title: Predmet T-723/20: Tužba podnesena 11. prosinca 2020. – Prigozhin/Vijeće

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/52

      Tužba podnesena 11. prosinca 2020. – Prigozhin/Vijeće
      (Predmet T-723/20)
      (2021/C 44/75)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Yevgeniy Viktorovich Prigozhin (Sankt Peterburg, Rusija) (zastupnik: M. Lewis, solicitor)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2020/1481 od 14. listopada 2020. o provedbi članka 21. stavka 2. Uredbe (EU) 2016/44 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Libiji (1) i Provedbenu uredbu Vijeća (ZVSP) 2020/1483 od 14. listopada 2020. o provedbi Odluke (ZVSP) 2015/1333 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Libiji (2);

                  —

                  naloži Vijeću snošenje tužiteljevih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sedam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog temelji se na tome da je Vijeće počinilo očitu pogrešku time što je smatralo da je bilo koji od kriterija za uvrštenje tužitelja na popis osoba, subjekata i tijela koji podliježu mjerama ograničavanja u odnosu na stanje u Libiji bio ispunjen u tužiteljevom slučaju. Tužitelj smatra da Vijeće nije identificiralo subjekt opisan kao Wagner Group te tvrdi da nema saznanja o subjektu koji se naziva Wagner Group, da nije imao nikakve veze s bilo kojim takvim subjektom te nije s njim poslovao niti ga podupirao.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog temelji se na tome da je Vijeće povrijedilo svoju obvezu obrazlaganja donošenja Odluke. Navodi se da obrazloženje nije prikladno za mjere ograničavanja, da ne navodi činjenično i pravno stanje te se ne poziva na stvarne i konkretne podatke sadržane u navedenom spisu koji ukazuju da je odluka donesena u odnosu na tužitelja.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog temelji se na tome da Vijeće nije pružilo primjereno i potkrijepljeno obrazloženje te da je počinilo očite pogreške u ocjeni pri odlučivanju o donošenju Odluke.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog temelji se na tome da je Vijeće zloupotrijebilo svoje ovlasti zbog očitih pogrešaka u ocjeni pri odlučivanju o donošenju Odluke. Navodi se da je odluka o donošenju mjera ograničavanja protiv tužitelja donesena s isključivom ili glavnom svrhom ostvarenja političkih ciljeva, a ne onih navedenih u obrazloženju.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog temelji se na tome da je Vijeće povrijedilo tužiteljeva prava na obranu i pravo na djelotvornu sudsku zaštitu. Budući da navodi da je svrha Odluke bila ostvarenje političkih ciljeva, suprotno obrazloženju, tužitelj tvrdi da ima pravo na uvid u sve dokumente u vezi s donošenjem Odluke, a koji mu nisu dostavljeni.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog temelji se na tome da je Vijeće, neopravdano i neproporcionalno, povrijedilo tužiteljeva temeljna ljudska prava, uključujući pravo na zaštitu vlasništva, poslovanja i kretanja.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog temelji se na tome da je Vijeće povrijedilo načelo predvidljivosti akata Unije. Navodi se da je zbog nepreciznosti opisa tužiteljeva navodnog ponašanja, kako je navedeno u obrazloženju, pojedincu nemoguće znati od kojih se radnji mora suzdržati kako bi izbjegao donošenje mjera ograničavanja.

         (1)  SL 2020., L 341, str. 7.

         (2)  SL 2020., L 341, str. 16.


title: Predmet T-724/20: Tužba podnesena 14. prosinca 2020. – Senseon Tech/EUIPO – Accuride International (SENSEON)

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/53

      Tužba podnesena 14. prosinca 2020. – Senseon Tech/EUIPO – Accuride International (SENSEON)
      (Predmet T-724/20)
      (2021/C 44/76)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Senseon Tech Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: P. Andreottola i M. Li Trenta, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Accuride International Inc. (Santa Fe Springs, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije SENSEON – prijava za registraciju br. 17 758 831

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 30. rujna 2020. u predmetu R 2736/2019-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  u cijelosti prihvati tužiteljevu žalbu protiv pobijane odluke;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje tužiteljevih troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  pogreška o procjeni relevantne javnosti;

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s utvrđivanjem sličnosti proizvoda ili usluga;

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s cjelokupnom procjenom.


title: Predmet T-725/20: Tužba podnesena 14. prosinca 2020. – Guangdong Haomei New Materials i Guangdong King Metal Light Alloy Technology/Komisija

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/54

      Tužba podnesena 14. prosinca 2020. – Guangdong Haomei New Materials i Guangdong King Metal Light Alloy Technology/Komisija
      (Predmet T-725/20)
      (2021/C 44/77)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelji: Guangdong Haomei New Materials Co. Ltd (Qingyuan, Kina), Guangdong King Metal Light Alloy Technology Co. Ltd (Yuan Tan Town, Kina) (zastupnici: M. Maresca, C. Malinconico, D. Guardamagna, M. Guardamagna, D. Maresca, A. Cerruti, A. Malinconico, G. La Malfa Ribolla, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da poništi Provedbenu uredbu Komisije (EU) 2020/1428 оd 12. listopada 2020., objavljenu u Službenom listu Europske unije 13. listopada 2020., o uvođenju privremene antidampinške pristojbe na proizvode od ekstrudiranog aluminija podrijetlom iz Narodne Republike Kine koje su uvezli tužitelji i, podredno, da poništi osnovnu uredbu (Uredba 1036/2016), te da Komisiji naloži snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu osam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog temelji se na povredi UFEU-a i pravnih pravila za primjenu Ugovora, povredi članaka osnovne uredbe o obvezi posebnog utvrđenja uvjeta za damping, povredi načela pravičnog postupka, kontradiktornosti i dobre uprave u smislu članka 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima te uporabe najboljih podataka koji su na raspolaganju, na bitnim povredama postupka, zlouporabi ovlasti zbog općenitosti prigovora i neprovedbi stvarne provjere podataka koji su dostavljeni u duhu suradnje.

                              —

                              Tužitelji u tom pogledu ističu da je pobijana uredba nezakonita jer Komisija nije konkretno utvrdila predmetne tržišne uvjete te da tužiteljima nije bilo omogućeno da se u materijalnom smislu koriste svojim pravom na obranu. Ukratko, utvrđeno je da su društva HaoMei i King Metal vršila damping, zbog čega im je naloženo plaćanje kompenzacijskih pristojbi, ne zbog njihova postupanja u vezi s izvozom iz Kine, nego zbog ukupne ocjene koja pogoduje kineskom gospodarstvu te, stoga, zbog potpuno općenitih razloga. Uvjerena u to, Komisija nije provela nikakvu konkretnu ocjenu dokumentacije koje su joj podnijeli poduzetnici tužitelji.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog temelji se na povredi UFEU-a i pravnih pravila za primjenu Ugovora, nepostojanju dampinga s obzirom na mjerila osnovne uredbe, povredi članka osnovne uredbe o utvrđivanju dampinške marže (članak 2., konkretno stavak 6. točka (a)), pogrešnom utvrđenju „uobičajene” cijene proizvoda koji je predmet ispitnog postupka, primjeni privremenih pristojbi ne zbog odgovornosti izvoznika (koja nije ni utvrđena), nego zbog averzije prema općem ustroju kineskog gospodarstva, zlouporabi ovlasti, neprovedbi istrage i nepostojanju obrazloženja.

                              —

                              Tužitelji u tom pogledu ističu da nezakonitost proizlazi iz činjenice da je Komisija provela nepotpunu istragu koja je, u svakom slučaju, dovela do nejasnog ishoda koji je također nezakonit zbog uredbe o evidentiranju proizvoda, što je već predmet tužbe pred Općim sudom, jer je u istragu uključila oznake proizvoda (7610 90 90) koje, kao što to sama priznaje, nije trebalo uključiti jer je riječ o proizvodima koji se razlikuju od onih koji su predmet ispitnog postupka. Ta pogreška (koja je omogućila uključivanje različitih proizvoda) isključuje kako uvjete za damping (a obzirom na to da vrlo niska predmetna cijena neizbježno i umjetno snižava prosječnu cijenu) tako i štetu nanesenu industriji Unije s obzirom na to da je riječ o količinama koje su znatne u odnosu na ukupni volumen predmetnog proizvoda, tako da je utjecaj preostalog dijela proizvoda uvezenog u Europsku uniju beznačajan.

                              —

                              Kao drugo, nepostojanje posebnog utvrđenja o situaciji tužiteljâ nije u skladu s Ugovorom (i navedenim pravilima) u mjeri u kojoj dovodi do uspostave sustava objektivne odgovornosti odnosno odgovornosti za radnje drugoga, što je u suprotnosti s temeljnim načelom pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja (presude Suda od 3. prosinca 1998., u predmetu C-381/97, Belgocodex S.A.; od 26. travnja 2005., u predmetu C-376/02, Stichting Goed Wonen) zbog tržišne cijene i predmetne strukture troškova, očito tržišnih, koju su tužitelji višekratno podnijeli Komisiji, a što je ona u potpunosti zanemarila (kao što je zanemarila i stajališta kineske vlade u vezi s tržišnim gospodarstvom). To je dovelo do očitih nezakonitosti kako u pogledu merituma (u vezi s pojmovima uobičajene vrijednosti, znatnih poremećaja, pristupa kreditima, poreznog tretmana, stečajnog okvira, reprezentativne zemlje i njezina odabira) tako i onih postupovnih, koje su u okviru ovog tužbenog razloga detaljno razmatrane i koje su dovele do očito diskriminirajućeg i štetnog učinka.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog temelji se na nepostojanju štete, povredi osnovne uredbe (članci 1. i 2. te članak 7. stavak 1. točka (c)), neprovođenju istrage, očitoj pogrešci i iskrivljavanju činjenica u pogledu tržišnih udjela, nepostojanju uzročne veze i ne uzimanju u obzir nepostojanja promjena u ukupnom toku uvoza.

                              —

                              Tužitelji u tom pogledu ističu da je pobijana uredba nezakonita jer, odstupajući od cilja antidampinga, kinesku konkurenciju u obliku društava Haomei i King Metal smatra štetom za industriju Unije, u kontekstu znatnog porasta potrošnje i profitabilnosti industrije aluminija. Naprotiv, nije utvrđeno nikakvo snižavanje cijena ili snižavanje ciljnih cijena što se u sudskoj praksi zahtijeva za potrebe utvrđenja štete. U slučaju tužitelja je pak dokazano da nije došlo do snižavanja cijena ili ciljnih cijena (uz pomoć različitih dokumenata koji se navode u okviru tužbenog razloga) kad je riječ o cijenama na razini franko tvornica društava Haomei i King Metal, koje su usporedive s europskim cijenama (Dokument 3, izvješće Bauxite).

                              —

                              Usto, tužitelji tvrde da nametanje pristojbe nije ni u kakvom interesu Unije, nego isključivo u interesu podnositeljâ pritužbe, koji je Komisija samo „prisvojila” kao vlastito obrazloženje te ga proširila, a da nije provela nikakvu analizu, na cijelu Europsku uniju. Tužitelji s tim u vezi tvrde da je Komisija, ponovno, u potpunosti zanemarila podatke koje su tužitelji dostavili tijekom postupka, koji nisu bili ni ispitani u kontradiktornom postupku (ni na usmeni ni na pismeni način) niti se na njih osvrnulo u uredbi.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog temelji se na nepostojanju uzročne veze između dampinga i štete, povredi članaka 1. i 2. te članka 7. stavka 1. točke (c) osnovne uredbe, ne uzimanju u obzir utjecaja virusa COVID-19 na trgovinske tokove, svrhu antidampinškog postupka i donošenje privremenih pristojbi, nepotpunoj i pogrešnoj ocjeni učinaka drugih čimbenika i neprovođenju ocjene očitovanja tužiteljâ.

                              —

                              U tom pogledu tužitelji tvrde da unatoč ozbiljnosti pandemije i njezine važnosti za međunarodnu trgovinu, koja je već dovela do neviđenih gospodarskih događaja (na primjer, prodaje nafte po negativnim cijenama), Komisija nije smatrala potrebnim provesti, ne samo studiju, nego ni najmanju dokumentarnu analizu učinaka virusa COVID-19 na međunarodnu trgovinu ni uključiti je u istragu.

                              —

                              Komisija je potom propustila provesti bilo kakvu ocjenu drugih čimbenika koji očito utječu na analizu; s jedne strane, porast, makar blagi, uvoza iz drugih zemalja poput Rusije; s druge strane, porast europskog izvoza aluminija na svjetskoj razini (stavak 284. i sljedeći). Te okolnosti očito jasno prekidaju uzročnu vezu između dampinga i štete.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog koji se temelji na nezakonitosti koja proizlazi iz uredbe o evidentiranju.

                              —

                              Tužitelji u tom pogledu tvrde da Komisija nije jasno utvrdila predmet uvozâ koji je predmet istrage te se, kako bi to opravdala, pozvala na razmjenu informacija s Glavnom upravom za oporezivanje i carinsku uniju (DG TAXUD), koja je još uvijek u tijeku, i ocjenu određenih TARIC podataka, također u tijeku, koja se provodi kako bi se utvrdilo jesu li relevantni za analizu.

                              —

                              Međutim, potrebu za donošenje mjere treba dokazati na temelju nespornih tehničkih elemenata. Nepostojanje takve analize, ili njezina neprikladnost, također dovodi do izravne povrede slobodnog kretanja robe jer evidentiranje dovodi u pitanje naknadnu utrživost uvezenih proizvoda, čak i nakon njihova ulaska na područje Unije.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog temelji se na očitoj pogrešci u ocjeni prilikom utvrđivanja razine mjera, povredi članka 14. stavka 5. osnovne uredbe s drugog aspekta, pogrešnom i arbitrarnom navođenju iznosa pristojbi, neprovođenju istrage, očitoj pogrešci u ocjeni i zlouporabi ovlasti.

                              —

                              Tužitelji u tom pogledu tvrde da su počinjene pogreške prilikom utvrđivanja razine mjera (stavak 330. i sljedeći). Iznos od 30,4 % za Haomei i King Metal arbitrarno je izveden iz povjerljive verzije antidampinške pritužbe koju je podnijelo udruženje EA. Iako tvrdi da je iz informacija sadržanih u obavijesti o pokretanju postupka i pritužbi izvukla dovoljno dokaza, Komisija je arbitrarno utvrdila jedinstvenu dampinšku maržu za sve proizvode od ekstrudiranog aluminija. Očita je zlouporaba ovlasti kad je riječ o cilju zaštite od štete koju bi Unija mogla pretrpjeti.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog temelji se na povredi Općeg sporazuma o carinama i trgovini (GATT) i, podredno, na nezakonitosti osnovne uredbe ako je se ne tumači u skladu s međunarodnim sporazumima.

                              —

                              Tužitelji u tom pogledu tvrde da Uredba 2020/1428, koju je Komisija donijela na pravnoj osnovi članka 207. UFEU-a, odstupa od koncepata predviđenih relevantnim međunarodnim pravom. Ako to nije slučaj, odnosno, drugim riječima, ako nezakonitost nije direktno povezana s Uredbom 2020/1428, tada je nezakonita osnovna uredba.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog temelji se na povredi Europske konvencije o ljudskim pravima kad je riječ o postupku izricanja sankcije koja je u pogledu učinaka na poduzetnike izvoznike istovjetna kaznenoj sankciji.

                              —

                              Tužitelji u tom pogledu tvrde da za društva tužitelje primjena predmetnih pristojbi predstavlja prepreku obavljanju djelatnosti te im se pritom nanosi nepopravljiva šteta usporediva s onom koju bi im prouzročila kaznena sankcija, kao što je to Europski sud za ljudska prava već više puta presudio.


title: Predmet T-729/20: Tužba podnesena 15. prosinca 2020.– Aurubis/Komisija

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/56

      Tužba podnesena 15. prosinca 2020.– Aurubis/Komisija
      (Predmet T-729/20)
      (2021/C 44/78)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Aurubis AG (Hamburg, Njemačka) (zastupnici: odvjetnici S. Altenschmidt i J. Hoss.)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Europske komisije od 8. prosinca 2020. (Ref. Ares (2020)7439507 – 08/12/2020) i

                  —

                  tuženiku naloži snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužitelj ovom tužbom zahtijeva poništenje odluke od 8. prosinca 2020. kojom je Komisija u vezi s postupkom privremene pravne zaštite pred Verwaltungsgericht Berlin (Upravni sud u Berlinu, Njemačka) i zahtjevom Umweltbundesamta (Savezni ured za okoliš) u tom smislu, odbila sudjelovati u prijenosu emisijskih jedinica radi privremenog osiguranja tužiteljeva zahtjeva za besplatnu dodjelu emisijskih jedinica u svrhu osiguranja korisnog učinka presude Suda u prethodnom postupku u predmetu C-271/20.
      Tužba se temelji na sljedećim tužbenim razlozima.

                  1.

                  Odluka Komisije od 8. prosinca 2020. izravno i pojedinačno se tiče tužitelja. Stoga on ima aktivnu procesnu legitimaciju.

                  2.

                  Komisija je na temelju načela učinkovite pravne zaštite, sadržanog u pravu Unije, u okviru osiguranja privremenim odredbama u nacionalnim postupcima dužna sudjelovati kako bi se osiguralo pravo na dodjelu emisijskih jedinica prije nego to pravo bude isključeno.

                  3.

                  Pravni okvir za takvo sudjelovanje i prijenos emisijskih jedinica na nacionalne račune predviđen je Direktivom 2003/87/EG (1) i Uredbom (EU) br. 389/2013 (2).

         (1)  Direktiva 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 2003. o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61/EZ (SL 2003., L 275, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 9., str. 28.).

         (2)  Uredba Komisije (EU) br. 389/2013 od 2. svibnja 2013. o uspostavi Registra Unije u skladu s Direktivom 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, odlukama br. 280/2004/EZ i br. 406/2009/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i o ukidanju uredbi Komisije (EU) br. 920/2010 i br. 1193/2011 (SL 2013., L 122, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 31., str. 190.).


title: Predmet T-730/20: Tužba podnesena 16. prosinca 2020. – ON/Komisija

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/57

      Tužba podnesena 16. prosinca 2020. – ON/Komisija
      (Predmet T-730/20)
      (2021/C 44/79)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: ON (zastupnik: N. de Montigny, odvjetnica)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku koju je 12. ožujka 2020. donio PMO.1 o povratu neosnovano plaćenih iznosa u skladu s člankom 85. Pravilnika o osoblju počevši od 1. veljače 2015.;

                  —

                  poništi, u mjeri u kojoj je to potrebno, odluku o odbijanju njegove žalbe od 3. rujna 2020.;

                  —

                  naloži tuženiku da na ime naknade neimovinske štete koju je tužitelj pretrpio isplati iznos procijenjen ex aequo et bono na 10 000 eura;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 85. Pravilnika o osoblju jer nisu ispunjeni uvjeti primjene tog članka. U tom pogledu, tužitelj osobito smatra da uprava nije dokazala da je on znao ili trebao znati da nema pravo na naknadu za život u inozemstvu od svojeg jedinog prethodnog angažmana, odnosno 2009. godine.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela razumnog roka. Tužitelj se u tom pogledu poziva na činjenicu da je to nepoštovanje razumnog roka dovelo i do gubitka prilike da se dokaže postojanje glavnog uobičajenog boravišta izvan Ujedinjene Kraljevine za dotično razdoblje, pri čemu obveze vođenja evidencija u pravilu ne traju više od deset godina.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na greški službe koju je počinila uprava, a koja rezultira njezinom obvezom naknade štete. Prema tužiteljevu mišljenju, povredu čini pogreška koju je uprava počinila pri određivanju njegovih novčanih prava u trenutku stupanja na dužnost.


title: Predmet T-731/20: Tužba podnesena 17. prosinca 2020. – ExxonMobil Production Deutschland/Komisija

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/58

      Tužba podnesena 17. prosinca 2020. – ExxonMobil Production Deutschland/Komisija
      (Predmet T-731/20)
      (2021/C 44/80)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: ExxonMobil Production Deutschland GmbH (Hannover, Njemačka) (zastupnici: odvjetnici S. Altenschmidt i J. Hoss)

         Tuženik: Europska Komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Europske komisije od 8. prosinca 2020. (Ref. Ares (2020)7439507 – 08/12/2020) i

                  —

                  tuženiku naloži snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužitelj ovom tužbom zahtijeva poništenje odluke od 8. prosinca 2020. kojom je Komisija u vezi s postupkom privremene pravne zaštite pred Verwaltungsgericht Berlin (Upravni sud u Berlinu, Njemačka) i zahtjevom Umweltbundesamta (Savezni ured za okoliš) u tom smislu, odbila sudjelovati u prijenosu emisijskih jedinica radi privremenog osiguranja tužiteljeva zahtjeva za besplatnu dodjelu emisijskih jedinica u svrhu osiguranja korisnog učinka presude Suda u prethodnom postupku u predmetu C-126/20.
      Tužba se temelji na sljedećim tužbenim razlozima.

                  1.

                  Odluka Komisije od 8. prosinca 2020. izravno i pojedinačno se tiče tužitelja. Stoga on ima aktivnu procesnu legitimaciju.

                  2.

                  Komisija je na temelju načela učinkovite pravne zaštite, sadržanog u pravu Unije, u okviru osiguranja privremenim odredbama u nacionalnim postupcima dužna sudjelovati kako bi se osiguralo pravo na dodjelu emisijskih jedinica prije nego to pravo bude isključeno.

                  3.

                  Pravni okvir za takvo sudjelovanje i prijenos emisijskih jedinica na nacionalne račune predviđen je Direktivom 2003/87/EG (1) i Uredbom (EU) br. 389/2013 (2).

         (1)  Direktiva 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 2003. o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61/EZ (SL 2003., L 275, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 9., str. 28.).

         (2)  Uredba Komisije (EU) br. 389/2013 od 2. svibnja 2013. o uspostavi Registra Unije u skladu s Direktivom 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, odlukama br. 280/2004/EZ i br. 406/2009/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i o ukidanju uredbi Komisije (EU) br. 920/2010 i br. 1193/2011 (SL 2013., L 122, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 31., str. 190.).


title: Predmet T-732/20: Tužba podnesena 16. prosinca 2020. – Freundlieb/EUIPO (CRYSTAL)

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/59

      Tužba podnesena 16. prosinca 2020. – Freundlieb/EUIPO (CRYSTAL)
      (Predmet T-732/20)
      (2021/C 44/81)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Andreas Freundlieb (Berlin, Njemačka) (zastupnik: odvjetnica J. Vogtmeier)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije CRYSTAL – žig EU br. 8 372 591

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 1. listopada 2020. u predmetu R 1056/2020-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku i žig Europske unije br. 8 372 591, u skladu sa zahtjevom, vrati u prethodno stanje;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova, uključujući onih koji su nastali pred žalbenim vijećem.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 104. stavka 1. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća


title: Predmet T-733/20: Tužba podnesena 16. prosinca 2020. – Freundlieb/EUIPO (BANDIT)

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/59

      Tužba podnesena 16. prosinca 2020. – Freundlieb/EUIPO (BANDIT)
      (Predmet T-733/20)
      (2021/C 44/82)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Andreas Freundlieb (Berlin, Njemačka) (zastupnik: odvjetnica J. Vogtmeier)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije BANDIT – žig EU br. 1 205 061

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 1. listopada 2020. u predmetu R 730/2020-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku i žig Europske unije br. 1 205 061 u skladu sa zahtjevom, vrati u prethodno stanje;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova, uključujući onih koji su nastali pred žalbenim vijećem.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 104. stavka 1. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-740/20: Tužba podnesena 16. prosinca 2020. – Arnautu/Parlament

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/60

      Tužba podnesena 16. prosinca 2020. – Arnautu/Parlament
      (Predmet T-740/20)
      (2021/C 44/83)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužiteljica: Marie-Christine Arnautu (Pariz, Francuska) (zastupnik: F. Wagner, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  dopusti prigovor nezakonitosti te proglasi nezakonitim članak 33. stavke 1. i 2. PMSZ-a;

                  —

                  slijedom toga, utvrdi nedostatak pravne osnove za Odluku glavnog tajnika od 21. rujna 2020. te je poništi;
                  primarno,

                  —

                  utvrdi da je Marie-Christine Arnautu dokazala da je zaposlenje njezinog asistenta u skladu s člankom 33. stavcima 1. i 2. PMSZ-a i sudskom praksom Suda Europske unije;
                  posljedično,

                  —

                  poništi odluku glavnog tajnika Europskog parlamenta od 21. rujna 2020. poslanu elektroničkom poštom 23. listopada 2020., donesenu na temelju članka 68. Odluke 2009/C 159/01 predsjedništva Europskog parlamenta od 19. svibnja i 9. srpnja 2008. „o provedbenim mjerama vezanima za Statut zastupnika u Europskom parlamentu” kako je izmijenjena, kojom se utvrđuje tražbina koja se potražuje od tužiteljice u iznosu od 87 203,46 eura na ime neosnovano plaćenih iznosa u okviru parlamentarne pomoći te kojom se obrazlaže njihov povrat;

                  —

                  poništi opomenu br. 7000001577 od 22. listopada 2020. kojom se utvrđuje potraživanje prema Marie-Christine Arnautu, u skladu s odlukom glavnog tajnika o povratu neosnovano plaćenih iznosa od 21. rujna 2020., donesene na temelju članka 68. Provedbenih mjera Statuta zastupnika (PMSZ) u vezi s troškovima parlamentarne pomoći;

                  —

                  naloži Europskom parlamentu snošenje ukupnih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužiteljica ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog temelji se na prigovoru nezakonitosti budući da članak 33. Provedbenih mjera Statuta zastupnika (u daljnjem tekstu: Provedbene mjere) donesenih odlukama predsjedništva Europskog parlamenta od 19. svibnja i 9. srpnja 2008. krši načela pravne sigurnosti i legitimnih očekivanja, osobito zbog nedostatka njihove jasnoće i preciznosti. Tužiteljica tvrdi da se, s obzirom na nepreciznost pobijanih odredaba, sudska praksa mora uzeti u obzir pri tumačenju pravnog pravila Provedbenih mjera. Međutim, detalji glede dokaza zaposlenja parlamentarnog asistenta potvrđeni su praksom u predmetima Bilde i Montel tek u studenom 2017., s obzirom na to da se sudska praksa u predmetu Gorostiaga iz 2005. odnosila samo na dokaz o plaćanju zaposlenika od strane trećeg isplatitelja. Tako su pobijane odredbe još od 2008. bile nesigurne i nejasne. Tužiteljica dodaje da Europski parlament, unatoč rizicima pravne nesigurnosti, nije jasno i precizno uredio postupak nadzora parlamentarne pomoći niti službeno propisao obvezu zastupnika da uspostavi i vodi makar sustav prihvatljivih i datiranih dokaza koje je moguće identificirati.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog temelji se na bitnoj povredi postupka i prava obrane. Tužiteljica ističe da glavni tajnik nije proveo nikakvo osobno saslušanje protivno članku 68. Provedbenih mjera. Dodaje da joj je glavni tajnik takvim postupanjem povrijedio temeljno pravo neposredne rasprave s tijelom koje treba donijeti odluku te kontradiktorne rasprave o dokazima.


title: Predmet T-749/20: Tužba podnesena 22. prosinca 2020. – Veronese/EUIPO – Veronese Design Company (VERONESE)

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/61

      Tužba podnesena 22. prosinca 2020. – Veronese/EUIPO – Veronese Design Company (VERONESE)
      (Predmet T-749/20)
      (2021/C 44/84)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Veronese (Pariz, Francuska) (zastupnik: S. Herrburger, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Veronese Design Company Ltd (Kowloon, Hong Kong)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: Figurativni žig Europske unije VERONESE – Žig Europske unije br. 8 831 844

         Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

         Pobijana odluka: Odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 26. listopada 2020. u predmetu R 1951/2020-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi ovu tužbu i njezine priloge dopuštenima;

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 72. stavka 6. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Povreda članka 72. stavka 6. u vezi s člankom 94. stavkom 1. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Povreda članka 60. stavka 1. točke (a) u vezi s člankom 8. stavcima 1. i 2. i članka 1. stavka 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet C-635/18: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 3. lipnja 2021. – Europska komisija/Savezna Republika Njemačka („Povreda obveze države članice – Okoliš – Direktiva 2008/50/EZ – Kvaliteta zraka – Članak 13. stavak 1. i Prilog XI. – Sustavno i ustrajno prekoračivanje graničnih vrijednosti za dušikov dioksid (NO2) u određenim područjima i aglomeracijama u Njemačkoj – Članak 23. stavak 1. – Prilog XV. – „Što je moguće kraće” razdoblje prekoračenja – Odgovarajuće mjere”)

text:
               19.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 289/2

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 3. lipnja 2021. – Europska komisija/Savezna Republika Njemačka
      (Predmet C-635/18) (1)

      („Povreda obveze države članice - Okoliš - Direktiva 2008/50/EZ - Kvaliteta zraka - Članak 13. stavak 1. i Prilog XI. - Sustavno i ustrajno prekoračivanje graničnih vrijednosti za dušikov dioksid (NO2) u određenim područjima i aglomeracijama u Njemačkoj - Članak 23. stavak 1. - Prilog XV. - „Što je moguće kraće” razdoblje prekoračenja - Odgovarajuće mjere”)
      (2021/C 289/02)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: C. Hermes, E. Manhaeve i A. C. Becker, agenti)

         Tuženik: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: u početku T. Henze i S. Eisenberg, agenti, uz asistenciju U. Karpensteina, F. Fellenberga i K. Dingemanna, Rechtsanwälte, zatim J. Möller i S. Eisenberg, agenti, uz asistenciju U. Karpensteina, F. Fellenberga i K. Dingemanna, Rechtsanwälte)

         Intervenijent u potporu tuženiku: Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske (zastupnik: F. Shibli, agent)

         Izreka

                  1.

                  Savezna Republika Njemačka,

                              —

                              time što je sustavno i ustrajno, od 1. siječnja 2010. do uključujući 2016. godinu, prekoračivala, s jedne strane, godišnju graničnu vrijednost dušikova dioksida (NO2) u 26 zona i aglomeracija koja se nalaze na njemačkom državnom području, odnosno u zonama DEZBXX0001A (aglomeracija Berlin), DEZCXX0007A (aglomeracija Stuttgart), DEZCXX0043S (upravno područje Tübingen), DEZCXX0063S [upravno područje Stuttgart (bez aglomeracije)], DEZCXX0004A (aglomeracija Freiburg), DEZCXX0041S (upravno područje Karlsruhe [bez aglomeracija]), DEZCXX0006A (aglomeracija Mannheim/Heidelberg), DEZDXX0001A (aglomeracija München), DEZDXX0003A (aglomeracija Nürnberg/Fürth/Erlangen), DEZFXX0005S (zona III središnji i sjeverni Hessen), DEZFXX0001A [aglomeracija I (Rajna-Majna)], DEZFXX0002A [aglomeracija II Kassel)], DEZGLX0001A (aglomeracija Hamburg), DEZJXX0015A [Grevenbroich (područje eksploatacije lignita u Porajnju)], DEZJXX0004A (Köln), DEZJXX0009A (Düsseldorf), DEZJXX0006A (Essen), DEZJXX0017A (Duisburg, Oberhausen, Mülheim), DEZJXX0005A (Hagen), DEZJXX0008A (Dortmund), DEZJXX0002A (Wuppertal), DEZJXX0011A (Aix-la-Chapelle), DEZJXX0016S (urbane zone i ruralni prostori u Sjevernoj Rajni – Vestfaliji), DEZKXX0006S (Mainz), DEZKXX0007S (Worms/Frankenthal/Ludwigshafen), DEZKXX0004S Koblenz/Neuwied) i, s druge strane, graničnu vrijednost NO2 po satu u dvama od navedenih zona, odnosno u aglomeracijama DEZCXX0007A (aglomeracija Stuttgart) i DEZFXX0001A (aglomeracija I [Rajna-Majna]), nije ispunila obveze koje ima na temelju članka 13. stavka 1. u vezi s Prilogom XI. Direktive 2008/50/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2008. o kvaliteti zraka i čišćem zraku za Europu;
                              i

                              —

                              time što od 11. lipnja 2010. nije donijela odgovarajuće mjere za osiguranje poštovanja graničnih vrijednosti NO2 u svim tim zonama, nije ispunila obveze koje ima na temelju samog članka 23. stavka 1. i istog članka u vezi s Prilogom XV. odjeljkom A. Direktive 2008/50 i, konkretno, obvezu iz članka 23. stavka 1. drugog podstavka te direktive, da osigura da planovi za kvalitetu zraka utvrđuju odgovarajuće mjere kako bi razdoblje prekoračenja bilo što je moguće kraće.

                  2.

                  Saveznoj Republici Njemačkoj nalaže se snošenje, osim vlastitih, i troškova Europske komisije.

                  3.

                  Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 436, 3. 12. 2018.


title: Predmet C-243/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. travnja 2021 uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) – „TOYA” sp. z o.o., Polska Izba Informatyki i Telekomunikacji / Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

text:
               19.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 289/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. travnja 2021 uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) – „TOYA” sp. z o.o., Polska Izba Informatyki i Telekomunikacji / Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
      (Predmet C-243/21)
      (2021/C 289/35)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji:„TOYA” sp. z o.o., Polska Izba Informatyki i Telekomunikacji

         Tuženik: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 8. stavak 3. Direktive 2002/19/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o pristupu i međusobnom povezivanju elektroničkih komunikacijskih mreža i pripadajuće opreme (1) u vezi s člankom 3. stavkom 5. i člankom 1. stavcima 3. i 4. Direktive 2014/61/EU od 15. svibnja 2014. o mjerama za smanjenje troškova postavljanja elektroničkih komunikacijskih mreža velikih brzina (2) tumačiti na način da im se protivi to da nacionalno regulatorno tijelo operatoru koji raspolaže fizičkom infrastrukturom, a koji je istodobno pružatelj javno dostupnih usluga ili elektroničke komunikacijske mreže, ali koji nije određen kao operator sa značajnom tržišnom snagom, može naložiti obvezu da primjenjuje ex ante uvjete koje utvrđuje to tijelo, a kojima se uređuju načela pristupa fizičkoj infrastrukturi tog operatora, uključujući načela i postupke za sklapanje ugovora i primjenjive naknade za pristup, neovisno o postojanju spora o pristupu fizičkoj infrastrukturi tog operatora i postojanju djelotvornog tržišnog natjecanja?
                  Eventualno (verzija II.)

                  2.

                  Treba li članak 67. stavke 1. i 3. u vezi s člankom 68. stavcima 2. i 3. Direktive (EU) 2018/1972 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2018. o Europskom zakoniku elektroničkih komunikacija (3) u vezi s člankom 3. stavkom 5. i člankom 1. stavcima 3. i 4. Direktive 2014/61/EU od 15. svibnja 2014. o mjerama za smanjenje troškova postavljanja elektroničkih komunikacijskih mreža velikih brzina tumačiti na način da im se protivi to da nacionalno regulatorno tijelo operatoru koji raspolaže fizičkom infrastrukturom, a koji je istodobno pružatelj javno dostupnih usluga ili elektroničke komunikacijske mreže, ali koji nije određen kao operator sa značajnom tržišnom snagom, može naložiti obvezu da primjenjuje ex ante uvjete koje utvrđuje to tijelo, a kojima se uređuju načela pristupa fizičkoj infrastrukturi tog operatora, uključujući načela i postupke za sklapanje ugovora i primjenjive naknade za pristup, neovisno o postojanju spora o pristupu fizičkoj infrastrukturi tog operatora i postojanju djelotvornog tržišnog natjecanja?

         (1)  SL 2002., L 108, str. 7. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 38., str. 69.)

         (2)  SL 2014., L 155 , str. 1.

         (3)  SL 2018., L 321, str. 36.


title: Predmet T-282/21: Tužba podnesena 21. svibnja 2021. – SS i ST/Frontex

text:
               19.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 289/40

      Tužba podnesena 21. svibnja 2021. – SS i ST/Frontex
      (Predmet T-282/21)
      (2021/C 289/57)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: SS, ST (zastupnici: M. Van den Broeck i L. Lambert, odvjetnici)

         Tuženik: Agencija za europsku graničnu i obalnu stražu (Frontex)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  dopusti tužbu i razmotri njezinu osnovanost;

                  —

                  utvrdi da je Frontex, nakon što je bio pozvan da djeluje u skladu s postupkom utvrđenim u članku 265. UFEU-a, propustio djelovati bilo na način da povuče financiranje, djelomično ili u potpunosti prekine ili obustavi svoje aktivnosti u regiji Egejskog mora (članak 46. stavak 4. Uredbe o EGOS-u (1)), ili da pruži opravdane razloge za nepoduzimanje relevantne mjere u skladu s člankom 46. stavkom 6. ili da na drugi način definira svoj stav u pogledu prethodnog zahtjeva tužiteljâ;

                  —

                  utvrdi da to nedjelovanje predstavlja povredu Ugovorâ u smislu članka 265. UFEU-a.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da postoje ozbiljne ili trajne povrede temeljnih prava i obveza međunarodne zaštite u regiji Egejskog mora, u vezi s aktivnostima Frontexa, slijedom kojih je izvršni direktor bio prinuđen prekinuti ili obustaviti navedene aktivnosti u smislu članka 46. Uredbe o EGOS-u. Tužitelji tvrde da prikupljeni dokazi pokazuju da „nove taktike” u kontekstu operacija nadzora granica u regiji Egejskog mora, uveden u ožujku 2020., dovode do državne (Grčka) ili organizacijske (Frontex) politike sustavnih i raširenih napada usmjerenih protiv civilnog stanovništva koje traži azil u Uniji, kršeći, među ostalim, pravo na život, zabranu kolektivnog protjerivanja, načelo zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja i pravo na azil.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da Frontex nije ispunio svoje pozitivne obveze iz Povelje o temeljnim pravima u pogledu sprečavanja predvidljivih povreda gore spomenutih temeljnih prava, nastalih u regiji Egejskog mora u kontekstu njegove operacije. Frontex nije djelovao u skladu sa svojim konkretno određenim pozitivnim obvezama, koje su izričito propisane drugim člancima osim članka 46. Uredbe o EGOS-u, kao što su obveze praćenja i izvještavanja, a povezane su ili čak isprepletene s primjenom članka 46.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se nedjelovanje Agencije u kontekstu članka 265. UFEU-a odnosi izravno i pojedinačno na tužitelje, s obzirom na to da su oni već više puta bili oštećeni novom državnom i organizacijskom politikom sustavnih i raširenih praksi bilo u vidu otmice na tlu Unije i prisilnog prebacivanja natrag na more ili presretanja na moru; napuštanje na moru bezvrijednih brodova koje uzrokuje ozbiljnu opasnost za život; nezakonito udaljenje ili vraćanje, kolektivno protjerivanje i sprečavanje pristupa azilu. Konstantno propuštanje Frontexa da poduzme odgovarajuće mjere radi sprečavanja tih povreda – uključujući prekid ili obustavljanje svojih aktivnosti, kako to nalaže članak 46. – znatno povećava rizik da tužitelji ponovno, po šesti put, budu pogođeni istim povredama Ugovorâ, kao i povredama međunarodnog i europskog običajnog i ugovornog prava.

         (1)  Uredba (EU) 2019/1896 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2019. o europskoj graničnoj i obalnoj straži i stavljanju izvan snage uredaba (EU) br. 1052/2013 i (EU) 2016/1624 (SL 2019., L 295, str.1.)


title: Spojeni predmeti C-682/18 i C-683/18: Presuda Suda (veliko vijeće) od 22. lipnja 2021. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – Frank Peterson/Google LLC, YouTube LLC, YouTube Inc., Google Germany GmbH (C-682/18) i Elsevier Inc./Cyando AG (C-683/18), („Zahtjev za prethodnu odluku – Intelektualno vlasništvo – Autorsko pravo i srodna prava – Stavljanje na raspolaganje i upravljanje platformom za dijeljenje videozapisa ili platformom za smještaj i dijeljenje datoteka – Odgovornost operatora za povrede prava intelektualnog vlasništva koje su počinili korisnici njegove platforme – Direktiva 2001/29/EZ – Članak 3. i članak 8. stavak 3. – Pojam „priopćavanje javnosti” – Direktiva 2000/31/EZ – Članci 14. i 15. – Pretpostavke za oslobođenje od odgovornosti – Nepostojanje saznanja o konkretnim povredama – Prijava takvih povreda kao uvjet za izdavanje sudskog naloga”)

text:
               9.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 320/2

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 22. lipnja 2021. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – Frank Peterson/Google LLC, YouTube LLC, YouTube Inc., Google Germany GmbH (C-682/18) i Elsevier Inc./Cyando AG (C-683/18),
      (Spojeni predmeti C-682/18 i C-683/18) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Intelektualno vlasništvo - Autorsko pravo i srodna prava - Stavljanje na raspolaganje i upravljanje platformom za dijeljenje videozapisa ili platformom za smještaj i dijeljenje datoteka - Odgovornost operatora za povrede prava intelektualnog vlasništva koje su počinili korisnici njegove platforme - Direktiva 2001/29/EZ - Članak 3. i članak 8. stavak 3. - Pojam „priopćavanje javnosti” - Direktiva 2000/31/EZ - Članci 14. i 15. - Pretpostavke za oslobođenje od odgovornosti - Nepostojanje saznanja o konkretnim povredama - Prijava takvih povreda kao uvjet za izdavanje sudskog naloga”)
      (2021/C 320/02)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Frank Peterson (C-682/18), Elsevier Inc. (C-683/18)

         Tuženici: Google LLC, YouTube LLC, YouTube Inc., Google Germany GmbH (C-682/18), Cyando AG (C-683/18)

         Izreka

                  1.

                  Članak 3. stavak 1. Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu treba tumačiti na način da operator platforme za dijeljenje videozapisa ili platforme za smještaj i dijeljenje datoteka na koju korisnici mogu nezakonito staviti na raspolaganje javnosti zaštićene sadržaje, ne izvršava radnju njihova „priopćavanja javnosti” u smislu te odredbe, osim ako uz puko stavljanje na raspolaganje platforme ne doprinosi davanju pristupa javnosti takvim sadržajima povredom autorskog prava. To osobito vrijedi u slučaju da taj operator ima konkretna saznanja o nezakonitom stavljanju na raspolaganje zaštićenog sadržaja na njegovu platformu i ne provede žurno uklanjanje ili onemogućavanje pristupa tim sadržajima ili ako, neovisno o tomu što zna ili bi morao znati da korisnici njegove platforme zaštićene sadržaje općenito nezakonito stavljaju na raspolaganje javnosti posredstvom iste, ne provodi odgovarajuće tehničke mjere koje se mogu očekivati od prosječno pažljivog operatora koji se nalazi u njegovoj situaciji kako bi na vjerodostojan i učinkovit način suzbio povredu autorskog prava na svojoj platformi ili ako sudjeluje u odabiru zaštićenog sadržaja koji se javnosti nezakonito priopćava, na svojoj platformi nudi sredstva koja su posebno namijenjena nezakonitom dijeljenju takvih sadržaja ili ako svjesno potiče takva dijeljenja, što može potvrđivati okolnost da je usvojio gospodarski model koji korisnike njegove platforme potiče da javnosti nezakonito priopćavaju zaštićeni sadržaj na toj platformi.

                  2.

                  Članak 14. stavak 1. Direktive 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine (Direktiva o elektroničkoj trgovini) treba tumačiti na način da je djelatnost operatora platforme za dijeljenje videozapisa ili platforme za smještaj i dijeljenje datoteka obuhvaćena područjem primjene te odredbe pod uvjetom da taj operator nema aktivnu ulogu koja je takve prirode da mu omogućuje stjecanje saznanja ili kontrole nad sadržajima učitanima na njegovoj platformi.
                  Članak 14. stavak 1. točku (a) Direktive 2000/31 treba tumačiti na način da, kako bi na temelju te odredbe bio izuzet od oslobođenja odgovornosti predviđenog tim člankom 14. stavkom 1., takav operator mora imati saznanja o konkretnim nezakonitim djelima svojih korisnika u vezi sa zaštićenim sadržajem učitanim na njegovoj platformi.

                  3.

                  Članak 8. stavak 3. Direktive 2001/29 treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da na temelju nacionalnog prava nositelj autorskog ili srodnog prava može ishoditi sudski nalog protiv posrednika čijim se uslugama koristila treća osoba za nanošenje povrede njegovu pravu – a da pritom taj posrednik o tome nije imao saznanja u smislu članka 14. stavka 1. točke (a) Direktive 2000/31 – samo ako je prije pokretanja sudskog postupka ta povreda prethodno prijavljena navedenom posredniku i on nije žurno djelovao kako bi uklonio predmetni sadržaj ili mu onemogućio pristup i kako bi vodio računa o tome da se takve povrede ne ponove. Međutim, na nacionalnim je sudovima da osiguraju da prilikom primjene takvog uvjeta ne dođe do kašnjenja stvarnog prestanka povrede na način da se uzrokuje neproporcionalna šteta tom nositelju.

         (1)  SL C 82, 4. 3. 2019.


title: Predmet C-439/19: Presuda Suda (veliko vijeće) od 22. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Satversmes tiesa – Latvija) – postupak koji je pokrenuo B („Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka – Uredba (EU) 2016/679 – Članci 5., 6. i 10. – Nacionalni propis kojim se predviđa javni pristup osobnim podacima o kaznenim bodovima izrečenima za prometne prekršaje – Zakonitost – Pojam „osobni podaci koji se odnose na kaznene osude i kažnjiva djela” – Otkrivanje radi poboljšanja sigurnosti cestovnog prometa – Pravo javnog pristupa službenim dokumentima – Sloboda informiranja – Usklađivanje s temeljnim pravima na poštovanje privatnosti i zaštitu osobnih podataka – Ponovna uporaba podataka – Članak 267. UFEU-a – Vremenski učinci prethodne odluke – Mogućnost ustavnog suda države članice da održi pravne učinke nacionalnog propisa koji nije u skladu s pravom Unije – Načela nadređenosti prava Unije i pravne sigurnosti”)

text:
               9.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 320/3

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 22. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Satversmes tiesa – Latvija) – postupak koji je pokrenuo B
      (Predmet C-439/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka - Uredba (EU) 2016/679 - Članci 5., 6. i 10. - Nacionalni propis kojim se predviđa javni pristup osobnim podacima o kaznenim bodovima izrečenima za prometne prekršaje - Zakonitost - Pojam „osobni podaci koji se odnose na kaznene osude i kažnjiva djela” - Otkrivanje radi poboljšanja sigurnosti cestovnog prometa - Pravo javnog pristupa službenim dokumentima - Sloboda informiranja - Usklađivanje s temeljnim pravima na poštovanje privatnosti i zaštitu osobnih podataka - Ponovna uporaba podataka - Članak 267. UFEU-a - Vremenski učinci prethodne odluke - Mogućnost ustavnog suda države članice da održi pravne učinke nacionalnog propisa koji nije u skladu s pravom Unije - Načela nadređenosti prava Unije i pravne sigurnosti”)
      (2021/C 320/03)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Satversmes tiesa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: B

         uz sudjelovanje: Latvijas Republikas Saeima

         Izreka

                  1.

                  Članak 10. Uredbe (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) treba tumačiti na način da se primjenjuje na obradu osobnih podataka o kaznenim bodovima koji su izrečeni vozačima za prometne prekršaje.

                  2.

                  Odredbe Uredbe (EU) 2016/679, osobito članak 5. stavak 1., članak 6. stavak 1. točku (e) i članak 10., treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis koji obvezuje javno tijelo nadležno za registar u koji se upisuju kazneni bodovi koji su izrečeni vozačima za prometne prekršaje da te podatke učini javno dostupnima, pri čemu osoba koja traži pristup ne mora opravdati poseban interes za dobivanje tih podataka.

                  3.

                  Odredbe Uredbe (EU) 2016/679, osobito članak 5. stavak 1., članak 6. stavak 1. točku (e) i članak 10., treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis koji ovlašćuje javno tijelo nadležno za registar u koji se upisuju kazneni bodovi koji su izrečeni vozačima za prometne prekršaje da te podatke dostavi gospodarskim subjektima radi ponovne uporabe.

                  4.

                  Načelo nadređenosti prava Unije treba tumačiti na način da mu se protivi to da ustavni sud države članice, postupajući po tužbi protiv nacionalnog propisa za koji je u svjetlu odluke Suda donesene povodom zahtjeva za prethodnu odluku utvrđeno da nije u skladu s pravom Unije, primjenom načela pravne sigurnosti odluči da se pravni učinci tog propisa održavaju do dana donošenja presude kojom će konačno odlučiti o toj ustavnoj tužbi.

         (1)  SL C 280, 19. 8. 2019.


title: Predmet C-550/19: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 24. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de lo Social n° 14 de Madrid – Španjolska) – EV/Obras y Servicios Públicos S.A., Acciona Agua, S.A. („Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Direktiva 1999/70/EZ – Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP – Članak 5. – Mjere za sprečavanje zlouporaba koje proizlaze iz primijene uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme – Uzastopni ugovori o radu na određeno vrijeme u građevinskom sektoru „fijos de obra” – Pojam „objektivni razlozi” kojima se opravdava obnavljanje takvih ugovora – Direktiva 2001/23/EZ – Članak 1. stavak 1. – Prijenos poduzeća – Članak 3. stavak 1. – Očuvanje prava radnika – Preuzimanje ugovorâ o radu do kojeg dolazi u skladu s odredbama kolektivnog ugovora – Kolektivni ugovor kojim se prava i obveze preuzetih radnika ograničavaju na prava i obveze koji proizlaze iz posljednjeg ugovora sklopljenog s prethodnim poduzetnikom”)

text:
               9.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 320/4

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 24. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de lo Social no 14 de Madrid – Španjolska) – EV/Obras y Servicios Públicos S.A., Acciona Agua, S.A.
      (Predmet C-550/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Direktiva 1999/70/EZ - Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP - Članak 5. - Mjere za sprečavanje zlouporaba koje proizlaze iz primijene uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme - Uzastopni ugovori o radu na određeno vrijeme u građevinskom sektoru „fijos de obra” - Pojam „objektivni razlozi” kojima se opravdava obnavljanje takvih ugovora - Direktiva 2001/23/EZ - Članak 1. stavak 1. - Prijenos poduzeća - Članak 3. stavak 1. - Očuvanje prava radnika - Preuzimanje ugovorâ o radu do kojeg dolazi u skladu s odredbama kolektivnog ugovora - Kolektivni ugovor kojim se prava i obveze preuzetih radnika ograničavaju na prava i obveze koji proizlaze iz posljednjeg ugovora sklopljenog s prethodnim poduzetnikom”)
      (2021/C 320/04)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de lo Social no 14 de Madrid

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: EV

         Tuženici: Obras y Servicios Públicos S.A., Acciona Agua, S.A.

         Izreka

                  1.

                  Članak 5. stavak 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., koji je priložen Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP, treba tumačiti na način da je na nacionalnom sudu da ocijeni, u skladu sa svim primjenjivim pravilima nacionalnog prava, predstavlja li ograničenje od tri godine uzastopnog sklapanja, osim u posebnim uvjetima, ugovora o radu na određeno vrijeme s radnikom na temelju ugovora „fijos de obra” s istim poduzetnikom za različita mjesta rada koja se nalaze u istoj regiji i dodjela tim radnicima otpremnine, pod uvjetom da taj nacionalni sud utvrdi da su te mjere stvarno primijenjene na navedene radnike, mjere koje su prikladne za sprečavanje i, prema potrebi, sankcioniranje zlouporaba koje proizlaze iz primjene uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme odnosno „odgovarajuće pravne mjere” u smislu tog članka 5. točke 1. U svakom slučaju, takvo nacionalno zakonodavstvo ne mogu primijeniti tijela dotične države članice na način da se za uzastopno obnavljanje ugovora o radu na određeno vrijeme „fijos de obra” smatra da je opravdano „objektivnim razlozima” u smislu članka 5. stavka 1. točke (a) tog okvirnog sporazuma samo zbog toga što je svaki od tih ugovora u načelu sklopljen samo za jedan građevinski projekt, neovisno o njegovu trajanju, jer takvo nacionalno zakonodavstvo u praksi ne sprečava dotičnog poslodavca da u slučaju takvog obnavljanja pokrije stalnu i trajnu potrebu za radnicima.

                  2.

                  Članak 3. stavak 1. prvi podstavak Direktive Vijeća 2001/23/EZ od 12. ožujka 2001. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na zaštitu prava zaposlenika kod prijenosa poduzeća, pogona ili dijelova poduzeća ili pogona, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis na temelju kojeg su, prilikom preuzimanja osoblja u okviru ugovora o javnoj nabavi, prava i obveze preuzetog radnika koja je novi poduzetnik dužan poštovati ograničena isključivo na ona koja proizlaze iz posljednjeg ugovora koji je taj radnik sklopio s prethodnim poduzetnikom, pod uvjetom da primjena tog propisa nema za učinak stavljanje navedenog radnika u manje povoljan položaj zbog samog prijenosa, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

         (1)  SL C 77, 9. 3. 2020.


title: Predmet C-559/19: Presuda Suda (prvo vijeće) od 24. lipnja 2021. – Europska komisija/Kraljevina Španjolska („Povreda obveze države članice – Članak 258. UFEU-a – Zaštićeno područje prirode Doñana (Španjolska) – Direktiva 2000/60/EZ – Okvir za djelovanje Europske unije u području vodne politike – Članak 4. stavak 1. točka (b) podtočka i., članak 5., članak 11. stavak 1., članak 11. stavak 3. točke (a), (c) i (e) i članak 11. stavak 4. – Pogoršanje podzemnih voda – Nepostojanje daljnjeg određivanja značajki tipova tijela podzemnih voda za koje je utvrđeno da su izloženi riziku pogoršanja – Odgovarajuće osnovne i dopunske mjere – Direktiva 92/43/EEZ – Članak 6. stavak 2. – Pogoršanje prirodnih staništa i staništa vrsta”)

text:
               9.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 320/5

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 24. lipnja 2021. – Europska komisija/Kraljevina Španjolska
      (Predmet C-559/19) (1)

      („Povreda obveze države članice - Članak 258. UFEU-a - Zaštićeno područje prirode Doñana (Španjolska) - Direktiva 2000/60/EZ - Okvir za djelovanje Europske unije u području vodne politike - Članak 4. stavak 1. točka (b) podtočka i., članak 5., članak 11. stavak 1., članak 11. stavak 3. točke (a), (c) i (e) i članak 11. stavak 4. - Pogoršanje podzemnih voda - Nepostojanje daljnjeg određivanja značajki tipova tijela podzemnih voda za koje je utvrđeno da su izloženi riziku pogoršanja - Odgovarajuće osnovne i dopunske mjere - Direktiva 92/43/EEZ - Članak 6. stavak 2. - Pogoršanje prirodnih staništa i staništa vrsta”)
      (2021/C 320/05)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: C. Hermes, E. Manhaeve i E. Sanfrutos Cano, potom C. Hermes, E. Manhaeve i M. Jáuregui Gómez, agenti)

         Tuženik: Kraljevina Španjolska (zastupnici: L. Aguilera Ruiz, potom J. Rodríguez de la Rúa Puig i M.-J. Ruiz Sánchez, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Kraljevina Španjolska povrijedila je obveze koje ima:

                              —

                              na temelju članka 5. stavka 1. Direktive 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2013/64/EU od 17. prosinca 2013., u vezi s točkom 2.2. njezina Priloga II., time što nije uzela u obzir nezakonito zahvaćanje vode i zahvaćanje vode namijenjeno opskrbi gradova prilikom procjene zahvaćanja podzemnih voda regije Doñana (Španjolska) u okviru daljnjeg određivanja značajki tipova Plana Hidrológico del Guadalquivir 2015-2021 (Hidrološki plan Guadalquivira 2015. – 2021.), koji je odobren Real Decretom 1/2016 por el que se aprueba la revisión de los Planes Hidrológicos de las demarcaciones hidrográficas del Cantábrico Occidental, Guadalquivir, Ceuta, Melilla, Segura y Júcar, y de la parte española de las demarcaciones hidrográficas del Cantábrico Oriental, Miño-Sil, Duero, Tajo, Guadiana y Ebro (Kraljevska uredba 1/2016 kojom se odobrava revizija hidroloških planova riječnih slivova zapadne Kantabrije, Guadalquivira, Ceute, Melille, Segure i Júcara te španjolskog dijela riječnih slivova istočne Kantabrije, Miño-Sila, Duera, Taja, Guadiane i Ebra) od 8. siječnja 2016.;

                              —

                              na temelju članka 11. Direktive 2000/60, u vezi s njezinim člankom 4. stavkom 1. točkom (c), time što u programu mjera utvrđenom u okviru Hidrološkog plana Guadalquivira 2015. – 2021. nije predvidjela nijednu mjeru za sprečavanje uznemiravanja zaštićenih stanišnih tipova koji se nalaze na zaštićenom području Doñana pod šifrom ZEPA/LIC ES0000024, zahvaćanjem podzemnih voda za potrebe turističkog područja Matalascañas (Španjolska), i

                              —

                              na temelju članka 6. stavka 2. Direktive Vijeća 92/43/EEZ od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore, time što nije donijela odgovarajuće mjere za izbjegavanje značajnih uznemiravanja zaštićenih stanišnih tipova koji se nalaze u zaštićenom području „Doñana” pod šifrom ZEPA/LIC ES0000024, zaštićenom području „Doñana Norte y Oeste” pod šifrom ZEPA/LIC ES6150009 i zaštićenom području „Dehesa del Estero y Montes de Moguer” pod šifrom ZEC ES6150012, uzrokovanih zahvaćanjem podzemne vode zaštićenog područja prirode Doñana od 19. srpnja 2006.

                  2.

                  U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                  Europskoj komisiji i Kraljevini Španjolskoj nalaže se snošenje vlastitih troškova.

         (1)  SL C 348, 14. 10. 2019.


title: Predmet C-719/19: Presuda Suda (veliko vijeće) od 22. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Raad van State – Nizozemska) – FS/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid („Zahtjev za prethodnu odluku – Građanstvo Unije – Direktiva 2004/38/EZ – Pravo građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području države članice – Članak 15. – Okončanje privremenog boravka građanina Unije na državnom području države članice domaćina – Odluka o protjerivanju – Fizički odlazak tog građanina Unije s tog državnog područja – Vremenski učinci te odluke o protjerivanju – Članak 6. – Mogućnost da navedeni građanin Unije ostvari novo pravo boravka nakon povratka na navedeno državno područje”)

text:
               9.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 320/6

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 22. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Raad van State – Nizozemska) – FS/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Predmet C-719/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Građanstvo Unije - Direktiva 2004/38/EZ - Pravo građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području države članice - Članak 15. - Okončanje privremenog boravka građanina Unije na državnom području države članice domaćina - Odluka o protjerivanju - Fizički odlazak tog građanina Unije s tog državnog područja - Vremenski učinci te odluke o protjerivanju - Članak 6. - Mogućnost da navedeni građanin Unije ostvari novo pravo boravka nakon povratka na navedeno državno područje”)
      (2021/C 320/06)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Raad van State

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: FS

         Tuženik: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Izreka

      Članak 15. stavak 1. Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ treba tumačiti na način da odluka o protjerivanju građanina Unije s državnog područja države članice domaćina, donesena na temelju te odredbe, zbog toga što taj građanin Unije više nema pravo na privremeni boravak na tom državnom području na temelju te direktive, nije u potpunosti izvršena samo na temelju činjenice da je navedeni građanin Unije fizički napustio navedeno državno područje u roku koji mu je u toj odluci određen za dobrovoljni odlazak. Kako bi ostvario novo pravo na boravak na temelju članka 6. stavka 1. navedene direktive na istom državnom području, građanin Unije protiv kojeg je donesena takva odluka o protjerivanju mora ne samo fizički napustiti državno područje države članice domaćina, nego i stvarno i konkretno okončati svoj boravak na tom državnom području, tako da se prilikom njegova povratka na navedeno državno područje ne može smatrati da se njegov boravak zapravo nastavlja na njegov raniji neprekinuti boravak na istom državnom području. Na sudu koji je uputio zahtjev je da provjeri je li to slučaj uzimajući u obzir sve konkretne okolnosti koje obilježavaju posebnu situaciju građanina Unije o kojem je riječ. Ako iz takve provjere proizađe da građanin Unije nije stvarno i konkretno okončao svoj privremeni boravak na državnom području države članice domaćina, ta država članica nije dužna donijeti novu odluku o protjerivanju na temelju istih činjenica koje su dovele do odluke o protjerivanju koja je već donesena protiv tog građanina Unije, nego se može osloniti na potonju odluku kako bi ga obvezala da napusti njezino državno područje.

         (1)  SL C 19, 20. 1. 2020.


title: Predmet C-872/19 P: Presuda Suda (veliko vijeće) od 22. lipnja 2021. – Bolivarijanska Republika Venezuela/Vijeće Europske unije („Žalba – Zajednička vanjska i sigurnosna politika (ZVSP) – Mjere ograničavanja s obzirom na stanje u Venezueli – Tužba za poništenje koju je podnijela treća država – Dopuštenost – Članak 263. četvrti stavak UFEU-a – Aktivna procesna legitimacija – Pretpostavka da se na tužitelja mora izravno odnositi mjera koja je predmet njegove tužbe – Pojam „pravna osoba” – Pravni interes – Regulatorni akt koji ne podrazumijeva provedbene mjere”)

text:
               9.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 320/7

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 22. lipnja 2021. – Bolivarijanska Republika Venezuela/Vijeće Europske unije
      (Predmet C-872/19 P) (1)

      („Žalba - Zajednička vanjska i sigurnosna politika (ZVSP) - Mjere ograničavanja s obzirom na stanje u Venezueli - Tužba za poništenje koju je podnijela treća država - Dopuštenost - Članak 263. četvrti stavak UFEU-a - Aktivna procesna legitimacija - Pretpostavka da se na tužitelja mora izravno odnositi mjera koja je predmet njegove tužbe - Pojam „pravna osoba” - Pravni interes - Regulatorni akt koji ne podrazumijeva provedbene mjere”)
      (2021/C 320/07)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Bolivarijanska Republika Venezuela (zastupnici: L. Giuliano i F. Di Gianni, avvocati)

         Druga stranka u postupku: Vijeće Europske unije (zastupnici: P. Mahnič i A. Antoniadis, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 20. rujna 2019., Venezuela/Vijeće (T-65/18, EU:T:2019:649) u dijelu u kojem se njome odbija tužba Bolivarijanske Republike Venezuele za poništenje članaka 2., 3., 6. i 7. Uredbe Vijeća (EU) 2017/2063 od 13. studenoga 2017. o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Venezueli.

                  2.

                  Predmet se vraća Općem sudu Europske unije na ponovno suđenje o meritumu.

                  3.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.

         (1)  SL C 45, 10. 2. 2020.


title: Predmet C-12/20: Presuda Suda (peto vijeće) od 24. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen – Njemačka) – DB Netz AG/Bundesrepublik Deutschland („Zahtjev za prethodnu odluku – Željeznički prijevoz – Međunarodni željeznički teretni koridori – Uredba (EU) br. 913/2010 – Članak 13. stavak 1. – Uspostava jedinstvenog kontaktnog mjesta za svaki pojedini teretni koridor – Članak 14. – Priroda okvirnih pravila za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta na teretnom koridoru koja je utvrdio izvršni odbor – Članak 20. – Regulatorna tijela – Direktiva 2012/34/EU – Članak 27. – Postupak podnošenja zahtjevâ za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta – Uloga upraviteljâ infrastrukture – Članci 56. i 57. – Funkcije regulatornog tijela i suradnja između regulatornih tijela”)

text:
               9.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 320/8

      Presuda Suda (peto vijeće) od 24. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen – Njemačka) – DB Netz AG/Bundesrepublik Deutschland
      (Predmet C-12/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Željeznički prijevoz - Međunarodni željeznički teretni koridori - Uredba (EU) br. 913/2010 - Članak 13. stavak 1. - Uspostava jedinstvenog kontaktnog mjesta za svaki pojedini teretni koridor - Članak 14. - Priroda okvirnih pravila za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta na teretnom koridoru koja je utvrdio izvršni odbor - Članak 20. - Regulatorna tijela - Direktiva 2012/34/EU - Članak 27. - Postupak podnošenja zahtjevâ za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta - Uloga upraviteljâ infrastrukture - Članci 56. i 57. - Funkcije regulatornog tijela i suradnja između regulatornih tijela”)
      (2021/C 320/08)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: DB Netz AG

         Tuženik: Bundesrepublik Deutschland

         Izreka

                  1.

                  Članak 13. stavak 1., članak 14. stavak 9. i članak 18. točku (c) Uredbe (EU) br. 913/2010 Europskog parlamenta i Vijeća od 22. rujna 2010. o europskoj željezničkoj mreži za konkurentni prijevoz robe te članak 27. stavke 1. i 2. Direktive 2012/34/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 21. studenoga 2012. o uspostavi jedinstvenog Europskog željezničkog prostora, u vezi s točkom 3. podtočkom (a) Priloga IV. toj direktivi, treba tumačiti na način da je upravitelj infrastrukture, definiran u članku 3. točki 2. navedene direktive, tijelo nadležno za donošenje – u okviru nacionalnog izvješća o mreži – pravila koja se primjenjuju na postupak podnošenja zahtjevâ za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta, uključujući u pogledu isključivog korištenja određenog elektroničkog sustava za rezervaciju, na jedinstvenom kontaktnom mjestu predviđenom u tom članku 13. stavku 1.

                  2.

                  Preispitivanje – koje provodi nacionalno regulatorno tijelo – pravila u vezi s postupkom podnošenja zahtjevâ za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta na jedinstvenom kontaktnom mjestu, a koja su predviđena u izvješću o mreži, uređeno je odredbama članka 20. Uredbe br. 913/2010 i te odredbe treba tumačiti na način da se regulatorno tijelo države članice ne može usprotiviti tim pravilima a da pritom ne ispunjava obveze suradnje koje proizlaze iz tog članka 20. i, posebno, bez prethodnog savjetovanja s regulatornim tijelima drugih država članica uključenih u teretni koridor kako bi se, koliko je to moguće, postigao zajednički pristup.

                  3.

                  Članak 14. stavak 1. Uredbe br. 913/2010 treba tumačiti na način da okvirna pravila za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta na teretnom koridoru, koja je na temelju te odredbe utvrdio izvršni odbor, ne čine akt prava Unije.

         (1)  SL C 137, 27. 4. 2020.


title: Predmet C-167/20 P: Presuda Suda (deseto vijeće) od 24. lipnja 2021. – WD/Europska agencija za sigurnost hrane („Žalba – Javna služba – Privremeno osoblje – Ugovor na određeno vrijeme – Odluka o nerazvrstavanju – Nedostatak izvješćâ o ocjeni – Odluka o neproduljenju ugovora”)

text:
               9.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 320/9

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 24. lipnja 2021. – WD/Europska agencija za sigurnost hrane
      (Predmet C-167/20 P) (1)

      („Žalba - Javna služba - Privremeno osoblje - Ugovor na određeno vrijeme - Odluka o nerazvrstavanju - Nedostatak izvješćâ o ocjeni - Odluka o neproduljenju ugovora”)
      (2021/C 320/09)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: WD (zastupnik: L. Levi, odvjetnica)

         Druga stranka u postupku: Europska agencija za sigurnost hrane (zastupnici: D. Detken i F. Volpi, agenti, uz asistenciju D. Waelbroecka, C. Dekemexhea i A. Durona, odvjetnika)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Osobi WD nalaže se snošenje, osim vlastitih troškova u vezi s žalbom, i onih koje je snosila Europska agencija za sigurnost hrane (EFSA).

         (1)  SL C 271, 17. 8. 2020.


title: Predmet C-920/19: Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 18. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark – Austrija) – Fluctus s.r.o., Fluentum s.r.o., KI/Landespolizeidirektion Steiermark („Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Članak 56. UFEU-a – Slobodno pružanje usluga – Ograničenja – Igre na sreću – Dvojaki sustav organiziranja tržišta – Monopol na lutriju i kasina – Prethodno odobrenje za iskorištavanje automata za igru na sreću – Praksa oglašavanja nositelja monopola – Kriteriji za procjenu – Ustavna sudska praksa kojom je utvrđena usklađenost nacionalnog propisa s pravom Unije”)

text:
               9.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 320/9

      Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 18. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark – Austrija) – Fluctus s.r.o., Fluentum s.r.o., KI/Landespolizeidirektion Steiermark
      (Predmet C-920/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Članak 56. UFEU-a - Slobodno pružanje usluga - Ograničenja - Igre na sreću - Dvojaki sustav organiziranja tržišta - Monopol na lutriju i kasina - Prethodno odobrenje za iskorištavanje automata za igru na sreću - Praksa oglašavanja nositelja monopola - Kriteriji za procjenu - Ustavna sudska praksa kojom je utvrđena usklađenost nacionalnog propisa s pravom Unije”)
      (2021/C 320/10)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Fluctus s.r.o., Fluentum s.r.o., KI

         Tuženik: Landespolizeidirektion Steiermark

         uz sudjelovanje: Finanzpolizei Team 96

         Izreka

                  1.

                  Članak 56. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se ne protivi dvojaki sustav organiziranja tržišta igara na sreću samo iz razloga što se praksom oglašavanja nositelja monopola na lutriju i kasina želi potaknuti na aktivno sudjelovanje u igrama, primjerice umanjivanjem važnosti igre, prikazujući ju na pozitivan način zbog korištenja prihoda u svrhu aktivnosti od javnog interesa ili povećavanjem njihove privlačnosti zavodljivim reklamnim porukama koje ukazuju na mogućnost velikih dobitaka.

                  2.

                  Načelo nadređenosti prava Unije treba tumačiti na način da se njime nalaže sudu države članice da ne primijeni odredbu nacionalnog prava koja se protivi članku 56. UFEU-a, uključujući u slučajevima kada je viši sud iste države članice smatrao da je ta odredba u skladu s pravom Unije.

         (1)  SL C 161, 11. 5. 2020.


title: Predmet C-88/20: Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 20. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal correctionnel de Bordeaux – Francuska) – kazneni postupak protiv ENR Grenelle Habitat SARL, EP, FQ („Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda – Temeljna prava – Načelo ne bis in idem – Kumuliranje upravnih i kaznenih sankcija za istovjetne činjenice – Telemarketing – Zavaravajuća poslovna praksa – Nedostatno opravdanje zahtjeva za prethodnu odluku – Očita nedopuštenost”)

text:
               9.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 320/10

      Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 20. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal correctionnel de Bordeaux – Francuska) – kazneni postupak protiv ENR Grenelle Habitat SARL, EP, FQ
      (Predmet C-88/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda - Temeljna prava - Načelo ne bis in idem - Kumuliranje upravnih i kaznenih sankcija za istovjetne činjenice - Telemarketing - Zavaravajuća poslovna praksa - Nedostatno opravdanje zahtjeva za prethodnu odluku - Očita nedopuštenost”)
      (2021/C 320/11)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal correctionnel de Bordeaux

         Stranke glavnog kaznenog postupka

      ENR Grenelle Habitat SARL, EP, FQ

         Izreka

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je odlukom od 12. prosinca 2019. podnio tribunal correctionnel de Bordeaux (sud za lakša kaznena djela u Bordeauxu, Francuska), očito je nedopušten.

         (1)  SL C 161, 11. 5. 2020.


title: Predmet C-248/20: Rješenje Suda (osmo vijeće) od 18. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Högsta förvaltningsdomstolen – Švedska) – Skatteverket/Skellefteå Industrihus AB („Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Oporezivanje – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Odbitak pretporeza plaćenog tijekom faze izgradnje građevine – Sustav dobrovoljne porezne obveze – Odustajanje od prvotno planirane djelatnosti – Ispravak odbitka pretporeza – Odgovor na prethodno pitanje koji jasno proizlazi iz sudske prakse”)

text:
               9.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 320/11

      Rješenje Suda (osmo vijeće) od 18. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Högsta förvaltningsdomstolen – Švedska) – Skatteverket/Skellefteå Industrihus AB
      (Predmet C-248/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Oporezivanje - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Odbitak pretporeza plaćenog tijekom faze izgradnje građevine - Sustav dobrovoljne porezne obveze - Odustajanje od prvotno planirane djelatnosti - Ispravak odbitka pretporeza - Odgovor na prethodno pitanje koji jasno proizlazi iz sudske prakse”)
      (2021/C 320/12)
      Jezik postupka: švedski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Skatteverket

         Tuženik: Skellefteå Industrihus AB

         Izreka

      Članke 137., 168., 184. do 187., 189. i 192. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da im se protivi nacionalno zakonodavstvo koje predviđa obvezu vlasnika nekretnine kojem je odobreno korištenje sustavom dobrovoljne porezne obveze prilikom izgradnje građevine koju je trebao iznajmljivati i koji je odbio porez na dodanu vrijednost (PDV) u obliku pretporeza plaćen na stjecanja u svrhu tog građevinskog projekta da odmah vrati cjelokupan iznos tog poreza, eventualno uvećan za kamate, zbog toga što planirani projekt koji je omogućio nastanak prava na odbitak nije doveo do provedbe nijedne oporezive transakcije, ali im se ne protivi nacionalni propis koji u takvoj situaciji predviđa obvezu ispravka poreza na dodanu vrijednost (PDV-a) u obliku pretporeza.

         (1)  SL C 279, 24. 8. 2020.


title: Predmet C-571/20: Rješenje Suda (deveto vijeće) od 6. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale di Potenza – Italija) – OM/Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Conservatorio di Musica „E.R. Duni” di Matera („Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda – Zahtjev za prethodnu odluku o valjanosti odredbe UFEU-a – Očita nenadležnost Suda – Slobodno kretanje radnika – Jednako postupanje – Članak 45. UFEU-a – Razlika u statusu i plaći između nastavnika na sveučilištima i nastavnika u nacionalnom sustavu visokog umjetničkog i glazbenog obrazovanja – Potpuno unutarnja situacija – Očita nedopuštenost”)

text:
               9.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 320/11

      Rješenje Suda (deveto vijeće) od 6. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale di Potenza – Italija) – OM/Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Conservatorio di Musica „E.R. Duni” di Matera
      (Predmet C-571/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda - Zahtjev za prethodnu odluku o valjanosti odredbe UFEU-a - Očita nenadležnost Suda - Slobodno kretanje radnika - Jednako postupanje - Članak 45. UFEU-a - Razlika u statusu i plaći između nastavnika na sveučilištima i nastavnika u nacionalnom sustavu visokog umjetničkog i glazbenog obrazovanja - Potpuno unutarnja situacija - Očita nedopuštenost”)
      (2021/C 320/13)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale di Potenza

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: OM

         Tuženici: Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Conservatorio di Musica „E.R. Duni” di Matera

         Izreka

                  1.

                  Sud Europske unije očito je nenadležan za davanje odgovora na prvo i drugo prethodno pitanje koje je postavio Tribunale di Potenza (Sud u Potenzi, Italija).

                  2.

                  Treće prethodno pitanje koje je postavio Tribunale di Potenza (Sud u Potenzi) očito je nedopušteno.

         (1)  SL C 28, 25. 1. 2021.


title: Predmet C-185/21 P: Žalba koju je 25. ožujka 2021. podnio Turk Hava Yollari AO protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 27. siječnja 2021. u predmetu T-382/19, Turk Hava Yollari/EUIPO – Sky (skylife)

text:
               9.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 320/12

      Žalba koju je 25. ožujka 2021. podnio Turk Hava Yollari AO protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 27. siječnja 2021. u predmetu T-382/19, Turk Hava Yollari/EUIPO – Sky (skylife)
      (Predmet C-185/21 P)
      (2021/C 320/14)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Turk Hava Yollari AO (zastupnik: R. Almaraz Palmero, abogada)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), Sky Ltd
      Rješenjem od 29. lipnja 2021., Sud (vijeće za dopuštanje žalbi) utvrdio je da je žalba nedopuštena i da društvo Turk Hava Yollari AO treba snositi vlastite troškove.


title: Predmet C-200/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. ožujka 2021. uputio Tribunalul Bucureşti (Rumunjska) – TU, SU/BRD Groupe Societé Générale SA, Next Capital Solutions Limited

text:
               9.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 320/12

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. ožujka 2021. uputio Tribunalul Bucureşti (Rumunjska) – TU, SU/BRD Groupe Societé Générale SA, Next Capital Solutions Limited
      (Predmet C-200/21)
      (2021/C 320/15)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunalul Bucureşti

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: TU, SU

         Druge stranke u žalbenom postupku: BRD Groupe Societé Générale SA, Next Capital Solutions Limited

         Prethodna pitanja

      Protivi li se Direktivi 93/13 (1) pravno pravilo nacionalnog prava poput onog iz članka 712. i sljedećih članaka poglavlja VI. rumunjskog Građanskog zakonika, kojim se predviđa rok od 15 dana u kojem se dužnik u okviru prigovora protiv ovrhe može pozvati na nepoštenost određene ugovorne odredbe ovršne isprave s obzirom na to da tužba radi utvrđenja postojanja nepoštenih odredbi koje sadržava ovršna isprava ne podliježe nikakvom roku i da je u okviru te tužbe za dužnika predviđena mogućnost da zatraži odgodu ovrhe na temelju ovršne isprave u skladu s člankom 638. stavkom 2. rumunjskog Građanskog zakonika?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak., 12., str. 24.)


title: Predmet C-215/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. travnja 2021. uputio Juzgado de Primera Instancia de Las Palmas de Gran Canaria (Španjolska) – Zulima/Servicios prescriptor y medios de pagos E.F.C. S.A.U.

text:
               9.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 320/13

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. travnja 2021. uputio Juzgado de Primera Instancia de Las Palmas de Gran Canaria (Španjolska) – Zulima/Servicios prescriptor y medios de pagos E.F.C. S.A.U.
      (Predmet C-215/21)
      (2021/C 320/16)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de Primera Instancia de Las Palmas de Gran Canaria

         Stranke glavnog postupka

         Tužiteljica: Zulima

         Tuženik: Servicios prescriptor y medios de pagos E.F.C. S.A.U.

         Prethodno pitanje

      U okviru pritužbi potrošačâ protiv nepoštenih ugovornih odredbi koje se temelje na Direktivi 93/13/EZ (1) i u slučaju izvansudskog ispunjenja, člankom 22. Zakona o građanskom postupku predviđa se da potrošači moraju snositi postupovne troškove, a da se pritom ne uzima u obzir prethodno postupanje prodavatelja robe ili pružatelja usluga koji nije ispunio prethodne zahtjeve. Predstavlja li to španjolsko postupovno pravilo znatnu prepreku koja potrošače može odvratiti od ostvarivanja prava na djelotvorni sudski nadzor eventualne nepoštenosti ugovorne odredbe koja se protivi načelu djelotvornosti i članku 6. stavku 1. i članku 7. stavku 1. Direktive 93/13?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: Predmet C-216/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. travnja 2021. uputio Curtea de Apel Ploieşti (Rumunjska) – Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România”, YN/Consiliul Superior al Magistraturii

text:
               9.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 320/13

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. travnja 2021. uputio Curtea de Apel Ploieşti (Rumunjska) – Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România”, YN/Consiliul Superior al Magistraturii
      (Predmet C-216/21)
      (2021/C 320/17)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Ploieşti

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România”, YN

         Druga stranka u postupku: Consiliul Superior al Magistraturii

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li mehanizam za suradnju i provjeru, uspostavljen Odlukom Komisije od 13. prosinca 2006. (1), smatrati aktom institucije Unije u smislu članka 267. UFEU-a koji može biti predmet tumačenja Suda Europske unije? Jesu li sadržaj, narav i vremenski doseg mehanizma za suradnju i provjeru, uspostavljenog u skladu s Odlukom Komisije od 13. prosinca 2006., obuhvaćeni područjem primjene Ugovora o pristupanju Republike Bugarske i Rumunjske Europskoj uniji, koji je Rumunjska potpisala u Luksemburgu 25. travnja 2005.? Jesu li zahtjevi iz izvješća sastavljenih u okviru mehanizma za suradnju i provjeru obvezujući za rumunjsku državu?

                  2.

                  Može li se načelo neovisnosti sudstva utvrđeno člankom 19. [stavkom] 1. drugim [podstavkom] Ugovora o Europskoj uniji (UEU) i člankom 47. Povelje o temeljnim pravima, kao i sudskom praksom Suda Europske unije, u vezi s člankom 2. UEU-a, tumačiti na način da se odnosi i na postupke napredovanja sudaca na dužnosti?

                  3.

                  Ugrožava li se to načelo uspostavom sustava napredovanja na viši sud koji se temelji isključivo na sažetoj ocjeni rada i postupanja koju provodi povjerenstvo u sastavu predsjednika pravosudnog tijela nadležnog za sudski nadzor i njegovih sudaca, koje, pored redovnog ocjenjivanja sudaca, zasebno provodi i ocjenjivanje sudaca radi napredovanja i sudski nadzor njihovih presuda?

                  4.

                  Je li načelo neovisnosti sudstva, utvrđeno člankom 19. [stavkom] 1. drugim [podstavkom] Ugovora o Europskoj uniji (UEU) i člankom 47. Povelje o temeljnim pravima, kao i sudskom praksom Suda Europske unije, u vezi s člankom 2. UEU-a, ugroženo ako rumunjska država ne poštuje predvidljivost i pravnu sigurnost prava Europske unije na način da prihvati mehanizam za suradnju i provjeru i pripadajuća izvješća te im podliježe preko deset godina, da bi zatim bez najave izmijenila postupak napredovanja sudaca koji nemaju upravljačke ovlasti, suprotno preporukama sadržanim u mehanizmu za suradnju i provjeru?

         (1)  Odluka Komisije od 13. prosinca 2006. o uspostavi mehanizma za suradnju i provjeru napretka Rumunjske u ispunjavanju posebnih mjerila na području reforme pravosuđa i borbe protiv korupcije (SL 2006., L 354, str. 56.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 65., str. 53.)


title: Predmet C-219/21 P: Žalba koju je 1. travnja 2021. podnio Olimp Laboratories sp. z o. o protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 27. siječnja 2021. u predmetu T-817/19, Olimp Laboratories/EUIPO

text:
               9.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 320/14

      Žalba koju je 1. travnja 2021. podnio Olimp Laboratories sp. z o. o protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 27. siječnja 2021. u predmetu T-817/19, Olimp Laboratories/EUIPO
      (Predmet C-219/21 P)
      (2021/C 320/18)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Olimp Laboratories sp. z o. o. (zastupnik: M. Kondrat, adwokat)

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo
      Rješenjem od 24. lipnja 2021., Sud (vijeće za dopuštanje žalbi) utvrdio je da je žalba nedopuštena i da društvo Olimp Laboratories sp. z o. o. treba snositi vlastite troškove.


title: Predmet C-233/21 P: Žalba koju je 9. travnja 2021. podnio Germann Avocats LLC protiv rješenja Općeg suda (deseto vijeće) od 4. veljače 2021. u predmetu T-352/18, Germann Avocats LLC/Europska komisija

text:
               9.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 320/15

      Žalba koju je 9. travnja 2021. podnio Germann Avocats LLC protiv rješenja Općeg suda (deseto vijeće) od 4. veljače 2021. u predmetu T-352/18, Germann Avocats LLC/Europska komisija
      (Predmet C-233/21 P)
      (2021/C 320/19)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Germann Avocats LLC (zastupnik: N. Scandamis, dikigoros)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  potvrdi točke 24. do 48. pobijanog rješenja kojima se u potpunosti odbija Komisijin prigovor nedopuštenosti,

                  —

                  u ostalome, potpuno ukine pobijano rješenje,

                  —

                  na temelju članka 263. UFEU-a, u potpunosti poništi Komisijinu odluku sadržanu u nedatiranom dopisu od 2. travnja 2018., kojim se odbija zajednička ponuda žalitelja podnesena za studiju praćenja sindikalnih praksi u pogledu nediskriminacije i različitosti na radnom mjestu (poziv na nadmetanje JUST/2017/RDIS/FW/EQUA/0042; SL/S S215 – 09/11/2017 – 2017/S 215-446067),

                  —

                  naloži Komisiji da mu naknadi pretrpljenu štetu u iznosu od 1 eura,

                  —

                  podredno, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje i u svakom slučaju

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova žalbenog postupka i postupka pred Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog svojoj žalbi, žalitelj navodi sljedeće žalbene razloge:
      Prvo, očito iskrivljavanje činjenica i pogreške koje se tiču prava u vezi sa zlouporabom ovlasti, kao i povreda načela ravnopravnosti oružja i prava na saslušanje.
      Drugo, povreda dužnosti obrazlaganja i očite pogreške u ocjeni.
      Treće, zlouporaba ovlasti povredom načela jednakog postupanja, pravne sigurnosti, dobre uprave i dobre vjere.
      Četvrto, zlouporaba ovlasti povredom načela transparentnosti i zaštite legitimnih očekivanja u vezi s tržišnim natjecanjem.