201807270462025152018/C 285/322892018CJC28520180813HR01HRINFO_JUDICIAL20180426191911Predmet C-289/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. travnja 2018. uputio Handelsgericht Wien (Austrija) – KAMU Passenger & IT Services GmbH protiv Türk Hava Yollari A.O. – T.H.Y. Turkish Airlines
 ---documentbreak--- C2852018HR1910120180426HR0032191191Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. travnja 2018. uputio Handelsgericht Wien (Austrija) – KAMU Passenger & IT Services GmbH protiv Türk Hava Yollari A.O. – T.H.Y. Turkish Airlines
   (Predmet C-289/18)2018/C 285/32Jezik postupka: njemački
      Sud koji je uputio zahtjev

   Handelsgericht Wien

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: KAMU Passenger & IT Services GmbH

      Tuženik: Türk Hava Yollari A.O. – T.H.Y. Turkish Airlines

      Prethodno pitanje

   Treba li daljnji let iz odredišne zračne luke prethodnog leta, koji je putnik rezervirao zajedno s prvim letom i za koji je kupio samo jednu kartu s jednim brojem, uzimajući u obzir da je predviđeno razdoblje između dva leta nešto dulje od 13 sati, kvalificirati kao „izravni povezani let” u smislu članka 2. točke (h) Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (
         1
      )?
   (
         1
      )	Uredba (EZ) br. 261/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta […] te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)


201807270482025202018/C 285/332992018CJC28520180813HR01HRINFO_JUDICIAL20180502192022Predmet C-299/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. svibnja 2018. uputio Landgerichts Düsseldorf (Njemačka) – Stefan Neldner protiv Eurowings GmbH
 ---documentbreak--- C2852018HR1920120180502HR0033192202Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. svibnja 2018. uputio Landgerichts Düsseldorf (Njemačka) – Stefan Neldner protiv Eurowings GmbH
   (Predmet C-299/18)2018/C 285/33Jezik postupka: njemački
      Sud koji je uputio zahtjev

   Landgericht Düsseldorf

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Stefan Neldner

      Tuženik: Eurowings GmbH

      Prethodna pitanja

            1.

            Može li se odšteta iz članka 7. Uredbe (
                  1
               ) odbiti od odštete odobrene prema nacionalnom pravu, koja je namijenjena za povrat dodatnih putnih troškova nastalih kao rezultat otkazivanja rezerviranog leta, ako je zračni prijevoznik ispunio svoje obveze iz članka 8. stavka 1. Uredbe?

            2.

            Ako je odbitak moguć: primjenjuje li se to također na trošak zamjenskog prijevoza do mjesta različitog od konačnog odredišta leta, ako putnik odbije zamjenski prijevoz do konačnog odredišta leta koji je zračni prijevoznik ponudio?

            3.

            Ako je odbitak moguć: može li zračni prijevoznik izvršiti odbitak u svim slučajevima ili odbitak ovisi o mjeri u kojoj je to moguće prema nacionalnom pravu ili o mjeri u kojoj sud to smatra pravičnim?

            4.

            Ako je mjerodavno nacionalno pravo ili je sud dužan donijeti diskrecijsku odluku: je li odšteta iz članka 7. Uredbe namijenjena za nadoknadu samo neugodnosti i gubitka vremena putnikâ kao rezultata otkazivanja ili je također namijenjena za nadoknadu materijalne štete?

      (
         1
      )	Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91, SL 2004., L 46, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)


201807270192025272018/C 285/343012018CJC28520180813HR01HRINFO_JUDICIAL20180504202011Predmet C-301/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. svibnja 2018. uputio Landgericht Bonn (Njemačka) – Thomas Leonhard protiv DSL Bank
 ---documentbreak--- C2852018HR2010120180504HR0034201201Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. svibnja 2018. uputio Landgericht Bonn (Njemačka) – Thomas Leonhard protiv DSL Bank
   (Predmet C-301/18)2018/C 285/34Jezik postupka: njemački
      Sud koji je uputio zahtjev

   Landgericht Bonn

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Thomas Leonhard

      Tuženik: DSL Bank

      Prethodno pitanje

   Treba li članak 7. stavak 4. Direktive 2002/65/EZ (
         1
      ) tumačiti na način da mu se protivi pravno pravilo države članice kojim je propisano da nakon odustajanja od ugovora o potrošačkom zajmu sklopljenog na daljinu dobavljač mora potrošaču, osim iznosa koji je primio od potrošača u skladu s ugovorom na daljinu, platiti i naknadu za uporabu tog iznosa?
   (
         1
      )	Direktiva 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. rujna 2002. o trgovanju na daljinu financijskim uslugama koje su namijenjene potrošačima i o izmjeni Direktive Vijeća 90/619/EEZ i direktiva 97/7/EZ i 98/27/EZ (SL L 271, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 102.)


201807270612024322018/C 285/353222018CJC28520180813HR01HRINFO_JUDICIAL20180514202122Predmet C-322/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. svibnja 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) – Schiaffini Travel SpA protiv Comune di Latina
 ---documentbreak--- C2852018HR2020120180514HR0035202212Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. svibnja 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) – Schiaffini Travel SpA protiv Comune di Latina
   (Predmet C-322/18)2018/C 285/35Jezik postupka: talijanski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Schiaffini Travel SpA

      Druga stranka u postupku: Comune di Latina

      Prethodna pitanja

            1.

            Treba li članak 5. stavak 2. Uredbe EZ br. 1370/2007 (
                  1
               ) (osobito u pogledu zabrane unutarnjem operateru da sudjeluje u konkurentskim nadmetanjima extra moenia iz točaka (b) i (d)), primijeniti i na izravno sklapanje ugovora dodijeljenih u razdoblju koje prethodi stupanju na snagu navedene uredbe?

            2.

            Može li se s pojmom „unutarnji operater” – u smislu navedene uredbe i eventualno po analogiji sa sudskom praksom u odnosu na in house usluge – teoretski izjednačiti pravna osoba javnog prava kojoj je državno tijelo izravno dodijelilo ugovor za usluge lokalnog prijevoza, ako je izravno povezana s njim sa stajališta organizacije i nadzora, i čiji je kapital u državnom vlasništvu (u cijelosti ili djelomično, a u tom slučaju zajedno s drugim javnim subjektima)?

            3.

            U slučaju izravne dodjele ugovora za pružanje usluga koje ulazi u područje primjene Uredbe (EZ) br. 1370/2007, može li činjenica da je nakon te dodjele dotično državno tijelo osnovalo javnu upravnu ustanovu ovlaštenu organizirati usluge u pitanju (znajući da nadalje država zadržava isključivu ovlast raspolaganja koncesijom) – pri čemu ona ne vrši nikakav „istovrsni nadzor” nad izravnom dodjelom usluga, izuzeti predmetnu dodjelu iz pravila iz članka 5. stavka 2. Uredbe?

            4.

            Znači li prvotni datum isteka dodjele izravnog ugovora koji prelazi tridesetogodišnji rok koji istječe 3. prosinca 2039. (a započinje datumom stupanja na snagu Uredbe (EZ) br. 370/2007) da dodjela nije u skladu s načelima iz članka 5. u vezi s člankom 8. stavkom 3. navedene uredbe, ili tu nepravilnost treba smatrati automatski ispravljenom, u pravnu svrhu, implicitnim „ex lege” skraćivanjem ugovora tako da ulazi u tridesetogodišnji rok (članak 8. stavak 3.)?

      (
         1
      )	Uredba (EZ) br. 1370/2007 Europskog parlamenta i Vijeća, od 23. listopada 2007. o uslugama javnog željezničkog i cestovnog prijevoza putnika i stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 1191/69 i (EEZ) br. 1107/70 (SL L 315, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 13., str. 96.).


201807270492024492018/C 285/363242018CJC28520180813HR01HRINFO_JUDICIAL20180515212221Predmet C-324/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. svibnja 2018. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Sicilville Sr protiv Comune di Brescia
 ---documentbreak--- C2852018HR2110120180515HR0036211222Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. svibnja 2018. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Sicilville Sr protiv Comune di Brescia
   (Predmet C-324/18)2018/C 285/36Jezik postupka: talijanski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Consiglio di Stato

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Sicilville Srl

      Druga stranka postupka: Comune di Brescia

      Prethodno pitanje

   Protivi li se pravu Europske unije i konkretno članku 57. stavku 4. Direktive 2014/24/EU (
         1
      ) o javnoj nabavi, u vezi s uvodnom izjavom 101. navedene direktive i načelima proporcionalnosti i jednakog postupanja, nacionalni propis poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koji „teški profesionalni propust” definira kao razlog za obvezno isključenje gospodarskog subjekta i pobliže određuje da, ako je profesionalni propust uzrokovao prijevremeni raskid ugovora o nabavi, gospodarski subjekt može biti isključen samo ako raskid nije osporavan ili ako je potvrđen u provedenom sudskom postupku?
   (
         1
      )	Direktiva 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL L 94, str. 65.)


201808030282049792018/C 294/433862018CJC29420180820HR01HRINFO_JUDICIAL20180611313221Predmet C-386/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. lipnja 2018. uputio Beroep voor het Bedrijfsleven (Nizozemska) – Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel UA protiv Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
 ---documentbreak--- C2942018HR3110120180611HR0043311322Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. lipnja 2018. uputio Beroep voor het Bedrijfsleven (Nizozemska) – Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel UA protiv Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
   (Predmet C-386/18)2018/C 294/43Jezik postupka: nizozemski
      Sud koji je uputio zahtjev

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel UA

      Tuženik: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

      Prethodna pitanja

            1a.

            Protivi li se članku 66. stavku 1. Uredbe (EU) br. 508/2014 (
                  1
               ) Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o Europskom fondu za pomorstvo i ribarstvo i stavljanju izvan snage uredbi Vijeća (EZ) br. 2328/2003, (EZ) br. 861/2006, (EZ) br. 1198/2006, (EZ) br. 791/2007 i Uredbe (EU) br. 1255/2011 Europskog parlamenta i Vijeća […], u dijelu u kojem određuje da Europski fond za pomorstvo i ribarstvo „podržava” pripremu i provedbu planova proizvodnje i stavljanja na tržište iz članka 28. Uredbe (EU) br. 1379/2013 (
                  2
               ) Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2013. o zajedničkom uređenju tržišta proizvodima ribarstva i akvakulture, izmjeni uredbi Vijeća (EZ) br. 1184/2006 i (EZ) br. 1224/2009 i stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 104/2000 […], to što država članica u svojem odgovoru organizaciji proizvođača koja je podnijela zahtjev za dodjelu takve potpore tvrdi da u vrijeme podnošenja tog zahtjeva u svojem operativnom programu koji je odobrila Europska komisija i u nacionalnim propisima kojim se određuju prihvatljivi troškovi nije predvidjela mogućnost za podnošenje takvog zahtjeva za određenu kategoriju troškova (u ovom slučaju: troškovi pripreme i provedbe planova proizvodnje i stavljanja na tržište) ili za određeno razdoblje (u ovom slučaju: 2014. godina)?

            1b.

            Je li za odgovor na prvo pitanje točku (a) relevantno da je organizacija proizvođača na temelju članka 28. Uredbe br. 1379/2013 dužna izraditi plan proizvodnje i stavljanja na tržište i provesti ga nakon što ga država članica odobri?

            2.

            Ako na prvo pitanje točku (a) treba odgovoriti tako da se članku 66. stavku 1. Uredbe br. 508/2014 protivi to da država članica u svojem odgovoru organizaciji proizvođača koja je podnijela zahtjev za dodjelu potpore radi pripreme i provedbe planova proizvodnje i stavljanja na tržište tvrdi da u vrijeme podnošenja tog zahtjeva nije predvidjela mogućnost za podnošenje takvog zahtjeva, može li se dotični podnositelj zahtjeva za bespovratna sredstva izravno osloniti na članak 66. stavak 1. Uredbe br. 508/2014 kao pravnu osnovu za potraživanje dodjele predmetnih bespovratnih sredstava protiv svoje države članice?

            3.

            Ako odgovor na drugo pitanje glasi tako da se dotični podnositelj zahtjeva za bespovratna sredstva u situaciji opisanoj u drugom pitanju može izravno osloniti na članak 66. stavak 1. Uredbe br. 508/2014 radi potraživanja dodjele predmetnih bespovratnih sredstava protiv svoje države članice za dodjelu predmetnih bespovratnih sredstava, protivi li se članku 65. stavku 6. Uredbe (EU) br. 1303/2013 (
                  3
               ) Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju zajedničkih odredbi o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu, Kohezijskom fondu, Europskom poljoprivrednom fondu za ruralni razvoj i Europskom fondu za pomorstvo i ribarstvo i o utvrđivanju općih odredbi o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu, Kohezijskom fondu i Europskom fondu za pomorstvo i ribarstvo te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 1083/2006 […] to da se bespovratna sredstva dodijele za pripremu i provedbu planova proizvodnje i stavljanja na tržište u situaciji u kojoj se zahtjev za bespovratna sredstva podnosi što je taj plan pripremljen i proveden?

      (
         1
      )	SL 2014., L 149, str. 1. i ispravak SL 2017., L 88, str. 22.
   (
         2
      )	SL 2013., L 354, str. 1.
   (
         3
      )	SL 2013., L 347, str. 320. i ispravak SL 2016., L 200, str. 140.


title: Predmet T-430/18: Tužba podnesena 10. srpnja 2018. – American Airlines protiv Komisije

text:
               10.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 319/21

      Tužba podnesena 10. srpnja 2018. – American Airlines protiv Komisije
      (Predmet T-430/18)
      (2018/C 319/25)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: American Airlines, Inc. (Fort Worth, Teksas, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: J. Poitras, Solicitor, J. Ruiz Calzado i J. Wileur, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku o odobrenju stečenih prava (odluka C(2018) 2788 od 30. travnja 2018);

                  —

                  naloži Komisiji, kao i svim intervenijentima u potporu Komisiji snošenje troškova; i

                  —

                  naloži svaku drugu mjeru koju Opći sud smatra primjerenom u okolnostima slučaja.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužitelj tvrdi da je Europska komisija počinila pogrešku koja se tiče prava i očitu pogrešku u ocjeni time što je donijela odluku C(2018) 2788 od 30. travnja 2018. u kojoj je Komisija odredila da je društvo Delta ovlašteno steći prethodna prava na slotove koje je društvo American Airlines stavilo na raspolaganje na temelju obveza iznesenih u okviru predmeta M.6607 (u daljnjem tekstu: obveze).
      U prilog tužbi tužitelj iznosi dva tužbena razloga:

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava time što je primijenila pogrešan pravni kriterij za stjecanje prethodnih prava na temelju obveza.
                  Tužitelj tvrdi da je, prilikom ocjene toga je li društvo Delta „na primjeren način rabilo” slotove u skladu s obvezama, Komisija donijela odluku da je jedina analiza koju treba provesti provjera je li se društvo Delta nalazilo u situaciji „zlouporabe”. Tužitelj nadalje ističe da, suprotno Komisijinu stajalištu, razmatranje izraza, konteksta i svrhe obveza dovodi do zaključka da „nepostojanje zlouporabe” nije relevantno te da bi pravilno tumačenje koncepta „primjerene uporabe” iz obveza od Komisije zahtijevalo provjeru toga je li uporaba slotova „u skladu s ponudom” koju je društvo Delta formalno podnijelo kako bi dobilo slotove.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da pobijana odluka sadržava očite pogreške u ocjeni u dijelu u kojem je utvrđeno da je društvo Delta ispunilo zahtjev „primjerene uporabe”.
                  Tužitelj tvrdi da je, s obzirom na to da je društvo Delta odstupilo od svoje ponude, Komisija trebala utvrditi mogu li se to odstupanje i konačna razina uporabe slotova prihvatiti, s obzirom na relevantne gospodarske pokazatelje i analizu, kako bi se jamčilo tržišno natjecanje i kako bi se stoga povećale koristi za potrošače.


title: Predmet T-376/18: Tužba podnesena 14. lipnja 2018. – Front Polisario protiv Vijeća

text:
               10.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 319/16

      Tužba podnesena 14. lipnja 2018. – Front Polisario protiv Vijeća
      (Predmet T-376/18)
      (2018/C 319/20)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et Rio de oro (Front Polisario) (zastupnik: G. Devers, odvjetnik)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi njegovu tužbu dopuštenom;

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži Vijeću snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe protiv odluke Vijeća od 16. travnja 2018. kojom se Komisiji dopušta otvaranje pregovora u ime Europske unije radi izmjene sporazuma o partnerstvu u sektoru ribarstva i sklapanja protokola s Kraljevinom Maroko (odluka nije objavljena u Službenom listu Europske unije), tužitelj ističe deset tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nenadležnosti Vijeća za donošenje pobijane odluke jer Europska unija i Kraljevina Maroko nisu nadležni za pregovaranje o međunarodnim sporazumima koji uključuju Zapadnu Saharu umjesto naroda tog teritorija, kako ga predstavlja Front Polisario.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi obveze ispitivanja svih relevantnih elemenata ovog slučaja jer prilikom donošenja pobijane odluke Vijeće nije uzelo u obzir sudsku praksu Suda o pitanju Zapadne Sahare.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi obveze ispitivanja pitanja poštovanja temeljnih prava i međunarodnog humanitarnog prava jer iz pobijane odluke proizlazi da Vijeće nije uzelo u obzir pitanje poštovanja ljudskih prava i međunarodnog humanitarnog prava.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava obrane jer Vijeće prije donošenja pobijane odluke nije provelo raspravu s Frontom Polisario, jedinim predstavnikom naroda Zapadne Sahare.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi Vijeća svoje obveze izvršenja presuda Suda jer je pobijana odluka zanemarila obrazloženja presuda Suda u predmetima C-104/16 P i C-266/16.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela i temeljnih vrijednosti kojima se Unija vodi na međunarodnoj razini jer je, s jedne strane, odluka zanijekala postojanje naroda Zapadne Sahare kad je umjesto toga upotrijebila pojam „predmetne populacije”; i jer je, s druge strane, odobrila otvaranje pregovora s Kraljevinom Maroko u okviru svoje aneksijske politike u pogledu Zapadne Sahare i sustavnih povreda temeljnih prava koje zahtijeva takva politika.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava na samoodređenje jer je, s jedne strane, odluka zanijekala postojanje naroda Zapadne Sahare u pogledu prava na samoodređenje i narušava nacionalno jedinstvo tog naroda i jer, s druge strane, odobrava otvaranje pregovora s Kraljevinom Maroko u suprotnosti s odvojenim i zasebnim statusom Zapadne Sahare i s trajnim suverenitetom naroda tog teritorija nad njegovim prirodnim resursima.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela relativnog učinka ugovorâ jer pobijana odluka narodu Zapadne Sahare, kako ga predstavlja Front Polisario, niječe svojstvo treće strane u odnosima između EU-a i Maroka.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi međunarodnog humanitarnog prava i međunarodnog kaznenog prava jer se, s jedne strane, pregovori koje je odobrila pobijana odluka vode u okviru aneksijske politike Kraljevine Maroko u pogledu Zapadne Sahare i jer, s druge strane, upotrebom pojma „predmetne populacije” ta odluka prihvaća nezakonit prijenos marokanskih kolonista na okupirani zapadnosaharski teritorij.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi Unijine obveze nepriznavanja jer je odobravanjem otvaranja pregovora s Kraljevinom Maroko u pogledu Zapadne Sahare odluka potvrdila ozbiljne povrede međunarodnog prava koje su počinile marokanske okupacijske snage protiv naroda Zapadne Sahare.


title: Predmet C-192/17: Presuda Suda (deveto vijeće) od 11. srpnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – COBRA SpA protiv Ministero dello Sviluppo Economico (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 1999/5/EZ — Priznavanje uzajamne sukladnosti radijske opreme i telekomunikacijske terminalne opreme — Postojanje usklađenih normi — Potreba da se proizvođač obrati prijavljenom tijelu — Stavljanje identifikacijskog broja prijavljenog tijela)

text:
               10.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 319/11

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 11. srpnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – COBRA SpA protiv Ministero dello Sviluppo Economico
      (Predmet C-192/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 1999/5/EZ - Priznavanje uzajamne sukladnosti radijske opreme i telekomunikacijske terminalne opreme - Postojanje usklađenih normi - Potreba da se proizvođač obrati prijavljenom tijelu - Stavljanje identifikacijskog broja prijavljenog tijela))
      (2018/C 319/12)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: COBRA SpA

         Tuženik: Ministero dello Sviluppo Economico

         Izreka

                  1.

                  Članak 12. stavak 1. drugi podstavak Direktive 1999/5/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 1999. o radijskoj opremi i telekomunikacijskoj terminalnoj opremi i o uzajamnom priznavanju njihove sukladnosti, kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 596/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. lipnja 2009., treba tumačiti na način da se proizvođač radijske opreme, kada primjenjuje postupak predviđen u drugom stavku priloga III. toj direktivi i primjenjuje usklađene norme za određivanje bitnih radijskih ispitivanja iz tog stavka, ne mora obratiti prijavljenom tijelu iz članka 11. stavka 1. te direktive i stoga uz oznaku „CE” ne mora navesti i identifikacijski broj tog tijela.

                  2.

                  Članak 12. stavak 1. drugi podstavak Direktive 1999/5, kako je izmijenjena Uredbom br. 596/2009, treba tumačiti na način da proizvođač radijske opreme, koji je primijenio postupak iz priloga III. toj direktivi pri čemu je primijenio usklađene norme kojima se određuju bitna radijska ispitivanja koja se moraju provesti, ne mora uz oznaku „CE” navesti i identifikacijski broj prijavljenog tijela kojem se svojevoljno obratio zahtijevajući da mu potvrdi popis bitnih radijskih ispitivanja sadržanih u navedenim usklađenim normama.

         (1)  SL C 231, 17. 7. 2017.


title: Predmet T-449/14: Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2018. – Nexans France i Nexans protiv Komisije („Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Europsko tržište električnih kablova — Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a — Jedinstvena i trajna povreda — Nezakonitost odluke o nadzoru — Razuman rok — Načelo dobre uprave — Načelo osobne odgovornosti — Solidarna odgovornost za plaćanje novčane kazne — Dostatan dokaz o povredi — Trajanje povrede — Novčane kazne — Proporcionalnost — Jednakost postupanja — Neograničena nadležnost”)

text:
               17.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/38

      Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2018. – Nexans France i Nexans protiv Komisije
      (Predmet T-449/14) (1)

      ((„Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Europsko tržište električnih kablova - Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a - Jedinstvena i trajna povreda - Nezakonitost odluke o nadzoru - Razuman rok - Načelo dobre uprave - Načelo osobne odgovornosti - Solidarna odgovornost za plaćanje novčane kazne - Dostatan dokaz o povredi - Trajanje povrede - Novčane kazne - Proporcionalnost - Jednakost postupanja - Neograničena nadležnost”))
      (2018/C 328/51)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Nexans France SAS (Courbevoie, Francuska) i Nexans SA (Courbevoie) (zastupnici: G. Forwood, odvjetnik, M. Powell, A. Rogers i A. Oh, solicitors)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: u početku C. Giolito, H. van Vliet i A. Biolan, zatim C. Giolito i H. van Vliet, agenti, uz asistenciju B. Dohertyja, barrister)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a radi, s jedne strane, poništenja Odluke Komisije C(2014) 2139 final od 2. travnja 2014. u vezi s postupkom primjene članka 101. [UFEU-a] i članka 53. Sporazuma [o EGP-u] (predmet AT.39610 – Električni kabeli) u dijelu koji se odnosi na tužitelje i, s druge strane, smanjenja iznosa izrečene im novčane kazne.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvima Nexans France SAS i Nexans SA nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 282, 25. 8. 2014.


title: Predmet C-268/17: Presuda Suda (peto vijeće) od 25. srpnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Županijski Sud u Zagrebu, Hrvatska) – Izdavanje europskog uhidbenog naloga protiv osobe AY (Zahtjev za prethodnu odluku — Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima — Europski uhidbeni nalog — Okvirna odluka 2002/584/PUP — Članak 1. stavak 2., članak 3. točka 2. i članak 4. točka 3. — Razlozi za neizvršenje — Obustava kaznene istrage — Načelo ne bis in idem — Tražena osoba koja je imala status svjedoka u ranijem postupku povodom istog djela — Izdavanje više europskih uhidbenih naloga protiv iste osobe)

text:
               17.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/18

      Presuda Suda (peto vijeće) od 25. srpnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Županijski Sud u Zagrebu, Hrvatska) – Izdavanje europskog uhidbenog naloga protiv osobe AY
      (Predmet C-268/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima - Europski uhidbeni nalog - Okvirna odluka 2002/584/PUP - Članak 1. stavak 2., članak 3. točka 2. i članak 4. točka 3. - Razlozi za neizvršenje - Obustava kaznene istrage - Načelo ne bis in idem - Tražena osoba koja je imala status svjedoka u ranijem postupku povodom istog djela - Izdavanje više europskih uhidbenih naloga protiv iste osobe))
      (2018/C 328/22)
      Jezik postupka: hrvatski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Županijski Sud u Zagrebu

         Stranka glavnog postupka

      AY

         Izreka

                  1.

                  Članak 1. stavak 2. Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009., treba tumačiti na način da je pravosudno tijelo države članice izvršenja dužno donijeti odluku o svakom europskom uhidbenom nalogu koji mu je poslan, čak i ako je u toj državi članici već odlučeno o prethodnom europskom uhidbenom nalogu koji se odnosio na istu osobu i isto djelo, ali je drugi europski uhidbeni nalog izdan samo zbog toga što je u državi članici izdavanja podignuta optužnica protiv tražene osobe.

                  2.

                  Članak 3. točku 2. i članak 4. točku 3. Okvirne odluke 2002/584, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom 2009/299, treba tumačiti na način da se radi odbijanja izvršenja europskog uhidbenog naloga na temelju jedne od tih odredaba nije moguće pozvati na odluku državnog odvjetništva, poput one mađarskog Glavnog državnog odvjetništva za istrage o kojoj je riječ u glavnom postupku, kojom se obustavlja istraga pokrenuta protiv nepoznatog počinitelja, u okviru koje je osoba protiv koje je izdan europski uhidbeni nalog ispitana samo u svojstvu svjedoka a da se protiv nje nije vodio kazneni postupak niti je ta odluka donesena u odnosu na tu osobu.

         (1)  SL C 256, 7. 8. 2017.


title: Predmet T-392/17: Rješenje Općeg suda od 12. srpnja 2018. – TE protiv Komisije („Tužba za poništenje — OLAF-ovo pokretanje vanjske istrage — Akt koji se ne može pobijati — Nedopuštenost”)

text:
               17.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/49

      Rješenje Općeg suda od 12. srpnja 2018. – TE protiv Komisije
      (Predmet T-392/17) (1)

      ((„Tužba za poništenje - OLAF-ovo pokretanje vanjske istrage - Akt koji se ne može pobijati - Nedopuštenost”))
      (2018/C 328/66)
      Jezik postupka: češki

         Stranke

         Tužitelj: TE (zastupnik: J. Bartončík, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J. Baquero Cruz i Z. Malůšková, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje odluke o pokretanju vanjske istrage, koju vodi Europski ured za borbu protiv prijevara (OLAF), [povjerljivo] (2), koja se odnosi na tužitelja kao predmetnu osobu i tiče se [povjerljivo].

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

                  2.

                  TE će snositi vlastite troškove kao i troškove Europske komisije.

         (1)  SL C 293, 4. 9. 2017.

         (2)  Povjerljivi podaci su izostavljeni.


title: Predmet C-481/18: Tužba podnesena 23. srpnja 2018. – Europska komisija protiv Talijanske Republike

text:
               17.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/29

      Tužba podnesena 23. srpnja 2018. – Europska komisija protiv Talijanske Republike
      (Predmet C-481/18)
      (2018/C 328/38)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: A. Szmytkowska, C. Sjödin, agenti)

         Tuženik: Talijanska Republika

         Tužbeni zahtjevi

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je Talijanska Republika, time što nije donijela zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s Direktivom Komisije 2012/39/EU od 26. studenoga 2012. o izmjeni Direktive 2006/17/EZ u pogledu određenih tehničkih zahtjeva za testiranje ljudskih tkiva i stanica (1) ili, u svakom slučaju, time što Komisiji nije dostavila tekst takvih odredbi, povrijedila obveze koje ima u smislu članka 2. stavka 1. Direktive 2012/39/EU;

                  —

                  naloži Talijanskoj Republici snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Na temelju članka 2. stavka 1. Direktive 2012/39/EU, države članice najkasnije do 17. lipnja 2014. morale su donijeti potrebne nacionalne mjere radi usklađivanja svojeg unutarnjeg pravnog poretka s obvezama iz te direktive. Budući da Talijanska Republika nije donijela niti je Komisiji dostavila zakone i druge propise potrebne za prenošenje te direktive, Komisija je odlučila pokrenuti postupak pred Sudom.

         (1)  SL 2012., L 327, str. 24. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 27., str. 53.)


title: Predmet T-769/17: Rješenje Općeg suda od 11. srpnja 2018. – roelliroelli confectionery schweiz protiv EUIPO-a – Tanner (ALPRAUSCH) (Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Proglašenje opoziva žiga protiv kojeg je podnesen prigovor — Obustava postupka)

text:
               17.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/49

      Rješenje Općeg suda od 11. srpnja 2018. – roelliroelli confectionery schweiz protiv EUIPO-a – Tanner (ALPRAUSCH)
      (Predmet T-769/17) (1)

      ((Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Proglašenje opoziva žiga protiv kojeg je podnesen prigovor - Obustava postupka))
      (2018/C 328/67)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: roelliroelli confectionery schweiz GmbH (Sankt Gallen, Švicarska) (zastupnici: S. Overhage i R. Böhm, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: A. Söder, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: André Tanner (Schindellegi, Švicarska)

         Predmet

      Tužba protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 1. kolovoza 2017. (predmet R 1596/2016-5) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između Andréa Tannera i društva roelliroelli confectionery schweiz GmbH.

         Izreka

                  1.

                  Obustavlja se postupak povodom tužbe.

                  2.

                  Društvo roelliroelli confectionery schweiz GmbH i Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 22, 22. 1. 2018.


title: Predmet T-485/18: Tužba podnesena 9. kolovoza 2018. – Compañia de Tranvías de la Coruña protiv Komisije

text:
               22.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 381/27

      Tužba podnesena 9. kolovoza 2018. – Compañia de Tranvías de la Coruña protiv Komisije
      (Predmet T-485/18)
      (2018/C 381/32)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Compañia de Tranvías de la Coruña, SA (A Coruña, Španjolska) (zastupnik: J. Monrabà Bagan, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Komisije C(2018) 3780 final od 7. srpnja 2018. o pristupu dokumentima;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da pobijana odluka ne ispunjava bitne postupovne zahtjeve.

                              —

                              u odluci se ne navodi dostatno obrazloženje o uskrati ili odobrenju djelomičnog pristupa dokumentima s obzirom na nepostojanje poveznice između dvaju postupaka koji su u tijeku pred Sudom (spojeni predmeti C-350/17 Mobit (1) i C-351/17 Autolinee Toscane (2)) i zahtjeva za pristup dokumentima.

                              —

                              dostatno obrazloženje bitan je postupovni zahtjev i Europska komisija ga uvijek mora poštovati.

                              —

                              nedostatno obrazloženje dovodi do toga da pobijana odluka nije u skladu s člankom 296. drugim stavkom UFEU-a te da je stoga treba poništiti na temelju članka 264. prvog stavka UFEU-a.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se podredno temelji na postojanju prevladavajućeg javnog interesa za objavu dokumenata kojima je pobijanom odlukom odbijen pristup.

                              —

                              dokumenti za koje je zatražen pristup od javnog su interesa, jer pomažu u tumačenju bitnih pitanja uredbi Unije o uslugama javnog željezničkog i cestovnog prijevoza putnika koje je već ranije primjenjivala Europska komisija.

                              —

                              stoga, čak i ako bi Sud pronašao vezu između ranije navedenih spojenih predmeta koji su u tijeku C-350/17 Mobit i C-351/17 Autolinee Toscane te zahtjeva za pristup dokumentima, članak 4. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 1049/2001 (3) u konačnici dopušta pristup dokumentima u slučaju postojanja prevladavajućeg javnog interesa.

                              —

                              relevantnost dokumenata ne samo za tužitelja, nego i za svako tijelo ili zainteresiranu stranu koja primjenjuje uredbe Unije o uslugama javnog željezničkog i cestovnog prijevoza putnika, čini prevladavajući interes i stoga treba odobriti pristup dokumentima.

         (1)  Zahtjev za prethodnu odluku koji je Consiglio di Stato (Italija) uputio 12. lipnja 2017., Mobit Soc.cons. a.r.l. protiv Regione Toscana (SL 2017.,C 330, str. 4.).

         (2)  Zahtjev za prethodnu odluku koji je Consiglio di Stato (Italija) uputio 12. lipnja 2017. — Autolinee Toscane SpA protiv Mobit Soc.cons. a.r.l. (SL 2017., C 330, str. 5.).

         (3)  Uredba (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL 2001., L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.)


title: Predmet T-288/17: Rješenje Općeg suda od 13. srpnja 2018. – Sky protiv EUIPO-a – Parrot Drones (Parrot SKYCONTROLLER)

text:
               22.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 381/31

      Rješenje Općeg suda od 13. srpnja 2018. – Sky protiv EUIPO-a – Parrot Drones (Parrot SKYCONTROLLER)
      (Predmet T-288/17) (1)

      (2018/C 381/39)
      Jezik postupka: engleski
      Predsjednik prvog vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 231, 17. 7. 2017.


title: Predmet C-150/18 P: Žalba koju je 21. veljače 2018. podnio El Corte Inglés SA protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 5. prosinca 2017. u predmetu T-212/16, El Corte Inglés protiv EUIPO-a

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/2

      Žalba koju je 21. veljače 2018. podnio El Corte Inglés SA protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 5. prosinca 2017. u predmetu T-212/16, El Corte Inglés protiv EUIPO-a
      (Predmet C-150/18 P)
      (2018/C 392/02)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: El Corte Inglés SA (zastupnik: J. L. Rivas Zurdo, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo, Elho Business & Sport Vertriebs GmbH
      Žalba je rješenjem Suda (deveto vijeće) od 6. rujna 2018. proglašena nedopuštenom.


title: Predmet C-524/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. kolovoza 2018. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co.KG protiv Queisser Pharma GmbH & Co. KG

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. kolovoza 2018. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co.KG protiv Queisser Pharma GmbH & Co. KG
      (Predmet C-524/18)
      (2018/C 392/13)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co. KG

         Tuženik: Queisser Pharma GmbH & Co. KG

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li upućivanje na opće, nespecifične koristi za zdravlje „popraćeno” posebnim zdravstvenim tvrdnjama u skladu s jednim od popisa koji su predviđeni člancima 13. ili 14. Uredbe (EZ) br. 1924/2006 (1) u smislu članka 10. stavka 3. te Uredbe već ako se upućivanje nalazi na prednjoj strani, a odobrene tvrdnje na poleđini ambalaže te iako se prema uobičajenom shvaćanju te tvrdnje sadržajno nedvojbeno odnose na upućivanje, to upućivanje ne sadržava nikakvu jasnu oznaku, poput znaka zvjezdice, kojim se upućuje na tvrdnje na poleđini?

                  2.

                  Moraju li i u slučaju upućivanja na opće, nespecifične koristi u smislu članka 10. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 1924/2006 postojati dokazi u smislu članka 5. stavka 1. točke (a) i članka 6. stavka 1. te Uredbe?

         (1)  Uredba (EZ) br. 1924/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama koje se navode na hrani (SL 2006., L 404, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str. 172.)


title: Predmet T-702/16 P: Presuda Općeg suda od 18. rujna 2018. – Barroso Truta i dr. protiv Suda Europske unije („Žalba — Javna služba — Ugovorno osoblje — Mirovine — Prijenos mirovinskih prava ranije stečenih u nacionalnim sustavima u mirovinski sustav Unije — Šteta koja je nastala zbog navodne nedostatnosti informacija koje je tužiteljima pružilo tijelo nadležno za sklapanje ugovora o radu prilikom dostave prijedlogâ u vezi s priznavanjem godina mirovinskog staža koji se na njih odnose — Odbijanje tužbe za naknadu štete u prvostupanjskom postupku — Članak 77. stavak 4. Pravilnika o osoblju — Imovinska šteta”)

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/22

      Presuda Općeg suda od 18. rujna 2018. – Barroso Truta i dr. protiv Suda Europske unije
      (Predmet T-702/16 P) (1)

      ((„Žalba - Javna služba - Ugovorno osoblje - Mirovine - Prijenos mirovinskih prava ranije stečenih u nacionalnim sustavima u mirovinski sustav Unije - Šteta koja je nastala zbog navodne nedostatnosti informacija koje je tužiteljima pružilo tijelo nadležno za sklapanje ugovora o radu prilikom dostave prijedlogâ u vezi s priznavanjem godina mirovinskog staža koji se na njih odnose - Odbijanje tužbe za naknadu štete u prvostupanjskom postupku - Članak 77. stavak 4. Pravilnika o osoblju - Imovinska šteta”))
      (2018/C 392/26)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelji: José Barroso Truta (Bofferdange, Luksemburg), Marc Forli (Lexy, Francuska), Calogero Galante (Aix-sur-Cloie, Belgija), Bernard Gradel (Konacker, Francuska) (zastupnici: S. Orlandi i T. Martin, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Sud Europske unije (zastupnici: J. Inghelram i Á. Almendros Manzano, agenti)

         Predmet

      Žalba protiv presude Službeničkog suda Europske unije (treće vijeće) od 20. srpnja 2016., Barroso Truta i dr./Sud Europske unije (F-126/15, EU:F:2016:159) kojom se traži njezino ukidanje.

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Žalitelji će snositi jednu četvrtinu svojih troškova.

                  3.

                  Sud Europske unije snosit će vlastite troškove i tri četvrtine troškova žaliteljâ.

         (1)  SL C 441, 28. 11. 2016.


title: Predmet T-534/18: Tužba podnesena 7. rujna 2018. – Peek & Cloppenburg protiv EUIPO-a – Peek & Cloppenburg (Peek)

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/38

      Tužba podnesena 7. rujna 2018. – Peek & Cloppenburg protiv EUIPO-a – Peek & Cloppenburg (Peek)
      (Predmet T-534/18)
      (2018/C 392/46)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Düsseldorf, Njemačka) (zastupnik: P. Lange, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg (Hamburg, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „Peek” – prijava za registraciju br. 1 915 438

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 31. svibnja 2018. u predmetu R 115/2005-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 4. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s člankom 15. stavkom 2. Zakona o žigovima;

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 4. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 4. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s člankom 15. stavkom 2. Zakona o žigovima zbog postojanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu;

                  —

                  Povreda članka 63. Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 u vezi s pravilom 20. stavkom 7. točkom (c) Uredbe Komisije (EZ) br. 2868/95.


title: Predmet C-244/17: Presuda Suda (veliko vijeće) od 4. rujna 2018. – Europska komisija protiv Vijeća Europske unije (Tužba za poništenje — Odluka (EU) 2017/477 — Stajalište koje treba donijeti u ime Europske unije u okviru Vijeća za suradnju osnovanog na temelju Sporazuma o pojačanom partnerstvu i suradnji između Europske unije i njezinih država članica, s jedne strane, i Republike Kazahstana, s druge strane, u pogledu rada Vijeća za suradnju, Odbora za suradnju, specijaliziranih pododbora ili drugih tijela — Članak 218. stavak 9. UFEU-a — Odluka kojom se utvrđuju stajališta koja u ime Unije treba donijeti tijelo osnovano na temelju međunarodnog sporazuma — Sporazum čije se određene odredbe mogu povezati sa zajedničkom vanjskom i sigurnosnom politikom (ZVSP) — Pravilo glasovanja)

text:
               5.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/9

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 4. rujna 2018. – Europska komisija protiv Vijeća Europske unije
      (Predmet C-244/17) (1)

      ((Tužba za poništenje - Odluka (EU) 2017/477 - Stajalište koje treba donijeti u ime Europske unije u okviru Vijeća za suradnju osnovanog na temelju Sporazuma o pojačanom partnerstvu i suradnji između Europske unije i njezinih država članica, s jedne strane, i Republike Kazahstana, s druge strane, u pogledu rada Vijeća za suradnju, Odbora za suradnju, specijaliziranih pododbora ili drugih tijela - Članak 218. stavak 9. UFEU-a - Odluka kojom se utvrđuju stajališta koja u ime Unije treba donijeti tijelo osnovano na temelju međunarodnog sporazuma - Sporazum čije se određene odredbe mogu povezati sa zajedničkom vanjskom i sigurnosnom politikom (ZVSP) - Pravilo glasovanja))
      (2018/C 399/10)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: L. Havas, L. Gussetti i P. Aalto, u svojstvu agenata, a zatim L. Havas i L. Gussetti, u svojstvu agenata)

         Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Bishop i P. Mahnič Bruni, u svojstvu agenata)

         Izreka

                  1.

                  Poništava se Odluka Vijeća (EU) 2017/477 od 3. ožujka 2017. o stajalištu koje treba donijeti u ime Europske unije u okviru Vijeća za suradnju osnovanog na temelju Sporazuma o pojačanom partnerstvu i suradnji između Europske unije i njezinih država članica, s jedne strane, i Republike Kazahstana, s druge strane u pogledu rada Vijeća za suradnju, Odbora za suradnju, specijaliziranih pododbora ili drugih tijela.

                  2.

                  Održavaju se na snazi učinci Odluke 2017/477.

                  3.

                  Vijeću Europske unije nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 239, 24. 7. 2017.


title: Predmet C-35/18 P: Žalba koju je 18. siječnja 2018. podnio Carrera Brands Ltd protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 16. studenoga 2017. u predmetu T-419/16, Carrera Brands Ltd protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/2

      Žalba koju je 18. siječnja 2018. podnio Carrera Brands Ltd protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 16. studenoga 2017. u predmetu T-419/16, Carrera Brands Ltd protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (Predmet C-35/18 P)
      (2018/C 427/02)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Carrera Brands Ltd (zastupnik: C. Markowsky, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), Autec AG
      Sud Europske unije (šesto vijeće) je odlukom od 14. lipnja 2018. odbio žalbu kao očito neosnovanu i naložio da žalitelj snosi vlastite troškove.


title: Predmet C-604/18 P: Žalba koju su 24. rujna 2018. podnijeli Eleni Pavlikka Bourdouvali i dr. protiv presude Općeg suda (četvrto prošireno vijeće) od 13. srpnja 2018. u predmetu T-786/14: Eleni Pavlikka Bourdouvali i dr. protiv Vijeća Europske unije i dr.

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/28

      Žalba koju su 24. rujna 2018. podnijeli Eleni Pavlikka Bourdouvali i dr. protiv presude Općeg suda (četvrto prošireno vijeće) od 13. srpnja 2018. u predmetu T-786/14: Eleni Pavlikka Bourdouvali i dr. protiv Vijeća Europske unije i dr.
      (Predmet C-604/18 P)
      (2018/C 427/36)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Eleni Pavlikka Bourdouvali i dr. (zastupnici: P. Tridimas, Barrister, K. Chrysostomides, Δικηγόρος)

         Druge stranke u postupku: Vijeće Europske unije, Europska komisija, Europska središnja banka, Euroskupina, koju zastupa Vijeće Europske unije, Europska unija, koju zastupa Europska komisija

         Zahtjevi

      Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda;

                  —

                  usvoji zahtjeve žaliteljâ u postupku pred Općim sudom;

                  —

                  naloži drugim strankama u postupku snošenje troškova postupka povodom ove žalbe i postupka pored Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelji smatraju da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava jer je:

                  (a)

                  utvrdio da Europskupina nije zahtijevala od Cipra poduzimanje mjera koje su im nanijele gubitak ili da se te mjere nisu zahtijevale aktivnostima koje se mogu pripisati EU-u.

                  (b)

                  zaključio da priopćenje za medije ESB-a od 21. ožujka 2013. nije nanijelo štetu žaliteljima;

                  (c)

                  zaključio da određenim drugim aktima druge stranke u postupku od Cipra nisu zahtijevale da nastavi primjenjivati štetne mjere i/ili nisu zahtijevale donošenje štetnih mjera koje su uvedene izmjenama štetnih uredbi 30. srpnja 2013.;

                  (d)

                  zaključio da se nisu sve štetne mjere zahtijevale Odlukom Vijeća 2013/236 (1);

                  (e)

                  zaključio da nije došlo do teške povrede prava vlasništva, kako je zaštićeno člankom 17. stavkom 1. Povelje EU-a o temeljnim pravima i člankom 1. Protokola 1. uz Europsku konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda; načela zaštite legitimnih očekivanja; i načela nediskriminacije.

            Žalitelji tvrde da štetne mjere ne udovoljavaju uvjetu da se ograničenja prava vlasništva moraju propisati zakonom i uvjetu proporcionalnosti. Oni smatraju da je postupanje drugih stranaka u postupku stvorilo legitimna očekivanja da se neće primijeniti nikakve bail-in mjere koje bi „srezale” njihovu imovinu. Oni smatraju da su kao deponenti i/ili dioničari Bank of Cyprus i/ili Laiki bili diskriminirani, inter alia, u odnosu na deponente i dioničare drugih banaka u državama članicama Eurozone koje su imale koristi od financijske pomoći poput one koja je pružena Cipru.

         (1)  Odluka Vijeća od 25. travnja 2013. upućena Cipru o posebnim mjerama za ponovnu uspostavu financijske stabilnosti i održivog rasta (SL 2013., L 141, str. 32.)


title: Predmet T-506/18: Tužba podnesena 24. kolovoza 2018. – Poljska protiv Komisije

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/78

      Tužba podnesena 24. kolovoza 2018. – Poljska protiv Komisije
      (Predmet T-506/18)
      (2018/C 427/105)
      Jezik postupka: poljski

         Stranke

         Tužitelj: Republika Poljska (zastupnik: B. Majczyna)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Provedbenu odluku Komisije C(2018) 3826 final od 13. lipnja 2018. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR (1)) u dijelu u kojem se njome od financiranja od strane Europske unije isključuje izdatke agencija za plaćanje koje je akreditirala Poljska u iznosu od 1 421 755,79 eura i 1 436 426,73 eura;

                  —

                  Europskoj komisiji naloži snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog: povreda članka 52. stavka 1. Uredbe br. 1306/2013 (2), iz razloga što je financijski ispravak primijenjen na temelju pogrešnih činjeničnih utvrđenja i pogrešnog tumačenja prava

                              —

                              Republika Poljska ističe da su iznosi pobijanom odlukom isključeni od financiranja Unije učinjeni u skladu s propisima o utvrđivanju detaljnih pravila za posebne potpore za duhanski sektor, odnosno Uredbom br.73/2009, Uredbom 1120/2009 te Uredbom br. 1122/2009 (3). Način na koji su poljska tijela provela potporu je bio u skladu i s nacionalnim pravnim odredbama i takozvanim programom djelovanja koji je podnijela Komisija u pogledu mjera provedenih u Poljskoj, u okviru posebne potpore u skladu s člankom 68. Uredbe br. 73/2009.

                              —

                              na dio prigovora koji se odnosi na kontrole na licu mjesta, što se tiče kontrola kod proizvođača, Republika Poljska odgovara da ni iz prava Unije ni iz nacionalnog prava ne proizlazi obveza za proizvođače da cjelokupni proizvedeni duhan isporuče primarnom prerađivaču. Poljski sustav kontrola na licu mjesta u potpunosti osigurava učinkovito preispitivanje ispunjavanja svih pretpostavki prihvatljivosti.

                              —

                              na dio prigovora koji se odnosi na kontrole na licu mjesta, što se tiče kontrola u mjestima za prikupljanje, Republika Poljska odgovara da su te kontrole u potpunosti osiguravale ispitivanje zahtjeva u pogledu kvalitete koje mora ispunjavati prihvatljivi sirovi duhan, uključujući, osobito, zahtjeva u pogledu udjela vlage i udjela pijeska i nečistoća.

                              —

                              na prigovor da ne postoji posebni sustav za sniženja i isključenja, Republika Poljska odgovara da je poljski sustav sankcija u području posebnih potpora za duhanski sektor bio u potpunosti u skladu s člankom 21. stavkom 1. Uredbe br. 73/2009. Taj je sustav osobito bio vrlo restriktivan te je isključivao nastanak bilo kakve opasnosti nastanka financijske štete za Fond.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog: povreda članka 52. stavka 2. Uredbe br. 1306/2013 zbog primjene paušalnog ispravka, koji je – u odnosu na opasnost moguće financijske štete za proračun Europske unije – bio prekomjerno visok
                  Prema mišljenju Republike Poljske, paušalni ispravak u visini od 5 % koji je primijenila Komisija previsok je i prelazi najveću moguću štetu koju bi Fond mogao pretrpjeti.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog: povreda članka 296. stavka 2. UFEU-a
                  S tim u vezi Republika Poljska ističe proturječnosti u spisima koje je Komisija slala tijekom ispitnog postupka, te ističe da Komisija nije obrazložila prigovor da je Republika Poljska povrijedila neke od propisa Unije koje je navela.

         (1)  Provedbena odluka Komisije (EU) 2018/873 оd 13. lipnja 2018. (SL 2018., L 152, str. 29.)

         (2)  Uredba (EU) br. 1306/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o financiranju, upravljanju i nadzoru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 352/78, (EZ) br. 165/94, (EZ) br. 2799/98, (EZ) br. 814/2000, (EZ) br. 1290/2005 i (EZ) 485/2008 (SL 2013., L 347, str. 549.)

         (3)  Uredba Komisije (EZ) br. 1122/2009 od 30. studenoga 2009. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 u pogledu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava, u okviru programa izravne potpore za poljoprivrednike predviđenih u navedenoj Uredbi, kao i za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1234/2007 u pogledu višestruke sukladnosti u okviru programa potpore predviđenog za sektor vina (SL 2009., L 316, str. 65.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 20., str. 231.)


title: Predmet T-128/14: Presuda Općeg suda od 4. listopada 2018. – Daimler protiv Komisije („Pristup dokumentima — Uredba (EZ) br. 1049/2001 — Dokumenti koji se odnose na postupak pokrenut na temelju članka 29. Direktive 2007/46/EZ kojim se državi članici dopušta da odbije registraciju vozila koja ozbiljno ugrožavaju cestovnu sigurnost ili su vrlo štetna za okoliš ili javno zdravlje — Odbijanje pristupa — Iznimka koja se odnosi na zaštitu svrhe inspekcija, istraga i revizija — Opća pretpostavka — Aarhuška konvencija — Odbijanje pristupa spisu — Članak 41. Povelje o temeljnim pravima”)

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/36

      Presuda Općeg suda od 4. listopada 2018. – Daimler protiv Komisije
      (Predmet T-128/14) (1)

      („Pristup dokumentima - Uredba (EZ) br. 1049/2001 - Dokumenti koji se odnose na postupak pokrenut na temelju članka 29. Direktive 2007/46/EZ kojim se državi članici dopušta da odbije registraciju vozila koja ozbiljno ugrožavaju cestovnu sigurnost ili su vrlo štetna za okoliš ili javno zdravlje - Odbijanje pristupa - Iznimka koja se odnosi na zaštitu svrhe inspekcija, istraga i revizija - Opća pretpostavka - Aarhuška konvencija - Odbijanje pristupa spisu - Članak 41. Povelje o temeljnim pravima”)
      (2018/C 427/44)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Daimler AG (Stuttgart, Njemačka) (zastupnici: C. Arhold, B. Schirmer i N. Wimmer, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: u početku F. Clotuche-Duvieusart, zatim G. Wilms i F. Clotuche-Duvieusart te naposljetku H. Krämer i F. Clotuche-Duvieusart, agenti, uz asistenciju u početku R. Van der Houta, zatim R. Van der Houta i C. Wagnera, odvjetnika)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Simm i A. Jensen, agenti), Europski parlament (zastupnici: N. Görlitz i L. Visaggio, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Komisije Ares (2013) 3715941 od 13. prosinca 2013. kojom se tužitelju odbija pristup dokumentima koji se odnose na postupak koji je pokrenula Francuska Republika na temelju članka 29. Direktive 2007/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. rujna 2007. o uspostavi okvira za homologaciju motornih vozila i njihovih prikolica te sustava, sastavnih dijelova i zasebnih tehničkih jedinica namijenjenih za takva vozila (Okvirna direktiva) (SL 2007., L 263, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 35., str. 103.).

         Izreka

                  1.

                  Poništava se Odluka Europske komisije Ares (2013) 3715941 od 13. prosinca 2013. kojom se tužitelju odbija pristup dokumentima koji se odnose na postupak koji je pokrenula Francuska Republika na temelju članka 29. Direktive 2007/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. rujna 2007. o uspostavi okvira za homologaciju motornih vozila i njihovih prikolica te sustava, sastavnih dijelova i zasebnih tehničkih jedinica namijenjenih za takva vozila (Okvirna direktiva).

                  2.

                  Komisija će, osim vlastitih troškova, snositi i troškove društva Daimler.

                  3.

                  Vijeće Europske unije i Europski parlament snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 151 od 19. 5. 2014.


title: Predmet C-595/18 P: Žalba koju je 21. rujna 2018. podnio The Goldman Sachs Group Inc. protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 12. srpnja 2018. u predmetu T-419/14: The Goldman Sachs Group protiv Europske komisije

text:
               10.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 445/6

      Žalba koju je 21. rujna 2018. podnio The Goldman Sachs Group Inc. protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 12. srpnja 2018. u predmetu T-419/14: The Goldman Sachs Group protiv Europske komisije
      (Predmet C-595/18 P)
      (2018/C 445/07)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: The Goldman Sachs Group Inc. (zastupnik: A. Mangiaracina, avvocatessa, J. Koponen, advokat)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Prysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu;

                  —

                  poništi u cijelosti ili djelomično (npr. od svibnja 2007. ili studenoga 2007. nadalje, kada su GS Group i s njim povezana društva držali oko samo 45 % i 26 % dionica društva Prysmian) članke 1., 2., 3. i 4. Odluke Komisije C(2014) 2139 (1) od 2. travnja 2014. u dijelu u kojem se odnose na žalitelja; i/ili

                  —

                  smanji novčanu kaznu izrečenu žalitelju člankom 2. Odluke Komisije C(2014) 2139 od 2. travnja 2014; i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova prvostupanjskog postupka i žalbenog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

         Prvi žalbeni razlog: Opći sud je pogrešno primijenio članak 101. UFEU-a i članak 23.2 Uredbe 1/2003 (2) držeći žalitelja odgovornim za povredu koju je društvo Prysmian počinilo u razdoblju od 29. srpnja 2005. do 3. svibnja 2007. (u daljnjem tekstu: razdoblje prije IPO-a).

         Drugi žalbeni razlog: Žalitelj nije vršio odlučujući utjecaj u smislu koji se zahtijevao sudskom praksom u razdoblju od 3. svibnja 2007. do 28. siječnja 2009. (u daljnjem tekstu: razdoblje poslije IPO-a).

         Treći žalbeni razlog: Zahtjev da Sud žalitelju odobri bilo smanjenje novčane kazne dodijeljene društvu Prysmian.

         (1)  Odluka Komisije od 2. travnja 2014. u vezi s postupkom na temelju članka 101. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i članka 53. Sporazuma o EGP-u (Predmet AT.39610 — Energetski kabeli)

         (2)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima 81. i 82. Ugovora o EZ-u (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165.)


title: Predmet T-604/18: Tužba podnesena 9. listopada 2018. – Google i Alphabet protiv Komisije

text:
               10.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 445/21

      Tužba podnesena 9. listopada 2018. – Google i Alphabet protiv Komisije
      (Predmet T-604/18)
      (2018/C 445/26)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Google LLC (Mountain View, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države), Alphabet, Inc. (Mountain View) (zastupnici: N. Levy, solicitor, P. Stuart, barrister, J. Schindler i A. Lamadrid de Pablo, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi Komisijinu odluku od 18. srpnja 2018. u predmetu COMP/AT.40099 — Google Andrоid;

                  —

                  podredno, poništi ili smanji novčanu kaznu izrečenu tužiteljima na temelju neograničene nadležnosti Suda; i

                  —

                  u svakom slučaju, naloži Komisiji snošenje troškova tužiteljâ u vezi s ovim postupkom.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Ovom se tužbom traži poništenje Komisijine Odluke C(2018) 4761 final od 18. srpnja 2018. u vezi s postupkom na temelju članka 102. UFEU-a i člankom 54. Sporazuma o EGP-u (AT.40099 — Google Android).
      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu šest tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je pobijanom odlukom počinjena pogreška u ocjeni definicije tržišta i vladajućeg položaja.

                              —

                              U tom pogledu, tužitelji navode da je pobijanom odlukom pogrešno utvrđeno da Android ima vladajući položaj na tržištu.

                              —

                              Tužitelji nadalje tvrde da je pobijanom odlukom pogrešno utvrđeno da Play ima vladajući položaj na tržištu.

                              —

                              Tužitelji također ističu da tvrdnja iz pobijane odluke o tome da društvo Google ima vladajući položaj na tržištu usluga općeg pretraživanja koje se nude korisnicima ne odgovara njezinoj teoriji zlouporabe, koja se odnosi na aplikacije pretraživanja za koje je dodijeljena licencija proizvođačima originalne opreme.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je pobijanom odlukom pogrešno utvrđeno da su uvjeti za prethodnu instalaciju iz sporazuma o distribuciji mobilne aplikacije društva Google nepošteni.

                              —

                              U tom pogledu, tužitelji tvrde da pobijanom odlukom nije dokazano da pobijani uvjeti za prethodnu instalaciju mogu isključiti tržišno natjecanje.

                              —

                              Tužitelji nadalje tvrde da se pobijanom odlukom pogrešno ne uzima u obzir da su uvjeti za prethodnu instalaciju objektivno opravdani, jer omogućuju društvu Google da besplatno nudi Android platformu.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je pobijanom odlukom pogrešno utvrđeno da je jedini preduvjet za prethodnu instalaciju u sporazumima društva Google o podjeli dobiti na osnovi portfelja nepošten.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je pobijanom odlukom pogrešno utvrđeno da je društvo Google počinilo zlouporabu time što je uvjetovalo licencije za aplikacije Play i Google Search ispunjavanjem obveza zabrane fragmentacije iz sporazuma o zabrani fragmentacije.

                              —

                              U tom pogledu, tužitelji tvrde da je pobijanom odlukom pogrešno utvrđeno da se obvezama zabrane fragmentacije može ograničiti tržišno natjecanje.

                              —

                              Tužitelji nadalje tvrde da pobijanom odlukom nije uzeto u obzir da su obveze zabrane fragmentacije objektivno opravdane jer se njima osigurava kompatibilnost.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da su pobijanom odlukom povrijeđena prava obrane tužiteljâ.

                              —

                              U tom pogledu, tužitelji tvrde da im je Komisija neosnovano proslijedila svoju analizu „jednako učinkovitog takmaca” u dopisima o prikazu činjeničnog stanja i uskratila im usmeno saslušanje.

                              —

                              Tužitelji nadalje tvrde da je Komisija povrijedila njihovo pravo uvida u spis.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je pobijanom odlukom pogrešno propisana i izračunata novčana kazna.

                              —

                              U tom pogledu, tužitelji tvrde da je novčana kazna nezakonita, jer se njome ne uzima u obzir nepostojanje namjere ili nepažnje društva Google.

                              —

                              Tužitelji nadalje tvrde da je novčana kazna nezakonita, jer se njome ne poštuje načelo proporcionalnosti.

                              —

                              Podredno, tužitelji također ističu da je pobijanom odlukom pogrešno izračunata novčana kazna.


title: Predmet C-605/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. rujna 2018. uputio Bundesverwaltungsgericht (Austrija) – Adler Real Estate AG i dr.

text:
               10.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 445/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. rujna 2018. uputio Bundesverwaltungsgericht (Austrija) – Adler Real Estate AG i dr.
      (Predmet C-605/18)
      (2018/C 445/08)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesverwaltungsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: Adler Real Estate AG, Petrus Advisers LLP, TZ

         Druga stranka u postupku: Finanzmarktaufsichtsbehörde

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 3. stavak 1.a podstavak 4. točku (iii.) Direktive 2004/109/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. prosinca 2004. o usklađivanju zahtjeva za transparentnošću u vezi s informacijama o izdavateljima čiji su vrijednosni papiri uvršteni za trgovanje na uređenom tržištu i o izmjeni Direktive 2001/34/EZ (1), kako je zadnje izmijenjena Direktivom 2013/50/EU Europskog parlamenta i Vijeća, tumačiti na način da je pretpostavka dopuštenosti „strožih zahtjeva” za „imatelje dionica ili fizičke ili pravne osobe” da su „zakoni i drugi propisi” kojima se nameću stroži uvjeti u pogledu obavješćivanja o udjelima „pod nadzorom” tijela koje imenuju države članice u skladu s člankom 4. Direktive 2004/25/EZ (2) […] o ponudama za preuzimanje te da taj nadzor obuhvaća ispunjavanje strožih zahtjeva u pogledu obavješćivanja o udjelima u smislu Direktive 2004/109/EZ?

                  2.

                  Protivi li se članku 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima nacionalna praksa prema kojoj pravomoćna odluka nadzornog tijela u skladu s člankom 4. Direktive 2004/25/EZ kojom je utvrđeno da je određena osoba prekršila nacionalne propise donesene prilikom prenošenja Direktive 2004/25/EZ ima obvezujući učinak i u okviru kaznenog postupka koji se vodi protiv iste osobe zbog povrede nacionalnih pravila povezanih s prenošenjem Direktive 2004/109/EZ (Direktiva o transparentnosti), tako da ta osoba ne može u pravnom i činjeničnom pogledu osporavati već pravomoćno utvrđenu povredu?

         (1)  SL 2004, L 390, str. 38. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 4., str. 73.)

         (2)  Direktiva 2004/25/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o ponudama za preuzimanje (SL 2004, L 142, str. 12.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 141.)


title: Predmet T-609/18: Tužba podnesena 5. listopada 2018. – Fujifilm Recording Media protiv EUIPO-a – iTernity (d:ternity)

text:
               10.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 445/22

      Tužba podnesena 5. listopada 2018. – Fujifilm Recording Media protiv EUIPO-a – iTernity (d:ternity)
      (Predmet T-609/18)
      (2018/C 445/27)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Fujifilm Recording Media GmbH (Kleve, Njemačka) (zastupnici: R. Härer, C. Schulze, C. Weber, H. Ranzinger i C. Gehweiler, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: iTernity GmbH (Freiburg, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „d:ternity” – žig Europske unije br. 11 152 154

         Postupak pred EUIPO-om: postupak brisanja

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 25. srpnja 2018. u predmetu R 2324/2018-4

         Tužbeni zahtjevi

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  podredno utvrdi da nije potrebno odlučivati o sporu;

                  —

                  naloži EUIPO-u i drugoj stranci u postupku snošenje troškova nastalih pred Općim sudom i žalbenim vijećem.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članaka 18. i 64. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-624/18: Tužba podnesena 18. listopada 2018. – Gres de Aragón protiv EUIPO-a (GRES ARAGÓN)

text:
               10.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 445/23

      Tužba podnesena 18. listopada 2018. – Gres de Aragón protiv EUIPO-a (GRES ARAGÓN)
      (Predmet T-624/18)
      (2018/C 445/28)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Gres de Aragón, SA (Alcalñiz, Španjolska) (zastupnik: J. Learte Álvarez, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije GRES ARAGÓN – prijava za registraciju br. 16 311 938

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 16. kolovoza 2018. u predmetu R 2269/2017-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku kojom se odbija prijava žiga Europske unije br. 16 311 938 GRES ARAGÓN za dio njome obuhvaćenih proizvoda/usluga;

                  —

                  odobri nastavak postupka po izvornoj prijavi za sve njome obuhvaćene proizvode i usluge;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

      Povreda članka 7. stavka 1. točaka (b) i (c) te članka 7. stavaka 2. i 3. Uredbe (EU) br. 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-629/18: Tužba podnesena 18. listopada 2018. – mobile.de protiv EUIPO-a (prikaz automobila u oblačiću)

text:
               10.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 445/23

      Tužba podnesena 18. listopada 2018. – mobile.de protiv EUIPO-a (prikaz automobila u oblačiću)
      (Predmet T-629/18)
      (2018/C 445/29)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: mobile.de GmbH (Dreilinden, Njemačka) (zastupnik: T. Lührig, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije (prikaz automobila u oblačiću) – prijava br. 15 598 931

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 7. kolovoza 2018. u predmetu R 2653/2017-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 49. stavka 1. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 71. stavka 1. druge rečenice Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 68. stavka 1. četvrte rečenice Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s člankom 23. stavkom 1. točkom (d) Delegirane uredbe Komisije (EU) 2018/625;

                  —

                  povreda članka 68. stavka 1. četvrte rečenice Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s člankom 23. stavkom 1. točkom (e) i člankom 22. stavkom 1. točkom (b) Delegirane uredbe Komisije (EU) 2018/625.


title: Predmet C-638/18: Tužba podnesena 12. listopada 2018. – Europska komisija protiv Rumunjske

text:
               10.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 445/11

      Tužba podnesena 12. listopada 2018. – Europska komisija protiv Rumunjske
      (Predmet C-638/18)
      (2018/C 445/14)
      Jezik postupka: rumunjski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: L. Nicolae, K. Petersen, agenti)

         Tuženik: Rumunjska

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da Rumunjska, time što u 2007. nije sustavno i stalno poštovala dnevne granične vrijednosti za koncentracije PM10 te time što od 2007. do 2014., izuzev 2013., nije sustavno i stalno poštovala godišnje granične vrijednosti za koncentracije PM10, u zoni RO32101 Bukurešt, povrijedila obveze koje ima na temelju članka 13. stavka 1., tumačenog u vezi s Prilogom XI. Direktivi 2008/50/EZ (1);

                  —

                  utvrdi da Rumunjska, što se tiče zone RO32101 Bukurešt, od 11. lipnja 2010. povređuje obveze iz članka 23. stavka 1., tumačenog u vezi s Prilogom XV. odjeljkom A Direktivi 2008/50/EZ, osobito obvezu iz drugog podstavka u pogledu osiguranja da razdoblje prekoračenja graničnih vrijednosti PM10 bude što je moguće kraće;

                  —

                  naloži Rumunjskoj snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U zoni RO32101 Bukurešt su od 2007. sustavno i stalno prekoračivane dnevne granične vrijednosti za PM10. Usto su u istoj zoni od 2007. do 2014., izuzev 2013., prekoračivane godišnje granične vrijednosti za koncentracije PM10. Takva prekoračenja dostatna su za utvrđenje povrede odredbi članka 13. stavka 1. Direktive 2008/50/EZ, tumačenog u vezi s odredbama Priloga XI. istoj direktivi.
      Usprkos tim prekoračenjima, Rumunjska nije izradila planove za kvalitetu zraka koji poštuju odredbe članka 23. stavka 1. Direktive, osobito obvezu donošenja odgovarajućih mjera kako bi razdoblje prekoračenja graničnih vrijednosti PM10 bilo što je moguće kraće. Takva povreda proizlazi iz produljenog razdoblja u kojem su zabilježena prekoračenja, dugih rokova predviđenih za prestanak prekoračenja, nepostojanja određenih elemenata predviđenih u Prilogu XV. odjeljku A Direktive, činjenice da planovi ne rješavaju sve glavne uzroke prekoračenja graničnih vrijednosti i ne predviđaju ni obvezne mjere dostatne za osiguranje poštovanja graničnih vrijednosti.

         (1)  SL 2008., L 152, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 29., str. 169.)


title: Predmet C-614/18: Tužba podnesena 28. rujna 2018. – Europska komisija protiv Slovačke Republike

text:
               10.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 445/8

      Tužba podnesena 28. rujna 2018. – Europska komisija protiv Slovačke Republike
      (Predmet C-614/18)
      (2018/C 445/10)
      Jezik postupka: slovački

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: A. Tokár i C. Cattabriga, agenti)

         Tuženik: Slovačka Republika

         Tužbeni zahtjev

      Europska komisija od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je Slovačka Republika, time što je državljanima trećih zemalja koji nisu članovi obitelji državljana Europske unije i čiji je zahtjev za izdavanje vize odbijen ili čija je viza poništena ili ukinuta, uskratila pravo pokretanja sudskog postupka, kako je utvrđeno u pravu Unije, povrijedila obveze koje ima na temelju članka 19. stavka 1. Ugovora o Europskoj uniji i članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, tumačenima u vezi s člankom 32. stavkom 3., člankom 34. stavkom 7. i člankom 35. stavkom 7. Uredbe (EZ) br. 810/2009 (1) (Zakonik o vizama);

                  —

                  naloži Slovačkoj Republici snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U potporu svojoj tužbi Komisija navodi da su pravna pitanja koja su sporna u predmetnom slučaju već jasno riješena u presudi Suda u predmetu C-403/16, El Hassani, u kojem je potonji odlučio da članak 32. stavak 3. Uredbe (EZ) br. 810/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o uspostavi Zakonika Zajednice o vizama, kako je izmijenjena Uredbom (EU) br. 610/2013 Europskog parlamenta i vijeća od 26. lipnja 2013. (2), u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima treba tumačiti na način da države članice obvezuje da predvide žalbeni postupak protiv odluka o odbijanju viza, čije pojedinosti uređuje pravni poredak svake države članice uz poštovanje načela ekvivalentnosti i djelotvornosti. Tim se postupkom u određenoj fazi postupka mora zajamčiti mogućnost podnošenja žalbe sudu.
      Stoga Komisija zaključuje da se ne mogu prihvatiti argumenti Slovačke Republike u prethodnom postupku u predmetnom slučaju i potvrđuje vlastito stajalište u skladu s kojim Slovačka Republika ne ispunjava svoje obveze navedene u tužbi.

         (1)  Uredba (EZ) br. 810/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 13 srpnja 2009. o uspostavi Zakonika Zajednice o vizama (Zakonik o vizama) (SL 2009., L 243, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 12., str. 8.)

         (2)  Uredba (EU) br. 610/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 562/2006 Europskog parlamenta i Vijeća o Zakoniku Zajednice o pravilima kojima se uređuje kretanje osoba preko granica (Zakonik o schengenskim granicama), Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma, uredaba Vijeća (EZ) br. 1683/95 i (EZ) br. 539/2001 i uredaba (EZ) br. 767/2008 i (EZ) br. 810/2009 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2013., L 182, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 285.)


title: Predmet C-442/18 P: Žalba koju je 5. srpnja 2018. podnijela Europska središnja banka protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 26. travnja 2018. u predmetu T-251/15: Espírito Santo Financial (Portugal) protiv Europske središnje banke

text:
               10.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 445/2

      Žalba koju je 5. srpnja 2018. podnijela Europska središnja banka protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 26. travnja 2018. u predmetu T-251/15: Espírito Santo Financial (Portugal) protiv Europske središnje banke
      (Predmet C-442/18 P)
      (2018/C 445/02)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Europska središnja banka (zastupnici: F. Malfrère, M. Ioannidis, agenti, H.-G. Kamman, Rechtsanwalt)

         Druga stranka u postupku: Espírito Santo Financial (Portugal), SGPS, SA

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine prvu točku presude Općeg suda od 26. travnja 2018., Espírito Santo Financial (Portugal), SGPS, SA/ESB, T-251/15, EU:T:2018:234;

                  —

                  također odbije tužbu u pogledu ESB-ova odbijanja da otkrije iznos kredita u izvadcima zapisnika u kojima je zabilježena odluka ESB-ova Upravnog vijeća od 28. srpnja 2014.;

                  —

                  podredno prethodnoj točki vrati predmet Općem sudu Europske unije radi donošenja odluke;

                  —

                  naloži tužitelju u prvom stupnju i tuženiku snošenje dvije trećine (2/3) i ESB-u snošenje jedne trećine (1/3) troškova postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvi i jedini žalbeni razlog: povreda članka 10.4 Statuta Europskog sustava središnjih banaka i Europske središnje banke (u daljnjem tekstu: Statut) i članka 4. stavka 1. točke (a) prve alineje Odluke 2004/258 (1)

      ESB tvrdi da je Opći sud pogrešno tumačio i primijenio članak 10.4 Statuta i članak 4. stavak 1. točku (a) prvu alineju Odluke 2004/258, utvrdivši u pobijanoj presudi, osobito u točkama 55., 75. do 81. te 124. i 161., da se margina prosudbe Upravnog vijeća u pogledu objavljivanja njegovih zapisnika „mora koristiti u skladu s uvjetima i ograničenjima utvrđenima u Odluci 2004/258” (točka 80.), što znači, u konkretnom slučaju, da je ESB dužan dati obrazloženje kojim objašnjava kako objavljivanje podataka sadržanih u zapisnicima o postupcima pred Upravnim vijećem u kojima su zabilježene njegove odluke konkretno i stvarno ugrožava javni interes u pogledu povjerljivosti postupaka ESB-ovih tijela nadležnih za odlučivanje.
      Članak 10.4 Statuta propisuje da se podatci koji su dio postupka pred Upravnim vijećem trebaju održati povjerljivima kako bi se zaštitila ESB-ova neovisnost i učinkovitost. Ovo pravilo primarnog prava, od kojeg se ne može odstupiti sekundarnim pravom, primjenjuje se i na dijelove zapisnika u kojima su zabilježene odluke Upravnog vijeća. To je ponovljeno u članku 4. stavku 1. točki (a) prvoj alineji Odluke 2004/258. Iz općeg načela povjerljivosti postupaka Upravnog vijeća, uključujući odluka, kako je to utvrđeno u članku 10.4 Statuta, proizlazi da ESB ne mora podvrgavati svoju odluku materijalnim i postupovnim standardima utvrđenima u Odluci 2004/258 kako bi objavio ishod svojih vijećanja. Osobito, ne treba objasniti zašto bi objavljivanje takvih zapisnika Upravnog vijeća konkretno i stvarno ugrozilo javni interes u pogledu povjerljivosti postupaka Upravnog vijeća.

         (1)  Odluka Europske središnje banke 2004/258/EZ od 4. ožujka 2004. o javnom pristupu dokumentima Europske središnje banke (SL 2004., L 80, str. 42.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 14., str. 49.)


title: Predmet T-631/18: Tužba podnesena 17. listopada 2018. – Herholz Vertrieb protiv EUIPO-a (#)

text:
               10.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 445/24

      Tužba podnesena 17. listopada 2018. – Herholz Vertrieb protiv EUIPO-a (#)
      (Predmet T-631/18)
      (2018/C 445/30)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Herholz Vertrieb GmbH & Co. KG (Ahaus, Njemačka) (zastupnik: D. Sprenger, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije # – prijava br. 16 967 267

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 22. kolovoza 2018. u predmetu R 445/2018-2

         Tužbeni zahtjevi

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  pobijanu odluku preinači na način da se prihvati prijava za registraciju žiga Europske unije;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet C-642/18: Tužba podnesena 12. listopada 2018. – Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske

text:
               10.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 445/12

      Tužba podnesena 12. listopada 2018. – Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske
      (Predmet C-642/18)
      (2018/C 445/15)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: S. Pardo Quintillán, E. Sanfrutos Cano i F. Thiran, agenti)

         Tuženik: Kraljevina Španjolska

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  u skladu s člankom 258. prvim stavkom Ugovora o funkcioniranju Europske unije utvrdi sljedeće:

                              —

                              Kraljevina Španjolska povrijedila je obveze koje ima na temelju članka 28. stavka 1. i članka 30. stavka 1. Direktive 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu i stavljanju izvan snage određenih direktiva (1) time što nije donijela planove gospodarenja otpadom u skladu sa zahtjevima te direktive odnosno što nije izmijenila spomenute planove u skladu s njezinim odredbama u odnosu na autonomne zajednice Aragon, Balearski otoci, Kanarski otoci i Madrid te u odnosu na Autonomni grad Ceutu te

                              —

                              Kraljevina Španjolska povrijedila je obveze koje ima na temelju članka 33. stavka 1. Direktive 2008/98/EZ time što nije službeno obavijestila Komisiju o donošenju odnosno izmjeni planova upravljanja otpadom u odnosu na autonomne zajednice Aragon, Balearski otoci, Kanarski otoci i Madrid te u odnosu na Autonomni grad Ceutu;

                  —

                  naloži Kraljevini Španjolskoj snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Komisija smatra da je Kraljevina Španjolska povrijedila obveze koje ima na temelju navedenih odredbi Direktive 2008/98/EZ time što nije poduzela zatražene mjere do 14. rujna 2017., roka koji je Komisija utvrdila u obrazloženom mišljenju od 14. srpnja 2017.

         (1)  SL 2008., L 312, str. 3. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 34., str. 99.)


title: Predmet C-506/18 P: Žalba koju je 1. kolovoza 2018. podnio Europski parlament protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 17. svibnja 2018. u predmetu T-566/16: Josefsson protiv Europskog parlamenta

text:
               10.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 445/3

      Žalba koju je 1. kolovoza 2018. podnio Europski parlament protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 17. svibnja 2018. u predmetu T-566/16: Josefsson protiv Europskog parlamenta
      (Predmet C-506/18 P)
      (2018/C 445/03)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Europski parlament (zastupnici: Í. Ní Riagáin Düro, V. Montebello-Demogeot, agenti)

         Druga stranka u postupku: Erik Josefsson

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu;

                  —

                  posljedično, odbije tužbu u prvostupanjskom postupku;

                  —

                  naloži strankama da snose vlastite troškove u ovom postupku;

                  —

                  naloži E. Josefssonu snošenje troškova prvostupanjskog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Parlament u svojoj žalbi ističe sljedeće razloge:

                  (i)

                  pogreška koja se tiče prava, iskrivljavanje činjenica i nedostatak u obrazloženju u vezi s utvrđenjem da je uvjet pravne kvalifikacije bio razlog otkaza tužitelja;

                  (ii)

                  pogreška koja se tiče prava u vezi s njegovim utvrđenja da se na usvajanje organigrama i odluka koje se na njega odnose te u njemu sadržanog opisa radnih mjesta mora primijeniti tužiteljevo pravo na saslušanje;

                  (iii)

                  iskrivljavanje činjenica, očita pogreška u ocjeni i nedostatak u obrazloženju u vezi s zaključkom o tomu da bi, da je tužitelj također bio saslušan o pitanju njegova posjedovanja pravne kvalifikacije, to saslušanje moglo stvarno promijeniti rezultat postupka donošenja odluka o kojemu je riječ.


title: Predmet T-477/16: Presuda Općeg suda od 24. listopada 2018. – Epsilon International protiv Komisije („Arbitražna klauzula — Ugovori koji su sklopljeni u okviru Sedmog okvirnog programa za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (2007. – 2013.) — Pravni interes — Prihvatljivi troškovi — Odgoda plaćanja — Zahtjev za poništenje — Odluka o evidentiranju tužitelja u bazi podataka sustava ranog otkrivanja i isključenja (EDES) — Akt koji se ne može pobijati — Nedopuštenost”)

text:
               10.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 445/15

      Presuda Općeg suda od 24. listopada 2018. – Epsilon International protiv Komisije
      (Predmet T-477/16) (1)

      ((„Arbitražna klauzula - Ugovori koji su sklopljeni u okviru Sedmog okvirnog programa za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (2007. – 2013.) - Pravni interes - Prihvatljivi troškovi - Odgoda plaćanja - Zahtjev za poništenje - Odluka o evidentiranju tužitelja u bazi podataka sustava ranog otkrivanja i isključenja (EDES) - Akt koji se ne može pobijati - Nedopuštenost”))
      (2018/C 445/19)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Epsilon International SA (Marousi, Grčka) (zastupnici: D. Bogaert i A. Guillerme, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J. Estrada de Solà, A Katsimerou i A. Kyratsou, agenti)

         Predmet

      S jedne strane, zahtjev na temelju članka 272. UFEU-a kojim se traži utvrđenje, kao prvo, da su iznosi koje je Komisija isplatila na temelju sporazuma o dodjeli bespovratnih sredstava Briseide, i-SCOPE i Smart-Islands prihvatljivi troškovi, kao drugo, da su odluke Komisije o obustavi plaćanja za projekte i-Locate, eENV-Plus, GeoSmartCity i c-Space neosnovane i, kao treće, da je Komisijino nezakonito postupanje prouzročilo štetu tužitelju i, s druge strane, zahtjev na temelju, kao prvo, članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje odluke Komisije od 17. lipnja 2016. (ref. Ares (2016)2835215) o evidentiranju društva Epsilon u bazi podataka sustava ranog otkrivanja i isključenja (EDES) i, kao drugo, članka 268. UFEU-a kojim se traži naknada štete koju je tužitelj navodno pretrpio zbog tog akta.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Epsilon International SA se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 402, 31. 10. 2016.


title: Predmet C-527/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. kolovoza 2018. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – Gesamtverband Autoteile-Handel e.V. protiv KIA Motors Corporation

text:
               10.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 445/4

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. kolovoza 2018. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – Gesamtverband Autoteile-Handel e.V. protiv KIA Motors Corporation
      (Predmet C-527/18)
      (2018/C 445/04)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Gesamtverband Autoteile-Handel e.V.

         Tuženik: KIA Motors Corporation

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Mora li proizvođač informacije koje mora osigurati neovisnim operatorima u skladu s člankom 6. stavkom 1. prvom rečenicom Uredbe (EZ) br. 715/2007 (1) pružiti u obliku koji omogućuje elektroničku obradu?

                  2.

                  Radi li se o diskriminaciji neovisnih operatora koja je zabranjena člankom 6. stavkom 1. prvom rečenicom Uredbe (EZ) br. 715/2007 ako proizvođač uključivanjem pružateljâ informacijskih usluga otvori dodatni informacijski kanal za distribuciju originalnih zamjenskih dijelova preko ovlaštenih trgovaca i servisera?

         (1)  Uredba (EZ) br. 715/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. lipnja 2007. o homologaciji tipa motornih vozila u odnosu na emisije iz lakih osobnih i gospodarskih vozila (Euro 5 i Euro 6) i pristupu podacima za popravke i održavanje vozila (SL 2007., L 171, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 30., str. 284.)


title: Predmet T-63/17: Presuda Općeg suda od 24. listopada 2018. – Grupa Orenes protiv EUIPO-a – Akamon Entertainment Millenium (Bingo VIVA! Slots) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Europske unije Bingo VIVA! Slots — Raniji figurativni žig Europske unije vive bingo — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1., točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (sada članak 8. stavak 1. točka (b), Uredbe (EU) 2017/1001] — Predmet spora”)

text:
               10.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 445/16

      Presuda Općeg suda od 24. listopada 2018. – Grupa Orenes protiv EUIPO-a – Akamon Entertainment Millenium (Bingo VIVA! Slots)
      (Predmet T-63/17) (1)

      ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije Bingo VIVA! Slots - Raniji figurativni žig Europske unije vive bingo - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1., točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (sada članak 8. stavak 1. točka (b), Uredbe (EU) 2017/1001] - Predmet spora”))
      (2018/C 445/20)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Grupa Orenes, SL (Murcija, Španjolska) (zastupnik: M. J. Sanmartín Sanmartín, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: S. Palmero Cabezas, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Akamon Entertainment Millenium, SL (Barcelona, Španjolska)

         Predmet

      Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 7. studenoga 2016. (predmet R 453/2016-2) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između Grupe Orenes i Akamon Entertainment Milleniuma.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Grupi Orenes, SL nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 95, 27. 3. 2017.