title: Predmet T-257/16: Tužba podnesena 19. svibnja 2016. – NM protiv Europskog vijeća

text:
               11.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 251/43

         Tužba podnesena 19. svibnja 2016. – NM protiv Europskog vijeća
   (Predmet T-257/16)
   (2016/C 251/49)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: NM (Otok Lezbos, Grčka) (zastupnici: B. Burns, Solicitor i P. O’Shea, BL)

      Tuženik: Europsko vijeće

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi sporazum između Europskog vijeća i Turske od 18. ožujka 2016. pod naslovom „Izjava EU-a i Turske, 18. ožujka 2016.”;

               —

               naloži tuženiku snošenje tužiteljevih troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog kojim se ističe da je sporazum između Europskog vijeća i Turske od 18. ožujka 2016. naslovljen „Izjava EU-a i Turske, 18. ožujka 2016.” nespojiv s temeljnim pravima EU-a, osobito člancima 1., 18. i 19. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.

               2.

               Drugi tužbeni razlog kojim se ističe da Turska nije sigurna treća zemlja u smislu članka 36. Direktive 2005/85/EZ od 1. prosinca 2005. o minimalnim normama koje se odnose na postupke priznavanja i ukidanja statusa izbjeglica u državama članicama (SL L 326, 13.12.2005, str. 13.-34.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 7., str. 19.).

               3.

               Treći tužbeni razlog kojim se ističe da je trebala biti provedena Direktiva 2001/55/EZ od 20. srpnja 2001. o minimalnim standardima za dodjelu privremene zaštite u slučaju masovnog priljeva raseljenih osoba te o mjerama za promicanje uravnoteženih napora država članica pri prihvatu i snošenju posljedica prihvata tih osoba (SL L 212, 7.8.2001, str. 12.-23.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 8., str. 49.).

               4.

               Četvrti tužbeni razlog kojim se ističe da je pobijani sporazum zapravo obvezujući ugovor ili „akt” koji za tužitelja proizvodi pravne učinke i da neusklađenost s člankom 218. i/ili člankom 78. stavkom 3. UFEU-a – zajedno ili odvojeno – pobijani sporazum čini nevaljanim.

               5.

               Peti tužbeni razlog kojim se ističe da je prekršena zabrana kolektivnog protjerivanja u smislu članka 19. stavka 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.


title: Predmet C-595/13: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. studenoga 2013. uputio Hoge Raad der Nederlanden — Staatssecretaris van Financiën, druga stranka u postupku: Fiscale Eenheid X NV cs

text:
               8.2.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 39/7

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. studenoga 2013. uputio Hoge Raad der Nederlanden — Staatssecretaris van Financiën, druga stranka u postupku: Fiscale Eenheid X NV cs
   (Predmet C-595/13)
   2014/C 39/12
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Hoge Raad der Nederlanden

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj u kasacijskom postupku: Staatssecretaris van Financiën

      Druga stranka u postupku: Fiscale Eenheid X NV cs

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 13. slovo B stavak (d) točku 6. Šeste direktive (1) tumačiti tako da se trgovačko društvo koje je osnovalo više od jednog ulagatelja s jedinim ciljem ulaganja prikupljenih sredstava u nekretnine može smatrati investicijskim fondom u smislu te odredbe?

               2.

               U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: treba li članak 13. slovo B stavak (d) točku 6. Šeste direktive tumačiti tako da je pojmom „upravljanje” obuhvaćeno i stvarno upravljanje nekretninama društva koje je društvo prenijelo trećoj osobi?

      (1)  Šesta direktiva Vijeća broj 77/388/EEZ, od 17. svibnja 1977., o usklađivanju zakonodavstva država članica koja se odnose na poreze na promet — zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost: jedinstvena osnovica za razrezivanje (SL L 145, str. 1.).


title: Predmet F-130/14: Presuda Službeničkog suda (treće vijeće) od 19. srpnja 2016. – Earlie protiv Parlamenta (Javna služba — Dužnosnik — Bivši dužnosnik — Doprinosi iz starosne mirovine — Naknada za uzdržavanje bivše supruge bivšeg dužnosnika — Rješenje o ovrsi koje je donio nacionalni sud — Obustava ovrhe — Novo rješenje kojim se bivšem dužnosniku nalaže da Parlamentu izda upute o isplati naknade za uzdržavanje njegovoj bivšoj supruzi — Odgovarajuće upute bivšeg dužnosnika — Naknadne upute bivšeg dužnosnika o zaustavljanju isplata njegovoj bivšoj supruzi — Odbijanje Parlamenta da postupi po uputama — Obiteljsko pravo — Isključiva nadležnost nacionalnog suda — Dužnost lojalne suradnje)

text:
               3.10.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/29

      Presuda Službeničkog suda (treće vijeće) od 19. srpnja 2016. – Earlie protiv Parlamenta
      (Predmet F-130/14) (1)

      ((Javna služba - Dužnosnik - Bivši dužnosnik - Doprinosi iz starosne mirovine - Naknada za uzdržavanje bivše supruge bivšeg dužnosnika - Rješenje o ovrsi koje je donio nacionalni sud - Obustava ovrhe - Novo rješenje kojim se bivšem dužnosniku nalaže da Parlamentu izda upute o isplati naknade za uzdržavanje njegovoj bivšoj supruzi - Odgovarajuće upute bivšeg dužnosnika - Naknadne upute bivšeg dužnosnika o zaustavljanju isplata njegovoj bivšoj supruzi - Odbijanje Parlamenta da postupi po uputama - Obiteljsko pravo - Isključiva nadležnost nacionalnog suda - Dužnost lojalne suradnje))
      (2016/C 364/33)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Thomas Earlie (Sevilla, Španjolska) (zastupnik: D. Bergin, solicitor)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: M. Dean i M. Ecker, agenti)

         Intervenijent u potporu tuženiku: Mary Earlie Gibbons (Dublin, Irska) (zastupnik: H. Millar, solicitor)

         Predmet

      Zahtjev za poništenje odluke o ustezi mirovine tužitelja za iznos uzdržavanja koji je tužitelj dužan plaćati svojoj bivšoj supruzi, a riječ je o odluci koja je, prema tužitelju, protivna presudi nacionalnog suda u brakorazvodnom postupku i zahtjev za naknadu nematerijalne i materijalne štete koju je tužitelj navodno pretrpio.

         Izreka presude

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Thomas Earlie snosi vlastite troškove te mu se nalaže snošenje troškova Europskog parlamenta.

                  3.

                  Mary Earlie Gibbons snosi vlastite troškove.

         (1)  SL C 34, 2. 2. 2015., str. 52.


title: Predmet T-182/14: Rješenje Općeg suda od 23. travnja 2015. – Marzocchi Pompe protiv OHIM-a – Settima Meccanica (ELIKA)

text:
               22.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 205/42

         Rješenje Općeg suda od 23. travnja 2015. – Marzocchi Pompe protiv OHIM-a – Settima Meccanica (ELIKA)
   (Predmet T-182/14) (1)

   (2015/C 205/57)
   Jezik postupka: talijanski
   Predsjednik drugog vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 159, 26.5.2014.


title: Predmet T-3/16: Presuda Općeg suda od 5. srpnja 2017. – Allstate Insurance protiv EUIPO-a (DRIVEWISE) „Žig Europske unije — Prijava verbalnog žiga Europske unije DRIVEWISE — Apsolutni razlog za odbijanje — Opisni karakter — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) i članak 7. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Članak 75. Uredbe br. 207/2009”

text:
               21.8.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 277/37

         Presuda Općeg suda od 5. srpnja 2017. – Allstate Insurance protiv EUIPO-a (DRIVEWISE)
   (Predmet T-3/16) (1)

   („Žig Europske unije - Prijava verbalnog žiga Europske unije DRIVEWISE - Apsolutni razlog za odbijanje - Opisni karakter - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) i članak 7. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Članak 75. Uredbe br. 207/2009”)
   (2017/C 277/54)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Allstate Insurance Company (Northfield, Illinois, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: G. Würtenberger i N. Martzivanou, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: A. Folliard-Monguiral i K. Doherty, agenti)

      Predmet

   Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 8. listopada 2015. (predmet R 956/2015-2) koja se odnosi na prijavu za registraciju verbalnog znaka DRIVEWISE kao žiga Europske unije.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Allstate Insurance Company nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 78, 29. 2. 2016.


title: Predmet C-485/14: Tužba podnesena 3. studenoga 2014. – Europska komisija protiv Francuske Republike

text:
               12.1.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 7/18

         Tužba podnesena 3. studenoga 2014. – Europska komisija protiv Francuske Republike
   (Predmet C-485/14)
   (2015/C 007/24)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: J.-F. Brakeland i W. Roels, agenti)

      Tuženik: Francuska Republika

      Tužbeni zahtjev

               —

               Utvrditi da izuzimajući donacije i ostavštine javnim tijelima ili javnim ustanovama bez naknade iz poreza na promet, isključivo kada spomenuta tijela imaju sjedište u Francuskoj ili u državi članici ili u državi stranci Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru koja je s Francuskom zaključila dvostrani sporazum, Francuska Republika nije ispunila obveze koje ima na temelju članka 63. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i članka 40. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru, i

               —

               naložiti Francuskoj Republici snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Prema Komisiji, francuski propisi kako ih tumače porezna tijela, izuzimaju donacije i ostavštine javnim tijelima ili javnim ustanovama bez naknade iz poreza na promet, jedino kada spomenuta tijela imaju sjedište u Francuskoj ili u državi članici ili u državi stranci Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru koja je s Francuskom zaključila dvostrani sporazum. Komisija procjenjuje da to predstavlja ograničenje kretanja kapitala, što je protivno odredbama članka 56. UEZ-a i članka 40. Ugovora o EGP-u.
   Za opravdanje tog izbora, Francuska Republika prvenstveno potvrđuje da francuski propisi razlikuju porezne obveznike koji nisu u objektivno usporedivoj situaciji i, podredno, poziva se na razlog općeg interesa osnovanog na nužnosti osiguranja naplate poreza.
   Komisija osporava to opravdanje. Prema Komisiji, sporne odredbe čine razliku na temelju isključivo geografskih kriterija. Uz to, Komisija procjenjuje da pozivanje na razlog općeg interesa ne odgovara uvjetima koji su uspostavljeni u sudskoj praksi, i osobito, presudom Persche (1). Naposljetku, Komisija procjenjuje da je ograničenje kretanju kapitala u svakom slučaju nerazmjerno.

      (1)  Presuda Persche, C-318/07, ECLI:EU:C:2009:33


               16.6.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 216/10

         Postupak koji je 17. prosinca 2015. Nadzorno tijelo EFTA-e pokrenulo protiv Kneževine Lihtenštajna
   (Predmet E-32/15)
   (2016/C 216/07)
   Nadzorno tijelo EFTA-e, koje zastupaju Carsten Zatschler, Øyvind Bø i Marlene Lie Hakkebo, zastupnici Nadzornog tijela EFTA-e, 35 Rue Belliard, 1040 Bruxelles, Belgija, pokrenulo je 17. prosinca 2015. pred Sudom EFTA-e postupak protiv Kneževine Lihtenštajna.
   Nadzorno tijelo EFTA-e od Suda EFTA-e zahtijeva sljedeće:

               1.

               da ustvrdi da Kneževina Lihtenštajn nije ispunila svoje obveze iz akata iz točke 24.f Priloga VIII. Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru:

                           —

                           Direktiva 2006/126/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o vozačkim dozvolama, i

                           —

                           Direktiva Komisije 2011/94/EU od 28. studenoga 2011. o izmjeni Direktive 2006/126/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o vozačkim dozvolama,

                           —

                           Direktiva Komisije 2012/36/EU od 19. studenoga 2012. o izmjeni Direktive 2006/126/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o vozačkim dozvolama,

                     prilagođenih Sporazumu njegovim Protokolom 1, i u skladu s člankom 7. Sporazuma o EGP-u, jer nije donijela mjere potrebne za provedbu tih akata u predviđenom roku ili, u svakom slučaju nije o tome obavijestila Nadzorno tijelo EFTA-e;

               2.

               da Lihtenštajnu naloži da snosi troškove tog postupka.

      Pravna pozadina i činjenična osnova te navedeni razlozi:

               —

               U tužbi se navodi da se do 24. kolovoza 2015. Kneževina Lihtenštajn nije uskladila s obrazloženim mišljenjem Nadzornog tijela EFTA-e od 24. lipnja 2015. o propustu Kneževine Lihtenštajna da u svoj nacionalni pravni poredak provede Direktivu 2006/126/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o vozačkim dozvolama i
               Direktivu Komisije 2011/94/EU od 28. studenoga 2011. o izmjeni Direktive 2006/126/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o vozačkim dozvolama i
               Direktivu Komisije 2012/36/EU od 19. studenoga 2012. o izmjeni Direktive 2006/126/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o vozačkim dozvolama („Akt”). iz točke 24.f Priloga VIII. Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru i prilagođene Sporazumu njegovim Protokolom 1.

               —

               Nadzorno tijelo EFTA-e smatra da, zbog stoga što nije donijela mjere potrebne za provedbu akata u predviđenom roku, Kneževina Lihtenštajn nije ispunila svoje obveze iz članka 7. Sporazuma o EGP-u.


title: Predmet T-385/14: Tužba podnesena 4. lipnja 2014. – Volkswagen protiv OHIM-a (ULTIMATE)

text:
               4.8.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 253/49

         Tužba podnesena 4. lipnja 2014. – Volkswagen protiv OHIM-a (ULTIMATE)
   (Predmet T-385/14)
   2014/C 253/65
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Volkswagen AG (Wolfsburg, Njemačka) (zastupnik: U. Sander, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku prvog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) od 24. ožujka 2014. u predmetu R 1787/2013-1;

               —

               tuženiku naloži snošenje troškova postupka

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Predmetni žig Zajednice: verbalni žig ULTIMATE za proizvode i usluge iz razreda 12, 28, 35 i 37

      Odluka ispitivača: prijava odbijena

      Odluka žalbenog vijeća: žalba odbijena

      Tužbeni razlozi: povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009


title: Predmet T-374/15: Presuda Općeg suda od 7. rujna 2017. – VM protiv EUIPO-a – DAT Vermögensmanagement (Vermögensmanufaktur) („Žig Europske unije — Postupak za proglašavanje žiga ništavim — Verbalni žig Europske unije Vermögensmanufaktur — Apsolutni razlozi za odbijanje — Opisni karakter — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Članak 52. stavak 1. točka (a) Uredbe br. 207/2009”)

text:
               23.10.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/9

         Presuda Općeg suda od 7. rujna 2017. – VM protiv EUIPO-a – DAT Vermögensmanagement (Vermögensmanufaktur)
   (Predmet T-374/15) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak za proglašavanje žiga ništavim - Verbalni žig Europske unije Vermögensmanufaktur - Apsolutni razlozi za odbijanje - Opisni karakter - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Članak 52. stavak 1. točka (a) Uredbe br. 207/2009”))
   (2017/C 357/11)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: VM Vermögens-Management GmbH (Düsseldorf, Njemačka) (zastupnici: T. Dolde i P. Homann, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: S. Hanne, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: DAT Vermögensmanagement GmbH (Baldham, Njemačka) (zastupnik: H.-G. Stache, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 29. travnja 2015. (predmet R 418/2014-5), u vezi s postupkom za proglašavanje žiga ništavim između društava DAT Vermögensmanagement i VM Vermögens-Management.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvo VM Vermögens-Management GmbH snosit će vlastite troškove i troškove Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO).

               3.

               Društvo DAT Vermögensmanagement GmbH snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 302, 14. 9. 2015.


title: Predmet T-175/16: Presuda Općeg suda od 14. ožujka 2017. – Wessel-Werk protiv EUIPO-a – Wolf PVG (mlaznice usisavača) („Dizajn Zajednice — Postupak za proglašavanje ništavosti — Registrirani dizajn Zajednice koji prikazuje mlaznicu usisavača — Raniji dizajn Zajednice — Razlog za ništavost — Individualni karakter — Upućeni korisnik — Članak 6. i članak 25. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 6/2002”)

text:
               8.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 144/39

         Presuda Općeg suda od 14. ožujka 2017. – Wessel-Werk protiv EUIPO-a – Wolf PVG (mlaznice usisavača)
   (Predmet T-175/16) (1)

   ((„Dizajn Zajednice - Postupak za proglašavanje ništavosti - Registrirani dizajn Zajednice koji prikazuje mlaznicu usisavača - Raniji dizajn Zajednice - Razlog za ništavost - Individualni karakter - Upućeni korisnik - Članak 6. i članak 25. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 6/2002”))
   (2017/C 144/52)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Wessel-Werk GmbH (Reichshof, Njemačka) (zastupnik: C. Becker, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: A. Schifko, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Wolf PVG GmbH & Co. KG (Vlotho, Njemačka) (zastupnik: J. Künzel, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba protiv odluke trećeg žalbenog vijeća od 18. veljače 2016. (predmet R 1725/2014-3), kako je ispravljena, koja se odnosi na postupak za proglašavanje ništavosti između društava Wolf PVG i Wessel-Werk.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Wessel-Werk GmbH nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 211, 13. 6. 2016.


title: Predmet T-644/14: Tužba podnesena 30.kolovoza 2014. – ADR Center protiv Komisije

text:
               3.11.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 388/21

         Tužba podnesena 30.kolovoza 2014. – ADR Center protiv Komisije
   (Predmet T-644/14)
   2014/C 388/25
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: ADR Center Srl (Rim, Italija) (zastupnik: L. Tantalo, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Komisijinu odluku, navedenu u njezinu dopisu od 27. lipnja 2014. koja se odnosi na postupak za povrat sredstava protiv ADR Center-a;

               —

               naloži plaćanje bez odgađanja iznosa od 79  700,40 EUR koji se duguje ADR Center-u, prema pro forma računu i knjižnom odobrenju koji su izdani 13. studenoga 2013.;

               —

               naloži plaćanje bez odgađanja naknade štete koju je ADR Center pretrpio zbog štete nanesene njegovom međunarodnom ugledu, i zbog vremena koje je njegovo iskusno osoblje uložilo kako bi branilo neutemeljeni zahtjev;

               —

               naloži tuženiku i eventualnim intervenijentima snošenje tužiteljevih troškova postupka i izdataka u iznosu koji će sukladno načelu pravičnosti odrediti Opći sud.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog kojim navodi da spornu odluku treba poništiti zbog toga što se revizija koju je Komisija izvršila i nalozi za povrat sredstava koji su uslijedili temelje na nizu pravila o kojima nikad nije postignut sporazum.

               2.

               Drugi tužbeni razlog kojim navodi da spornu odluku treba poništiti zato što je Komisija bezrazložno odgodila izdavanje završnih revizijskih izvješća i popratnih naloga za povrat sredstava.

               3.

               Treći tužbeni razlog kojim navodi da Komisija nije ispunila uvjet tereta dokazivanja. Tužitelj u tom pogledu tvrdi da je Komisija svoje završno financijsko revizijsko izvješće i naloge za povrat sredstava koji su uslijedili utemeljila na neosnovanim utvrđenjima.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog kojim navodi da su utvrđenja Komisijine revizije pogrešna. Tužitelj u tom pogledu tvrdi da utvrđenja iz Komisijine revizije osporava zbog većeg broja očitih pogrešaka, postupovnih i materijalnih. Tužitelj isto tako tvrdi da Komisija nije samo propustila ispitati naloge koje je izdala, već je također očito zanemarila i propustila razmotriti sva pitanja koja je postavio ADR Center.


title: Predmet T-372/16: Tužba podnesena 11. srpnja 2016. – Bammer protiv EUIPO-a – mydays (Männerspielplatz)

text:
               29.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 314/34

         Tužba podnesena 11. srpnja 2016. – Bammer protiv EUIPO-a – mydays (Männerspielplatz)
   (Predmet T-372/16)
   (2016/C 314/46)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Alexander Bammer (Sindelfingen, Njemačka) (zastupnik: W. Riegger, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: mydays GmbH (München, Njemačka)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: tužitelj

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske Unije „Männerspielplatz” – žig Unije br. 8 534 364

      Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

      Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 28. travnja 2016. u predmetu R 1796/2016-1

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka, uključujući i troškove žalbenog postupka.

      Tužbeni razlozi

               —

               Žalbeno vijeće se u okviru odluke nije ravnalo datumom prijave u rujnu 2009.;

               —

               Žalbeno vijeće nije u dovoljnoj mjeri niti pravilno uzelo u obzir snažno indikativno značenje odluka sudova u Stuttgartu;

               —

               Žalbeno vijeće nije pravilno ocijenilo dokumente iz 2009. ni u odnosu na obrazloženja sudova u Stuttgartu;

               —

               U okviru svoje argumentacije, žalbeno je vijeće previdjelo da je pobijanom žigu pripisalo značenje koje taj žig u svakom slučaju nije imao 2009. godine, s obzirom na to da naznaka nije osobito pokazivala vezu s registriranom robom i uslugama;

               —

               Pobijani žig stoga ima razlikovni karakter i nema opisni sadržaj u odnosu na registriranu robu i usluge.


title: Predmet T-490/12: Presuda Općeg suda od 26. rujna 2014. – Arnoldo Mondadori Editore protiv OHIM-a – Grazia Equity (GRAZIA) („Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Zajednice GRAZIA — Raniji figurativni nacionalni žig GRAZIA — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Nepostojanje sličnosti između proizvoda — Članak 8. stavak 5. Uredbe br. 207/2009 — Ugled — Nepostojanje veze između dotičnih žigova”)

text:
               10.11.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 395/41

      Presuda Općeg suda od 26. rujna 2014. – Arnoldo Mondadori Editore protiv OHIM-a – Grazia Equity (GRAZIA)
      (Predmet T-490/12) (1)

      ((„Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Zajednice GRAZIA - Raniji figurativni nacionalni žig GRAZIA - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Nepostojanje sličnosti između proizvoda - Članak 8. stavak 5. Uredbe br. 207/2009 - Ugled - Nepostojanje veze između dotičnih žigova”))
      (2014/C 395/50)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Arnoldo Mondadori Editore SpA (Milano, Italija) (zastupnici: G. Dragotti, R. Valenti i S. Balice, odvjetnici)

         Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: A. Schifko, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Grazia Equity GmbH (Stuttgart, Njemačka) (zastupnik: M. Müller, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba protiv odluke četvrtog žalbenoga vijeća OHIM-a od 6. rujna 2012. (predmet R 1958/2010-4) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Arnoldo Mondadori Editore SpA i Grazia Equity GmbH.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Arnoldo Mondadori Editore SpA nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 26, 26.1.2013.


title: Predmet F-72/14: Tužba podnesena 23. srpnja 2014. – ZZ protiv Komisije

text:
               3.11.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 388/29

         Tužba podnesena 23. srpnja 2014. – ZZ protiv Komisije
   (Predmet F-72/14)
   2014/C 388/36
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: ZZ (zastupnici: L. Ortiz Blanco i A. Givaja Sanz, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Predmet i opis spora

   Poništenje odluke povjerenstva za odabir da ne dopusti tužitelju sudjelovanje na internom natječaju COM/3/AD9/13 zbog toga što nije „privremeni službenik Komisije”, a što je uvjet za sudjelovanje.

      Tužbeni zahtjev tužitelja

   Tužitelj od Službeničkog suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku od 18. rujna 2013., potvrđenu 22. listopada 2013., da se tužitelju ne dopusti sudjelovanje na natječaju COM/3/AD9/13;

               —

               poništi, ukoliko postoji potreba, odluku o odbijanju žalbe podnesene 17. prosinca 2013., od 11. travnja 2014. i dostavljenu tužitelju 14. travnja 2014.;

               —

               naloži Komisiji snošenje troškova.


title: Predmet T-171/08: Presuda Općeg suda od 12. prosinca 2013. — Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung protiv Komisije ( „Europski fond za izbjeglice — Akcija podizanja svijesti i širenja informacija o izbjeglicama žrtvama psihološke traume — Projekt ‚Traumatizirane izbjeglice unutar Unije: institucije, mehanizmi zaštite i dobra praksa’ — Plaćanje preostalog iznosa — Obveza obrazlaganja — Načelo dobre uprave — Pogreška u ocjeni” )

text:
               8.2.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 39/15

         Presuda Općeg suda od 12. prosinca 2013. — Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung protiv Komisije
   (Predmet T-171/08) (1)

   (Europski fond za izbjeglice - Akcija podizanja svijesti i širenja informacija o izbjeglicama žrtvama psihološke traume - Projekt ‚Traumatizirane izbjeglice unutar Unije: institucije, mehanizmi zaštite i dobra praksa’ - Plaćanje preostalog iznosa - Obveza obrazlaganja - Načelo dobre uprave - Pogreška u ocjeni)
   2014/C 39/24
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelji: Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung eV (Berlin, Njemačka) (zastupnici: prvotno U. Claus, zatim C. Otto, S. Reichmann i L.-J. Schmidt, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: prvotno S. Grünheid i B. Simon, zatim S. Grünheid, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje odluke Komisije, sadržane u dopisu od 7. ožujka 2008., o djelomičnom nepriznavanju troškova nastalih tužitelju u okviru sporazuma o bespovratnim sredstvima JAI/2004/ERF/073 koji se odnosi na financiranje Zajednice akcije svijesti i širenja informacija o izbjeglicama žrtvama psihološke traume.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung eV se nalaže snošenje troškova.

      (1)  SL C 171, 05.07.2008.


title: Predmet C-595/15 P: Žalba koju su 14 studenoga 2015. podnijeli National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC) i dr. protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 4. rujna 2015. u predmetu T-577/12, NIOC i dr. protiv Vijeća Europske unije

text:
               15.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 59/3

         Žalba koju su 14 studenoga 2015. podnijeli National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC) i dr. protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 4. rujna 2015. u predmetu T-577/12, NIOC i dr. protiv Vijeća Europske unije
   (Predmet C-595/15 P)
   (2016/C 059/03)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Žalitelji:

   National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC), National Iranian Oil Company International Affairs Ltd (NIOC International Affairs), Iran Fuel Conservation Organization (IFCO), Karoon Oil & Gas Production Co., Petroleum Engineering & Development Co. (PEDEC), Khazar Exploration and Production Co. (KEPCO), National Iranian Drilling Co. (NIDC), South Zagros Oil & Gas Production Co., Maroun Oil & Gas Co., Masjed-Soleyman Oil & Gas Co. (MOGC), Gachsaran Oil & Gas Co., Aghajari Oil & Gas Production Co. (AOGPC), Arvandan Oil & Gas Co. (AOGC), West Oil & Gas Production Co., East Oil & Gas Production Co. (EOGPC), Iranian Oil Terminals Co. (IOTC), Pars Special Economic Energy Zone (PSEEZ) (zastupnik: J.-M. Thouvenin, odvjetnik)

      Druga stranka u postupku:

   Vijeće Europske unije

      Zahtjevi

               —

               ukinuti presudu koju je 4. rujna 2015. donijelo sedmo vijeće Općeg suda Europske unije u predmetu T-577/12;

               —

               prihvatiti zahtjev koji su žalitelji istaknuli pred Općim sudom Europske unije;

               —

               naložiti tuženiku snošenje troškova koji su nastali u prvostupanjskom i drugostupanjskom postupku.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

               1.

               U prvom žalbenom razlogu za poništenje žalitelji navode da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava u točki 44. pobijane presude, smatrajući da članak 46. stavak 2. Uredbe (EU) br. 267/2012 (1) i Provedbenu uredbu Vijeća (EU) br. 945/2012 od 15. listopada 2012. (2) treba tumačiti na način da je u njima jasno navedeno da pravni temelj predstavlja taj članak 46. stavak 2.

               2.

               U drugom žalbenom razlogu žalitelji navode da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava u točkama 55. do 57. pobijane presude, koje se sažimaju u tvrdnji da „iz članka 215. stavka 2. ne proizlazi da se pojedinačne mjere ograničavanja koje se donose protiv fizičkih ili pravnih osoba, odnosno nedržavnim subjektima i tijelima moraju donijeti u postupku iz članka 215. stavka 1. UFEU-a”. S jedne strane, u članku 215. stavku 1., jedinoj odredbi UFEU-a koja se odnosi na mjere ograničavanja, jasno je navedeno da je postupak koji se primjenjuje na takve mjere onaj koji je naveden u tom članku te tamo nije predviđen niti jedan drugi. S druge strane, članak 291. UFEU-a nije u skladu s člankom 215. stavkom 2. UFEU-a. Podredno, članak 291. stavak 2. UFEU-a ne može se tumačiti tako da može poslužiti Vijeću kao dodatna pravna osnova za donošenje mjera ograničavanja, pored one koju predstavlja članak 215. stavak 2. UFEU-a. Naposljetku, podredno, u slučaju da bude odlučeno da članak 291. stavak 2. UFEU-a može poslužiti Vijeću kao dodatna pravna osnova za donošenje mjera ograničavanja, pored one koju predstavlja članak 215. stavak 2. UFEU-a, pozivanje na tu pravnu osnovu je svejedno nezakonito u ovom slučaju.

               3.

               U trećem žalbenom razlogu, koji je podredno istaknut u slučaju da bude odlučeno da je pozivanje na članak 291. stavak 2. UFEU-a kao na osnovu za donošenje pojedinačnih mjera ograničavanja pravno moguće u okviru politike donošenja mjera ograničavanja koje su se prvotno temeljile na članku 215. UFEU-a, žalitelji navode da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava odlučivši, u bitnom, u točkama 75. do 83. svoje presude, i preuzimajući formulaciju iz članka 291. stavka 2., da je Vijeće Unije „valjano utemeljilo” odluku o primjeni tog derogacijskog postupka, koji je bio jedini dostupan u ovom slučaju. S jedne strane, opravdanje koje se zahtijeva mora biti izričito. S druge strane, čak i pod pretpostavkom da prešutno opravdanje može udovoljiti tom zahtjevu, on nije ispunjen u ovom slučaju s obzirom na to da je Opći sud pogrešno protumačio predmetne odredbe.

               4.

               U četvrtom žalbenom razlogu, koji je podredno istaknut u slučaju da bude odlučeno da je pozivanje na članak 291. stavak 2. UFEU-a kao na osnovu za donošenje pojedinačnih mjera ograničavanja pravno moguće u okviru politike donošenja mjera ograničavanja koje su se prvotno temeljile na članku 215. UFEU-a, žalitelji navode da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava odlučivši, u točki 87. svoje presude, da članak 46. stavak 2. Uredbe br. 267/2012 „daje Vijeću nadležnost za provedbu odredbe članka 23. stavaka 2. i 3. navedene uredbe”, što bi bilo dovoljno za ispunjenje obveze obrazlaganja u odnosu na navođenje pravnog temelja te odredbe, koji je članak 291. stavak 2. UFEU-a. Žalitelji smatraju da je Opći sud došao do tog zaključka pogrešnim tumačenjem članka 46. stavka 2. Uredbe br. 267/2012.

               5.

               U petom žalbenom razlogu, koji je podredno istaknut u slučaju da bude odlučeno da je pozivanje na članak 291. stavak 2. UFEU-a kao na osnovu za donošenje pojedinačnih mjera ograničavanja pravno moguće u okviru politike donošenja mjera ograničavanja koje su se prvotno temeljile na članku 215. UFEU-a, žalitelji navode da je Opći sud počinio pogrešku, u točkama 86. do 88. svoje presude, smatrajući da obveza obrazlaganja pravnih akata Unije ne obvezuje Vijeće da izričito navede da se Uredba br. 267/2012 temelji na članku 291. stavku 2. UFEU-a, u dijelu koji se odnosi na pravni temelj članka 46. stavka 2. Uredbe br. 267/2012.

               6.

               U šestom žalbenom razlogu žalitelji navode da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava odlučivši, u točkama 100. i 103. kao i točkama 108. i 110., da je poštovanje načela pravne sigurnosti i predvidljivosti prava prilikom donošenja mjera ograničavanja od strane Unije, iz kojih načela proizlazi da navedene mjere moraju biti jasne i precizne, utvrđeno u odnosu na pravila sudske prakse o usklađenom tumačenju akata Unije, koji nalažu da se te akte tumači i primjenjuje u skladu s drugim službenim jezičnim verzijama.

               7.

               U sedmom žalbenom razlogu žalitelji navode da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava odlučivši, u točki 134. svoje presude, da je članak 23. stavak 2. točka (d) Uredbe br. 267/2012 (sporni kriterij) u skladu s načelima pravne države i općenito s pravom Europske unije, s obzirom na to da nije „ni arbitraran ni diskrecijski” te, u točki 140. svoje presude, da „sporni kriterij ograničava diskrecijsku ovlast Vijeća, time što propisuje objektivne kriterije i jamči stupanj predvidljivosti koji se zahtijeva pravom Unije”. U tom pogledu, žalitelji navode da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava protumačivši sporni kriterij pozivajući se na presudu od 13. ožujka 2012. Melli Bank/Vijeće (C-380/09 P).

               8.

               U osmom žalbenom razlogu, podredno, žalitelji navode da pod pretpostavkom da izrazu „udruženje” valja dati onaj značaj koji mu daje Opći sud, valja navesti da je pogrešno primijenjen u ovom slučaju.

      (1)  Uredba Vijeća (EU) br. 267/2012 od 23. ožujka 2012. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 961/2010 (SL L 88, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 4., str. 184.)

      (2)  Provedbena uredba Vijeća (EU) br. 945/2012 od 15. listopada 2012. o provedbi Uredbe (EU) br. 267/2012 o mjerama ograničavanja protiv Irana (SL L 282 str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 14., str. 122.)


title: Predmet T-759/15: Tužba podnesena 29. prosinca 2015. – Fiat Chrysler Finance Europe protiv Komisije

text:
               15.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 59/49

         Tužba podnesena 29. prosinca 2015. – Fiat Chrysler Finance Europe protiv Komisije
   (Predmet T-759/15)
   (2016/C 059/57)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Fiat Chrysler Finance Europe (FCFE) (Luxemburg, Luksemburg) (zastupnici: J. Rodriguez, Solicitor, M. Engel i G. Maisto, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               tužbu za poništenje proglasi dopuštenom;

               —

               poništi članke 1. – 4. odluke Komisije od 21. listopada 2015. koja se odnosi na Veliko Vojvodstvo Luksemburg (u daljnjem tekstu: Luksemburg) u predmetu SA.38375 (2914/C ex 2014 NN) (u daljnjem tekstu: pobijana odluka);

               —

               naloži Komisiji snošenje troškova FCFE-a.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvim tužbenim razlogom navedeno je da se pobijanom odlukom krši članak 107. UFEU-a jer je Komisija pogrešno primijenila pojam „selektivne prednosti” i propustila dokazati da bi prethodni sporazum o transfernim cijenama (APA) mogao dovesti do narušavanja tržišnog natjecanja.

               2.

               Drugim tužbenim razlogom navedeno je da se pobijanom odlukom krši članak 296. stavak 2. UFEU-a kao i obveza obrazlaganja time što se tom odlukom ne objašnjava kako načelo nepristrane transakcije („arm's length principle”) proizlazi iz prava Unije ni čak što to načelo jest te time što se tom odlukom površno opisuje učinak APA-e na tržišno natjecanje.

               3.

               Trećim tužbenim razlogom navedeno je da se pobijanom odlukom krši načelo pravne sigurnosti jer Komisijina nova formulacija načela nepristrane transakcije unosi potpunu neizvjesnost u vezi s time kad bi se prethodnim sporazumom o transfernim cijenama, i ustvari bilo kojom analizom transfernih cijena, mogla povrijediti pravila Unije o državnim potporama.

               4.

               Četvrtim tužbenim razlogom navedeno je da se pobijanom odlukom krši načelo legitimnih očekivanja jer je Komisija stvorila legitimno očekivanje da u svrhu državnih potpora ocjenjuje prethodne sporazume o transfernim cijenama na temelju Smjernica OECD-a te je njezinim iznenadnim odstupanjem od toga to načelo povrijeđeno.


title: Predmet C-646/13: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. prosinca 2013. uputio Curtea de Apel Galați (Rumunjska) — Casa Județeană de Pensii Brăila protiv E.S.

text:
               8.2.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 39/14

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. prosinca 2013. uputio Curtea de Apel Galați (Rumunjska) — Casa Județeană de Pensii Brăila protiv E.S.
   (Predmet C-646/13)
   2014/C 39/22
   Jezik postupka: rumunjski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Curtea de Apel Galați

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Casa Județeană de Pensii Brăila

      Druga stranka u postupku: E.S.

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li odredbu članka 8. stavka 1. Uredbe br. 883/2004 (1) tumačiti na način da ona isključuje primjenu bilateralne konvencije o pitanjima socijalne sigurnosti koja je usvojena prije stupanja na snagu Uredbe i koja nije navedena u Prilogu II. Uredbe u slučaju kada je režim koji se ima primijeniti na temelju konvencije povoljniji za osiguranika u odnosu na onog koji bi se imao primijeniti na temelju Uredbe?

               2.

               Nalaže li članak 8. stavak 1. Uredbe br. 883/2004 da se, prilikom ocjene je li bilateralna konvencija povoljnija, uzme u obzir to da se treba ograničiti na sudsko tumačenje bilateralnog sporazuma ili treba razmotriti i njegove konkretne načine primjene (odnosno, visinu mirovine koju može odobriti svaka država, a čije se plaćanje određuje ovisno o primjeni ili izuzimanju od primjene sporazuma na temelju Uredbe)?

               3.

               U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje (u smislu da nije isključena primjena bilateralne konvencije o socijalnoj sigurnosti) može li se smatrati povoljnijim, u smislu članka 8. stavka 1. Uredbe br. 883/2004, pravni sustav na temelju kojeg država potpisnica konvencije o socijalnoj sigurnosti priznaje manje razdoblje plaćanja doprinosa od stvarno provedenog, dok ista država plaća mirovinu koja je viša od one na koju bi se imalo pravo na temelju priznanja cijelog razdoblja plaćanja doprinosa u državi supotpisnici?

      (1)  Uredba (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (SL L 166, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 3., str. 160.)


title: Predmet T-127/14 P: Presuda Općeg suda od 3. prosinca 2015. – Sesma Merino protiv OHIM-a („Žalba — Javna služba — Dužnosnici — Ocjenjivanje — Izviješće o ocjeni — Ciljevi 2011.-2012. — Akt kojim se nanosi šteta — Dopuštenost”)

text:
               25.1.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/43

         Presuda Općeg suda od 3. prosinca 2015. – Sesma Merino protiv OHIM-a
   (Predmet T-127/14 P) (1)

   ((„Žalba - Javna služba - Dužnosnici - Ocjenjivanje - Izviješće o ocjeni - Ciljevi 2011.-2012. - Akt kojim se nanosi šteta - Dopuštenost”))
   (2016/C 027/52)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Žalitelj: Alvaro Sesma Merino (El Campello, Španjolska) (zastupnik: H. Tettenborn, odvjetnik)

      Druga stranka u postupku: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnici: P. Saba i D. Botis, agenti)

      Predmet

   Žalba protiv presude Službeničkog suda Europske unije (treće vijeće) od 11. prosinca 2013. Sesma Merino/OHIM (F-125/12, Zb. SS, EU:F:2013:192), s ciljem ukidanja te presude.

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               Nalaže se Alvaru Sesma Merinu snošenje troškova.

      (1)  SL C 184, 16. 6. 2014.


title: Predmet C-375/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. lipnja 2017. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd protiv Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

text:
               2.10.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 330/5

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. lipnja 2017. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd protiv Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli
   (Predmet C-375/17)
   (2017/C 330/07)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Consiglio di Stato

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelji: Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd

      Druga stranka u postupku: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li pravo Unije — i, osobito, pravo poslovnog nastana i slobodu pružanja usluga, te načelâ nediskriminacije, transparentnosti, slobode tržišnog natjecanja, proporcionalnosti i dosljednosti — tumačiti na način da mu se protive pravila, poput onih iz članka 1. stavka 653. Zakona o stabilizaciji iz 2015. i pripadajućeg provedbenog zakonodavstva, kojima se propisuje model s jednim isključivim koncesionarom za igru Lotto, ali ne i za druge igre, igre na sreću i klađenja?

               2.

               Treba li pravo Unije — i, osobito, pravo poslovnog nastana i slobodu pružanja usluga te Direktivu 2014/23/EU (1), te načelâ nediskriminacije, transparentnosti, slobode tržišnog natjecanja, proporcionalnosti i dosljednosti — tumačiti na način da mu se protivi natječaj za davanje koncesije kojim se određuje znatno viša osnovna vrijednost ugovora koja je neopravdana u odnosu na zahtjeve vezane uz gospodarski i financijski položaj ili tehničku i stručnu sposobnost, kao što su navedeni u člancima 5.3, 5.4, 11. 12.4 i 15.3 dokumentacije o koncesiji za dodjelu koncesije za Lotto?

               3.

               Treba li pravo Unije — i, osobito, pravo poslovnog nastana i slobodu pružanja usluga te Direktivu 2014/23/EU, te načelâ nediskriminacije, transparentnosti, slobode tržišnog natjecanja, proporcionalnosti i dosljednosti — tumačiti na način da mu se protive pravila kojima se propisue de facto izbor između dodjeljivanja nove koncesije i nastavka korištenja slobodom pružanja različitih prekograničnih usluga klađenja, izbor kakav proizlazi iz članka 30. Tipskog ugovora, s učinkom da odluka o sudjelovanju u natječajnom postupku za dodjelu nove koncesije podrazumijeva prestanak bavljenja prekograničnim aktivnostima, unatoč tomu što je zakonitost takvih aktivnosti više puta priznao Sud?

      (1)  Direktiva 2014/23/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o dodjeli ugovorâ o koncesiji (SL L 94, str. 1.)


title: Predmet F-81/15: Tužba podnesena 26. svibnja 2015. – ZZ i ZZ protiv Komisije

text:
               10.8.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 262/42

         Tužba podnesena 26. svibnja 2015. – ZZ i ZZ protiv Komisije
   (Predmet F-81/15)
   (2015/C 262/57)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelji: ZZ i ZZ (zastupnici: T. Bontinck, A. Guillerme, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Predmet i opis spora

   Utvrđenje nezakonitosti članka 45. i Priloga I. Pravilniku o osoblju i poništenje odluke tijela nadležnog za imenovanje o neuključivanju tužitelja na popis dužnosnika promaknutih u razred AST10 u okviru postupka promaknuća u 2014.

      Tužbeni zahtjev tužiteljâ

               —

               glavni zahtjev: utvrditi nezakonitost članka 45. Pravilnika i Priloga I., kao i s njima povezanih prijelaznih mjera;

               —

               poništiti odluku tijela nadležnog za imenovanje od 14. studenoga 2014. da ne uključi tužitelje na popis dužnosnika promaknutih u razred AST10 u okviru postupka promaknuća u 2014. propisanog člankom 45. Pravilnika;

               —

               naložiti Komisiji snošenje troškova.

               —

               podredno: poništiti odluku tijela nadležnog za imenovanje od 14. studenoga 2014. da ne uključi tužitelje na popis dužnosnika promaknutih u razred AST10 u okviru postupka promaknuća u 2014. propisanog člankom 45. Pravilnika;

               —

               naložiti Komisiji snošenje troškova.


title: Predmet T-88/13 P: Presuda Općeg suda od 19. lipnja 2015. – Z protiv Suda („Žalba — Javna služba — Dužnosnici — Nepristranost Službeničkog suda — Zahtjev za izuzeće suca — Preraspoređivanje — Interes službe — Pravilo usklađenosti razreda i radnog mjesta — Članak 7. stavak 1. Pravilnika — Stegovni postupak — Pravo na obranu”)

text:
               10.8.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 262/17

         Presuda Općeg suda od 19. lipnja 2015. – Z protiv Suda
   (Predmet T-88/13 P) (1)

   ((„Žalba - Javna služba - Dužnosnici - Nepristranost Službeničkog suda - Zahtjev za izuzeće suca - Preraspoređivanje - Interes službe - Pravilo usklađenosti razreda i radnog mjesta - Članak 7. stavak 1. Pravilnika - Stegovni postupak - Pravo na obranu”))
   (2015/C 262/22)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Žalitelj: Z (Luxembourg, Luksemburg) (zastupnik: F. Rollinger, odvjetnik)

      Druga stranka u postupku: Sud Europske unije (zastupnik: A. Placco, agent)

      Predmet

   Žalba protiv presude Službeničkog suda Europske unije (treće vijeće) od 5. prosinca 2012., Z/Sud (F-88/09 i F-48/10, Zb. SS, EU:F:2012:171), kojom se zahtijeva ukidanje te presude.

      Izreka

               1.

               Ukida se presuda Službeničkog suda Europske unije (treće vijeće), Z/Sud (F-88/09 i F-48/10, Zb. SS, EU:F:2012:171) u dijelu u kojem je Službenički sud odbio kao bespredmetan tužbeni razlog istaknut u predmetu F-48/10, koji se temelji na nenadležnosti odbora nadležnog za pritužbe i nezakonitosti članka 4. odluke Suda Europske unije od 4. svibnja 2004. o obnašanju ovlasti koje su Pravilnikom o osoblju za dužnosnike Europske unije prenesene na tijelo nadležno za imenovanja i ovlasti koje su Uvjetima zapošljavanja koji se primjenjuju na ostale službenike Europske Unije prenesene na tijelo ovlašteno za sklapanje ugovorâ o radu.

               2.

               U preostalom dijelu žalba se odbija.

               3.

               Odbija se tužba u predmetu F-48/10 u dijelu u kojem je utemeljena na tužbenom razlogu koji se temelji na nenadležnosti odbora nadležnog za pritužbe i nezakonitosti članka 4. odluke Suda od 4. svibnja 2004. o obnašanju ovlasti koje su Pravilnikom o osoblju za dužnosnike Europske unije prenesene na tijelo nadležno za imenovanja i ovlasti koje su Uvjetima zapošljavanja koji se primjenjuju na ostale službenike Europske Unije prenesene na tijelo ovlašteno za sklapanje ugovora o radu.

               4.

               Glede troškova ovog postupka, Z. snosi tri četvrtine troškova Suda i tri četvrtine vlastitih troškova, a Sud snosi četvrtinu vlastitih troškova i četvrtinu Z.-ovih troškova.

      (1)  SL C 233, 10. 8. 2013.


title: Predmet T-412/13: Tužba podnesena 9. kolovoza 2013. — Chin Haur Indonesia protiv Vijeća

text:
               21.9.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 274/20

         Tužba podnesena 9. kolovoza 2013. — Chin Haur Indonesia protiv Vijeća
   (Predmet T-412/13)
   2013/C 274/43
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Chin Haur Indonesia, PT (Tangerang, Indonezija) (zastupnici: T. Müller-Ibold i F.-C. Laprévote, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               djelomično poništi stavke 1. i 3. članka 1. Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 501/2013 (1) u dijelu u kojem se antidampinška pristojba proširuje na tužitelja i odbija tužiteljev zahtjev za izuzeće;

               —

               naloži Vijeću snošenje sudskih i drugih troškova tužitelja nastalih u vezi s ovim predmetom; i

               —

               poduzme sve druge mjere koje Opći sud smatra primjerenima.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog odnosi se na činjenicu da Komisija i Vijeće nisu dokazali izbjegavanje mjera u odnosu na uvoz iz Indonezije i time počinili očitu pogrešku u ocjeni, s obzirom na to da je:

                           —

                           zaključak da je došlo do promjene strukture trgovine očito pogrešan;

                           —

                           Vijeće pogrešno utvrdilo da su indonezijski proizvođači, a posebno tužitelj, pretovarivali bicikle podrijetlom iz Kine i slali prema EU.

               2.

               Drugi tužbeni razlog odnosi se na pogrešan zaključak Vijeća da tužitelj nije surađivao i da je takav nedostatak suradnje opravdao odbijanje njegovog zahtjeva za izuzeće, s obzirom na to da:

                           —

                           je tužitelj surađivao najbolje što je mogao;

                           —

                           je zaključak o nedostatku suradnje neopravdan;

                           —

                           zaključak Vijeća o nedostatku suradnje predstavlja nedostatak u obrazloženju;

                           —

                           je Vijeće propustilo uzeti u obzir dodatne informacije koje je podnio tužitelj.

               3.

               Treći tužbeni razlog odnosi se na povredu tužiteljevih postupovnih prava u ispitnom postupku, s obzirom na to da:

                           —

                           Komisija nije poštivala svoju obvezu da nepristrano ocijeni dokaze koji su joj podneseni;

                           —

                           ispitni postupak Komisije sadrži postupovne nepravilnosti.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog odnosi se na činjenicu da odbijanje odobrenja izuzeća tužitelju predstavlja povredu načela jednakog postupanja, s obzirom na to da:

                           —

                           je Komisija diskriminatorno postupila u odnosu na tužitelja tako što je odobrila izuzeće za izvoznike u sličnoj situaciji, a odbila tužiteljev zahtjev za izuzeće;

                           —

                           se s tužiteljem neosnovano postupalo na isti način kao i s proizvođačima koji nisu uopće surađivali.

               5.

               Peti tužbeni razlog odnosi se na neusklađenost utvrđenja o šteti i dampingu u provedbenoj uredbi s osnovnom antidampinškom uredbom, s obzirom na to da je:

                           —

                           utvrđenje slabljenja korektivnih učinaka antidampinške pristojbe pogrešno;

                           —

                           Komisija utvrdila postojanje dampinga posredstvom nepouzdanih i neprikladnih podataka te pogrešno odbila uzeti u obzor podatke o cijenama koje je podnio tužitelj.

      (1)  Provedbena uredba Vijeća (EU) br. 501/2013 od 29. svibnja 2013. o proširenju konačne antidampinške pristojbe uvedene Provedbenom uredbom (EU) br. 990/2011 na uvoz bicikala podrijetlom iz Narodne Republike Kine na uvoz bicikala poslanih iz Indonezije, Malezije, Šri Lanke i Tunisa, bez obzira na to imaju li deklarirano podrijetlo iz Indonezije, Malezije, Šri Lanke i Tunisa ili nemaju (SL 2013 L 153, str. 1.) (nesl. prij.)


title: Predmet T-829/14: Tužba podnesena 29. prosinca 2014. – Antrax It protiv OHIM-a – Vasco Group (radijatori za grijanje)

text:
               23.2.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/48

         Tužba podnesena 29. prosinca 2014. – Antrax It protiv OHIM-a – Vasco Group (radijatori za grijanje)
   (Predmet T-829/14)
   (2015/C 065/65)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Antrax It Srl (Resana, Italija) (zastupnik: L. Gazzola, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Vasco Group BVBA (Dilsen, Belgija)

      Podaci o postupku pred OHIM-om

      Nositelj spornog dizajna: tužitelj

      Sporni dizajn u pitanju: dizajn Zajednice za proizvode „modeli radijatora” – dizajn Zajednice br. 593959-0002

      Pobijana odluka: odluka trećeg žalbenog vijeća OHIM-a od 10. listopada 2014. u predmetu R 1273/2013-3

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               ovaj predmet spoji s predmetom u kojemu je isti tužitelj podnio tužbu protiv odluke OHIM-a R 1272/2013-3, s obzirom na to da je u cijelosti istovjetna predmetnoj tužbi,

               —

               poništi pobijanu odluku OHIM-a u dijelu u kojemu je dizajn Zajednice br. 593959-0002 proglašen ništavim zato što nema isti individualni karakter i, slijedom toga, proglasi valjanim takav dizajn, a da pritom ne vrati predmet po treći put Uredu,

               —

               poništi pobijanu odluku OHIM-a u dijelu u kojemu je naloženo Antraxu IT s.r.l. snošenje troškova,

               —

               naloži OHIM-u i Vasco Groupi BVBA da Antraxu IT s.r.l. solidarno naknade troškove, nagrade i pristojbe kao i druge zakonske obveze,

               —

               naloži Vasco Groupi BVBA da Antraxu IT s.r.l. naknadi troškove, nagrade, uključujući one tehničke naravi, te pristojbe kao i druge zakonske obveze koje je snosio u postupku pred OHIM-om,

               —

               proglasi da je članak 1.d Uredbe 216/96 suprotan članku 41. Povelje iz Nice.

      Tužbeni razlog

               —

               Tužbeni razlozi i glavi argumenti su istovjetni onima koji su istaknuti u premetu T-828/14.


title: Predmet T-184/17: Tužba podnesena 21. ožujka 2017. – Leifheit protiv EUIPO-a (prikaz četiri zelena kvadrata)

text:
               22.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/33

         Tužba podnesena 21. ožujka 2017. – Leifheit protiv EUIPO-a (prikaz četiri zelena kvadrata)
   (Predmet T-184/17)
   (2017/C 161/47)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Leifheit AG (Nassau, Njemačka) (zastupnici: G. Hasselblatt, V. Töbelmann i P. Schneider, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Predmetni sporni žig: međunarodna registracija figurativnog žiga Unije (prikaz četiri zelena kvadrata) – prijava za registraciju br. 14 781 819

      Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 9. siječnja 2017. u predmetu R 1115/2016-1

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točaka (b) i (c) Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 7. stavka 2. Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-194/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. travnja 2016. uputio Riigikohus (Estonija) – Bolagsupplysningen OÜ, Ingrid Ilsjan protiv Svensk Handel AB

text:
               13.6.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 211/35

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. travnja 2016. uputio Riigikohus (Estonija) – Bolagsupplysningen OÜ, Ingrid Ilsjan protiv Svensk Handel AB
      (Predmet C-194/16)
      (2016/C 211/45)
      Jezik postupka: estonski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Riigikohus

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Bolagsupplysningen OÜ, Ingrid Ilsjan

         Tuženik: Svensk Handel AB

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 7. točka 2. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012 o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (1) tumačiti na način da osoba čija su prava povrijeđena zbog objavljivanja netočnih informacija o njoj na internetu i propuštanjem da se ti komentari uklone, pred sudom svake države članice na čijem su području te informacije dostupne na internetu ili su to bile može podići tužbu radi ispravka netočnih informacija i uklanjanje komentara kojima se krše njezina prava?

                  2.

                  Treba li članak 7. točka 2. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012 o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima tumačiti na način da pravna osoba čija su prava povrijeđena objavljivanjem na internetu netočnih informacija o njoj i propuštanjem da se ti komentari uklone, može pred sudom države članice u kojoj je središte njezinih interesa i na čijem su području te informacije dostupne na internetu ili su to bile, isticati zahtjev za ispravak informacija, brisanje komentara i naknadu cjelokupne materijalne štete pretrpljene zbog objavljivanja netočnih informacija na internetu?

                  3.

                  Ako je odgovor na drugo pitanje potvrdan, treba li članak 7. stavak 2. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012 o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima tumačiti na način:

                              —

                              da se središte interesa pravne osobe te prema tome i mjesto u kojemu je šteta prouzročena nalazi u državi članici u kojoj ima sjedište, ili

                              —

                              pri određivanju središta interesa pravne osobe, a time i mjesta nastanka štete, treba voditi računa o svim okolnostima, kao što su primjerice sjedište i stalna poslovna jedinica pravne osobe, sjedište njezinih klijenata i način na koji sklapa poslove?

         (1)  SL L 351, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289.)


title: Predmet C-220/12: Presuda Suda (treće vijeće) od 24. listopada 2013. (zahtjev za prethodnu odluku Verwaltungsgericht Hannover — Njemačka) — Andreas Ingemar Thiele Meneses protiv Region Hannover (Građanstvo Unije — Članci 20. i 21. UFEU-a — Pravo slobodnog kretanja i boravka — Državljanin države članice — Studij u drugoj državi članici — Dodjela financijske pomoći za obrazovanje — Uvjet prebivališta — Mjesto obrazovanja u državi članici u kojoj se nalazi prebivalište podnositelja zahtjeva ili u njoj susjednoj državi članici — Ograničeno odstupanje — Posebne okolnosti na strani podnositelja zahtjeva)

text:
               14.12.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 367/15

         Presuda Suda (treće vijeće) od 24. listopada 2013. (zahtjev za prethodnu odluku Verwaltungsgericht Hannover — Njemačka) — Andreas Ingemar Thiele Meneses protiv Region Hannover
   (Predmet C-220/12) (1)

   (Građanstvo Unije - Članci 20. i 21. UFEU-a - Pravo slobodnog kretanja i boravka - Državljanin države članice - Studij u drugoj državi članici - Dodjela financijske pomoći za obrazovanje - Uvjet prebivališta - Mjesto obrazovanja u državi članici u kojoj se nalazi prebivalište podnositelja zahtjeva ili u njoj susjednoj državi članici - Ograničeno odstupanje - Posebne okolnosti na strani podnositelja zahtjeva)
   2013/C 367/24
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Verwaltungsgericht Hannover

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Andreas Ingemar Thiele Meneses

      Tuženik: Region Hannover

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku — Verwaltungsgericht Hannover — Tumačenje članaka 20. i 21. UFEU-a — Financijska pomoć za obrazovanje („BAföG”) — Pravni propis države članice koji dodjelu takve financijske pomoći vlastitim državljanima s prebivalištem u inozemstvu veže za postojanje „posebnih okolnosti” i ograničava mjesto obrazovanja na državu članicu u kojoj se nalazi prebivalište ili na njoj susjednu državu članicu

      Izreka

   Članke 20. UFEU-a i 21. UFEU-a treba tumačiti u smislu da se oni protive pravnom propisu države članice poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koji za dodjeljivanje financijske pomoći za obrazovanje u drugoj državi članici koje traje dulje od jedne godine postavlja jedan jedinstveni uvjet da podnositelj zahtjeva ima prebivalište u smislu tog propisa na državnom području i da, u slučaju da je podnositelj zahtjeva domaći državljanin koji nema prebivalište na državnom području, predviđa dodjelu financijske pomoći za obrazovanje u inozemstvu samo u državi članici u kojoj se nalazi prebivalište podnositelja zahtjeva ili u njoj susjednoj državi članici te isključivo ako to opravdavaju posebne okolnosti.

      (1)  SL C 287, od 22.9.2012.


title: Predmet C-146/16: Presuda Suda (deseto vijeće) od 30. ožujka 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – Verband Sozialer Wettbewerb eV protiv DHL Paket GmbH (Zahtjev za prethodnu odluku — Nepoštena poslovna praksa — Oglašavanje u tiskanom izdanju — Izostavljanje bitnih informacija — Pristup tim informacijama putem internetske stranice preko koje se vrši distribucija predmetnih proizvoda — Proizvodi koje prodaje osoba koja je objavila oglas ili treća osoba)

text:
               22.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/4

         Presuda Suda (deseto vijeće) od 30. ožujka 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – Verband Sozialer Wettbewerb eV protiv DHL Paket GmbH
   (Predmet C-146/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Nepoštena poslovna praksa - Oglašavanje u tiskanom izdanju - Izostavljanje bitnih informacija - Pristup tim informacijama putem internetske stranice preko koje se vrši distribucija predmetnih proizvoda - Proizvodi koje prodaje osoba koja je objavila oglas ili treća osoba))
   (2017/C 161/04)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesgerichtshof

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Verband Sozialer Wettbewerb eV

      Tuženik: DHL Paket GmbH

      Izreka

   Članak 7. stavak 4. Direktive 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ, direktiva 97/7/EZ, 98/27/EZ i 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća treba tumačiti na način da promidžbeni oglas, poput onog o kojemu je riječ u glavnom postupku, koji potpada pod pojam „poziva na kupnju” u smislu te direktive, može ispuniti obvezu informiranja predviđenu tom odredbom. Na sudu koji je uputio zahtjev je da u svakom pojedinom slučaju ispita, s jedne strane, opravdavaju li ograničenja prostora u promidžbenoj poruci da se stave na raspolaganje informacije o dobavljaču samo na razini platforme za online prodaju i, s druge strane, ako je to slučaj, jesu li informacije iz članka 7. stavka 4. točke (b) navedene direktive koje se odnose na platformu za online prodaju dostupne jednostavno i brzo.

      (1)  SL C 243, 4. 7. 2016.


title: Predmet T-213/17: Tužba podnesena 5. travnja 2017. – Romantik Hotels & Restaurants protiv EUIPO-a – Hotel Preidlhof (ROMANTIK)

text:
               29.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 168/33

         Tužba podnesena 5. travnja 2017. – Romantik Hotels & Restaurants protiv EUIPO-a – Hotel Preidlhof (ROMANTIK)
   (Predmet T-213/17)
   (2017/C 168/43)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Romantik Hotels & Restaurants AG (Frankfurt na Majni, Njemačka) (zastupnici: S. Hofmann i W. Göpfert, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Hotel Preidlhof GmbH (Naturns, Italija)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: tužitelj

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „ROMANTIK” – žig Europske unije br. 2 527 109

      Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

      Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 3. veljače 2017. u predmetu R 1257/2016-4

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem se njome potvrđuje proglašavanje žiga Europske unije 2 527 109 „ROMANTIK” (verbalni žig) ništavim i;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točke (b) u vezi s člankom 52. stavkom 1. točkom (a) Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 7. stavka 3. u vezi s člankom 52. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet T-72/17: Tužba podnesena 3. veljače 2017. – Schmid protiv EUIPO-a – Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark (Steirisches Kürbiskernöl)

text:
               3.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 104/59

         Tužba podnesena 3. veljače 2017. – Schmid protiv EUIPO-a – Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark (Steirisches Kürbiskernöl)
   (Predmet T-72/17)
   (2017/C 104/83)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Gabriele Schmid (Halbenrain, Austrija) (zastupnik: B. Kuchar, odvjetnica)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark (Graz, Austrija)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni žig: međunarodna registracija žiga „Steirisches Kürbiskernöl” u kojoj je naznačena Europska unija – međunarodna registracija br. 900 100

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom opoziva

      Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 7. prosinca 2016. predmetu R 1768/2015-4

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               preinači pobijanu odluku i opozove žig IR br. 900 100 za EU za sve proizvode;
               podredno

               —

               poništi pobijanu odluku jer nisu podneseni dokazi o uporabi žiga IR br. 900 100 i vrati predmet EUIPO-u;

               —

               u svakom slučaju, naloži nositelju žiga da plati tužiteljeve troškove nastale u postupku pred EUIPO-om i u ovom postupku.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 15. stavka 1. Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 51. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 55. stavka 1. Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet T-18/15: Tužba podnesena 12. siječnja 2015. – Philip Morris protiv Komisije

text:
               30.3.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 107/30

      Tužba podnesena 12. siječnja 2015. – Philip Morris protiv Komisije
      (Predmet T-18/15)
      (2015/C 107/40)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Philip Morris Ltd (Richmond, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: K. Nordlander i M. Abenhaïm, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi tužbu za poništenje dopuštenom;

                  —

                  poništi Odluku Komisije Ares (2014) 3694540 od 6. studenoga 2014., u dijelu u kojem se njome uskraćuje potpuni pristup zatraženim dokumentima, s iznimkom skrivenih osobnih podataka koje ona sadrži;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova tužitelja u ovom postupku.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Svojom tužbom tužitelj traži poništenje Odluke Ares (2014) 3694540 od 6. studenoga 2014., kojom je Komisija uskratila tužitelju potpuni pristup pet internih dokumenata sastavljenih u kontekstu pripremnih radova koji su doveli do donošenja Direktive 2014/40/EU o proizvodnji, predstavljanju i prodaji duhanskih i srodnih proizvoda (1) (u daljnjem tekstu:pobijana odluka).
      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvim tužbenim razlogom navodi se da je Komisija prekršila članak 15. stavak 3. UFEU-a i članak 4. stavak 2. druga alineja Uredbe (EZ) br. 1049/2001 (2) (u daljnjem tekstu: Uredba o transparentnosti) time što nije dokazala da bi potpuno otkrivanje zatraženih dokumenata tužitelju „konkretno i stvarno” ugrozilo zaštitu određenih „sudskih postupaka” i time što nije pravilno ocijenila bi li prevladavajući javni interes ipak mogao opravdati potpuno otkrivanje. Tužitelj tvrdi da Komisija nije dokazala da bi potpuno otkrivanje zatraženih dokumenata tužitelju „konkretno i stvarno” ugrozilo zaštitu određenih „sudskih postupaka” zato što, kao prvo, zatraženi dokumenti ne mogu uživati presumpciju zaštite primjenjive na „sudske postupovne akte”, kao drugo, Komisijino apstraktno upućivanje na načelo ravnopravnosti ne može opravdati širenje te presumpcije na ne-sudske dokumente, i, kao treće, Komisijino apstraktno upućivanje na postupke koji su u tijeku, ravnopravnost, i sposobnost pravne službe da obrani valjanost TPD-a nisu dovoljni kako bi se dokazalo da bi otkrivanje konkretno i stvarno ugrozilo zaštitu „sudskih postupaka”.

                  2.

                  Drugim tužbenim razlogom navodi se da je Komisija prekršila članak 15. stavak 3. UFEU-a i članak 4. stavak 3. drugi podstavak Uredbe o transparentnosti time što nije dokazala da bi potpuno otkrivanje zatraženih dokumenata tužitelju „konkretno i stvarno” ugrozilo njezin postupak donošenja odluka. Tužitelj navodi da je Komisija dala neprecizne izjave o šteti koja je navodno nanesena suradnji između službi, ali nije pokazala postojanje bilo kakvog vanjskog pritiska koji bi mogao ugroziti postupak donošenja odluka. Komisija je također počinila očitu pogrešku u ocjeni prevladavajućeg javnog interesa, jer je uzela pogrešan interes za dovođenje u ravnotežu sa zaštitom svojeg postupka donošenja odluka.

         (1)  Direktiva 2014/40/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 3. travnja 2014. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica o proizvodnji, predstavljanju i prodaji duhanskih i srodnih proizvoda i o stavljanju izvan snage Direktive 2001/37/EZ, SL, 2014, L 127/1

         (2)  Uredba (EZ) br. 1049/2001Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije, SL L 145/43 (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 1.)


title: Predmet C-266/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. svibnja 2016. uputio High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – Western Sahara Campaign UK protiv Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

text:
               18.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 260/31

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. svibnja 2016. uputio High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – Western Sahara Campaign UK protiv Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs
   (Predmet C-266/16)
   (2016/C 260/39)
   Jezik postupka: engleski

      Sud koji je uputio zahtjev

   High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Western Sahara Campaign UK

      Tuženici: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

      Prethodna pitanja

               1.

               Odnose li se upućivanja na „Maroko” u člancima 9., 17. i 94. Euro-mediteranskog sporazuma o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, i Kraljevine Maroko, s druge strane (SL L 70, str 2., posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 26., str. 3.) (u daljnjem tekstu: Sporazum o pridruživanju), odobrenog Odlukom Vijeća i Komisije 2000/204/EZ (1), EZUČ i Protokolu 4. uz taj sporazum samo na suvereni teritorij Maroka, kako ga priznaju Ujedinjeni narodi i Europska unija (u daljnjem tekstu: Unija), što ima za posljedicu da se u skladu sa Sporazumom o pridruživanju proizvodi podrijetlom iz Zapadne Sahare ne smiju uvoziti u Uniju bez plaćanja carine?

               2.

               Ako se proizvodi podrijetlom iz Zapadne Sahare mogu uvoziti u Uniju bez plaćanja carine u skladu s Sporazumom o pridruživanju, je li taj sporazum valjan s obzirom na zahtjev iz članka 3. stavka 5. Ugovora o Europskoj uniji u pogledu doprinosa poštovanju relevantnih načela međunarodnog prava i poštovanju načela Povelje Ujedinjenih naroda te s obzirom na to da je Sporazum o pridruživanju sklopljen u korist naroda Sahrawi, u njegovo ime, u skladu s njegovim željama i/ili uz savjetovanje s njegovim priznatim predstavnicima?

               3.

               Je li valjan Sporazum o partnerstvu u ribarstvu između Europske unije i Kraljevine Maroka (kako je odobren i proveden Uredbom Vijeća (EZ) br. 764/2006 (2), Odlukom Vijeća 2013/785/EU (3) i Uredbom Vijeća 1270/2013 (4)), s obzirom na zahtjev iz članka 3. stavka 5. Ugovora o Europskoj uniji u pogledu doprinosa poštovanju relevantnih načela međunarodnog prava i poštovanju načela Povelje Ujedinjenih naroda te s obzirom na to da je Sporazum o partnerstvu u ribarstvu sklopljen u korist naroda Sahrawi, u njegovo ime, u skladu s njegovim željama i/ili uz savjetovanje s njegovim priznatim predstavnicima

               4.

               Ima li tužitelj pravo osporavati valjanost akata Unije na temelju navodne povrede međunarodnog prava od strane Unije, osobito s obzirom na:

                           a.

                           činjenicu da iako on ima aktivnu procesnu legitimaciju za osporavanje valjanosti akata Unije na temelju nacionalnog prava, on ne ističe nikakva prava na temelju prava Unije; i/ili

                           b.

                           načelo iz predmeta Monetarno zlato oduzeto iz Rima 1943. (ICJ Reports 1954) da Međunarodni sud pravde ne može donijeti utvrđenja kojima se osuđuje postupanje ili negativno utječe na prava države koja nije stranka pred Sudom i nije pristala da je obvezuju odluke Suda.

      (1)  Odluka Vijeća i Komisije od 24. siječnja 2000. o sklapanju Euro-mediteranskog sporazuma o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, i Kraljevine Maroko, s druge strane (SL L 70, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 26., str. 3.)

      (2)  Uredba Vijeća (EZ) br. 764/2006 od 22. svibnja 2006. o sklapanju Sporazuma o partnerstvu u ribarstvu između Europske zajednice i Kraljevine Maroka (SL L 141, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 4, svezak 8., str. 153.)

      (3)  Odluka Vijeća od 16. prosinca 2013. o sklapanju, u ime Europske unije, Protokola između Europske unije i Kraljevine Maroka o utvrđivanju ribolovnih mogućnosti i financijskog doprinosa predviđenih u Sporazumu o partnerstvu u ribarstvu između Europske unije i Kraljevine Maroka (2013/785/EU) (SL L 349, str. 1.)

      (4)  Uredba Vijeća (EU) br. 1270/2013 od 15. studenoga 2013. o raspodjeli ribolovnih mogućnosti na temelju Protokola između Europske unije i Kraljevine Maroka o utvrđivanju ribolovnih mogućnosti i financijskog doprinosa predviđenih u Sporazumu o partnerstvu u ribarstvu između Europske unije i Kraljevine Maroka (SL L 328, str. 40.)


title: Predmet T-174/16: Presuda Općeg suda od 14. ožujka 2017. – Wessel-Werk protiv EUIPO-a – Wolf PVG (mlaznice usisavača) („Dizajn Zajednice — Postupak za proglašavanje ništavosti — Registrirani dizajn Zajednice koji prikazuje mlaznicu usisavača — Raniji dizajn Zajednice — Razlog za ništavost — Individualni karakter — Upućeni korisnik — Članak 6. i članak 25. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 6/2002”)

text:
               8.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 144/39

         Presuda Općeg suda od 14. ožujka 2017. – Wessel-Werk protiv EUIPO-a – Wolf PVG (mlaznice usisavača)
   (Predmet T-174/16) (1)

   ((„Dizajn Zajednice - Postupak za proglašavanje ništavosti - Registrirani dizajn Zajednice koji prikazuje mlaznicu usisavača - Raniji dizajn Zajednice - Razlog za ništavost - Individualni karakter - Upućeni korisnik - Članak 6. i članak 25. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 6/2002”))
   (2017/C 144/51)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Wessel-Werk GmbH (Reichshof, Njemačka) (zastupnik: C. Becker, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: A. Schifko, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Wolf PVG GmbH & Co. KG (Vlotho, Njemačka) (zastupnik: J. Künzel, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba protiv odluke trećeg žalbenog vijeća od 18. veljače 2016. (predmet R 1652/2014-3), kako je ispravljena, koja se odnosi na postupak za proglašavanje ništavosti između društava Wolf PVG i Wessel-Werk.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Wessel-Werk GmbH nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 211, 13. 6. 2016.


title: Predmet T-131/12: Presuda Općeg suda od 5. svibnja 2015. – Spa Monopole protiv OHIM-a – Orly International (SPARITUAL) („Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Zajednice SPARITUAL — Raniji Benelux verbalni i figurativni žigovi SPA i LES THERMES DE SPA — Relativni razlog za odbijanje — Članak 8. stavak 5. Uredbe (EZ) br. 207/2009”)

text:
               22.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 205/26

         Presuda Općeg suda od 5. svibnja 2015. – Spa Monopole protiv OHIM-a – Orly International (SPARITUAL)
   (Predmet T-131/12) (1)

   ((„Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Zajednice SPARITUAL - Raniji Benelux verbalni i figurativni žigovi SPA i LES THERMES DE SPA - Relativni razlog za odbijanje - Članak 8. stavak 5. Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   (2015/C 205/34)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV (Spa, Belgija) (zastupnici: L. De Brouwer, E. Cornu i É. De Gryse, odvjetnici)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnici: J. Crespo Carrillo i A. Folliard-Monguiral, agenti)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Orly International, Inc. (Van Nuys, California, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: P. Kremer i J. Rotsch, odvjetnici)

      Predmet

   Tužba protiv odluke prvog žalbenog vijeća OHIM-a od 9. siječnja 2012. (predmet R 2396/2010-1), u vezi s postupkom povodom prigovora između Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV i Orly International, Inc.

      Izreka

               1.

               Poništava se odluka prvog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) od 9. siječnja 2012. (predmet R 2396/2010-1).

               2.

               OHIM-u i Orly International, Inc. nalaže se da svaki snosi vlastite troškove kao i troškove Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV.

      (1)  SL C 165, 9.6.2012.


title: Predmet C-436/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. kolovoza 2015. uputio Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) – Lietuvos Respublikos aplinkos ministerijos Aplinkos projektų valdymo agentūra protiv UAB ‘Alytaus regiono atliekų tvarkymo centras’

text:
               12.10.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 337/11

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. kolovoza 2015. uputio Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) – Lietuvos Respublikos aplinkos ministerijos Aplinkos projektų valdymo agentūra protiv UAB ‘Alytaus regiono atliekų tvarkymo centras’
   (Predmet C-436/15)
   (2015/C 337/13)
   Jezik postupka: litavski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Lietuvos Respublikos aplinkos ministerijos Aplinkos projektų valdymo agentūra

      Druge stranke u postupku: UAB „Alytaus regiono atliekų tvarkymo centras”, Lietuvos Respublikos finansų ministerija, UAB „Skirnuva”, UAB „Parama”, UAB „Alkesta”, UAB „Dzūkijos statyba”

      Prethodna pitanja

               1.

               Što je „višegodišnji program” u smislu članka 3. stavka 1. Uredbe Vijeća (EZ, Euratom) br. 2988/95 od 18. prosinca 1995. (1) o zaštiti financijskih interesa Europskih Zajednica?

               2.

               Spadaju li projekti poput projekta br. 2001/LT/16/P/PE/003: „Uspostava sustava za upravljanje otpadom za regiju Alytus”, koja je poduprt Odlukom Komisije br. PH(2001)5367 od 13. prosinca 2001. kojom se odobrava mjera 2001 LT 16 P PE 003, kako je izmijenjena Odlukom Komisije PH/2002/9380 od 23. prosinca 2002., pod pojam „višegodišnji program” iz članka 3. stavka 1. Uredbe Vijeća (EZ, Euratom) br. 2988/95 od 18. prosinca 1995. o zaštiti financijskih interesa Europskih Zajednica?

               3.

               U slučaju da je odgovor na drugo pitanje potvrdan: kada se treba smatrati da je započeo teći prekluzivni rok za postupak iz članka 3. stavka 1. Uredbe Vijeća (EZ, Euratom) br. 2988/95 od 18. prosinca 1995. o zaštiti financijskih interesa Europskih Zajednica?

      (1)  SL 1995 L 312, str. 1.


title: Predmet C-432/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. kolovoza 2015. uputio Nejvyšší správní soud (Češka Republika) – Odvolací finanční ředitelství protiv Pavlína Baštová

text:
               9.11.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 371/15

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. kolovoza 2015. uputio Nejvyšší správní soud (Češka Republika) – Odvolací finanční ředitelství protiv Pavlína Baštová
   (Predmet C-432/15)
   (2015/C 371/18)
   Jezik postupka: češki

      Sud koji je uputio zahtjev

   Nejvyšší správní soud

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Odvolací finanční ředitelství

      Druga stranka u postupku: Pavlína Baštová

      Prethodna pitanja

               1a.

               Čini li stavljanje na raspolaganje konja, koju izvrši njegov vlasnik (koji je porezni obveznik) organizatoru utrke u svrhu sudjelovanja navedenog konja u utrci, isporuku usluga uz naknadu u smislu članka 2. stavka 1. točke (c) Direktive 2006/112/EZ (1) o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost?

               1b.

               U slučaju potvrdnog odgovora, treba li novčanu nagradu osvojenu na utrci (koju se međutim ne dodjeljuje svakom konju koji sudjeluje u utrci) ili nabavu usluge koja se sastoji u mogućnosti da vlasnikov konj sudjeluje u utrci, a koju vlasniku konja pruži organizator utrke ili neku drugu protuvrijednost smatrati naknadom?

               1c.

               U slučaju niječnog odgovora, je li ta okolnost sama po sebi osnova za smanjenje odbitka ulaznog PDV-a na oporezive isporuke nabavljene i korištene za pripremu za utrke vlastitih konja uzgajivača/dresera ili sudjelovanje konja u utrci valja smatrati elementom gospodarske aktivnosti osobe koja se bavi uzgojem i dresurom vlastitih i tuđih trkaćih konja, te troškove uzgoja vlastitih konja i njihovo sudjelovanje u utrkama uključiti u opće troškove povezane s gospodarskom aktivnošću te osobe? Ako je odgovor na taj dio pitanja potvrdan, treba li novčanu nagradu uključiti u oporezivi iznos i obračun izlaznog PDV-a ili se radi o prihodu koji uopće ne utječe na oporezivi iznos za PDV?

               2a.

               Ako u svrhu PDV-a usluge koje se sastoje od nekoliko dijelova treba smatrati jedinstvenom uslugom, koji su kriteriji za utvrđivanje njihova međusobnog odnosa, odnosno za utvrđivanje radi li se o isporukama međusobno ekvivalentnog statusa ili isporukama koje se nalaze u odnosu glavne i pomoćne usluge? Postoji li bilo kakva hijerarhija između tih kriterija s obzirom na njihov položaj i značaj?

               2b.

               Treba li članak 98. Direktive 2006/112/EZ o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost u vezi s Prilogom III. toj direktivi tumačiti na način da se protivi primjeni snižene stope na uslugu ako se ista sastoji dvodijelnih isporuka koje u svrhu PDV-a valja smatrati jedinstvenom isporukom i te su isporuke međusobno ekvivalentnog statusa, a jedna od njih sama po sebi ne može biti uvrštena u nijednu od kategorija iz Priloga III. Direktivi 2006/112/EZ o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost?

               2c.

               Ako je odgovor na pitanje 2b potvrdan, protivi li se kombinacija dijela usluge koji se sastoji od prava korištenja sportskih objekata i dijela usluge koji se sastoji u stavljanju na raspolaganje dresera trkaćih konja, u okolnostima poput onih iz ovog postupka, primjeni snižene stope PDV-a iz točke 14. Priloga III. Direktivi 2006/112/EZ o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, na tu cjelokupnu uslugu?

               2d.

               Ako na temelju odgovora na pitanje 2c. primjena snižene stope poreza nije isključena, koji utjecaj na podlijeganje relevantnoj stopi PDV-a ima činjenica da porezni obveznik uz uslugu korištenja sportskih objekata i dresure, pruži i smještaj, hranjenje i drugu njegu konja? Treba li sve te dijelove isporuke u svrhu PDV-a smatrati jedinstvenom cjelinom koja podliježe zajedničkom oporezivanju?

      (1)  SL L 347, 11. 12. 2006., str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.


title: Spojeni premeti C-10/14, C-14/14 i C-17/14: Presuda Suda (treće vijeće) od 17. rujna 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – J.B.G.T. Miljoen (C-10/14), X (C-14/14), Société Générale SA (C-17/14) protiv Staatssecretaris van Financiën (Zahtjev za prethodnu odluku — Izravno oporezivanje — Članak 63. UFEU-a i članak 65. UFEU-a — Slobodno kretanje kapitala — Oporezivanje dividende portfelja dionica — Porez po odbitku — Ograničenje — Konačno porezno opterećenje — Elementi za usporedbu poreznog opterećenja poreznih obveznika rezidenata i poreznih obveznika nerezidenata — Usporedivost — Uzimanje u obzir poreza na dohodak ili poreza na dobit — Ugovori o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja — Ugovorna neutralizacija ograničenja)

text:
               9.11.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 371/6

         Presuda Suda (treće vijeće) od 17. rujna 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – J.B.G.T. Miljoen (C-10/14), X (C-14/14), Société Générale SA (C-17/14) protiv Staatssecretaris van Financiën
   (Spojeni premeti C-10/14, C-14/14 i C-17/14) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Izravno oporezivanje - Članak 63. UFEU-a i članak 65. UFEU-a - Slobodno kretanje kapitala - Oporezivanje dividende portfelja dionica - Porez po odbitku - Ograničenje - Konačno porezno opterećenje - Elementi za usporedbu poreznog opterećenja poreznih obveznika rezidenata i poreznih obveznika nerezidenata - Usporedivost - Uzimanje u obzir poreza na dohodak ili poreza na dobit - Ugovori o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja - Ugovorna neutralizacija ograničenja))
   (2015/C 371/08)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Hoge Raad der Nederlanden

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: J.B.G.T. Miljoen (C-10/14), X (C-14/14), Société Générale SA (C-17/14)

      Tuženik: Staatssecretaris van Financiën

      Izreka

   Članak 63. UFEU-a i članak 65. UFEU-a treba tumačiti na način da se protive zakonodavstvu države članice kojim se nalaže oporezivanje po odbitku dividendi koje društvo rezident isplaćuje poreznim obveznicima rezidentima i poreznim obveznicima nerezidentima predviđajući sustav odbitka ili povrata tog poreza po odbitku samo za porezne obveznike rezidente, dok za porezne obveznike nerezidente, fizičke osobe i društva, taj porez po odbitku predstavlja konačan porez, ako je konačno porezno opterećenje u odnosu na te dividende koje u toj državi podnose porezni obveznici nerezidenti teže od poreznog opterećenja koje podnose porezni obveznici rezidenti, a što u glavnim postupcima treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev. Radi utvrđivanja tih poreznih opterećenja, sud koji je uputio zahtjev mora uzeti u obzir, u predmetima C-10/14 i C-14/14, oporezivanje rezidenata u odnosu na sve dionice koje se drže u nizozemskim društvima tijekom kalendarske godine i kapital izuzet od poreza na temelju nacionalnog zakonodavstva te, u predmetu C-17/14, troškove koji su izravno povezani sa samim primitkom dividendi.
   U slučaju da se utvrdi postojanje ograničenja kretanja kapitala, ono se može opravdati učincima dvostranog ugovora o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja, sklopljenog između države članice rezidentnosti i države članice podrijetla dividendi, pod uvjetom da s obzirom na oporezivanje dividendi nestane razlika u tretmanu između poreznih obveznika rezidenata u toj potonjoj državi i poreznih obveznika rezidenata u drugim državama članicama. U okolnostima kao što su one u predmetima C-14/14 i C-17/14 i pod uvjetom da to provjeri sud koji je uputio zahtjev, ograničenje slobodnog kretanja kapitala, u slučaju da se utvrdi, ne može se smatrati opravdanim.

      (1)  SL C 129, 28. 4. 2014.


title: Spojeni predmeti T-129/15 i T-130/15: Presuda Općeg suda od 28. rujna 2016. – Intesa Sanpaolo protiv EUIPO-a (WAVE 2 PAY i WAVE TO PAY) („Žig Europske unije — Prijava verbalnih žigova Europske unije WAVE 2 PAY i WAVE TO PAY — Apsolutni razlozi za odbijanje — Opisni karakter — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) i članak 7. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Obveza obrazlaganja — Članak 75. Uredbe br. 207/2009”)

text:
               14.11.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 419/38

         Presuda Općeg suda od 28. rujna 2016. – Intesa Sanpaolo protiv EUIPO-a (WAVE 2 PAY i WAVE TO PAY)
   (Spojeni predmeti T-129/15 i T-130/15) (1)

   ((„Žig Europske unije - Prijava verbalnih žigova Europske unije WAVE 2 PAY i WAVE TO PAY - Apsolutni razlozi za odbijanje - Opisni karakter - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) i članak 7. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Obveza obrazlaganja - Članak 75. Uredbe br. 207/2009”))
   (2016/C 419/48)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Intesa Sanpaolo SpA (Torino, Italija) (zastupnici: P. Pozzi i F. Cecchi, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: P. Bullock i L. Rampini, zatim L. Rampini, agenti)

      Predmet

   Tužbe protiv dvije odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 19. siječnja 2015. (predmeti R 1857/2014-5 i R 1864/2014-5) koje se odnose na dvije prijave za registraciju verbalnih znakova, i to WAVE 2 PAY i WAVE TO PAY kao žigova Europske unije.

      Izreka

               1.

               Tužbe se odbijaju.

               2.

               Intesa Sanpaolo SpA snosit će troškove.

      (1)  SL C 155, 2. 7. 2015.


title: Predmet T-583/17: Tužba podnesena 25. kolovoza 2017. – EOS Deutscher Inkasso-Dienst protiv EUIPO-a – IOS Finance EFC (IOS finance)

text:
               9.10.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 338/21

         Tužba podnesena 25. kolovoza 2017. – EOS Deutscher Inkasso-Dienst protiv EUIPO-a – IOS Finance EFC (IOS finance)
   (Predmet T-583/17)
   (2017/C 338/24)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: EOS Deutscher Inkasso-Dienst GmbH (Hamburg, Njemačka) (zastupnik: B. Sorg, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: IOS Finance EFC, SA (Barcelona, Španjolska)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije s verbalnim elementima „IOS FINANCE” – žig Europske unije br. 12 544 061

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 6. lipnja 2017. u predmetu R 2262/2016-2

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.