title: Predmet T-14/18: Tužba podnesena 16. siječnja 2018. – Grčka protiv Komisije

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/32

         Tužba podnesena 16. siječnja 2018. – Grčka protiv Komisije
   (Predmet T-14/18)
   (2018/C 112/42)
   Jezik postupka: grčki

      Stranke

      Tužitelj: Helenska Republika (zastupnici: G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou i E. Chroni)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem se njome iz financiranja Europske unije isključuju izdaci koji su za Helensku Republiku nastali u području potpora po površini za godinu podnošenja zahtjeva 2014. i koji odgovaraju 5 % ukupnog iznosa izdataka nastalih s osnove potpora vezanih uz pašnjake, u bruto iznosu od 15 583 893,42 eura (neto iznos od 12 482 555,68 eura);

               —

               tuženiku naloži snošenje troškova nastalih Helenskoj Republici.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

               1.

               Prvim tužbenim razlogom tužitelj tvrdi da je sporni financijski ispravak od 5 % potpora po površini vezanih uz pašnjake neopravdano određen na temelju pogreške koja se tiče činjenica i povredom načela proporcionalnosti.

               2.

               Drugim tužbenim razlogom tužitelj zaključuje da su povrijeđene odredbe članka 31. stavaka 2. i 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1290/2005 od 21. lipnja 2005. i članka 52. stavaka 2. i 3. Uredbe (EU) br. 1306/2013 od 17. prosinca 2013., u vezi s odredbama članka 12. stavaka 1. do 6. i stavka 8. Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 907/2014 od 6. kolovoza 2014., kao i smjernice iz dokumenata Komisije VI/5330797 i C(2015)3675 final/8-6-2015. Usto zaključuje da je došlo do neopravdanog dupliciranja ispravaka iz istoga razloga i do povrede načela proporcionalnosti.


title: Predmet C-709/17 P: Žalba koju je 18. prosinca 2017. Europska komisija podnijela protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 10. listopada 2017. u predmetu T-435/15:Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd. protiv Europske komisije

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/16

         Žalba koju je 18. prosinca 2017. Europska komisija podnijela protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 10. listopada 2017. u predmetu T-435/15:Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd. protiv Europske komisije
   (Predmet C-709/17 P)
   (2018/C 112/21)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: J.-F. Brakeland, A. Demeneix, M. França, agenti)

      Druge stranke u postupku: Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd, European Bicycle Manufacturers Association

      Zahtjevi

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               ukine presudu Općeg suda od 10. listopada 2017. u predmetu T-435/15 Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd/Komisija, odbije tužbu u prvostupanjskom postupku i tužitelju naloži snošenje troškova;
               ili, podredno,

               —

               vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje; naknadno odluči o troškovima prvostupanjskog i žalbenog postupka.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Žalba koju je Komisija podnijela odnosi se na presudu Općeg suda od 10. listopada 2017. u predmetu T-435/15. Opći sud je u toj presudi, u dijelu koji se odnosi na društvo Kolachi Raj, poništio Provedbenu uredbu Komisije (EU) 2015/776 (1) od 18. svibnja 2015. o proširenju konačne antidampinške pristojbe uvedene Uredbom Vijeća (EU) br. 502/2013 na uvoz bicikala podrijetlom iz Narodne Republike Kine na uvoz bicikala poslanih iz Kambodže, Pakistana i s Filipina, bez obzira na to imaju li deklarirano podrijetlo iz Kambodže, Pakistana i s Filipina ili nemaju.
   U prilog svojoj žalbi Komisija ističe jedan žalbeni razlog.
   Komisija smatra da je Opći sud pogrešno protumačio članak 13. stavak 2. točku (b) Osnovne antidampinške uredbe. Kao prvo, Opći sud je u pobijanoj presudi pravila o podrijetlu pogrešno unio u primjenu članka 13. Osnovne uredbe i u tumačenje izraza „iz” korištenog u njezinu članku 13. stavku 2. točki (b). Kao drugo, Opći sud je pogrešno ograničio vrstu dokaza koju Komisija može koristiti za dokazivanje da dijelovi dolaze „iz” zemlje na koju se primjenjuju antidampinške mjere. Komisija smatra da tumačenje Općeg suda nije u skladu s tekstom, kontekstom i svrhom članka 13. Osnovne uredbe ni sudskom praksom Suda o mjerama za sprečavanje izbjegavanja mjera.

      (1)  SL 2015., L 122, str. 4.


title: Predmet T-71/18: Tužba podnesena 8. veljače 2018. – Italija protiv Komisije

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/45

         Tužba podnesena 8. veljače 2018. – Italija protiv Komisije
   (Predmet T-71/18)
   (2018/C 112/58)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Talijanska Republika (zastupnici: G. Palmieri, agent i P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtjeva da

               —

               poništi obavijest o otvorenom natječaju EPSO/AD/339/17 – administratori (AD 7), u sljedećim područjima: 1. Financijska ekonomija, 2. Makroekonomija; objavljenu u Službenom listu Europske unije dana 16. studenoga 2017., br. 386 A.

               —

               Komisiji naloži snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sedam tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članaka 263., 264. i 266. UFEU-a, s obzirom na to da Komisija nije poštovala presudu Suda u predmetu C-566/10 P, ni presudu Općeg suda u spojenim predmetima T-124/13 i T-191/31, kojima je utvrđeno da obavijesti u kojima su jezici koji kandidati na otvorenim natječajima mogu navesti kao drugi jezik ograničeni na engleski, francuski i njemački.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 342. UFEU-a; i članaka 1. i 6. Uredbe (EEZ) br. 1/18 o određivanju jezika koji se koriste u Europskoj ekonomskoj zajednici (SL 17, 6.10.1958., str. 385.).

               3.

               Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 12. UEZ-a, današnjeg članka 18. UFEU-a; članka 22. Povelje Europske unije o temeljnim pravima; članka 6. stavka 3. UEU-a; članka 1. stavaka 2. i 3. Priloga III. Pravilniku o osoblju; članaka 1. i 6. Uredbe br. 1/58; članka 1.d stavaka 1. i 6., članka 27. stavka 2., članka 28. točke (f) Pravilnika o osoblju; s obzirom na to da se navedenim odredbama zabranjuje da se građanima Unije i samim dužnosnicima institucija postavljaju jezična ograničenja koja nisu općenito i objektivno predviđena poslovnicima institucija predviđenim člankom 6. Uredbe br. 1/58, koji do sada još nisu doneseni i kojima se zabranjuje da se takva ograničenja uvedu, a da za to ne postoji poseban i obrazložen interes službe.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 6. stavka 3. UEU-a, u dijelu u kojem se njime utvrđuje načelo zaštite legitimnih očekivanja kao temeljno načelo koje proizlazi iz ustavnih tradicija zajedničkih državama članicama.

               5.

               Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da u ovom slučaju postoji zlouporaba ovlasti i na povredi bitnih pravila koja se odnose na narav i svrhu obavijesti o natječajima; s obzirom na to da je Komisija preventivnim i općenitim ograničavanjem broja jezika koji se prihvaćaju kao drugi jezik na tri jezika, provjeru jezičnih kompetencija kandidata – koja bi se morala odvijati u okviru natječaja – u biti prijevremeno prenijela u fazu obavijesti o natječaju i fazu ispunjavanja uvjeta prihvatljivosti. Na taj način odlučujući faktor postaje kandidatovo poznavanje jezika, a ne njegove profesionalne kvalifikacije.

               6.

               Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 18. i članka 24. stavka 4. UFEU-a; članka 22. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, članka 2. Uredbe br. 1/58 i članka 1.d stavaka 1. i 6. Pravilnika o osoblju, s obzirom na to da je propisujući da prijave za sudjelovanje trebaju biti poslane na engleskom, francuskom ili njemačkom jeziku i da će EPSO obavijesti kandidatima u vezi s odvijanjem natječaja slati na tim istim jezicima, povrijeđeno pravo građana Unije da s institucijama komuniciraju na vlastitom jeziku, te da je time uvedena dodatna diskriminacija na štetu onih koji dobro ne poznaju ta tri jezika.

               7.

               Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članaka 1. i 6. Uredbe br. 1/58; članka 1.d stavaka 1. i 6. i članka 28. točke (f) Pravilnika o osoblju i članka 1. stavka 1. točke (f) Priloga III. Pravilniku o osoblju; i članka 296. stavka 2. UFEU-a (nedostatno obrazloženje), kao i na povredi načela proporcionalnosti i na iskrivljavanju činjenica.

         U tom se pogledu ističe da se Komisijinim obrazloženjem iskrivljavaju činjenice, jer ne proizlazi da se predmetna tri jezika najviše upotrebljavaju za prevođenje dokumenata u institucijama; i da je ono neproporcionalno u odnosu na ograničenje temeljnog prava poput onog da se ne provodi diskriminacija na temelju jezika. U svakom slučaju, postoje manje ograničavajući načini jamčenja brzog prevođenja u institucijama.


title: Predmet T-19/18: Tužba podnesena 19. siječnja 2018. – Republika Litva protiv Europske komisije

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/33

         Tužba podnesena 19. siječnja 2018. – Republika Litva protiv Europske komisije
   (Predmet T-19/18)
   (2018/C 112/43)
   Jezik postupka: litavski

      Stranke

      Tužitelj: Republika Litva (zastupnici: D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė, R. Dzikovič, G. Taluntytė, V. Vasiliauskienė, M. Palionis i A. Dapkuvienė)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

               1.

               poništenje Provedbene odluke Komisije (EU) 2017/2014 оd 8. studenoga 2017. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR), u dijelu u kojoj se njome predviđa da se Litvi naloži financijski ispravak od 9 745 705,88 eura u vezi s izdacima koji su povezani s financiranjem iz Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj;

               2.

               poništenje Provedbene odluke Komisije (EU) 2017/2014 оd 8. studenoga 2017. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR), u dijelu u kojoj se njome predviđa da se Litvi naloži financijski ispravak od 546 351,91 eura u vezi s izdacima koji su povezani s financiranjem iz Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj;

               3.

               nalaganje Europskoj komisiji snošenja troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog tužbi, tužitelj navodi sljedeće tužbene razloge.

               I.

               Naloživši ispravak od 9 745 705,88 eura zbog nedostatka u ključnim kontrolama, Europska komisija (Komisija) je povrijedila članak 52. stavak 2. Uredbe (EU) br. 1306/2013 jer je odlučivši o ozbiljnosti neusklađenosti, naravi povreda i o financijskoj šteti prouzrokovanoj Europskoj uniji i:

                           1.

                           oslonivši se na pogrešno tumačenje članka 24. stavka 1. i stavka 2. točke (a) Uredbe (EU) br. 65/2011, pogrešno zaključila da su procjene tužiteljeve prihvatljivosti za financiranje provedene u Litvi nedostatne jer:

                                       1.1

                                       provjere koje su litavska tijela izvršila u vezi s povezanošću poduzetnika i povezanog poduzetnika ili partnerskog poduzetnika koji se nalazi u inozemstvu, nisu bile detaljne u svrhu potvrđivanja statusa podnositelja zahtjeva kao malih ili srednjih poduzetnika;

                                       1.2

                                       je u Litvi nadzor projekata za koje je priznato da su rizični s obzirom na navodne umjetne uvjete neučinkovit;

                           2.

                           oslonivši se na pogrešno tumačenje članka 24. stavka 2. točke (d) Uredbe (EU) br. 65/2011, pogrešno je zaključila da je kvaliteta provjere opravdanosti troškova koja je izvršena u Litvi bila nedostatna;

                           3.

                           oslonivši se na pogrešno tumačenje članka 26. stavka 1. točke (d) i stavka 2. Uredbe (EU) br. 65/2011, pogrešno je zaključila da je sustav kontrola na terenu koji je primijenjen u Litvi nedostatan;

                           4.

                           oslonivši se na pogrešno tumačenje članka 24. stavka 2. točke (a) Uredbe (EU) br. 65/2011, pogrešno je zaključila da roba koje je kupljena u okviru jednog od provjerenih projekata uglavnom korištena u svrhe koje nisu svrhe projekta.

               II.

               Naloživši ispravak od 546 351,91 eura zbog nedostatka u ključnim i pomoćnim kontrolama, Komisija je povrijedila članak 52. stavak 2. Uredbe (EU) br. 1306/2013 jer je kod odlučivanja o ozbiljnosti neusklađenosti, naravi povreda i o financijskoj šteti prouzrokovanoj Europskoj uniji:

                           1.

                           propustila uzeti u obzir izračune nadležnih tijela Republike Litve u vezi s financijskom štetom prouzrokovanom Europskoj uniji koja je povezana s razlikama u sustavima kažnjavanja koje se odnose na povrede u pogledu označivanja i registracije životinja, koji nisu predviđeni relevantnim mjerama prava Unije za godinu podnošenja zahtjeva: 2014.;

                           2.

                           propustila uzeti u obzir izračune nadležnih tijela Republike Litve u vezi s financijskom štetom prouzrokovanom Europskoj uniji koja je povezana s preblagom procjenom nepoštovanja zahtjeva za označivanje i registraciju životinja za godinu podnošenja zahtjeva: 2014.;

                           3.

                           također, oslonivši se na pogrešno tumačenje članka 51. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 1122/2009, pogrešno je zaključila da u Litvi analiza rizika nije bila u skladu s tom uredbom jer u nju nisu bili uključeni čimbenici rizika povezani sa životinjama;

                           4.

                           također, oslonivši se na pogrešno tumačenje članka 84. Uredbe (EZ) No 1122/2009, pogrešno je zaključila da provedeni nadzor u Litvi nad rezultatima kontrole nije bio u skladu s tom uredbom jer su podnesene statistike, a da Komisijini predlošci nisu u potpunosti poštovani.


title: Predmet C-645/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. studenoga 2017. uputio Landgericht Frankfurt am Main (Njemačka) – Emirates Airlines – Direktion für Deutschland protiv Aylin Wüst, Petera Wüsta

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/7

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. studenoga 2017. uputio Landgericht Frankfurt am Main (Njemačka) – Emirates Airlines – Direktion für Deutschland protiv Aylin Wüst, Petera Wüsta
   (Predmet C-645/17)
   (2018/C 112/10)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Landgericht Frankfurt am Main

      Stranke glavnog postupka

      Tuženik i žalitelj: Emirates Airlines – Direktion für Deutschland

      Tužitelji i druge stranke u žalbenom postupku: Aylin Wüst, Peter Wüst

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 5. stavak 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1) Vijeća od 11. veljače 2004. tumačiti na način da privremeno zatvaranje zračne luke zbog nezgode zrakoplova prilikom slijetanja predstavlja izvanrednu okolnost?

               2.

               Ako je odgovor na prvo pitanje potvrdan:
               Treba li članak 5. stavak 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Vijeća od 11. veljače 2004. tumačiti na način da privremeno zatvaranje zračne luke predstavlja izvanrednu okolnost i kada je zrakoplov koji je doživio nezgodu pripadao floti zračnog prijevoznika koji se u pogledu kašnjenja leta uslijed zatvaranja zračne luke poziva na izvanrednu okolnost?

               3.

               Ako je odgovor na drugo pitanje potvrdan:
               Treba li članak 5. stavak 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Vijeća od 11. veljače 2004. tumačiti na način da je i u slučaju da je zrakoplov koji je doživio nezgodu pripadao zračnom prijevozniku koji se u pogledu kašnjenja leta uslijed zatvaranja zračne luke poziva na izvanrednu okolnost do kašnjenja u dolasku dužeg od 3 sata „došlo zbog” te izvanredne okolnosti?

      (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91, (SL 2004., L 46, str. 1.)(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)


title: Predmet C-61/18: Tužba podnesena 31. siječnja 2018. – Europska komisija protiv Republike Bugarske

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/25

         Tužba podnesena 31. siječnja 2018. – Europska komisija protiv Republike Bugarske
   (Predmet C-61/18)
   (2018/C 112/33)
   Jezik postupka: bugarski

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: G. von Rintelen, K. Walkerová, G. Koleva)

      Tuženik: Republika Bugarska

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               utvrdi da je Republika Bugarska povrijedila svoje obveze iz članka 15. stavka 1. Direktive 2014/89/EU (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 23. srpnja 2014. o uspostavi okvira za prostorno planiranje morskog područja (SL L 257 od 28.8.2014., str. 135. – 145.), na način da najkasnije do 18. rujna 2016. nije donijela zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom direktivom, odnosno takve propise u svakom slučaju nije priopćila Komisiji;

               —

               Republici Bugarskoj u skladu s člankom 260. stavkom 3. UFEU -a naloži plaćanje periodične novčane kazne u iznosu od 14 089,60 eura dnevno, počevši od trenutka objave presude kojom se utvrđuje postojanje povrede Ugovora od strane Republike Bugarske.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

               1.

               Prema članku 15. stavku 1. Direktive 2014/89/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 23. srpnja 2014. o uspostavi okvira za prostorno planiranje morskog područja, države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s tom direktivom najkasnije do 18. rujna 2016. One o tome odmah obavješćuju Komisiju. Budući da Komisiji nisu priopćene nacionalne mjere potrebne za provedbu navedene direktive, ona se odlučila obratiti Sudu.

               2.

               Svojom tužbom Komisija predlaže da se Republiku Bugarsku osudi na plaćanje periodične novčane kazne u iznosu od 14 089,60 eura dnevno. Visina periodične novčane kazne izračunana je s obzirom na težinu i trajanje povrede, kao i na odvraćajući učinak te sposobnost plaćanja ove države članice.

      (1)  SL 2014, L 257, str. 135.


title: Predmet T-74/18: Tužba podnesena 6. veljače 2018. – Visi/one protiv EUIPO-a – EasyFix (informativne ploče za vozila)

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/47

         Tužba podnesena 6. veljače 2018. – Visi/one protiv EUIPO-a – EasyFix (informativne ploče za vozila)
   (Predmet T-74/18)
   (2018/C 112/59)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Visi/one GmbH (Remscheid, Njemačka) (zastupnici: H. Bourree i M. Bartz, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: EasyFix GmbH (Beč, Austrija)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog dizajna: tužitelj

      Predmetni sporni dizajn: dizajn Zajednice br. 1391114-0001

      Pobijana odluka: odluka trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 4. prosinca 2017. u predmetu R 1424/2016-3

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               intervenijentu naloži snošenje troškova postupka uključujući troškove nastale tijekom žalbenog postupka.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 62. druge rečenice Uredbe br. 6/2002;

               —

               povreda članka 62. prve rečenice Uredbe br. 6/2002;

               —

               povreda članka 25. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 6/2002.


title: Predmet T-20/18: Tužba podnesena 17. siječnja 2018. – CV protiv Komisije

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/34

         Tužba podnesena 17. siječnja 2018. – CV protiv Komisije
   (Predmet T-20/18)
   (2018/C 112/44)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: CV (zastupnik: F. Moyse, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijane odluke od 15. i 20. ožujka 2017. i 18. listopada 2017.;

               —

               tužitelju dosudi iznos od 1 475 eura na ime imovinske štete uvećan za zakonsku zateznu kamatu po stopi od 2,25 % koja počinje teći od isplate navedenog iznosa, podredno, od dana podnošenja prigovora, podredno, od dana podnošenja tužbe, kao i iznos od 1 eura na ime neimovinske štete;

               —

               Komisiji naloži snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nepravilnostima upravnog postupka koji je prethodio donošenju spornih odluka, uključujući one liječničkog povjerenstva, kojima je odbijen tužiteljev zahtjev za priznavanje profesionalnog izvora bolesti i kojima mu je naloženo plaćanje troškova i naknada članovima liječničkog povjerenstva.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni koju je u svojim izvješćima počinio liječnik.

               3.

               Treći tužbeni razlog, koji se temelji na nedostatnom obrazloženju pobijanih odluka.


title: Predmet C-712/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. prosinca 2017. uputila Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia (Italija) – EN.SA. Srl protiv Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/17

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. prosinca 2017. uputila Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia (Italija) – EN.SA. Srl protiv Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso
   (Predmet C-712/17)
   (2018/C 112/23)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: EN.SA. Srl

      Tuženik: Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso

      Prethodno pitanje

   U slučaju kada transakcijama, koje se smatraju nepostojećim, nije nanesena šteta državnoj blagajni i kada njima porezni obveznik nije stekao nikakvu poreznu prednost, je li nacionalni propis, koji proizlazi iz primjene članka 19. (Odbitak) i članka 21. stavka 7. (Iskazivanje transakcija u računima) Uredbe predsjednika Republike br. 633 od 26. listopada 1972. i članka 6. stavka 6. Zakonodavne uredbe br. 471 od 18. prosinca 1997. (Povreda obveze dokumentiranja, registriranja i utvrđenja transakcija), u skladu s načelima Zajednice koje je razvio Sud Europske unije u području PDV-a, s obzirom na to da istovremena primjena odredbi dovodi do:

               a)

               ponavljajuće ili višestruke nemogućnosti odbijanja poreza koji je prilikom kupnje platio stjecatelj za svaku osporenu transakciju koja se odnosi na isti predmet i istu pravnu osnovicu;

               b)

               primjene i plaćanja poreza od strane ustupitelja (te do prekluzije ostvarenja povrata preplaćenih iznosa) za odgovarajuće špekulativne transakcije prodaje koje se također smatraju nepostojećima;

               c)

               primjene sankcije u visini poreza na kupnju robe za koji se smatra da se ne može odbiti?


title: Predmet T-26/18: Tužba podnesena 19. siječnja 2018. – Francuska protiv Komisije

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/35

         Tužba podnesena 19. siječnja 2018. – Francuska protiv Komisije
   (Predmet T-26/18)
   (2018/C 112/45)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Francuska Republika (zastupnici: F. Alabrune, D. Colas, A.-L. Desjonquères i S. Horrenberger, agenti)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               djelomično poništi Provedbenu odluku Komisije C(2017) 7263 final od 8. studenoga 2017. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR), priopćenu francuskoj vladi 9. studenoga 2017., u dijelu u kojem:

                           —

                           uključuje ispravak od 2 246 700 eura zbog uzimanja u obzir obilježja krajobraza u okviru GAEC-a s kojim navodno nije u skladu, u pogledu „nedostataka u LPIS-u” za godine podnošenja zahtjeva 2013. i 2014.;

                           —

                           uključuje paušalni ispravak za sve površine koje uključuju najmanje jednu česticu opisanu kao „landes et parcours”, a ne samo za čestice opisane kao „površine neprihvatljive za financiranje (,livade i pašnjaci’)” za godine podnošenja zahtjeva 2013. i 2014.;

                           —

                           se odnosi na „Najvjerojatniju pogrešku – EPFRR IAKS – 2014. – 2020.” u okviru revizije CEB/2016/047; i

                           —

                           primjenjuje 100 % paušalni ispravak za departman Haute-Corse za godine podnošenja zahtjeva 2013. – 2014., u pogledu „Ozbiljno manjkavog sustava kontrole, Korzika”;

               —

               Komisiji naloži snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 6. stavka 1. i Priloga III Uredbi Vijeća br. 73/2009 od 19. siječnja 2009. o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore za poljoprivrednike u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike.
               Prema tužiteljevu mišljenju, Komisija je, s jedne strane, takvu povredu počinila smatravši da elementi kao što su stjenoviti izdanci, bare ili šumarci predviđeni francuskim zakonodavstvom ne potpadaju pod dobre poljoprivredne i okolišne uvjete (GAEC) i, s druge strane, da se tim odredbama uvodi obveza individualne zaštitu svakog elementa krajolika, te da se, stoga, ti elementi ne mogu uključiti u ukupnu površinu poljoprivrednih zemljišta.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti. U tom pogledu, tužitelj smatra da je, s obzirom na to da se spor odnosi samo na „landes et parcours”, Komisija donijela ispravak na temelju svih površina spisa koji uključuju takve površine, i stoga i na dio tih površina koje nisu takve čestice, i u svakom slučaju zanemarila elemente izračuna koje su dostavila francuska tijela.

               3.

               Treći tužbeni razlog, koji se temelji na argumentu prema kojem je Komisija utemeljila svoju odluku na podacima koje je primijenila povredom članka 6. stavka 1. i Priloga III navedenoj Uredbi br. 73/2009 kako bi izvršila financijski ispravak od 13 127 243 eura, 30 eura za programsko razdoblje EPFRR-a 2014.-2020. („RDR 3”).

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti i obveze obrazlaganja u pogledu „Ozbiljno manjkavog sustava kontrole, Korzika” za godine podnošenja zahtjeva 2013. i 2014. u pobijanoj odluci utoliko što je Komisija primijenila 100 %-tni paušalni ispravak za departman Haute-Corse.


title: Predmet C-649/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. studenoga 2017. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. protiv Amazon EU Sàrl

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/7

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. studenoga 2017. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. protiv Amazon EU Sàrl
   (Predmet C-649/17)
   (2018/C 112/11)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesgerichtshof

      Stranke glavnog postupka

      Podnositelj revizije: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

      Druga stranka u revizijskom postupku: Amazon EU Sàrl

      Prethodna pitanja

   Sudu Europske unije upućuju se sljedeća prethodna pitanja o tumačenju članka 6. stavka 1. točke (c) Direktive 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o pravima potrošača (1):

               1.

               Mogu li države članice donijeti odredbu – kao što je odredba članka 246.a stavka 1. podstavka 1. prve rečenice točke 2. EGBGB-a [Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuch; Zakon o uvođenju građanskog zakonika] – koja trgovca obvezuje da potrošaču u okviru sklapanja ugovora na daljinu, prije prihvaćanja ugovorne obveze, pruži svoj broj telefona [ne samo kad je dostupan, nego] uvijek?

               2.

               Znači li [u njemačkoj jezičnoj verziji] članka 6. stavka 1. točke (c) Direktive 2011/83/EU upotrijebljena riječ „gegebenenfalls” (kad su dostupni) da trgovac mora pružati informacije samo putem komunikacijskih sredstava koje stvarno ima u svojem poduzeću, i dakle nije dužan osigurati priključak za telefon ili telefaks odnosno račun e-pošte, kada odluči da će u okviru poduzeća sklapati i ugovore na daljinu?

               3.

               U slučaju potvrdnog odgovora na drugo pitanje:
               Znači li [u njemačkoj jezičnoj verziji] članka 6. stavka 1. točke (c) Direktive 2011/83/EU upotrijebljena riječ „gegebenenfalls”, (kad su dostupni) da su u poduzeću na raspolaganju samo komunikacijska sredstva koja trgovac stvarno upotrebljava za vezu s potrošačima u okviru sklapanja ugovora na daljinu ili su u poduzeću na raspolaganju i takva komunikacijska sredstva koja je trgovac dotad upotrebljavao za druge svrhe, primjerice za komunikaciju s drugim trgovcima ili državnim tijelima?

               4.

               Je li popis komunikacijskih sredstava, telefon, telefaks i adresa e-pošte, naveden u članku 6. stavku 1. točki (c) Direktive 2011/83/EU iscrpan ili trgovac može upotrijebiti i druga komunikacijska sredstva, koja ondje nisu navedena – kao primjerice internet-chat ili sustav povratnih telefonskih poziva – ako se time osigurava brzo stupanje u vezu i učinkovita komunikacija?

               5.

               Je li kod primjene načela transparentnosti iz članka 6. stavka 1. Direktive 2011/83/EU, u skladu s kojim trgovac potrošaču pruža informacije na jasan i razumljiv način putem komunikacijskih sredstava navedenih u članku 6. stavku 1. točki (c) Direktive 2011/83/EU, relevantno da se informacija pruži brzo i učinkovito?

      (1)  SL 2011., L 304, str. 64. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 260.)


title: Predmet C-76/18: Tužba podnesena 6. veljače 2018. – Europska komisija protiv Republike Austrije

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/26

         Tužba podnesena 6. veljače 2018. – Europska komisija protiv Republike Austrije
   (Predmet C-76/18)
   (2018/C 112/34)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: G. von Rintelen, P. Ondrůšek, M. Noll-Ehlers, agenti)

      Tuženik: Republika Austrija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               utvrdi da je tuženik povrijedio svoje obveze iz Direktive 2014/25/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o nabavi subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga i stavljanju izvan snage Direktive 2004/17/EZ (1), na način da nije donio sve zakone i druge propise potrebne za provedbu navedene direktive u nacionalnom pravu, odnosno iste nije priopćio Komisiji;

               —

               tuženiku – u skladu s člankom 260. stavkom 3. UFEU-a – naloži plaćanje novčane kazne u iznosu od 42 377 eura dnevno, zbog povrede obveze priopćavanja mjera za prenošenje direktive;

               —

               tuženiku naloži snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Sukladno članku 106. stavku 1. Direktive 2014/25/EU države članice su do najkasnije 18. travnja 2016. bile obvezne donijeti potrebne nacionalne mjere da svoje nacionalno pravo usklade s obvezama iz navedene direktive. Budući da Republika Austrija nije donijela sve zakone i druge propise potrebne za provedbu navedene direktive, odnosno da iste nije priopćila Komisiji, Komisija se odlučila obratiti Sudu.
   Svojom tužbom Komisija zahtijeva da se Republiku Austriju osudi na plaćanje novčane kazne u iznosu od 42 377 eura dnevno. Visina novčane kazne izračunata je s obzirom na težinu i trajanje povrede, kao i na odvraćajući učinak, u skladu sa sposobnošću plaćanja ove države članice.

      (1)  SL 2014, L 94, str. 243.


title: Predmet C-666/17 P: Žalba koju je AlzChem AG podnio 27. studenoga 2017. protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 7. rujna 2017. u predmetu T-451/15: AlzChem AG protiv Komisije

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/8

         Žalba koju je AlzChem AG podnio 27. studenoga 2017. protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 7. rujna 2017. u predmetu T-451/15: AlzChem AG protiv Komisije
   (Predmet C-666/17 P)
   (2018/C 112/12)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: AlzChem AG (zastupnici: A. Borsos, avocat, J. A. Guerrero Pérez, abogado)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija

      Zahtjevi

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               tužbu proglasi dopuštenom i osnovanom;

               —

               ukine presudu;

               —

               poništi pobijanu odluku; i

               —

               Komisiji naloži snošenje tužiteljevih troškova.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

               1.

               Prvi žalbeni razlog: pogreška koja se tiče prava i očita pogreška u ocjeni glede primjene opće pretpostavke u vezi s izuzećem koje se odnosi na zaštitu svrhe Unijinih istraga:

                           —

                           Komisijina pogreška koja se tiče prava glede primjene opće pretpostavke u vezi s izuzećem od zahtjeva za pristup konkretnim i utvrđenim postojećim dokumentima;

                           —

                           Komisijina pogreška koja se tiče prava glede zaštite svrhe istraga koje su u tijeku u vezi sa zahtjevom za pristup određenim i utvrđenim postojećim dokumentima;

                           —

                           Komisijina pogreška koja se tiče prava i očita pogreška u ocjeni glede procjene prevladavajućeg javnog interesa za osiguranje djelotvornog pravnog lijeka (članak 47. Povelje o temeljnim pravima); i

                           —

                           Komisijina pogreška koja se tiče prava glede primjene temeljnog prava pristupa dokumentima (članak 42. Povelje o temeljnim pravima).

               2.

               Drugi žalbeni razlog: povreda obveze obrazlaganja u vezi s odbijanjem pristupa dokumentima u verziji koja nije klasificirana oznakom tajnosti uvidom u njih u Komisijinim prostorijama.


title: Predmet C-77/18: Tužba podnesena 6. veljače 2018. – Europska komisija protiv Republike Austrije

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/27

         Tužba podnesena 6. veljače 2018. – Europska komisija protiv Republike Austrije
   (Predmet C-77/18)
   (2018/C 112/35)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: M. Noll-Ehlers, P. Ondrůšek i G. von Rintelen, agenti)

      Tuženik: Republika Austrija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               utvrdi da je Republika Austrija povrijedila svoje obveze iz Direktive 2014/24/EU (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ, na način da nije donijela sve zakone i druge propise potrebne za provedbu navedene direktive, odnosno iste nije priopćila Komisiji,

               —

               Republici Austriji – u skladu s člankom 260. stavkom 3. UFEU -a – naloži plaćanje novčane kazne u iznosu od 42 377 eura dnevno, zbog povrede obveze priopćavanja mjera za prenošenje direktive,

               —

               Republici Austriji naloži snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Sukladno članku 90. stavku 1. Direktive 2014/24/EU države članice su do najkasnije 18. travnja 2016. bile obvezne donijeti potrebne nacionalne mjere da svoje nacionalno pravo usklade s obvezama iz navedene direktive. Budući da Republika Austrija nije donijela sve zakone i druge propise potrebne za provedbu navedene direktive, odnosno da iste nije priopćila Komisiji, Komisija se odlučila obratiti Sudu.
   Svojom tužbom Komisija zahtijeva da se Republiku Austriju osudi na plaćanje novčane kazne u iznosu od 42 377 eura dnevno. Visina novčane kazne izračunana je s obzirom na težinu i trajanje povrede, kao i na odvraćajući učinak, u skladu sa sposobnošću plaćanja ove države članice.

      (1)  SL 2014., L 94, str. 65.


title: Predmet C-715/17: Tužba podnesena 21. prosinca 2017. – Europska komisija protiv Republike Poljske

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/18

         Tužba podnesena 21. prosinca 2017. – Europska komisija protiv Republike Poljske
   (Predmet C-715/17)
   (2018/C 112/24)
   Jezik postupka: poljski

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnik: A. Stobiecka-Kuik, G. Wils)

      Tuženik: Republika Poljska

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               utvrdi da je Republika Poljska povrijedila svoje obveze iz članka 5. stavka 2. Odluke Vijeća (EU) 2015/1523 i članka 5. stavka 2. Odluke Vijeća (EU) 2015/1601, i, slijedom toga, i ostale svoje obveze iz članka 5. stavaka 4. do 11. obiju navedenih odluka koje se odnose na premještanje, na način da nije u redovitim vremenskim razmacima, a najmanje svaka tri mjeseca, navodila broj podnositelja zahtjeva koji se nakon 16.ožujka 2016. mogu brzo premjestiti na njezino državno područje;

               —

               Republici Poljskoj naloži snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Privremeni sustav premještanja u izvanrednim situacijama je uveden dvjema odlukama Vijeća donesenima u rujnu 2015., i to Odlukom Vijeća(EU) 2015/1523 (1) i Odlukom Vijeća (EU) 2015/1601 (2), kojima su se države članice obvezale iz Italije i Grčke premjestiti osobe kojima je potrebna međunarodna zaštita.
   Odluke Vijeća obvezuju države članice svaka tri mjeseca ponuditi mjesta za eventualno premještanje, kako bi osigurale učinkovito i uredno premještanje. Iako su gotovo sve preostale države članice poduzele korake da ispune svoje obveze u vezi s premještanjem, Poljska nije provela niti jedno premještanje niti je od prosinca 2015. predložila nijedno mjesto prikladno za premještanje.
   Dana 16. lipnja 2017. Komisija je protiv Poljske pokrenula postupak zbog povrede Ugovora.
   Budući da je Komisija odgovor ove države članice smatrala nezadovoljavajućim, odlučila je pokrenuti sljedeću fazu postupkazbog povrede Ugovora, te je 26. srpnja 2017. Republici Poljskoj uputila obrazloženo mišljenje.
   Komisija je i odgovor na obrazloženo mišljenje smatrala nezadovoljavajućim, te je stoga odlučila protiv Republike Poljske podnijeti tužbu pred Sudom Europske unije zbog povrede njezinih obveza u vezi s premještanjem.

      (1)  Odluka Vijeća (EU) 2015/1523 od 14. rujna 2015. o uvođenju privremenih mjera u području međunarodne zaštite u korist Italije i Grčke (SL L 239, str. 146.).

      (2)  Odluka Vijeća (EU) 2015/1601 od 22. rujna 2015. o uvođenju privremenih mjera u području međunarodne zaštite u korist Italije i Grčke (SL L 248, str. 80.).


title: Predmet T-75/18: Tužba podnesena 6. veljače 2018. – MPM-Quality protiv EUIPO-a – Elton Hodinářská (MANUFACTURE PRIM 1949)

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/47

         Tužba podnesena 6. veljače 2018. – MPM-Quality protiv EUIPO-a – Elton Hodinářská (MANUFACTURE PRIM 1949)
   (Predmet T-75/18)
   (2018/C 112/60)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: češki

      Stranke

      Tužitelj: MPM-Quality v.o.s (Frýdek-Místek, Češka Republika) (zastupnik: M. Kyjovský, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Elton Hodinářská a.s. (Nové Město nad Metují, Češka Republika)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije s verbalnim elementima „MANUFACTURE PRIM 1949” – žig Europske unije br. 3 531 662

      Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

      Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 5. prosinca 2017. u predmetu R 556/2017-4

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članaka 18. i 58. Uredbe br. 1001/2017;

               —

               povreda članka 10. stavka 3. i sljedećih stavaka te članka 19. stavka 1. Uredbe br. 1430/2017.


title: Predmet T-29/18: Tužba podnesena 19. siječnja 2018. – Planet protiv Komisije

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/36

         Tužba podnesena 19. siječnja 2018. – Planet protiv Komisije
   (Predmet T-29/18)
   (2018/C 112/46)
   Jezik postupka: grčki

      Stranke

      Tužitelj: Planet AE Anonimi Etaireia Parochis Symvouleftikon Ypiresion (Atena, Grčka) (zastupnik: V. Christianos, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku o Komisijinom odbijanju pristupa, kojom je potonja prešutno odbila tužiteljev zahtjev za pristup dokumentima postupka za dodjelu ugovora za projekt EuropeAid/137681/ΙΗ/SER/ROC/4 i

               —

               Komisiji naloži snošenje svih tužiteljevih troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Predmetnom tužbom Planet traži poništenje Komisijine prešutne odluke kojom je potonja odbila tužiteljev zahtjev za pristup dokumentima na temelju Uredbe br. 1049/2001, u vezi s postupkom za dodjelu ugovora br. EuropeAid/137681/ΙΗ/SER/ROC/4.
   Planet tvrdi da se Komisijina prešutna odluka o odbijanju pristupa mora poništiti jer ne sadržava obrazloženje koje je, kad je riječ o pravu Unije, nužno na temelju članka 296. UFEU-a i koje, u pogledu akata Unije, predstavlja bitnu odredbu postupka.


title: Predmet T-78/18: Tužba podnesena 9. veljače 2018. – AB Mauri Italy protiv EUIPO-a – Lesaffre et Compagnie (FERMIN)

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/48

         Tužba podnesena 9. veljače 2018. – AB Mauri Italy protiv EUIPO-a – Lesaffre et Compagnie (FERMIN)
   (Predmet T-78/18)
   (2018/C 112/61)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: AB Mauri Italy SpA (Casteggio, Italija) (zastupnici: B. Brandreth, Barrister i G. Hussey, Solicitor)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Lesaffre et Compagnie (Pariz, Francuska)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

   Podnositelj prijave spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „FERMIN” – prijava za registraciju br. 10 999 613

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 4. prosinca 2017. u spojenim predmetima R 2027/2016-4 i R 2254/2016-4

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               djelomično poništi pobijanu odluku;

               —

               EUIPO-u naloži snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU)naloži br. 2017/1001.


title: Predmet C-79/18: Tužba podnesena 6. veljače 2018. – Europska komisija protiv Republike Austrije

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/28

         Tužba podnesena 6. veljače 2018. – Europska komisija protiv Republike Austrije
   (Predmet C-79/18)
   (2018/C 112/36)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: G. von Rintelen, P. Ondrůšek, M. Noll-Ehlers, agenti)

      Tuženik: Republika Austrija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Suda zahtijeva da:

               1.

               utvrdi da je tuženik povrijedio svoje obveze iz Direktive 2014/23/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o dodjeli ugovorâ o koncesiji (1), na način da nije donio – osim članaka 46. i 47. u saveznim pokrajinama Beč, Štajerska i Koruška – sve zakone i druge propise potrebne za prenošenje te direktive u nacionalno pravo, odnosno iste nije priopćio Komisiji;

               2.

               tuženiku – u skladu s člankom 260. stavkom 3. UFEU-a – naloži plaćanje novčane kazne u iznosu od 52 972 eura dnevno zbog povrede obveze priopćavanja mjera za prenošenje direktive;

               —

               tuženiku naloži snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Sukladno članku 51. stavku 1. Direktive 2014/23/EU države članice su do najkasnije 18. travnja 2016. bile obvezne donijeti potrebne nacionalne mjere da svoje nacionalno pravo usklade s obvezama iz navedene direktive. Budući da Republika Austrija nije donijela sve zakone i druge propise potrebne zaprenošenje navedene direktive, odnosno da iste nije priopćila Komisiji, Komisija se odlučila obratiti Sudu.
   Svojom tužbom Komisija zahtijeva da se Republiku Austriju osudi na plaćanje novčane kazne u iznosu od 52 972 eura dnevno. Visina novčane kazne izračunana je s obzirom na težinu i trajanje povrede, kao i na odvraćajući učinak, u skladu sa sposobnošću plaćanja ove države članice.

      (1)  SL 2014., L 94, str. 1.


title: Predmet T-31/18: Tužba podnesena 20. siječnja 2018. – Izuzquiza i Semsrott protiv Frontex-a

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/36

         Tužba podnesena 20. siječnja 2018. – Izuzquiza i Semsrott protiv Frontex-a
   (Predmet T-31/18)
   (2018/C 112/47)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Luisa Izuzquiza (Madrid, Španjolska) i Arne Semsrott (Berlin, Njemačka) (zastupnici: S. Hilbrans i R. Callsen, odvjetnici)

      Tuženik: Agencija za europsku graničnu i obalnu stražu

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               Poništi Frontexovu odluku od 10. studenoga 2017. (oznaka: CGO/LAU/18911 c/2017), kojom se tužiteljima odbija pristup imenu, zastavi i vrsti svakog plovila koje je Frontex rasporedio u središnjem Sredozemlju u okviru zajedničke operacije Triton u razdoblju od 1. lipnja do 30. kolovoza 2017., uključujući te dane;

               —

               tuženiku naloži snošenje troškova tužiteljâ, uključujući troškove intervenijenata, čak i ako tužba bude odbijena.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe šest tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Frontex povrijedio Uredbu (EZ) br. 1049/2001 (1) time što nije pojedinačno razmotrio svaki zatraženi dokument kako bi ocijenio je li istaknuto izuzeće bilo primjenjivo.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Frontex povrijedio članak 4. stavak 1. točku (a) prvu alineju te uredbe koja se odnosi na javnu sigurnost, jer su razlozi za opravdanje primjene tog izuzeća u ključnom dijelu činjenično netočni: plovila raspoređena u operaciji ne mogu se pratiti javno dostupnim sredstvima.

               3.

               Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Frontex povrijedio članak 4. stavak 1. točku (a) prvu alineju te uredbe koja se odnosi na javnu sigurnost, jer razlozi za opravdanje primjene tog izuzeća ne uzimaju u obzir činjenicu da su tužitelji zatražili samo informacije o plovilima raspoređenima u prošlosti.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Frontex povrijedio članak 4. stavak 1. točku (a) prvu alineju te uredbe koja se odnosi na javnu sigurnost, jer tuženik nije uzeo u obzir – i nije odgovorio na ovaj argument koji su iznijeli tužitelji – da je dio zatraženih informacija već bio objavljen na Twitteru za neke od plovila raspoređena u okviru zajedničke operacije Triton 2017., i da su usporedive informacije za plovila raspoređena u sklopu zajedničke operacije Triton 2016. već bile objavljene.

               5.

               Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Frontex povrijedio članak 4. stavak 6. te uredbe, jer čak i ako bi se za – zapravo nepostojeću – opasnost da kriminalne mreže zaobiđu granični nadzor pretpostavilo da je stvarna, ovo bi moglo opravdati isključivo odbijanje dostave informacija o imenu raspoređenih plovila, ali ne o njihovoj vrsti i zastavama.

               6.

               Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Frontex povrijedio članak 4. stavak 6. te uredbe time što nije razmotrio mogućnost davanja djelomičnog pristupa zatraženim informacijama, iako su informacije o nekim od plovila već bile objavljene.

      (1)  Uredba (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL 2001., L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.)


title: Predmet T-33/18: Tužba podnesena 23. siječnja 2018. – Pracsis i Conceptexpo Project protiv Komisije i EACEA-e

text:
               26.3.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/37

         Tužba podnesena 23. siječnja 2018. – Pracsis i Conceptexpo Project protiv Komisije i EACEA-e
   (Predmet T-33/18)
   (2018/C 112/48)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelji: Pracsis SPRL (Bruxelles, Belgija) i Conceptexpo Project (Wavre, Belgija) (zastupnik: J.-N. Louis, odvjetnik)

      Tuženici: Europska komisija i Izvršna agencija za obrazovanje, audiovizualnu politiku i kulturu,

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               tužbu proglasi dopuštenom i osnovanom;

               —

               poništi pobijane odluke u dijelu u kojem je Cecoforma određena kao uspješni ponuditelj okvirnog ugovora javne nabave EACEA/2017/01 i potpisan ugovor između EACEA-a i Cecoforme;

               —

               Europskoj komisiji i EACEA-i naloži solidarno plaćanje iznosa od milijun eura tužiteljima;

               —

               tuženicima naloži snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu tri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela jednakog postupanja i obveze transparentnosti.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava na saslušanje.

               3.

               Treći tužbeni razlog, koji se temelji na obvezi obrazlaganja i očitoj pogrešci u ocjeni.


title: Predmet C-711/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. prosinca 2017. uputio Amtsgericht Hamburg (Njemačka) – Anke Hartog protiv British Airways plc

text:
               16.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 134/14

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. prosinca 2017. uputio Amtsgericht Hamburg (Njemačka) – Anke Hartog protiv British Airways plc
   (Predmet C-711/17)
   (2018/C 134/18)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Amtsgericht Hamburg

      Stranke glavnog postupka

      Tužiteljica: Anke Hartog

      Tuženik: British Airways plc

      Prethodno pitanje

   Treba li uvjet prema članku 3. stavku 2. točki (a) za primjenjivost Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (1) tumačiti na način da se putnici koji imaju potvrđenu rezervaciju za let „prijave za let” ako se, u slučaju da vrijeme nije navedeno, pojave u redu za čekanje za šalter koji je zračni prijevoznik predvidio za dotičnu prijavu leta ne kasnije od 45 minuta prije objavljenog vremena polaska?

      (1)  SL L 46, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)


title: Predmet T-105/18: Tužba podnesena 22. veljače 2018. – Deray protiv EUIPO-a – Charles Claire (LILI LA TIGRESSE)

text:
               16.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 134/37

         Tužba podnesena 22. veljače 2018. – Deray protiv EUIPO-a – Charles Claire (LILI LA TIGRESSE)
   (Predmet T-105/18)
   (2018/C 134/53)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: André Deray (Bry-sur-Marne, Francuska) (zastupnik: S. Santos Rodríguez, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Charles Claire LLP (Weybridge Surrey, Ujedinjena Kraljevina)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije LILI LA TIGRESSE – Prijava za registraciju br. 015 064 462

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 13. prosinca 2017. u predmetu R 1244/2017-2

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova;

               —

               naloži EUIPO-u i društvu Charles Claire LLP snošenje tužiteljevih troškova nastalih u upravnom postupku pred EUIPO-om.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 2017/1001.


title: Predmet C-644/16: Rješenje predsjednika četvrtog vijeća Suda od 23. siječnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – Synthon BV protiv Astellas Pharma Inc.

text:
               4.6.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 190/18

         Rješenje predsjednika četvrtog vijeća Suda od 23. siječnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – Synthon BV protiv Astellas Pharma Inc.
   (Predmet C-644/16) (1)

   (2018/C 190/28)
   Jezik postupka: nizozemski
   Predsjednik četvrtog vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 86, 20. 3. 2017.


201805250281897282018/C 200/135802016CJC20020180611HR01HRINFO_JUDICIAL20180419111111Predmet C-580/16: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 19. travnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgerichtshof – Austrija) – Firma Hans Bühler KG protiv Finanzamta Graz-Stadt (Zahtjev za prethodnu odluku — Oporezivanje — Porez na dodanu vrijednost (PDV) — Direktiva 2006/112/EZ — Mjesto stjecanja unutar Zajednice — Članak 42. — Stjecanje unutar Zajednice robe koju se zatim dalje isporučuje — Članak 141. — Izuzeće — Trostrani posao — Mjere pojednostavnjenja — Članak 265. — Ispravak rekapitulacijskog izvješća)
 ---documentbreak--- C2002018HR1110120180419HR0013111111Presuda Suda (četvrto vijeće) od 19. travnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgerichtshof – Austrija) – Firma Hans Bühler KG protiv Finanzamta Graz-Stadt
   (Predmet C-580/16) (
         1
      )
   „(Zahtjev za prethodnu odluku — Oporezivanje — Porez na dodanu vrijednost (PDV) — Direktiva 2006/112/EZ — Mjesto stjecanja unutar Zajednice — Članak 42. — Stjecanje unutar Zajednice robe koju se zatim dalje isporučuje — Članak 141. — Izuzeće — Trostrani posao — Mjere pojednostavnjenja — Članak 265. — Ispravak rekapitulacijskog izvješća)“2018/C 200/13Jezik postupka: njemački
      Sud koji je uputio zahtjev

   Verwaltungsgerichtshof

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Firma Hans Bühler KG

      Tuženik: Finanzamt Graz-Stadt

      Izreka

            1.

            Članak 141. točku (c) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2010/45/EU od 13. srpnja 2010., treba tumačiti na način da je njime propisan uvjet ispunjen ako porezni obveznik ima sjedište i identificiran je u svrhu PDV-a u državi članici iz koje se roba otprema ili prevozi, ali se taj porezni obveznik za predmetno stjecanje unutar Zajednice koristi identifikacijskim brojem za PDV druge države članice.

            2.

            Članke 42. i 265. Direktive 2006/112, kako je izmijenjena Direktivom 2010/45, u vezi s njezinim člankom 263., treba tumačiti na način da im se protivi to da porezna uprava države članice primijeni članak 41. prvi stavak Direktive 2006/112, kako je izmijenjena Direktivom 2010/45, samo zato što, u okviru stjecanja unutar Zajednice izvršenog radi daljnje isporuke na području države članice, porezni obveznik identificiran u svrhu poreza na dodanu vrijednost (PDV) u toj državi članici nije pravodobno podnio rekapitulacijsko izvješće iz članka 265. Direktive 2006/112, kako je izmijenjena Direktivom 2010/45.

      (
         1
      )	SL C 78, 13. 3. 2017.


201806010221917442018/C 211/151772018CJC21120180618HR01HRINFO_JUDICIAL20180307121321Predmet C-177/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. ožujka 2018. uputio Juzgado de lo Contencioso-Administrativo de Madrid (Španjolska) – Almudena Baldonedo Martín protiv Ayuntamiento de Madrid
 ---documentbreak--- C2112018HR1210120180307HR0015121132Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. ožujka 2018. uputio Juzgado de lo Contencioso-Administrativo de Madrid (Španjolska) – Almudena Baldonedo Martín protiv Ayuntamiento de Madrid
   (Predmet C-177/18)2018/C 211/15Jezik postupka: španjolski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Juzgado Contencioso-Administrativo de Madrid

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Almudena Baldonedo Martín

      Tuženik: Ayuntamiento de Madrid

      Prethodna pitanja

            1.

            Je li točno članak 4. Okvirnog sporazuma tumačiti na način da situacija poput one opisane u ovom predmetu, u kojoj službenik zaposlen na određeno vrijeme obavlja isti posao kao stalno zaposleni službenik (koji nema pravo na otpremninu jer situacija koja bi je zahtijevala ne postoji u pravnom uređenju koje se na njega primjenjuje) nije u skladu sa situacijom opisanom u tom članku?

            2.

            Je li u skladu s Okvirnim sporazumom priloženim Direktivi 1999/70/EZ (
                  1
               ) tumačiti [članak 4.], kako bi se postigli njezini ciljevi – uzimajući u obzir da je riječ o pravu na jednako postupanje i zabrani diskriminacije koji su opća načela [prava] Unije konkretizirana u direktivi (u skladu s člancima 20. i 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima) i u članku 23. Opće deklaracije o ljudskim pravima te uzimajući u obzir temeljna socijalna prava, u smislu članaka 151. i 153. UFEU-a – na način da pravo na otpremninu službenika zaposlenog na određeno vrijeme treba uspostaviti usporedbom s ugovornim osobljem na određeno vrijeme, s obzirom na to da njegov status (kao javnog službenika ili člana ugovornog osoblja) određuje isključivo javni poslodavac ili pak putem izravne primjene u vertikalnom odnosu koja proizlazi iz primarnog prava Unije?

            3.

            Uzimajući u obzir, ovisno o slučaju, postojanje zlouporabe zapošljavanja privremenog osoblja za zadovoljavanje stalnih potreba, bez objektivnog razloga i poveznice s hitnom i neodgodivom potrebom koja bi ga opravdala, i u nedostatku učinkovitih sankcija ili ograničenja u španjolskom nacionalnom pravu, bi li bilo u skladu s ciljevima kojima teži Direktiva 1999/70/EZ, kao mjeru za sprečavanje zlouporabe i otklanjanje posljedice povrede prava Unije, u slučaju u kojem poslodavac radnika ne zaposli za stalno, dodijeliti otpremninu, usporedivu s onom u slučaju neopravdanog otkaza, kao prikladnu, proporcionalnu, učinkovitu i odvraćajuću sankciju?

      (
         1
      )	Direktiva Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP (SL 1999., L 175, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 228.)


201806010341917452018/C 211/222702018CJC21120180618HR01HRINFO_JUDICIAL20180419181811Predmet C-270/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. travnja 2018. uputio Conseil d’État (Francuska) – UPM France protiv Premier ministre, Ministre de l’Action et des Comptes publics
 ---documentbreak--- C2112018HR1810120180419HR0022181181Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. travnja 2018. uputio Conseil d’État (Francuska) – UPM France protiv Premier ministre, Ministre de l’Action et des Comptes publics
   (Predmet C-270/18)2018/C 211/22Jezik postupka: francuski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Conseil d’État

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: UPM France

      Druge stranke u postupku: Premier ministre, Ministre de l'Action et des Comptes publics

      Prethodna pitanja

            1.

            Treba li odredbe članka 21. stavka 5. trećeg podstavka Direktive (
                  1
               ) tumačiti na način da oslobođenje koje na temelju tih odredbi države članice mogu dodjeljivati malim proizvođačima električne energije pod uvjetom da oporezuju energente koji se koriste za proizvodnju te električne energije, može proizlaziti iz situacije poput one opisane u točki 7. ove odluke za razdoblje prije 1. siječnja 2011., tijekom kojeg Francuska, kako joj je to Direktiva i dopuštala, još nije bila uvela nacionalni porez na krajnju potrošnju električne energije, pa prema tome ni oslobođenje od tog poreza za male proizvođače?

            2.

            U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, kako treba kombinirati odredbe članka 14. stavka 1. točke (a) Direktive i odredbe njezina članka 21. stavka 5. trećeg podstavka za male proizvođače koji troše električnu energiju koju proizvode za potrebe svoje djelatnosti? Posebno, podrazumijevaju li te odredbe minimalno oporezivanje bilo oporezivanjem proizvedene električne energije uz oslobođenje korištenog prirodnog plina, bilo oslobođenjem od poreza na proizvodnju električne energije, pri čemu je država onda dužna oporezovati korišten prirodni plin?

      (
         1
      )	Direktiva Vijeća 2003/96/EZ od 27. listopada 2003. o restrukturiranju sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije (SL 2003., L 283, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 75.)


201806010391917342018/C 211/08912017CJC21120180618HR01HRINFO_JUDICIAL201804266722Spojeni predmeti C-91/17 P i C-92/17 P: Presuda Suda (deveto vijeće) od 26. travnja 2018. – Cellnex Telecom SA, ranije Abertis Telecom SA, Telecom Castilla-La Mancha SA protiv Europske komisije, SES Astra (Žalba — Državne potpore — Digitalna televizija — Potpora za uvođenje digitalne zemaljske televizije u udaljenim i manje urbaniziranim područjima Comunidad Autónoma de Castilla-La Mancha (Autonomna zajednica Kastilja-La Mancha, Španjolska) — Subvencija u korist operatora platformi digitalne zemaljske televizije — Odluka kojom se mjere potpore proglašavaju djelomično nespojivima s unutarnjim tržištem — Pojam „državna potpora” — Prednost — Usluga od općeg gospodarskog interesa — Definicija — Margina prosudbe država članica)
 ---documentbreak--- C2112018HR620120180426HR00086272Presuda Suda (deveto vijeće) od 26. travnja 2018. – Cellnex Telecom SA, ranije Abertis Telecom SA, Telecom Castilla-La Mancha SA protiv Europske komisije, SES Astra
   (Spojeni predmeti C-91/17 P i C-92/17 P) (
         1
      )
   „(Žalba — Državne potpore — Digitalna televizija — Potpora za uvođenje digitalne zemaljske televizije u udaljenim i manje urbaniziranim područjima Comunidad Autónoma de Castilla-La Mancha (Autonomna zajednica Kastilja-La Mancha, Španjolska) — Subvencija u korist operatora platformi digitalne zemaljske televizije — Odluka kojom se mjere potpore proglašavaju djelomično nespojivima s unutarnjim tržištem — Pojam „državna potpora” — Prednost — Usluga od općeg gospodarskog interesa — Definicija — Margina prosudbe država članica)“2018/C 211/08Jezik postupka: španjolski
      Stranke

      Žalitelji: Cellnex Telecom SA, ranije Abertis Telecom SA, Telecom Castilla-La Mancha SA (zastupnici: J. Buendía Sierra i A. Lamadrid de Pablo, abogados)

      Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: E. Gippini Fournier, B. Stromsky i P. Němečková, agenti), SES Astra (zastupnici: F. González Díaz i V. Romero Algarra, abogados)

      Izreka

            1.

            Žalbe se odbijaju.

            2.

            Društvima Cellnex Telecom SA i Telecom Castilla-La Mancha SA nalaže se snošenje troškova.

      (
         1
      )	SL C 129, 24. 4. 2017.


201806010241917422018/C 211/161862018CJC21120180618HR01HRINFO_JUDICIAL20180309131421Predmet C-186/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. ožujka 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – José Cánovas Pardo S.L. protiv Club de Variedades Vegetales Protegidas
 ---documentbreak--- C2112018HR1310120180309HR0016131142Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. ožujka 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – José Cánovas Pardo S.L. protiv Club de Variedades Vegetales Protegidas
   (Predmet C-186/18)2018/C 211/16Jezik postupka: španjolski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Supremo

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: José Cánovas Pardo S.L.

      Tuženik: Club de Variedades Vegetales Protegidas

      Prethodna pitanja

            1.

            Protivi li se članku 96. Uredbe (EZ) br. 2100/94 (
                  1
               ) tumačenje prema kojem, ako je protekao rok od tri godine otkad je, nakon konačne dodjele prava na biljnu sortu, nositelj saznao za djelo i identitet počinitelja, zahtjevi na temelju članaka 94. i 95. uredbe zastarijevaju, iako su štetne radnje trajale sve do trenutka podnošenja zahtjeva?

            2.

            U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje, treba li smatrati da se u skladu s člankom 96. Uredbe (EZ) br. 2100/94 zastara odnosi samo na konkretna djela koja čine povredu počinjena izvan roka od tri godine, a ne na ona počinjena u posljednje tri godine?

            3.

            Ako je odgovor na drugo pitanje potvrdan, mogu li se zahtjev za prestanak povrede kao i zahtjev za naknadu ukupne štete prihvatiti samo u pogledu tih posljednjih djela počinjenih u posljednje tri godine?

      (
         1
      )	Uredba Vijeća (EZ) br. 2100/94 od 27. srpnja 1994. o oplemenjivačkim pravima na biljnu sortu Zajednice (SL 1994., L 227, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 24., str. 3.)


201806010061915562018/C 211/292002018TC21120180618HR01HRINFO_JUDICIAL20180320232311Predmet T-200/18: Tužba podnesena 20. ožujka 2018. – Fersher Developments i Lisin protiv Komisije i ESB-a
 ---documentbreak--- C2112018HR2310120180320HR0029231231Tužba podnesena 20. ožujka 2018. – Fersher Developments i Lisin protiv Komisije i ESB-a
   (Predmet T-200/18)2018/C 211/29Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelji: Fersher Developments LTD (Nikozija, Cipar) i Vladimir Lisin (zastupnik: R. Nowinski, Barrister)

      Tuženici: Europska komisija i Europska središnja banka

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

            —

            naloži Europskoj uniji da nadoknadi štetu koju su tužitelji pretrpjeli zbog donošenja i primjene Memoranduma o razumijevanju o posebnom uvjetovanju gospodarske politike u iznosima navedenima u tužbi ili u onom iznosu koji odredi Sud;

            —

            naloži Europskoj uniji snošenje troškova koji su nastali podnošenjem ove tužbe.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu tri tužbena razloga koji su u bitnome istovjetni ili slični onima istaknutima u predmetu T-161/15, Brinkmann (Steel Trading) i dr. protiv Komisije i ESB-a.


201806010401917412018/C 211/09972017CJC21120180618HR01HRINFO_JUDICIAL201804267711Predmet C-97/17: Presuda Suda (drugo vijeće) od 26. travnja 2018. – Europska komisija protiv Republike Bugarske (Povreda obveze države članice — Zaštita prirode — Direktiva 2009/147/EZ — Očuvanje divljih ptica — Posebno zaštićeno područje (PZP) — Klasificiranje kao PZP-a područja koja su s obzirom na broj i veličinu najprimjerenija za očuvanje vrsta navedenih u Prilogu I. Direktivi 2009/147/EZ — Područje važno za očuvanje ptica (PVOP) — PVOP Rila — Djelomično klasificiranje PVOP-a Rila kao PZP-a)
 ---documentbreak--- C2112018HR710120180426HR00097171Presuda Suda (drugo vijeće) od 26. travnja 2018. – Europska komisija protiv Republike Bugarske
   (Predmet C-97/17) (
         1
      )
   „(Povreda obveze države članice — Zaštita prirode — Direktiva 2009/147/EZ — Očuvanje divljih ptica — Posebno zaštićeno područje (PZP) — Klasificiranje kao PZP-a područja koja su s obzirom na broj i veličinu najprimjerenija za očuvanje vrsta navedenih u Prilogu I. Direktivi 2009/147/EZ — Područje važno za očuvanje ptica (PVOP) — PVOP Rila — Djelomično klasificiranje PVOP-a Rila kao PZP-a)“2018/C 211/09Jezik postupka: bugarski
      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: P. Mihaylova i C. Hermes, u svojstvu agenata)

      Tuženik: Republika Bugarska (zastupnici: E. Petranova i L. Zaharieva, u svojstvu agenata)

      Izreka

            1.

            Time što je propustila uključiti cjelokupno područje važno za očuvanje ptica koje obuhvaća masiv Rilu u posebno zaštićeno područje, Republika Bugarska nije klasificirala područja koja su s obzirom na broj i veličinu najprimjerenija za očuvanje vrsta navedenih u Prilogu I. Direktivi br. 2009/147/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 30. studenoga 2009. o očuvanju divljih ptica, tako da je ta država članica povrijedila obveze koje ima na temelju članka 4. stavka 1. te direktive.

            2.

            Republici Bugarskoj nalaže se snošenje troškova.

      (
         1
      )	SL C 121, 18. 4. 2017.


201806010371917332018/C 211/171932018CJC21120180618HR01HRINFO_JUDICIAL20180319141521Predmet C-193/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. ožujka 2018. uputio Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Njemačka) – Google LLC protiv Savezne Republike Njemačke
 ---documentbreak--- C2112018HR1410120180319HR0017141152Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. ožujka 2018. uputio Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Njemačka) – Google LLC protiv Savezne Republike Njemačke
   (Predmet C-193/18)2018/C 211/17Jezik postupka: njemački
      Sud koji je uputio zahtjev

   Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Google LLC

      Tuženik: Savezna Republika Njemačka

      Prethodna pitanja

            1.

            Treba li se obilježje „usluga koja se sastoji u cijelosti, ili većim dijelom, od prijenosa signala u elektroničkim komunikacijskim mrežama” iz članka 2. točke (c) Okvirne direktive 2002/21/EZ (
                  1
               ) tumačiti na način da uključuje ili može uključivati i internetske usluge elektroničke pošte koje se stavljaju na raspolaganje preko otvorenog interneta, ali same ne omogućavaju pristup internetu?

                     a)

                     Treba li se to obilježje osobito tumačiti na način da se već informacijsko-tehnički učinak obrade koju pružatelj takve usluge elektroničke pošte pruža preko svojih poslužitelja elektroničke pošte time što adresama elektroničke pošte dodjeljuje IP adrese uključenih fizičkih priključaka te elektroničku poštu, koja je rastavljena na pakete podataka, na temelju različitih protokola određene skupine internetskih protokola šalje na otvoreni internet tj. – obrnuto – prima, smatra „prijenosom signala” ili tek prijenos navedenih paketa podataka preko interneta koji provode pružatelji (pristupa) interneta predstavlja „prijenos signala”?

                     b)

                     Treba li se to obilježje osobito tumačiti na način da se prijenos elektroničke pošte, koja je rastavljena na pakete podataka, preko otvorenog interneta, a koji provode pružatelji pristupa internetu, može pripisati pružatelju takve usluge elektroničke pošte što znači da i on u tom pogledu pruža uslugu koja uključuje „prijenos signala”? Pod kojim bi pretpostavkama takvo pripisivanje bilo moguće?

                     c)

                     U slučaju da pružatelj takve usluge elektroničke pošte sam prenosi signale ili da mu se u svakom slučaju može pripisati prijenos signala pružatelja (pristupa) interneta: može li se to obilježje konkretnije tumačiti na način da se takva usluga elektroničke pošte „u cijelosti ili većim dijelom” sastoji od prijenosa signala, bez obzira na moguće dodatne funkcije usluge kao što su uređivanje, spremanje i organiziranje elektroničke pošte ili upravljanje kontaktnim podacima i bez obzira na pružateljev tehnički napor koji je potreban za pojedine funkcije, zbog toga što je, sa stajališta korisnika, u funkcionalnom vidu komunikacijska funkcija usluge u prvom planu?

            2.

            U slučaju da je pod brojem 1 navedeno obilježje potrebno tumačiti na način da načelno ne uključuje internetske usluge elektroničke pošte koje se nude na otvorenom internetu, ali same ne omogućavaju pristup internetu: može li to obilježje ipak iznimno biti ispunjeno ako pružatelj takve usluge istodobno upravlja vlastitim elektroničkim komunikacijskim mrežama koje su povezane s internetom, a koje se u svakom slučaju također mogu koristiti u svrhu korištenja usluge elektroničke pošte? Pod kojim bi pretpostavkama to bilo moguće?

            3.

            Kako treba tumačiti obilježje „koja se uobičajeno pruža uz naknadu” iz članka 2. točke (c) Okvirne direktive 2002/21/EZ?

                     a)

                     Zahtijeva li to obilježje osobito da korisnici plaćaju naknadu ili se naknada može sastojati od drugih korisnikovih protuusluga koje su za pružatelja usluge od gospodarskog interesa kao što su osobni ili drugi podaci koje mu korisnici aktivno stavljaju na raspolaganje ili koje pružatelj usluge na druge načine prikupi prilikom korištenja usluge?

                     b)

                     Zahtijeva li to obilježje osobito da naknadu mora plaćati sam primatelj usluge ili može biti dovoljno djelomično ili potpuno financiranje usluge od strane trećih, na primjer oglasima koji se nalaze na internetskoj stranici pružatelja usluge?

                     c)

                     Odnosi li se osobito pojam „uobičajeno” u ovom kontekstu na okolnosti pod kojima pružatelj konkretne usluge pruža tu uslugu ili na okolnosti pod kojima se općenito pružaju istovjetne ili usporedive usluge?

      (
         1
      )	Direktiva 2002/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (Okvirna direktiva); SL 2002.; L 108, str. 33. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 49., str. 25.)


201806010071915472018/C 211/302082018TC21120180618HR01HRINFO_JUDICIAL20180323232422Predmet T-208/18: Tužba podnesena 23. ožujka 2018. – Nessim Daoud i dr. protiv Vijeća i dr.
 ---documentbreak--- C2112018HR2320120180323HR0030232242Tužba podnesena 23. ožujka 2018. – Nessim Daoud i dr. protiv Vijeća i dr.
   (Predmet T-208/18)2018/C 211/30Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelji: Magdy Milad Nessim Daoud (Blainville, Kanada), Larsennar Ltd (Tortola, Britanski Djevičanski otoci) i Maxim Zakharchenko (Nikozija, Cipar) (zastupnici: A. Markides, M. Ioannides, C. Velaris i C. Velaris, odvjetnici, A. Robertson, QC i G. Rothschild, barrister)

      Tuženici: Vijeće Europske unije, Europska komisija, Europska središnja banka, Euroskupina (koju zastupa: Vijeće Europske unije) i Europska unija (koju zastupa: Europska komisija)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

            —

            naloži tuženicima da tužiteljima isplate iznose navedene u Popisu priloženom tužbi, uvećane za kamate koje teku od 26. ožujka 2013. do donošenja presude Općeg suda;

      ili da podredno:

            —

            utvrdi da su tuženici uzrokovali izvanugovornu štetu i odredi postupak koji treba provesti da bi se ustanovio stvarni naknadivi gubitak koji su tužitelji pretrpjeli;

      i da u svakom slučaju:

            —

            naloži tuženicima snošenje troškova tužbe tužiteljâ.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu dva tužbena razloga koji su u bitnome istovjetni ili slični onima istaknutima u predmetu T-147/18, APG Intercon i dr. protiv Vijeća i dr.


201806010261917492018/C 211/182052018CJC21120180618HR01HRINFO_JUDICIAL20180320151511Predmet C-205/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. ožujka 2018. uputila Curtea de Apel Piteşti (Rumunjska) – Maria-Cristina Dospinescu, Filofteia-Camelia Ganea, Petre Sinca, Luminiţa-Maria Ioniţă, Maria Burduv, Raluca-Marinela Traşcă protiv Spitalul Judeţean de Urgenţă Vâlcea
 ---documentbreak--- C2112018HR1510120180320HR0018151151Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. ožujka 2018. uputila Curtea de Apel Piteşti (Rumunjska) – Maria-Cristina Dospinescu, Filofteia-Camelia Ganea, Petre Sinca, Luminiţa-Maria Ioniţă, Maria Burduv, Raluca-Marinela Traşcă protiv Spitalul Judeţean de Urgenţă Vâlcea
   (Predmet C-205/18)2018/C 211/18Jezik postupka: rumunjski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Curtea de Apel Piteşti

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelji: Maria-Cristina Dospinescu, Filofteia-Camelia Ganea, Petre Sinca, Luminiţa-Maria Ioniţă, Maria Burduv, Raluca-Marinela Traşcă

      Druga stranka u postupku: Spitalul Judeţean de Urgenţă Vâlcea

      Prethodna pitanja

   Treba li članak 114. stavak 3. UFEU-a, članak 151. UFEU-a i članak 153. UFEU-a kao i odredbe okvirne Direktive 89/391/EEZ (
         1
      ) i pojedinih naknadnih direktiva tumačiti na način da im se protivi to da država članica propiše rokove i postupke kojima se uskraćuje pristup pravosuđu u pogledu klasificiranja radnih mjesta kao onih s posebnim uvjetima rada, što bi imalo za posljedicu da novozaposlenim radnicima ne bi bila priznata prava na sigurnost i zdravlje na radu koja proizlaze iz te klasifikacije u skladu s nacionalnim propisima?
   (
         1
      )	Direktiva Vijeća 89/391 od 12. lipnja 1989. o uvođenju mjera za poticanje poboljšanja sigurnosti i zdravlja radnika na radu (SL 1989., L 183, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 50.).


201806010131915522018/C 211/23472016TC21120180618HR01HRINFO_JUDICIAL20180503191911Predmet T-47/16: Presuda Općeg suda od 3. svibnja 2018. – Sigma Orionis protiv REA-e („Arbitražna klauzula — Okvirni program za istraživanje i inovacije „Obzor 2020” — Suspenzija plaćanja prema sporazumu o dodjeli bespovratnih sredstava nakon financijske revizije — Zahtjev za isplatu iznosa koje treba platiti REA u okviru izvršenja sporazuma o dodjeli bespovratnih sredstava”)
 ---documentbreak--- C2112018HR1910120180503HR0023191191Presuda Općeg suda od 3. svibnja 2018. – Sigma Orionis protiv REA-e
   (Predmet T-47/16) (
         1
      )
   „(„Arbitražna klauzula — Okvirni program za istraživanje i inovacije „Obzor 2020” — Suspenzija plaćanja prema sporazumu o dodjeli bespovratnih sredstava nakon financijske revizije — Zahtjev za isplatu iznosa koje treba platiti REA u okviru izvršenja sporazuma o dodjeli bespovratnih sredstava”)“2018/C 211/23Jezik postupka: francuski
      Stranke

      Tužitelj: Sigma Orionis SA (Valbonne, Francuska) (zastupnici: S. Orlandi, i T. Martin, odvjetnici)

      Tuženik: Izvršna agencija za istraživanje (REA) (zastupnici: S. Payan-Lagrou i V. Canetti, agenti, uz asistenciju D. Waelbroecka i A. Durona, odvjetnikâ)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 272. UFEU-a da se REA-i naloži da tužitelju isplati iznose koje mu duguje na temelju sporazuma o dodjeli bespovratnih sredstava sklopljenog u okviru okvirnog programa za istraživanje i inovacije „Obzor 2020”.

      Izreka

            1.

            Tužba se odbija.

            2.

            Društvu Sigma Orionis SA nalaže se snošenje troškova, uključujući one vezane uz postupak privremene pravne zaštite.

      (
         1
      )	SL C 98, 14. 3. 2016.


201806010301917522018/C 211/192332018CJC21120180618HR01HRINFO_JUDICIAL20180329161611Predmet C-233/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. ožujka 2018. uputio Arbeidshof te Brussel (Belgija) – Zubair Haqbin protiv Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers
 ---documentbreak--- C2112018HR1610120180329HR0019161161Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. ožujka 2018. uputio Arbeidshof te Brussel (Belgija) – Zubair Haqbin protiv Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers
   (Predmet C-233/18)2018/C 211/19Jezik postupka: nizozemski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Arbeidshof te Brussel

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Zubair Haqbin

      Druga stranka u žalbenom postupku: Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers

      Prethodna pitanja

            1.

            Treba li članak 20. stavke 1. do 3. direktive (
                  1
               ) tumačiti na način da se njima taksativno određuju slučajevi u kojima se materijalni uvjeti prihvata mogu ograničiti ili ukinuti ili iz članka 20. stavaka 4. i 5. proizlazi da pravo na te uvjete može biti ukinuto i sankcijom koja se primjenjuje za teška kršenja pravila u centrima za smještaj te za opasno nasilno ponašanje?

            2.

            Treba li članak 20. stavke 5. i 6. direktive tumačiti na način da države članice prije donošenja odluke o ograničavanju ili ukidanju materijalnih uvjeta prihvata ili o sankcijama i u okviru tih odluka moraju odrediti mjere potrebne za osiguravanje dostojanstvenog životnog standarda tijekom razdoblja isključenja, ili se te odredbe mogu poštovati sustavom u kojem se – nakon donošenja odluke o ograničenju ili ukidanju materijalnog uvjeta prihvata – ispituje osigurava li se osobi koja je predmet odluke dostojanstven životni standard i jesu li po potrebi u tom trenutku poduzete korektivne mjere?

            3.

            Treba li članak 20. stavke 4. do 6. u vezi s člancima 14., 21., 22., 23. i 24. Direktive i člancima 1., 3., 4. i 24. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da je mjera ili sankcija o privremenom (ili konačnom) isključenju prava na materijalne uvjete prihvata prema maloljetniku, a osobito maloljetniku bez pratnje, moguća ili na način da nije moguća?

      (
         1
      )	Direktiva 2013/33/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju standarda za prihvat podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu (preinaka) (SL 2013., L 180, str. 96.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 137.)


201806010361917382018/C 211/10662018CJC21120180618HR01HRINFO_JUDICIAL201802017822Predmet C-66/18: Tužba podnesena 1. veljače 2018. – Europska komisija protiv Mađarske
 ---documentbreak--- C2112018HR720120180201HR00107282Tužba podnesena 1. veljače 2018. – Europska komisija protiv Mađarske
   (Predmet C-66/18)2018/C 211/10Jezik postupka: mađarski
      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: V. Di Bucci, L. Malferrari, B. De Meester i K. Talabér-Ritz, agenti)

      Tuženik: Mađarska

      Tužbeni zahtjev

   Komisija od Suda zahtijeva da:

            —

            utvrdi da Mađarska nije ispunila obveze koje proizlaze iz članka XVII. GATS-a (Opći Ugovor o trgovini uslugama), time što u skladu s člankom 76. stavkom 1. točkom (a) Zakona CCIV iz 2011., kako je izmijenjen, od inozemnih ustanova visokog obrazovanja sa sjedištem izvan EGP-a kao uvjet za pružanje obrazovnih usluga zahtijeva sklapanje međunarodnog ugovora;

            —

            utvrdi da Mađarska nije ispunila obveze koje proizlaze iz članka 16. Direktive 2006/123/EZ (
                  1
               ) i općenito iz članaka 49. i 56. UFEU-a i članka XVII. GATS-a, time što u skladu s člankom 76. stavkom 1. točkom (b) Zakona CCIV iz 2011., kako je izmijenjen, od inozemnih ustanova visokog obrazovanja zahtijeva da pružaju visoko školsko obrazovanje u zemlji iz koje potječu;

            —

            utvrdi da Mađarska nije ispunila obveze koje proizlaze iz članaka 13. i 14. stavka 3. i članka 16. Povelje Europske unije o temeljnim pravima u vezi s prethodno opisanim ograničenjima;

            —

            Mađarskoj naloži snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Pravnu osnovu za pružanje usluga visokog obrazovanja u Mađarskoj čini Zakon CCIV iz 2011. o nacionalnom visokom obrazovanju u kojem se člankom 76. stavkom 1. točkom (a) određuje da na mađarskom državnom području inozemna ustanova visokog obrazovanja može obavljati djelatnost obrazovanja kojim se stječe kvalifikacija samo ako su mađarska vlada i vlada države u kojoj inozemna ustanova visokog obrazovanja ima sjedište sklopile obvezujući međunarodni ugovor o načelnoj podršci koja se toj ustanovi daje za obavljanje djelatnosti u Mađarskoj, pri čemu se – ako je riječ o federalnoj jedinici – prije navedenog međunarodnog ugovora mora sklopiti sporazum sa središnjom vladom ako federalna jedinica nije nadležna za sklapanje obvezujućih međunarodnih ugovora.
   Nadalje, člankom 76. stavkom 1. točkom (b) Zakona CCIV iz 2011. propisano je ne samo da inozemnim ustanovama visokog obrazovanja koje obavljaju djelatnost u Mađarskoj status ustanova visokog obrazovanja mora priznavati država u kojoj imaju sjedište, nego one u toj državi moraju i stvarno obavljati djelatnost viskog obrazovanja.
   Komisija je 27. travnja 2017. protiv Mađarske pokrenula postupak zbog povrede obveze u vezi sa Zakonom CCIV iz 2011., kako je izmijenjen.
   Budući da je smatrala da odgovor Mađarske nije zadovoljavajući, Komisija joj je 14. srpnja 2017. uputila obrazloženo mišljenje, čime je započela sljedeću fazu postupka zbog povrede obveze.
   Nakon što je ocijenila da je i odgovor na obrazloženo mišljenje nezadovoljavajući, Komisija je odlučila pokrenuti postupak pred Sudom kako bi se utvrdilo da Mađarska nije ispunila obveze koje proizlaze iz članka XVII. GATS-a, članka 16. Direktive 2006/123/EZ, članaka 49. i 56. UFEU-a te članaka 13. i 14. stavka 3. i članka 16. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.
   (
         1
      )	Direktiva 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu (SL 2006., L 376, str. 36.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 47., str. 160.)


201806010251917472018/C 211/202422018CJC21120180618HR01HRINFO_JUDICIAL20180405161722Predmet C-242/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. travnja 2018. uputio Vrhoven administrativen sad (Bugarska) – „UniCredit Leasing” EAD protiv Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika” – Sofia pri Centralno upravlenie na NAP
 ---documentbreak--- C2112018HR1620120180405HR0020162172Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. travnja 2018. uputio Vrhoven administrativen sad (Bugarska) – „UniCredit Leasing” EAD protiv Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika” – Sofia pri Centralno upravlenie na NAP
   (Predmet C-242/18)2018/C 211/20Jezik postupka: bugarski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Varhoven administrativen sad

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj u kasacijskom postupku:„UniCredit Leasing” EAD

      Druga strana u kasacijskom postupku: Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika” – Sofia pri Centralno upravlenie na NAP

      Prethodna pitanja

            1.

            Dopušta li se odredbom članka 90. stavka 1. Direktive 2006/112/EZ o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (
                  1
               ) u slučaju raskida ugovora o financijskom leasingu smanjenje oporezivog iznosa i povrat poreza na dodanu vrijednost koji je
                  konačnim rješenjem o ponovnom razrezu poreza utvrđen
                na temelju oporezivog iznosa koji se sastoji od zbroja mjesečnih obroka naknade za leasing tijekom cijelog trajanja ugovora?

            2.

            U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: na koje se slučajeve navedene u članku 90. stavku 1. Direktive davatelj leasinga može pozivati protiv države članice u slučaju raskida ugovora o leasingu zbog djelomičnog neplaćanja dugovanih obroka naknade za leasing, kako bi ishodio smanjenje osnovice poreza na dodanu vrijednost razmjerno dugovanim, ali u razdoblju od prestanka plaćanja do trenutka raskida ugovora neplaćenim obrocima, s obzirom na to da raskid nije retroaktivan i da se to potvrđuje i odredbom samog ugovora?

            3.

            Može li se tumačenjem članka 90. stavka 2. Direktive o PDV-u zaključiti da u slučaju kao što je ovaj postoji iznimka od članka 90. stavka 1. Direktive o PDV-u?

            4.

            Dopušta li tumačenje članka 90. stavka 1. Direktive o PDV-u zaključak da pojam otkaza koji je primijenjen u toj odredbi obuhvaća slučaj u kojem, u okviru ugovora o zatvorenom financijskom leasingu, davatelj leasinga od njegova primatelja više ne može zahtijevati plaćanje naknade za leasing jer je prvonavedeni raskinuo ugovor o leasingu zbog toga što ga drugonavedeni nije izvršavao, ali u kojem on u skladu s ugovorom ima pravo na naknadu štete u iznosu svih neplaćenih obroka naknade za leasing koje bi dospjele do kraja razdoblja leasinga?

      (
         1
      )	SL 2006., L 347, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


201806010411917392018/C 211/11782018CJC21120180618HR01HRINFO_JUDICIAL201802068921Predmet C-78/18: Tužba podnesena 6. veljače 2018. – Europska komisija protiv Mađarske
 ---documentbreak--- C2112018HR810120180206HR00118192Tužba podnesena 6. veljače 2018. – Europska komisija protiv Mađarske
   (Predmet C-78/18)2018/C 211/11Jezik postupka: mađarski
      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: V. Di Bucci, L. Malferrari i K. Talabér-Ritz, agenti)

      Tuženik: Mađarska

      Tužbeni zahtjev

   Komisija od Suda zahtijeva da:

            —

            utvrdi da je Mađarska povrijedila obveze koje za nju proizlaze iz članka 63. UFEU-a i članaka 7., 8. i 12. Povelje Europske unije o temeljnim pravima diskriminirajućim, nepotrebnim i neosnovanim uvođenjem ograničenja u pogledu inozemnih donacija u korist mađarskih organizacija civilnog društva zakonom „a külföldről támogatott szervezetek átláthatóságáról szóló 2017. évi LXXVI. törvény” (Zakon LXXVI iz 2017. o transparentnosti organizacija koje primaju ekonomsku pomoć iz inozemstva), čijim su odredbama određenim kategorijama organizacija civilnog društva – koje izravno ili neizravno primaju inozemnu ekonomsku pomoć veću od određenog iznosa – propisane obveze registracije, prijavljivanja i transparentnosti i kojima se usto propisuje mogućnost primjene sankcija protiv tih organizacija koje ne ispunjavaju takve obveze.

            —

            Mađarskoj naloži snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Zakonom LXXVI iz 2017. o transparentnosti organizacija koje primaju ekonomsku pomoć iz inozemstva određenim su kategorijama organizacija civilnog društva – koje izravno ili neizravno primaju inozemnu ekonomsku pomoć veću od određenog iznosa – propisane nove obveze registracije, prijavljivanja, transparentnosti i objavljivanja i usto se propisuje mogućnost primjene sankcija protiv tih organizacija koje ne ispunjavaju takve obveze.
   Komisija je 14. srpnja 2017. protiv Mađarske pokrenula postupak zbog povrede obveze u vezi sa Zakonom LXXVI iz 2017.
   Smatrajući da odgovor koji je Mađarska pružila nije zadovoljavajući, Komisija je nastavila sa sljedećom fazom postupka zbog povrede obveze te je 5. listopada 2017. Mađarskoj uputila obrazloženo mišljenje.
   Budući da je i njezin odgovor na obrazloženo mišljenje smatrala nezadovoljavajućim, Komisija je odlučila pokrenuti postupak pred Sudom radi utvrđenja da Mađarska nije ispunila svoje obveze koje za nju proizlaze iz članka 63. UFEU-a i članaka 7., 8. i 12. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.


201806010291917512018/C 211/022332016CJC21120180618HR01HRINFO_JUDICIAL201804262321Predmet C-233/16: Presuda Suda (prvo vijeće) od 26. travnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo – Španjolska) – Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED) protiv Generalitat de Catalunya (Zahtjev za prethodnu odluku — Regionalni porez na velike trgovine — Sloboda poslovnog nastana — Zaštita okoliša i prostorno uređenje — Državna potpora — Selektivna mjera — Komisijin dopis kojim se obavještava o obustavi postupka povodom pritužbe — Postojeća potpora)
 ---documentbreak--- C2112018HR210120180426HR00022132Presuda Suda (prvo vijeće) od 26. travnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo – Španjolska) – Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED) protiv Generalitat de Catalunya
   (Predmet C-233/16) (
         1
      )
   „(Zahtjev za prethodnu odluku — Regionalni porez na velike trgovine — Sloboda poslovnog nastana — Zaštita okoliša i prostorno uređenje — Državna potpora — Selektivna mjera — Komisijin dopis kojim se obavještava o obustavi postupka povodom pritužbe — Postojeća potpora)“2018/C 211/02Jezik postupka: španjolski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Supremo

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)

      Tuženik: Generalitat de Catalunya

      Izreka

            1.

            Članke 49. i 54. UFEU-a valja tumačiti na način da im se ne protivi porez kojim se oporezuju velike trgovine poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku.

            2.

            Ne čini državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a porez poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, kojim se oporezuju velike trgovine ovisno u biti o njihovoj prodajnoj površini, jer izuzima od njegova plaćanja trgovine prodajne površine manje od 2500 m2 i one u kojima se prodaju vrtna oprema, vozila, građevinski materijal, strojevi i industrijska oprema i jer za 60 % smanjuje poreznu osnovicu za trgovine u kojima se prodaju namještaj, sanitarna oprema i vrata i prozori te za trgovine tipa „uradi sam”, s obzirom na to da te trgovine ne uzrokuju tako znatnu štetu okolišu i prostornom uređenju kao druge, provjera čega je na sudu koji je uputio zahtjev.
            Suprotno tomu, takav porez čini državnu potporu u smislu te iste odredbe jer izuzima od njegova plaćanja velike distributerske trgovačke komplekse površine jednake ili veće od 2500 m2.

            3.

            U okolnostima poput onih koje je opisao sud koji je uputio zahtjev državne potpore koje proizlaze iz poreznog uređenja poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku ne mogu činiti postojeće potpore u smislu članka 1. točke (b) Uredbe Vijeća br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu članka 93. Ugovora o EZ-u, čiji je tekst istovjetan članku 1. točki (b) Uredbe Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije.

      (
         1
      )	SL C 260, 18. 7. 2016.