Europska agencija za lijekove (EMA)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je prigovor nezakonitosti koji je iznio tužitelj protiv zaključka CHMP-a da Sanofijev teriflunomid ima status NAS-a, kako je navedeno u Komisijinoj odluci od 26. kolovoza 2013. o odobrenju za stavljanje u promet lijeka za „AUBAGIO® – Teriflunomide”, dopušten i osnovan;

                  —

                  poništi EMA-inu odluku od 5. srpnja 2018. o nepotvrđivanju Hexalova zahtjeva za izdavanje OSP-a za generičku verziju lijeka Aubagio®;

                  —

                  naloži EMA-i snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Spornom odlukom odbija se potvrditi Hexal-ova prijava za izdavanje odobrenja za stavljanje u promet teriflunomida Hexal, s obzirom na to da se na Aubagio®, prethodno odobreni lijek još uvijek primjenjuje zakonska zaštita podataka, u skladu s provedbenom odlukom Komisije od 26. kolovoza 2013., za koju tužitelj ističe da je nezakonita u skladu s člankom 277. UFEU-a. U potporu tužbi, tužitelj navodi dva tužbena razloga:

                  1.

                  Prvim tužbenim razlogom protiv pobijane odluke Europske agencije za lijekove, Hexal navodi da je, s obzirom na to da je prigovor nezakonitosti neosnovan, obrazloženje sporne odluke pravno nedopušteno jer je EMA počinila pogrešku koja se tiče činjenica i pogrešku koja se tiče prava i nije ispunila svoju dužnost obrazlaganja i pažljivog i temeljitog ispitivanja, u skladu s člankom 296. UFEU-a;

                  2.

                  Drugim tužbenim razlogom također se osporava zakonitost pobijane odluke s obzirom na to da je status „nove aktivne tvari” trebalo ponovo ispitati nakon podnošenja Hexalove prijave za stavljanje u promet generičkog lijeka, što nije napravljeno. Stoga EMA navodno nije pravilno izvršila svoje dužnosti, osobito svoju dužnost pažljivog i temeljitog ispitivanja i obrazlaganja, u skladu s člankom 296. UFEU-a, što dovodi do nezakonitosti sporne odluke.


title: Predmet C-513/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. kolovoza 2018. uputio Commissione Tributaria Provinciale di Palermo (Italija) – Autoservizi Giordano società cooperativa protiv Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo

text:
               3.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 436/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. kolovoza 2018. uputio Commissione Tributaria Provinciale di Palermo (Italija) – Autoservizi Giordano società cooperativa protiv Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo
      (Predmet C-513/18)
      (2018/C 436/21)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Commissione Tributaria Provinciale di Palermo

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Autoservizi Giordano società cooperativa

         Tuženik: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 7. Direktive 2003/96/EZ (1) tumačiti na način da u njegovo područje primjene ulaze sva poduzeća i svi javni ili privatni subjekti koji posluju u sektoru autobusnog prijevoza putnika, uključujući iznajmljivanje autobusa s vozačem, te protivi li se toj odredbi nacionalni propis za provedbu te direktive u dijelu u kojem njime u subjekte koje upotrebljavaju plinsko ulje za komercijalnu uporabu nisu uključene i osobe koje iznajmljuju autobus s vozačem?

                  2.

                  Dovodi li diskrecija država članica na koju upućuje članak 7. stavak 2. Direktive 2003/96/EZ („Države članice mogu praviti razliku između korištenja plinskog ulja kao pogonskoga goriva u komercijalne i nekomercijalne svrhe, pod uvjetom da se poštuju najniže razine poreza Zajednice i da stopa za komercijalno plinsko ulje koje se koristi kao pogonsko gorivo nije ispod nacionalne razine poreza na snazi 1. siječnja 2003.”) do toga da nema izravan učinak i nije bezuvjetna odredba kojom se pojmom plinskog ulja za komercijalnu uporabu obuhvaća plinsko ulje namijenjeno „privremenom prijevozu osoba”?

                  3.

                  Je li članak 7. Direktive 2003/96/EZ u pogledu svojeg sadržaja, s jedne strane, dovoljno precizan i, s druge strane, bezuvjetan, tako da se pojedinac može izravno pozivati na njega u odnosu na tijela predmetne države članice?

         (1)  Direktiva Vijeća 2003/96/EZ od 27. listopada 2003. o restrukturiranju sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije (SL 2003., L 283, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 75.)


title: Predmet T-26/17: Presuda Općeg suda od 17. listopada 2018. – Jalkh protiv Parlamenta („Povlastice i imuniteti — Član Europskog parlamenta — Odluka o ukidanju zastupničkog imuniteta — Veza sa zastupničkim dužnostima — Jednako postupanje — Pravna sigurnost — Legitimna očekivanja — Postupak ukidanja zastupničkog imuniteta — Prava obrane — Zlouporaba ovlasti — Izvanugovorna odgovornost”)

text:
               3.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 436/40

      Presuda Općeg suda od 17. listopada 2018. – Jalkh protiv Parlamenta
      (Predmet T-26/17) (1)

      ((„Povlastice i imuniteti - Član Europskog parlamenta - Odluka o ukidanju zastupničkog imuniteta - Veza sa zastupničkim dužnostima - Jednako postupanje - Pravna sigurnost - Legitimna očekivanja - Postupak ukidanja zastupničkog imuniteta - Prava obrane - Zlouporaba ovlasti - Izvanugovorna odgovornost”))
      (2018/C 436/56)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Jean-François Jalkh (Gretz-Armainvilliers, Francuska) (zastupnici: u početku J.-P. Le Moigne, zatim M. Ceccaldi te naposljetku F. Wagner, odvjetnici)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: u početku M. Dean i S. Alonso de León, a zatim S. Alonso de León, N. Görlitz i S. Seyr, agenti)

         Predmet

      S jedne strane, zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje odluke Parlamenta P8_TA(2016)0430 od 22. studenoga 2016. o ukidanju tužiteljeva zastupničkog imuniteta i, s druge strane, zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a za naknadu štete koju je tužitelj navodno pretrpio.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Jeanu-Françoisu Jalkhu se nalaže snošenje vlastitih troškova kao i troškova Europskog parlamenta, uključujući i troškove vezane uz postupak privremene pravne zaštite.

         (1)  SL C 70, 6. 3. 2017.


title: Predmet C-515/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. kolovoza 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Italija) – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato protiv Regione autonoma della Sardegna

text:
               3.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 436/17

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. kolovoza 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Italija) – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato protiv Regione autonoma della Sardegna
      (Predmet C-515/18)
      (2018/C 436/22)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

         Tuženik: Regione autonoma della Sardegna

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 7. stavak 2. Uredbe (EZ) od 23. listopada 2007. br. 1370/2007 (1) tumačiti na način da obvezuje nadležno tijelo koje namjerava izravno sklopiti ugovor, da poduzme sve mjere koje su potrebne za objavu ili dostavu potrebnih informacija svim operatorima potencijalno zainteresiranima za upravljanje uslugom da bi im omogućilo sastavljanje ozbiljne i razumne ponude?

                  2.

                  Treba li članak 7. stavak 4. Uredbe (EZ) od 23. listopada 2007. br. 1370/2007 tumačiti na način da nadležno tijelo, prije izravnog sklapanja ugovora, treba komparativno ocijeniti sve ponude za upravljanje uslugom eventualno zaprimljene nakon objave prethodne informacijske obavijesti iz tog članka 7. stavka 4.?

         (1)  Uredba br. 1370/2007 Europskog Parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2007. o uslugama javnog željezničkog i cestovnog prijevoza putnika i stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 1191/69 i (EEZ) br. 1107/70 (SL 2007., L 315, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 13., str. 96.).


title: Predmet C-593/18 P: Žalba koju su 21. rujna 2018. podnijeli ABB Ltd, ABB AB protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 12. srpnja 2018. u predmetu T-445/14, ABB Ltd, ABB AB protiv Europske komisije

text:
               3.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 436/27

      Žalba koju su 21. rujna 2018. podnijeli ABB Ltd, ABB AB protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 12. srpnja 2018. u predmetu T-445/14, ABB Ltd, ABB AB protiv Europske komisije
      (Predmet C-593/18 P)
      (2018/C 436/38)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: ABB Ltd, ABB AB (zastupnici: I. Vandenborre, advocaat, S. Dionnet, avocat)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Zahtjevi

      Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

                  —

                  ukine presudu ili poduzme sve ostale potrebne mjere, i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvi žalbeni razlog. Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada je zaključio da je Komisija ispunila obvezu tereta dokazivanja za utvrđivanje da je žalitelj počinio povredu koja je uključivala sve podzemne energetske kabele i opremu s naponima između 110 kV i 220 kV. Opći sud nije provjerio je li u Odluci (1) povreda utvrđena „dovoljno precizno” i u dovoljnoj mjeri. Opći je sud također pogrešno primijenio uvjete za dokazivanje postojanja dostatne svijesti na temelju koje se može zaključiti da je žalitelj sudjelovao u povredi.
      Drugi žalbeni razlog. Opći sud nije primijenio načelo jednakog postupanja i pretpostavku nedužnosti kada je potvrdio Komisijin zaključak da je razdoblje povrede za žalitelja započelo 1. travnja 2000.
      Treći žalbeni razlog. Opći je sud povrijedio svoju obvezu dostatnog obrazlaganja u vezi s ocjenom žaliteljeva razloga kojim se ističe nejednako postupanje, pogrešno zaključivši da je žalitelj prihvatio takvo različito postupanje tijekom administrativnog postupka, i smatrajući da je ta okolnost bila bitan element u njegovoj ocjeni.

         (1)  Odluka Komisije od 2. travnja 2014. u vezi s postupkom na temelju članka 101. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i članka 53. Sporazuma o EGP-u (Predmet AT.39610 – Energetski kabeli) (priopćeno pod brojem dokumenta C(2014) 2139 završna verzija) (SL 2014., C 319, str. 10.)


title: Predmet T-27/17: Presuda Općeg suda od 17. listopada 2018. – Jalkh protiv Parlamenta („Povlastice i imuniteti — Član Europskog parlamenta — Odluka o ukidanju parlamentarnog imuniteta — Veza s funkcijama parlametarnog zastupnika — Jednako postupanje — Pravna sigurnost — Legitimna očekivanja — Postupak ukidanja imuniteta — Prava obrane — Zlouporaba ovlasti — Izvanugovorna odgovornost”)

text:
               3.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 436/41

      Presuda Općeg suda od 17. listopada 2018. – Jalkh protiv Parlamenta
      (Predmet T-27/17) (1)

      ((„Povlastice i imuniteti - Član Europskog parlamenta - Odluka o ukidanju parlamentarnog imuniteta - Veza s funkcijama parlametarnog zastupnika - Jednako postupanje - Pravna sigurnost - Legitimna očekivanja - Postupak ukidanja imuniteta - Prava obrane - Zlouporaba ovlasti - Izvanugovorna odgovornost”))
      (2018/C 436/57)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Jean-François Jalkh (Gretz-Armainvilliers, Francuska) (zastupnici: u početku J.-P. Le Moigne, zatim M. Ceccaldi i naposljetku F. Wagner, odvjetnici)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: u početku M. Dean i S. Alonso de León, zatim S. Alonso de León, N. Görlitz i S. Seyr, agenti)

         Predmet

      S jedne strane, zahtjev na temelju članka 263. UFEU za poništenje odluke P8_TA(2016)0429 Parlamenta od 22. studenoga 2016. o ukidanju parlamentarnog imuniteta tužitelju i, s druge strane, zahtjev na temelju članka 268. UFEU za naknadu štete koju je tužitelj navodno pretrpio.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Jean-François Jalkh snosit će vlastite troškove kao i troškove Europskog parlamenta, uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite.

         (1)  SL C 70, 6. 3. 2017.


title: Predmet C-652/16: Presuda Suda (drugo vijeće) od 4. listopada 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Administrativen sad Sofija-grad – Bugarska) – Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova, Rauf Emin Ogla Ahmedbekov protiv Zamestnik-predsedatel na Državna agencija za bežancite (Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednička politika azila i supsidijarne zaštite — Standardi za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite — Direktiva 2011/95/EU — Članci 3., 4., 10. i 23. — Zahtjevi za međunarodnu zaštitu koje su zasebno podnijeli članovi iste obitelji — Pojedinačna procjena — Uzimanje u obzir prijetnji u odnosu na jednog člana obitelji prilikom pojedinačne procjene zahtjeva drugog člana obitelji — Povoljniji standardi koje države članice mogu zadržati ili uvesti kako bi azil ili supsidijarnu zaštitu proširili na članove obitelji korisnika međunarodne zaštite — Procjena razloga za proganjanje — Sudjelovanje azerbajdžanskog državljanina u podnošenju tužbe protiv njegove zemlje pred Europskim sudom za ljudska prava — Zajednički postupovni standardi — Direktiva 2013/32/EU — Članak 46. — Pravo na djelotvoran pravni lijek — Potpuno i ex nunc razmatranje — Razlozi proganjanja ili činjenice prešućene pred tijelom odlučivanja ali navedene u pravnom lijeku podnesenom protiv odluke tog tijela)

text:
               3.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 436/4

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 4. listopada 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Administrativen sad Sofija-grad – Bugarska) – Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova, Rauf Emin Ogla Ahmedbekov protiv Zamestnik-predsedatel na Državna agencija za bežancite
      (Predmet C-652/16) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednička politika azila i supsidijarne zaštite - Standardi za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite - Direktiva 2011/95/EU - Članci 3., 4., 10. i 23. - Zahtjevi za međunarodnu zaštitu koje su zasebno podnijeli članovi iste obitelji - Pojedinačna procjena - Uzimanje u obzir prijetnji u odnosu na jednog člana obitelji prilikom pojedinačne procjene zahtjeva drugog člana obitelji - Povoljniji standardi koje države članice mogu zadržati ili uvesti kako bi azil ili supsidijarnu zaštitu proširili na članove obitelji korisnika međunarodne zaštite - Procjena razloga za proganjanje - Sudjelovanje azerbajdžanskog državljanina u podnošenju tužbe protiv njegove zemlje pred Europskim sudom za ljudska prava - Zajednički postupovni standardi - Direktiva 2013/32/EU - Članak 46. - Pravo na djelotvoran pravni lijek - Potpuno i ex nunc razmatranje - Razlozi proganjanja ili činjenice prešućene pred tijelom odlučivanja ali navedene u pravnom lijeku podnesenom protiv odluke tog tijela))
      (2018/C 436/04)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Administrativen sad Sofija-grad

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova, Rauf Emin Ogla Ahmedbekov

         Tuženik: Zamestnik-predsedatel na Državna agencija za bežancite

         Izreka

                  1.

                  Članak 4. Direktive 2011/95/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni status izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite treba tumačiti na način da prilikom pojedinačne procjene zahtjeva za međunarodnu zaštitu treba uzeti u obzir prijetnje od proganjanja i ozbiljne nepravde prema članu obitelji podnositelja zahtjeva kako bi se utvrdilo je li potonji, zbog svoje obiteljske veze s tom ugroženom osobom, i sam izložen takvim prijetnjama.

                  2.

                  Direktivu 2011/95 i Direktivu 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite treba tumačiti na način da im se ne protivi to da se na zahtjeve za međunarodnu zaštitu koje su zasebno podnijeli članovi iste obitelji primijene mjere radi postupanja s bilo kakvom eventualnom povezanošću, ali im se protivi to da se ti zahtjevi zajednički procjenjuju. Tim se direktivama protivi i to da se procjena jednog od tih zahtjeva prekine do okončanja postupka razmatranja nekog drugog od tih zahtjeva.

                  3.

                  Članak 3. Direktive 2011/95 treba tumačiti na način da se njime državi članici dopušta da u slučaju odobravanja međunarodne zaštite članu obitelji, na temelju sustava uspostavljenog tom direktivom, tu zaštitu proširi na druge članove obitelji, pod uvjetom da za njih ne postoji razlog za isključenje iz članka 12. te direktive i da njihova situacija ima vezu s logikom međunarodne zaštite, zbog potrebe održavanja obiteljskog jedinstva.

                  4.

                  Razlog nedopuštenosti iz članka 33. stavka 2. točke (e) Direktive 2013/32 ne obuhvaća situaciju, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, u kojoj odrasla osoba, za sebe i za svoje maloljetno dijete podnese zahtjev za međunarodnu zaštitu koji se, među ostalim, temelji na postojanju obiteljske veze s drugom osobom koja je zasebno podnijela zahtjev za međunarodnu zaštitu.

                  5.

                  Sudjelovanje podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu u podnošenju tužbe protiv svoje države porijekla pred Europskim sudom za ljudska prava prilikom procjene razloga za proganjanje iz članka 10. Direktive 2011/95 u načelu ne treba smatrati dokazom pripadnosti tog podnositelja zahtjeva „posebnoj društvenoj skupini”, u smislu stavka 1. točke (d) tog članka, nego ga treba smatrati razlogom za proganjanje zbog „političkog mišljenja”, u smislu stavka 1. točke (e) tog članka ako postoje osnovani razlozi za strah da ta država to sudjelovanje doživljava kao čin političkog disidenstva protiv kojeg bi mogla razmotriti donošenje protumjera.

                  6.

                  Članak 46. stavak 3. Direktive 2013/32, tumačen u vezi s upućivanjem na postupak povodom uloženog pravnog lijeka iz članka 40. stavka 1. te direktive, treba tumačiti na način da je sud kojemu je podnesena žalba protiv odluke o odbijanju međunarodne zaštite u načelu dužan ocijeniti, kao „naknadne dokaze” i nakon što je od tijela odlučivanja zatražio njihovo razmatranje, razloge za odobravanje međunarodne zaštite ili činjenice koje su, iako su u vezi s događajima ili prijetnjama koji su navodno nastupili prije donošenja te odluke o odbijanju, čak prije podnošenja zahtjeva za međunarodnu zaštitu, po prvi put istaknute u postupku povodom uloženog pravnog lijeka. Taj sud, nasuprot tomu, to nije dužan učiniti ako utvrdi da su ti razlozi ili te činjenice istaknuti u zakašnjeloj fazi postupka povodom uloženog pravnog lijeka ili nisu dovoljno konkretno izloženi kako bi ih se moglo primjereno razmotriti ili pak, kad je riječ o činjenicama, ako utvrdi da nisu bitne ili da se nedovoljno razlikuju od činjenica koje je tijelo odlučivanja već moglo uzeti u obzir.

         (1)  SL C 86, 20. 3. 2017.


title: Predmet C-599/18 P: Žalba koju su 21. rujna 2018. podnijeli Silec Cable SAS, General Cable Corp. protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 12. srpnja 2018. u predmetu T-438/14, Silec Cable, General Cable protiv Europske komisije

text:
               3.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 436/28

      Žalba koju su 21. rujna 2018. podnijeli Silec Cable SAS, General Cable Corp. protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 12. srpnja 2018. u predmetu T-438/14, Silec Cable, General Cable protiv Europske komisije
      (Predmet C-599/18 P)
      (2018/C 436/39)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Silec Cable SAS, General Cable Corp. (zastupnici: I. Sinan, Barrister, C. Renner, Rechtsanwältin)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Zahtjevi

      Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

                  —

                  ukine presudu protiv koje je uložena žalba;

                  —

                  poništi članak 1. Odluke (1) u dijelu u kojem se odnosi na Silec Cable i General Cable;

                  —

                  podredno, izmijeni članak 2. Odluke i smanji iznos kazne izrečene društvima Silec Cable i General Cable na temelju argumenata iznesenih u potporu ovoj žalbi;

                  —

                  podredno, vrati predmet na ponovno suđenje Općem sudu;

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje svih troškova postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Svojim prvim žalbenim razlogom, žalitelji tvrde da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava jer je pogrešno primijenio pravila o dokazivanju i iskrivio dokaze koji su mu podneseni u vezi sa sudjelovanjem žalitelja – društva Silec– u navodnoj povredi.
      Opći je sud pogrešno upotrijebio kriterij izričitog i javnog distanciranja za prebacivanje tereta dokazivanja da je žalitelj – društvo Silec – počinio navodnu povredu. Žalitelji tvrde da je Opći sud također počinio pogrešku koja se tiče prava jer je uzeo u obzir isključivo subjektivnu percepciju drugih sudionika u navodnoj povredi da bi dokazao sudjelovanje žalitelja – društva Silec. Žalitelji nadalje smatraju da je Opći sud iskrivio dokaze koji su mu podneseni, i da je povrijedio obvezu čuvanja poslovne tajne (članak 339. UFEU-a), jer je utvrdio da je žalitelj – društvo Silec – sudjelovao u navodnoj povredi.
      Svojim drugim razlogom, žalitelji tvrde da je Opći sud povrijedio načelo jednakog postupanja jer je odbio kvalificirati sudjelovanje žalitelja – društva Silec – u navodnoj povredi kao „sporednog sudionika”.
      Žalitelji tvrde da je Opći sud nezakonito uzeo u obzir postupanje Safran/Sagem/Sagem Communications pri ocjeni pojedinačnog sudjelovanja žalitelja – društva Silec – radi određivanja iznosa novčane kazne. Žalitelji tvrde da sâm Opći sud, štoviše, pruža proturječno obrazloženje u tom smislu. Žalitelji nadalje iznose da Opći sud uspoređuje pogrešne činjenične situacije kada zaključuje da Komisija ne diskriminira žalitelja – društvo Silec – kada ga odbija kvalificirati kao sporednog sudionika.

         (1)  Odluka Komisije od 2. travnja 2014. u vezi s postupkom na temelju članka 101. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i članka 53. Sporazuma o EGP-u (Predmet AT.39610 – Energetski kabeli) (priopćeno pod brojem dokumenta C(2014) 2139 završna verzija) (SL 2014., C 319, str. 10.)


title: Predmet T-109/17: Presuda Općeg suda od 18. listopada 2018. – FCA US protiv EUIPO-a – Busbridge (VIPER) („Žig Europske unije — Postupak proglašavanja žiga ništavim — Verbalni žig Europske unije VIPER — Raniji nacionalni verbalni žig VIPER — Stvarna uporaba ranijeg žiga — Proizvodi za koje je raniji žig rabljen — Opseg uporabe ranijeg žiga — Članak 57. stavci 2. i 3. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 64. stavci 2. i 3. Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               3.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 436/41

      Presuda Općeg suda od 18. listopada 2018. – FCA US protiv EUIPO-a – Busbridge (VIPER)
      (Predmet T-109/17) (1)

      ((„Žig Europske unije - Postupak proglašavanja žiga ništavim - Verbalni žig Europske unije VIPER - Raniji nacionalni verbalni žig VIPER - Stvarna uporaba ranijeg žiga - Proizvodi za koje je raniji žig rabljen - Opseg uporabe ranijeg žiga - Članak 57. stavci 2. i 3. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 64. stavci 2. i 3. Uredbe (EU) 2017/1001)”))
      (2018/C 436/58)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: FCA US LLC (City of Auburn Hills, Michigan, Sjedinjene Američke Države) (zastupnik: C. Morcom, QC)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: D. Hanf, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Robert Dennis Busbridge (Hookwood, Ujedinjena Kraljevina)

         Predmet

      Tužba protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 1. prosinca 2016. (predmet R 554/2016-1) koja se odnosi na postupak proglašavanja žiga ništavim između R. D. Busbridgea i društva FCA US.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu FCA US LLC se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 121, 18. 4. 2017.


title: Predmet C-668/16: Presuda Suda (drugo vijeće) od 4. listopada 2018. – Europska komisija protiv Savezne Republike Njemačke (Povreda obveze države članice — Direktiva 2006/40/EZ — Emisije iz sustava za klimatizaciju motornih vozila — Članak 5. stavci 4. i 5. — Direktiva 2007/46/EZ — Homologacija motornih vozila — Članci 12., 29., 30. i 46. — Vozila koja ne ispunjavaju tehničke zahtjeve — Odgovornost nacionalnih tijela)

text:
               3.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 436/6

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 4. listopada 2018. – Europska komisija protiv Savezne Republike Njemačke
      (Predmet C-668/16) (1)

      ((Povreda obveze države članice - Direktiva 2006/40/EZ - Emisije iz sustava za klimatizaciju motornih vozila - Članak 5. stavci 4. i 5. - Direktiva 2007/46/EZ - Homologacija motornih vozila - Članci 12., 29., 30. i 46. - Vozila koja ne ispunjavaju tehničke zahtjeve - Odgovornost nacionalnih tijela))
      (2018/C 436/05)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: C. Hermes, D. Kukovec i C. Becker, agenti)

         Tuženik: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: T. Henze i D. Klebs, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Savezna Republika Njemačka povrijedila je obveze koje ima:

                              —

                              na temelju Direktive 2006/40/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 17. svibnja 2006. o emisijama iz sustava za klimatizaciju u motornim vozilima i o izmjeni Direktive Vijeća 70/156/EEZ i članaka 12. i 30. Direktive 2007/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. rujna 2007. o uspostavi okvira za homologaciju motornih vozila i njihovih prikolica te sustava, sastavnih dijelova i zasebnih tehničkih jedinica namijenjenih za takva vozila (Okvirna direktiva), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EU) br. 371/2010 od 16. travnja 2010., time što u roku utvrđenom u obrazloženom mišljenju nije poduzela potrebne mjere za ponovnu uspostavu sukladnosti s njihovim homologiranim tipovima 133 713 vozila tipova 246, 176 i 117 koja je od 1. siječnja do 26. lipnja 2013. na tržište stavilo društvo Daimler AG s obzirom na to da nisu bila opremljena rashladnom tekućinom R1234yf prijavljenom za te homologirane tipove, nego rashladnom tekućinom čiji je potencijal globalnog zagrijavanja veći od 150, čime se krši gornja granica predviđena člankom 5. stavkom 4. Direktive 2006/40, i

                              —

                              na temelju Direktive 2006/40 i kombinacije članaka 46., 5. i 18. Direktive 2007/46, kako je izmijenjena Uredbom br. 371/2010, time što nije poduzela potrebne mjere za provedbu sankcija iz članka 46. potonje direktive u roku utvrđenom u obrazloženom mišljenju kako bi se osiguralo da proizvođači postupaju u skladu s člancima 5. i 18. navedene direktive, koji se odnose na sukladnost proizvodnje i izdavanje certifikata o sukladnosti.

                  2.

                  U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                  Saveznoj Republici Njemačkoj nalaže se snošenje vlastitih troškova kao i polovice Komisijinih troškova.

                  4.

                  Europskoj komisiji nalaže se snošenje polovice vlastitih troškova.

         (1)  SL C 70, 6. 3. 2017.


title: Predmet T-164/17: Presuda Općeg suda od 15. listopada 2018. – Apple and Pear Australia i Star Fruits Diffusion protiv EUIPO-a – Pink Lady America (WILD PINK) „Žig Europske Unije — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Europske Unije WILD PINK — Raniji verbalni žigovi Europske Unije i nacionalni žigovi PINK LADY — Raniji figurativni žigovi Europske Unije Pink Lady — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 (sada članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001) — Članak 8. stavak 5. Uredbe br. 207/2009 (sada članak 8. stavak 5. Uredbe (EU) 2017/1001)”

text:
               3.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 436/42

      Presuda Općeg suda od 15. listopada 2018. – Apple and Pear Australia i Star Fruits Diffusion protiv EUIPO-a – Pink Lady America (WILD PINK)
      (Predmet T-164/17) (1)

      („Žig Europske Unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske Unije WILD PINK - Raniji verbalni žigovi Europske Unije i nacionalni žigovi PINK LADY - Raniji figurativni žigovi Europske Unije Pink Lady - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 (sada članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001) - Članak 8. stavak 5. Uredbe br. 207/2009 (sada članak 8. stavak 5. Uredbe (EU) 2017/1001)”)
      (2018/C 436/59)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Apple and Pear Australia Ltd (Victoria, Australija) i Star Fruits Diffusion (Le Pontet, Francuska) (zastupnici: T. de Haan, P. Péters i H. Abraham, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: J. Ivanauskas i D. Walicka, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Pink Lady America LLC (Yakima, Washington, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: u početku R. Manno i S. Travaglio, zatim R. Manno, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 10. siječnja 2017. (predmet R 87/2015-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Apple and Pear Australia i Star Fruits Diffusion, s jedne strane, i Pink Lady America, s druge strane.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se odluka četvrtog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 10. siječnja 2017. (predmet R 87/2015-4).

                  2.

                  EUIPO će snositi vlastite troškove, kao i polovicu troškova društava Apple and Pear Australia Ltd i Star Fruits Diffusion, uključujući polovicu njihovih nužnih troškova nastalih u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a.

                  3.

                  Pink Lady America LLC će snositi vlastite troškove, kao i polovicu troškova društava Apple and Pear Australia i Star Fruits Diffusion, uključujući polovicu njihovih nužnih troškova nastalih u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a.

         (1)  SL C 144, 8. 5. 2017.