               13.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 197/36

      Postupak koji je 26. veljače 2019. Nettbuss AS pokrenuo protiv Konkurrenten.no AS
      (Predmet E-1/17 COSTS)
      (2019/C 197/08)
      Nettbuss AS, kojeg zastupa Camilla Borna Fossem, Advokatfirmaet Schjødt, Ruseløkkveien 14, NO-0201 Oslo, Norveška, pokrenuo je 26. veljače 2019. pred Sudom EFTA-e postupak protiv Konkurrenten.no AS.
      Tužitelj od Suda traži da donese sljedeće rješenje:

                  1.

                  Konkurrenten.no će isplatiti trgovačkom društvu Nettbus AS iznos od 442 125 NOK (ili protuvrijednost u EUR), uz odgovarajuće zatezne kamatne stope.

            Pravna pozadina i činjenična osnova te navedeni razlozi:

                  —

                  Konkurrenten.no AS pokrenuo je 11. siječnja 2017. pred Sudom EFTA-e postupak protiv Odluke br. 179/15/COL Nadzornog tijela EFTA-e iz svibnja 2015. Tužitelj je bio izravno pogođen odlukom Nadzornog tijela EFTA-e i zatražio je intervenciju u predmetu E-1/17 Konkurrenten.no AS protiv Nadzornog tijela EFTA-e. Rješenjem predsjednika od 12. srpnja 2017. tužitelju je odobrena intervencija.

                  —

                  Člankom 70. stavkom 1. Poslovnika Suda EFTA-e propisuje se sljedeće:

                     „Ako postoji spor oko povrata troškova, Sud na zahtjev predmetne stranke i nakon saslušanja suprotne strane donosi rješenje.”

                  —

                  U rješenju Suda u predmetu E-1/17 Sud EFTA-e naložio je da Konkurrenten.no AS snosi troškove tužitelja.


title: predmet C-219/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. ožujka 2019. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) — Parsec Fondazione Parco delle Scienze e della Cultura protiv Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Autorità nazionale anticorruzione (ANAC)

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. ožujka 2019. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) — Parsec Fondazione Parco delle Scienze e della Cultura protiv Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Autorità nazionale anticorruzione (ANAC)
      (predmet C-219/19)
      (2019/C 206/29)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Parsec Fondazione Parco delle Scienze e della Cultura

         Tuženici: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Autorità nazionale anticorruzione (ANAC)

         Prethodno pitanje

      Protivi li se članku 19. stavku 1. i članku 80. stavku 2. u vezi s uvodnom izjavom 14. Direktive 2014/24/EU (1) propis poput članka 46. Zakonodavne uredbe br. 50 od 18. travnja 2016. kojim je Italija prenijela u svoj pravni sustav direktive 2014/23/EU (2), 2014/24/EU i 2014/25/EU (3), a koji dopušta samo gospodarskim subjektima osnovanima u pravnim oblicima koji se ondje navode, sudjelovanje u nadmetanjima za povjeravanje „arhitektonskih i inženjerskih usluga”, s posljedicom da su iz sudjelovanja u takvim nadmetanjima isključeni gospodarski subjekti koji te usluge obavljaju koristeći drugačiji pravni oblik?

         (1)  Direktiva 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL 2014., L 94, str. 65. i ispravak SL 2015., L 275, str. 68. i SL 2016., L 311, str. 26.)

         (2)  Direktiva 2014/23/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o dodjeli ugovorâ o koncesiji (SL 2014., L 94, str. 1. i ispravak SL 2015., L 114, str. 24., SL 2018., L 82, str. 17. i SL 2018., L 181, str. 88.)

         (3)  Direktiva 2014/25/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o nabavi subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga i stavljanju izvan snage Direktive 2004/17/EZ (SL 2014., L 94, str. 243.)


title: predmet T-158/19: Tužba podnesena 15. ožujka 2019. — Breyer protiv Komisije

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/44

      Tužba podnesena 15. ožujka 2019. — Breyer protiv Komisije
      (predmet T-158/19)
      (2019/C 206/48)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Patrick Breyer (Kiel, Njemačka) (zastupnik: J. Breyer, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Komisije od 17. siječnja 2019. s oznakom Ares(2018)6073379 i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba se temelji na sljedećim razlozima.

                  1.

                  Pogrešna primjena članka 4. stavka 2. prve alineje Uredbe (EZ) br. 1049/2001 (1) (zaštita komercijalnih interesa)

                              —

                              U okviru prvog tužbenog razloga prigovara se da otkrivanje dokumenata o odobravanju i provedbi istraživačkog projekta iBorderCtrl ne ugrožava zaštitu komercijalnih interesa članova konzorcija. Predmet projekta „Intelligent Portable Border Control System” je istraživanje novih tehnologija za ulazne kontrole, poput upotrebe „automatskih detektora laži” i procjene rizika.

                              —

                              Nadalje, ističe se da postoji prevladavajući javni interes za otkrivanje spornih dokumenata.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog: pogrešna primjena članka 7. stavka 1. i članka 8. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 1049/2001 (obrada zahtjevâ)

                              —

                              U okviru drugog tužbenog razloga ističe se da je Komisija obradila samo zahtjev za pristup dokumentima o provedbi istraživačkog projekta iBorderCtrl. Međutim, zahtjev za pristup dokumentima o odobravanju projekta nije bio obrađen.

         (1)  Uredba (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL 2001., L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.)


title: predmet C-52/18: Presuda Suda (prvo vijeće) od 23. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Amtsgericht Norderstedt — Njemačka) — Christian Fülla protiv Toolport GmbH (Zahtjev za prethodnu odluku — Zaštita potrošača — Direktiva 1999/44/EZ — Neusklađenost isporučene robe — Članak 3. — Pravo potrošača na besplatno usklađivanje robe, u razumnom roku i bez značajnih neugodnosti — Određivanje mjesta u kojem je potrošač dužan staviti robu kupljenu na daljinu trgovcu na raspolaganje za njezino usklađivanje — Pojam „besplatnog” usklađivanja robe — Pravo potrošača na raskid ugovora)

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/8

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 23. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Amtsgericht Norderstedt — Njemačka) — Christian Fülla protiv Toolport GmbH
      (predmet C-52/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita potrošača - Direktiva 1999/44/EZ - Neusklađenost isporučene robe - Članak 3. - Pravo potrošača na besplatno usklađivanje robe, u razumnom roku i bez značajnih neugodnosti - Određivanje mjesta u kojem je potrošač dužan staviti robu kupljenu na daljinu trgovcu na raspolaganje za njezino usklađivanje - Pojam „besplatnog” usklađivanja robe - Pravo potrošača na raskid ugovora)
      (2019/C 255/10)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Norderstedt

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Christian Fülla

         Tuženik: Toolport GmbH

         Izreka

                  1.

                  Članak 3. stavak 3. Direktive 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. svibnja 1999. o određenim aspektima prodaje robe široke potrošnje i o jamstvima za takvu robu treba tumačiti na način da države članice ostaju nadležne za određivanje mjesta u kojem je potrošač dužan staviti trgovcu na raspolaganje robu kupljenu na daljinu radi njezina usklađivanja na temelju te odredbe. To mjesto mora biti prikladno za osiguravanje besplatnog usklađivanja, u razumnom roku i bez bilo kakvih značajnih neugodnosti za potrošača, uzimajući u obzir prirodu robe i svrhu u koju je ta roba potrošaču potrebna. U tom pogledu nacionalni sud dužan je izvršiti tumačenje u skladu s Direktivom 1999/44, što uključuje obvezu da izmijeni, ako je potrebno, ustaljenu sudsku praksu ako se ona temelji na tumačenju nacionalnog prava koje nije u skladu s ciljevima direktive.

                  2.

                  Članak 3. stavke 2. do 4. Direktive 1999/44 treba tumačiti na način da pravo potrošača na „besplatno” usklađivanje robe kupljene na daljinu ne obuhvaća obvezu trgovca da predujmi troškove prijevoza te robe u sjedište tog trgovca u svrhe tog usklađivanja, osim ako činjenica predujma tih troškova od strane potrošača nije teret koji ga može odvratiti od toga da ostvari svoja prava, a što je na nacionalnom sudu da ispita.

                  3.

                  Odredbe članka 3. stavka 3. u vezi s člankom 3. stavkom 5. drugim podstavkom Direktive 1999/44 treba tumačiti na način da u situaciji poput one u glavnom postupku potrošač koji je obavijestio trgovca o neusklađenosti robe kupljene na daljinu, čiji prijevoz u sjedište trgovca njemu može izazvati značajne neugodnosti i koji je tu robu stavio na raspolaganje trgovcu u svojem boravištu radi njezina usklađivanja, ima pravo na raskid ugovora zbog neotklanjanja neusklađenosti u razumnom roku ako trgovac nije poduzeo nijednu odgovarajuću mjeru kako bi tu robu uskladio, što uključuje onu obavještavanja potrošača o mjestu u kojem mu se ta roba treba staviti na raspolaganje za to usklađivanje. U tom pogledu je na nacionalnom sudu da tumačenjem u skladu s Direktivom 1999/44 osigura pravo tog potrošača na raskid ugovora.

         (1)  SL C 152, 30. 4. 2018.


title: predmet C-658/17: Presuda Suda (prvo vijeće) od 23. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim — Poljska) — postupak koji je pokrenuo WB (Zahtjev za prethodnu odluku — Pravosudna suradnja u građanskim stvarima — Uredba (EU) br. 650/2012 — Članak 3. stavak 1. točke (g) i (i) — Pojam,odluka’ u nasljednim stvarima — Pojam,javna isprava’ u nasljednim stvarima — Pravna kvalifikacija nacionalne potvrde o nasljeđivanju — Članak 3. stavak 2. — Pojam „sud” — Izostanak obavijesti o javnim bilježnicima kao nesudskim tijelima koja izvršavaju sudske funkcije poput sudova koju država članica nije dostavila Europskoj komisiji)

text:
               5.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 263/6

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 23. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim — Poljska) — postupak koji je pokrenuo WB
      (predmet C-658/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Uredba (EU) br. 650/2012 - Članak 3. stavak 1. točke (g) i (i) - Pojam,odluka’ u nasljednim stvarima - Pojam,javna isprava’ u nasljednim stvarima - Pravna kvalifikacija nacionalne potvrde o nasljeđivanju - Članak 3. stavak 2. - Pojam „sud” - Izostanak obavijesti o javnim bilježnicima kao nesudskim tijelima koja izvršavaju sudske funkcije poput sudova koju država članica nije dostavila Europskoj komisiji)
      (2019/C 263/07)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim

         Stranke glavnog postupka

      WB

         uz sudjelovanje: Przemysławe Bac, u svojstvu javnog bilježnika

         Izreka

                  1.

                  Članak 3. stavak 2. drugi podstavak Uredbe (EU) br. 650/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršavanju odluka i prihvaćanju i izvršavanju javnih isprava u nasljednim stvarima i o uspostavi Europske potvrde o nasljeđivanju treba tumačiti na način da izostanak obavijesti države članice o tome da javni bilježnici izvršavaju sudske funkcije, predviđene tom odredbom, nije odlučujući za kvalifikaciju tih javnih bilježnika kao „suda”.
                  Članak 3. stavak 2. prvi podstavak Uredbe br. 650/2012 treba tumačiti na način da javni bilježnik koji sastavlja akt u skladu sa zahtjevom koji je nesporan među svim strankama u postupku potvrđivanja poput onoga u glavnom postupku nije „sud” u smislu te odredbe i, slijedom navedenog, da članak 3. stavak 1. točku (g) te uredbe treba tumačiti na način da takav akt nije „odluka” u smislu te odredbe.

                  2.

                  Članak 3. stavak 1. točku (i) Uredbe br. 650/2012 treba tumačiti na način da je potvrda o nasljeđivanju poput one u glavnom postupku, koju je sastavio javni bilježnik na zahtjev koji je nesporan među svim strankama u postupku potvrđivanja, „javna isprava” u smislu te odredbe, uz koju se može izdati obrazac iz članka 59. stavka 1. drugog podstavka te uredbe, koji odgovara onom koji se nalazi u Prilogu 2. Provedbenoj uredbi (EU) br. 1329/2014 оd 9. prosinca 2014. o uspostavi obrazaca iz Uredbe br. 650/2012.

         (1)  SL C 134, 16. 4. 2018.


title: predmet C-458/19 P: Žalba koju je 14. lipnja 2019. podnio ClientEarth protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 4. travnja 2019. u predmetu T-108/17, ClientEarth protiv Komisije

text:
               5.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 263/35

      Žalba koju je 14. lipnja 2019. podnio ClientEarth protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 4. travnja 2019. u predmetu T-108/17, ClientEarth protiv Komisije
      (predmet C-458/19 P)
      (2019/C 263/40)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: ClientEarth (zastupnik: A. Jones, barrister)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Europska agencija za kemikalije

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda u predmetu T-108/17;

                  —

                  vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje; ili, podredno

                  —

                  ukine presudu Općeg suda u predmetu T-108/17, i

                  —

                  proglasi tužbu za poništenje dopuštenom i osnovanom te posljedično poništi pobijanu odluku, i, u svakom slučaju,

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova, uključujući troškove intervenijenata u prvostupanjskom i drugostupanjskom postupku.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

         Prvi žalbeni razlog: pogreška koja se tiče prava u odnosu na navođenje da se tužba pred Općim sudom „može odnositi samo na zakonitost odluke o zahtjevu za interno preispitivanje, a ne na dostatnost zahtjeva za davanje autorizacije” i da se „tužbeni razlozi i argumenti koji su pred Općim sudom istaknuti u okviru tužbe za poništenje odluke o odbijanju zahtjeva za interno preispitivanje mogu smatrati dopuštenima samo u dijelu u kojem je tužitelj te tužbene razloge i te argumente već istaknuo u zahtjevu za interno preispitivanje” te u odnosu na odbijanje određenih dijelova tužiteljeve tužbe za poništenje na tim osnovama.

         Drugi žalbeni razlog: pogreška koja se tiče prava primjenom previsokih standarda za dokaze neprofitnih organizacija (NGOs) koje pokreću postupke na temelju članaka 10. i 12. Aarhuške uredbe (1).

         Treći žalbeni razlog: pogreška koja se tiče prava presudivši da smanjivanje količine proizvedenog ili korištenog neobrađenog SHVC-a (2), korištenjem reciklirane verzije SHVC-a umjesto toga, može činiti funkciju u skladu s Uredbom REACH (3) te osnovu za relevantnu analizu alternativa.

         Četvrti žalbeni razlog: pogreška koja se tiče prava pri tumačenju ocjenjivanja sukladnosti iz članka 60. stavka 7. Uredbe REACH kao isključivo formalne bez zahtijevanja provjere jesu li informacije pružene u tužbi zaista ispunjavale zahtjeve iz članka 62. i Priloga I.

         Peti žalbeni razlog: pogreška koja se tiče prava pri tumačenju članka 60. stavka 4. na način da se može zaključiti o ravnoteži između rizika i koristi bez informacija o riziku ispunjavanja zahtjeva iz Priloga I.

         Šesti žalbeni razlog: pogreška koja se tiče prava presudivši da „s obzirom na članak 60. stavak 2. i članak 62. stavak 4. točku (d) Uredbe br. 1907/2006, valja zaključiti da su za procjenu rizika iz prve rečenice članka 60. stavka 4. Uredbe br. 1907/2006 relevantni samo podaci koji se odnose na unutarnja svojstva tvari koji su uvršteni u Prilog XIV. Uredbi br. 1907/2006”.

         Sedmi žalbeni razlog: pogreška koja se tiče prava pri tumačenju načela predostrožnosti od strane Općeg suda.

         (1)  Uredba (EZ) br. 1367/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. rujna 2006. o primjeni odredaba Aarhuške konvencije o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša na institucije i tijela Zajednice (SL 2006., L 264, str. 13.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 20., str. 29.)

         (2)  Posebno zabrinjavajuće tvari

         (3)  Uredba (EZ) br. 1907/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2006. o registraciji, evaluaciji, autorizaciji i ograničavanju kemikalija (REACH) i osnivanju Europske agencije za kemikalije te o izmjeni Direktive 1999/45/EZ i stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 793/93 i Uredbe Komisije (EZ) br. 1488/94 kao i Direktive Vijeća 76/769/EEZ i direktiva Komisije 91/155/EEZ, 93/67/EEZ, 93/105/EZ i 2000/21/EZ (SL 2006., L 396, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 23., str. 3.)


title: predmet C-466/19 P: Žalba koju su 18. lipnja 2019. podnijeli Qualcomm, Inc. i Qualcomm Europe, Inc. protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 9. travnja 2019. u predmetu T-371/17: Qualcomm i Qualcomm Europe protiv Komisije

text:
               5.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 263/36

      Žalba koju su 18. lipnja 2019. podnijeli Qualcomm, Inc. i Qualcomm Europe, Inc. protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 9. travnja 2019. u predmetu T-371/17: Qualcomm i Qualcomm Europe protiv Komisije
      (predmet C-466/19 P)
      (2019/C 263/41)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Qualcomm, Inc., Qualcomm Europe, Inc. (zastupnici: M. Pinto de Lemos Fermiano Rato, odvjetnik, M. Davilla, dikigoros)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Zahtjevi

      Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu;

                  —

                  poništi Odluku Komisije C(2017) 2258 final od 31. ožujka 2017. koja se odnosi na postupak iz članka 18. stavka 3. i članka 24. stavka 1. točke (d) Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003 (1) u predmetu AT.39711 — Qualcomm (predatorne cijene) (u daljnjem tekstu: Odluka);

                  —

                  podredno, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje u skladu s presudom Suda, i

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje troškova koje su žalitelji imali pred Sudom i Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

         Prvi žalbeni razlog: Opći sud nije se očitovao o žaliteljevim argumentima.

         Drugi žalbeni razlog: zaključak da je Odluka bila odgovarajuće obrazložena temelji se na očitim pogreškama koje se tiču činjenica, prava i nedostatnom obrazloženju.

         Treći žalbeni razlog: zaključak da su informacije koje su zahtijevane na temelju Odluke bile nužne temelji se na očitim pogreškama koje se tiču prava i činjenica, iskrivljavanju dokaza, nedostatnom obrazloženju i neuzimanju u obzir svih relevantnih dokaza.

         Četvrti žalbeni razlog: zaključak da su informacije koje su zahtijevane na temelju Odluke proporcionalne temelji se na očitim pogreškama koje se tiču činjenica, iskrivljavanju dokaza i nedostatnom obrazloženju.

         Peti žalbeni razlog: Opći je sud pogrešno primijenio pravila o teretu dokazivanja u odnosu na navodne povrede članka 102. UFEU-a.

         Šesti žalbeni razlog: Opći je sud došao do zaključaka koji čine povredu privilegije od samooptuživanja.

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima 81. i 82. Ugovora o EZ-u (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165.)


title: predmet T-357/19: Tužba podnesena 14. lipnja 2019. — Italija protiv Komisije

text:
               5.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 263/57

      Tužba podnesena 14. lipnja 2019. — Italija protiv Komisije
      (predmet T-357/19)
      (2019/C 263/64)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Talijanska Republika (zastupnici: P. Gentili, državni odvjetnik i G. Palmieri, agent)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da poništi Provedbenu odluku Komisije C(2019) 2652 final od 3. travnja 2019., priopćenu 4. travnja 2019., o odobrenju „Grande Progetto Nazionale Banda Ultra Larga — Aree Bianche” („Veliki nacionalni projekt ultra širokog pojasa — Bijela područja” (GP BUL)) s prihvatljivim troškom u iznosu od 941 022 670 eura, u dijelu u kojem isključuje iz naknade Europskog fonda za regionalni razvoj (EFRR) troškove koje je korisnik imao na temelju PDV-a i odluči da će ti troškovi biti uključeni u naknadu te naloži Europskoj komisiji snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U potporu tužbi, tužitelj ističe četiri razloga.

                  1.

                  Prvim razlogom ističe se povreda članka 69. stavka 3. točke (c) Uredbe 1303/2013 (1) jer se niti jedan od tri razloga za isključenje troškova PDV-a ne podudara s pretpostavkom povrativosti PDV-a u okviru nacionalnog zakonodavstva o PDV-u.

                  2.

                  Drugim razlogom ističe se povreda odredaba o poreznom obvezniku PDV-a (članci 9. i 13. Direktive 2006/112/EZ (2)) i o poreznom tijelu PDV-a (članci 206. i 250. navedene direktive); kao i poštovanja nacionalnih ustava i temeljnih struktura država članica (članak 4. stavak 2. UEU-a) i članka 69. stavka 3. točke (c) Uredbe 1303/2013. U tom se smislu ističe da je nezakonito smatrati ulazni PDV koji je MiSE [Ministarstvo gospodarskog razvoja] platio kao korisnik naknade EFRR-a povrativim jer je drugo ministarstvo (Ministarstvo financija) prikupilo te iznose na temelju prihoda od poreza.

                  3.

                  Trećim razlogom ističe se povreda članaka 9., 11., 13. i 28. Direktive 2006/112/EZ. Prema tužitelju, činjenica da je Infratel MiSE-ovo in house društvo ne isključuje terećenje pružanja roba i usluga društva ministarstvu naplatom PDV-a.

                  4.

                  Četvrtim razlogom ističe se povreda članka 61. stavka 8. i članka 69. stavka 3. točke (c) Uredbe 1303/2013. Tužitelj ističe da EFRR sufinancira predmetni projekt na temelju državnih potpora. Dakle, isti se ne može smatrati projektom kojim se stvaraju prihodi.

         (1)  Uredba (EU) br. 1303/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju zajedničkih odredbi o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu, Kohezijskom fondu, Europskom poljoprivrednom fondu za ruralni razvoj i Europskom fondu za pomorstvo i ribarstvo i o utvrđivanju općih odredbi o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu, Kohezijskom fondu i Europskom fondu za pomorstvo i ribarstvo te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 1083/2006 (SL 2013., L 347, str. 320.).

         (2)  Direktiva 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.).


title: predmet C-657/18: Rješenje Suda (šesto vijeće) od 11. travnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Općinski sud u Novom Zagrebu — Hrvatska — Hrvatska radiotelevizija protiv TY (Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda — Pravosudna suradnja u građanskim stvarima — Uredba (EZ) br. 805/2004 — Europski ovršni naslov — Javni bilježnici koji postupaju u okviru ovršnih postupaka na temelju vjerodostojne isprave — Izvanparnični postupci — Članak 18. UFEU-a — Obrnuta diskriminacija — Nepostojanje poveznice s pravom Unije — Očita nenadležnost Suda)

text:
               19.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 280/12

      Rješenje Suda (šesto vijeće) od 11. travnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Općinski sud u Novom Zagrebu — Hrvatska — Hrvatska radiotelevizija protiv TY
      (predmet C-657/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Uredba (EZ) br. 805/2004 - Europski ovršni naslov - Javni bilježnici koji postupaju u okviru ovršnih postupaka na temelju vjerodostojne isprave - Izvanparnični postupci - Članak 18. UFEU-a - Obrnuta diskriminacija - Nepostojanje poveznice s pravom Unije - Očita nenadležnost Suda)
      (2019/C 280/15)
      Jezik postupka: hrvatski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Općinski sud u Novom Zagrebu

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Hrvatska radiotelevizija

         Tuženik: TY

         Izreka

      Sud Europske unije očito je nenadležan za davanje odgovora na pitanja koja je postavio Općinski sud u Novom Zagrebu, Hrvatska.

         (1)  SL C 4, 7. 1. 2019.


title: predmet C-364/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. svibnja 2019. uputio Tribunalul Galați (Rumunjska) — XU i drugi protiv SC Credit Europe Ipotecar IFN SA i Credit Europe Bank

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. svibnja 2019. uputio Tribunalul Galați (Rumunjska) — XU i drugi protiv SC Credit Europe Ipotecar IFN SA i Credit Europe Bank
      (predmet C-364/19)
      (2019/C 288/25)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunalul Galați

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: XU, YV, ZW, AU, BZ, CA, DB, EC

         Tuženici: SC Credit Europe Ipotecar IFN SA i Credit Europe Bank

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 1. stavak 2. i članak 4. stavak 2. Direktive 93/13/EEZ (1), kako ih tumači [Sud] u predmetu C-186/16, Andriciuc i dr., tumačiti na način da je, kad postoji ugovorna odredba o valutnom riziku preuzeta iz nacionalne odredbe, nacionalni sud dužan prije svega ispitati primjenjivost zabrane iz članka 1. stavka 2. Direktive ili ispunjavanje obveze trgovca u pogledu informiranja propisane člankom 4. stavkom 2. Direktive bez prethodne ocjene odredbi članka 1. stavka 2. te direktive?

                  2.

                  Treba li članak 1. stavak 2. i članak 4. stavak 2. Direktive 93/13/EEZ tumačiti na način da se u slučaju nepridržavanja obveze informiranja potrošača prije sklapanja ugovora o kreditu, trgovac može pozvati na odredbe iz članka 1. stavka 2. Direktive kako bi se ugovorna odredba o valutnom riziku preuzeta iz nacionalne zakonske odredbe isključila iz ocjene nepoštenosti?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: predmet C-365/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. svibnja 2019. uputio Verwaltungsgericht Schwerin (Njemačka) — FD protiv Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. svibnja 2019. uputio Verwaltungsgericht Schwerin (Njemačka) — FD protiv Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg
      (predmet C-365/19)
      (2019/C 288/26)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Schwerin

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: FD

         Tuženik: Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg

         Prethodno pitanje

      Daje li članak 30. stavak 6. Uredbe (EU) 1307/2013 (1) — prema potrebi u vezi s člankom 28. stavkom 2. Delegirane uredbe (EU) 639/2014 (2) — mladom poljoprivredniku pravo na dodjelu prava na plaćanje za godinu potraživanja 2016. čak i ako su mu na temelju članka 24. Uredbe (EU) 1307/2013 već iz nacionalne gornje granice za 2015. bespovratno dodijeljena prava na plaćanje s obzirom na tadašnju veličinu njegovih površina?

         (1)  Uredba (EU) br. 1307/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju pravila za izravna plaćanja poljoprivrednicima u programima potpore u okviru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 637/2008 i Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 (SL 2013., L 347, str. 608.)

         (2)  Delegirana uredba Komisije (EU) br. 639/2014 оd 11. ožujka 2014. o dopuni Uredbe (EU) br. 1307/2013 Europskog parlamenta i Vijeća o utvrđivanju pravila za izravna plaćanja poljoprivrednicima u programima potpore u okviru zajedničke poljoprivredne politike te o izmjeni Priloga X. toj Uredbi (SL 2014., L 181, str. 1.)


title: predmet C-374/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. svibnja 2019. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) — HF protiv Finanzamt Bad Neuenahr-Ahrweiler

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. svibnja 2019. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) — HF protiv Finanzamt Bad Neuenahr-Ahrweiler
      (predmet C-374/19)
      (2019/C 288/27)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzhof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: HF

         Tuženik: Finanzamt Bad Neuenahr-Ahrweiler

         Prethodno pitanje

      Mora li porezni obveznik, koji proizvede investicijsko dobro radi oporezivog korištenja s pravom na odbitak pretporeza (u ovom slučaju: izgradnja građevine za poslovanje kavane), ispraviti odbitak pretporeza u skladu s člankom 185. stavkom 1. i člankom 187. Direktive 2006/112/EG (1) ako prestane obavljati transakcije koje mu daju pravo na odbitak pretporeza (u ovom slučaju: poslovanje kavane) te se investicijskim dobrom sada više ne koristi u opsegu u kojem je prije korišteno u oporezive svrhe?

         (1)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: predmet C-380/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. svibnja 2019. uputio Oberlandesgericht Düsseldorf (Njemačka) — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. protiv Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. svibnja 2019. uputio Oberlandesgericht Düsseldorf (Njemačka) — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. protiv Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG
      (predmet C-380/19)
      (2019/C 288/28)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Tuženik: Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Nastaje li obveza informiranja iz članka 13. stavka 2. Direktive (1), da se u općim uvjetima poslovanja informacije moraju navesti u skladu s člankom 13. stavkom 1., već kada trgovac na svojoj internetskoj stranici na kojoj se ne sklapaju ugovori stavlja na raspolaganje opće uvjete poslovanja radi preuzimanja?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: ispunjava li trgovac svoju obvezu da navede informacije u općim uvjetima poslovanja u takvom slučaju i ako informaciju ne daje u datoteci koja je stavljena na raspolaganje radi preuzimanja nego na drugom mjestu na internetskoj stranici trgovca?

                  3.

                  Ispunjava li trgovac svoju obvezu da navede informacije u općim uvjetima poslovanja ako potrošaču uz dokument s općim uvjetima poslovanja uruči popis cijena i usluga u zasebnom dokumentu koji je također sam postavio, a koji sadržava informacije u skladu s člankom 13. stavkom 1. Direktive?

         (1)  Direktiva 2013/11/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2013. o alternativnom rješavanju potrošačkih sporova i izmjeni Uredbe (EZ) br. 2006/2004 i Direktive 2009/22/EZ (Službeni list 2013., L 165, str. 63.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 28., str. 214.)


title: predmet C-381/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. svibnja 2019. uputila Curtea de Apel Cluj (Rumunjska) — SC Banca E S.A. protiv G.D.

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. svibnja 2019. uputila Curtea de Apel Cluj (Rumunjska) — SC Banca E S.A. protiv G.D.
      (predmet C-381/19)
      (2019/C 288/29)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Cluj

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: SC Banca E S.A.

         Druga stranka u postupku: G.D.

         Prethodno pitanje

      Treba li u okviru nadređenosti prava Unije, načelo sigurnosti pravnih odnosa i načelo djelotvornosti tumačiti na način da im se protivi to da se u sporu iz područja zaštite prava potrošača, nakon što je potrošač pokrenuo postupak pred sudom, izmijene postupovna pravila na temelju obvezujuće odluke Curtee Constituționale (Ustavni sud, Rumunjska) koja je provedena zakonom o izmjeni Codula del procedură civilă (Zakonik o parničnom postupku) kojim se uvodi novo pravno sredstvo kojim se može koristiti prodavatelj robe ili pružatelj usluge, što dovodi do produljenja trajanja postupka i povećanja troškova njegova rješavanja?


title: predmet C-397/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. svibnja 2019. uputio Tribunalul București (Rumunjska) — AX protiv Statul Român — Ministerul Finanțelor Publice

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. svibnja 2019. uputio Tribunalul București (Rumunjska) — AX protiv Statul Român — Ministerul Finanțelor Publice
      (predmet C-397/19)
      (2019/C 288/30)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunalul București

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: AX

         Tuženik: Statul Român — Ministerul Finanțelor Publice

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li mehanizam za suradnju i provjeru (CVM) uspostavljen Odlukom Komisije 2006/928/EZ od 13. prosinca 2006. (1) smatrati aktom institucije Europske unije u smislu članka 267. UFEU-a, koji može biti podvrgnut tumačenju Suda?

                  2.

                  Je li mehanizam za suradnju i provjeru (CVM), uspostavljen Odlukom Komisije 2006/928/EZ od 13. prosinca 2006., sastavni dio Ugovora o pristupanju Republike Bugarske i Rumunjske Europskoj uniji koji je Rumunjska potpisala u Luxembourgu 25. travnja 2005., te treba li ga tumačiti i primjenjivati u svjetlu odredbi navedenog ugovora? Jesu li zahtjevi iz izvješća utvrđenih u okviru tog mehanizma obvezujući za rumunjsku državu i, ako je tako, je li nacionalni sud koji je zadužen za primjenu odredbi prava Unije obvezan, u okviru svojih nadležnosti, osigurati primjenu tih pravila na način da po službenoj dužnosti odbije primijeniti odredbe nacionalnog prava koje su u suprotnosti sa zahtjevima iz izvješća sastavljenih primjenom tog mehanizma?

                  3.

                  Treba li članak 2. u vezi s člankom 4. stavkom 3. Ugovora o Europskoj uniji tumačiti na način da je obveza Rumunjske da poštuje zahtjeve koji se nalažu u izvješćima sastavljenima u okviru mehanizma za suradnju i provjeru (CVM), uspostavljenog Odlukom Komisije 2006/928/EZ od 13. prosinca 2006., dio obveze države članice da poštuje načela vladavine prava?

                  4.

                  Protivi li se članku 2. u vezi s člankom 4. stavkom 3. Ugovora o Europskoj uniji, konkretno, obvezi poštovanja vrijednosti vladavine prava, nacionalno zakonodavstvo poput onoga iz članka 96. stavka 3. točke (a) Zakona br. 303/2004 o statusu sudaca i državnih odvjetnika, kojim je pravosudna greška sažeto i apstraktno definirana kao vršenje postupovnih radnji kojima se očito krše materijalna i postupovna pravna pravila, a da se pritom ne navode narav povrijeđenih pravnih odredbi, područje primjene ratione materiae i ratione temporis tih odredbi u postupku, načini, rokovi i postupci za utvrđivanje povrede pravnih pravila, tijelo koje je nadležno utvrditi povredu tih pravnih odredbi, čime se stvara mogućnost neizravnog vršenja pritiska na pravosudne dužnosnike?

                  5.

                  Protivi li se članku 2. u vezi s člankom 4. stavkom 3. Ugovora o Europskoj uniji, konkretno, obvezi poštovanja vrijednosti vladavine prava, nacionalno zakonodavstvo poput onoga iz članka 96. stavka 3. točke (b) Zakona br. 303/2004 o statusu sudaca i državnih odvjetnika, kojim je pravosudna greška definirana kao donošenje pravomoćne presude koja je očito u suprotnosti sa zakonom ili nije u skladu s činjeničnim stanjem koje proizlazi iz dokaza prikupljenih u postupku, a da pritom nije naveden postupak ocjene navedene suprotnosti i nije konkretno određeno značenje te suprotnosti sudske oduke u odnosu na mjerodavne pravne odredbe i u odnosu na činjenično stanje, čime se pravosudnim dužnosnicima (sucima i državnim odvjetnicima) može onemogućiti tumačenje zakona i dokaza?

                  6.

                  Protivi li se članku 2. u vezi s člankom 4. stavkom 3. Ugovora o Europskoj uniji, konkretno, obvezi poštovanja vrijednosti vladavine prava, nacionalno zakonodavstvo poput onoga iz članka 96. stavka 3. Zakona br. 303/2004 o statusu sudaca i državnih odvjetnika, u skladu s kojim se imovinska građanskopravna odgovornost pravosudnih dužnosnika (sudaca i državnih odvjetnika) prema državi utvrđuje samo na temelju ocjene države i eventualno na temelju savjetodavnog izvješća Inspektorata, u pogledu postojanja namjere ili krajnje nepažnje pravosudnih dužnosnika u počinjenju materijalne pogreške, pri čemu pravosudni dužnosnik ne može u potpunosti ostvariti svoja prava na obranu, čime se omogućuje proizvoljno pokretanje i dovršetak postupka utvrđenja materijalne odgovornosti pravosudnog dužnosnika prema državi?

                  7.

                  Protivi li se članku 2. Ugovora o Europskoj uniji, konkretno, obvezi poštovanja vrijednosti vladavine prava, nacionalno zakonodavstvo poput onoga iz članka 539. stavka 2. posljednje rečenice u vezi s člankom 541. stavcima 2. i 3. Zakonika o kaznenom postupku, kojim se tuženiku omogućuje, sine die i implicitno, izvanredno pravno sredstvo sui generis protiv pravomoćne sudske odluke o zakonitosti istražnog zatvora u slučaju oslobađajuće presude za optuženika, što je pravno sredstvo koje se podnosi samo pred građanskim sudom ako nezakonitost istražnog zatvora nije utvrđena presudom kaznenog suda, što je u suprotnosti s načelom predvidljivosti i pristupačnosti pravnih normi, specijaliziranosti sudova i pravne sigurnosti?

         (1)  Odluka Komisije od 13. prosinca 2006. o uspostavi mehanizma za suradnju i provjeru napretka Rumunjske u ispunjavanju posebnih mjerila na području reforme pravosuđa i borbe protiv korupcije (SL 2006., L 354, str. 56.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 65., str. 53.)


title: predmet C-398/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. svibnja 2019. uputio Kammergericht Berlin (Njemačka) — BY

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. svibnja 2019. uputio Kammergericht Berlin (Njemačka) — BY
      (predmet C-398/19)
      (2019/C 288/31)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Kammergericht Berlin

         Stranke glavnog postupka

         Okrivljenik: BY

         Stranka u postupku: Generalstaatsanwaltschaft Berlin

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Vrijede li načela iz presude Suda Europske unije od 6. rujna 2016. u predmetu Petruhhin (C-182/15) (1) o primjeni članka 18. i članka 21. UFEU-a u slučaju zahtjeva treće države za izručenje građanina Unije i onda kad je optužena osoba premjestila svoje središte životnih interesa u državu članicu od koje se traži izručenje u trenutku kad ta osoba još nije bila građanin Unije?

                  2.

                  Je li na temelju presude Petruhhin matična država članica koja je obaviještena o zahtjevu za izručenje obvezna od treće države koja traži izručenje zatražiti da joj proslijedi spise radi provjere u pogledu preuzimanja kaznenog progona?

                  3.

                  Je li država članica, od koje treća država traži izručenje građanina Unije, na temelju presude Petruhhin obvezna odbiti izručenje i sama preuzeti provođenje kaznenog progona ako je to na temelju njezina nacionalnog prava moguće?

         (1)  EU:C:2016:630.


title: predmet C-405/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. svibnja 2019. uputio Hof van Cassatie (Belgija) — Vos Aannemingen BVBA protiv Belgische Staat

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. svibnja 2019. uputio Hof van Cassatie (Belgija) — Vos Aannemingen BVBA protiv Belgische Staat
      (predmet C-405/19)
      (2019/C 288/32)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Hof van Cassatie

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj žalbe u kasacijskom postupku: Vos Aannemingen BVBA

         Druga stranka u kasacijskom postupku: Belgische Staat

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 17. Direktive 77/388/EEZ (1) tumačiti na način da okolnost da su izdaci i u korist treće osobe — kao što je to slučaj kad prilikom prodaje stanova nositelj projekta snosi marketinške i administrativne troškove te provizije za agente za nekretnine, koji su također u korist vlasnika zemljišta — ne sprečava to da se porez na dodanu vrijednost koji se plaća na te troškove može u potpunosti odbiti ako se utvrdi da između izdataka i gospodarske djelatnosti poreznog obveznika postoji izravna i neposredna veza i da je korist za treću osobu sporedna u odnosu na potrebe poduzeća poreznog obveznika?

                  2.

                  Vrijedi li to načelo i onda kad nije riječ o općim troškovima, nego o troškovima pripisivima točno određenim izlaznim transakcijama koje podliježu ili ne podliježu porezu na dodanu vrijednost, poput u ovom slučaju prodaje stanova, s jedne strane, i zemljišta, s druge strane?

                  3.

                  Ima li okolnost da porezni obveznik ima mogućnost/pravo prebaciti dio izdataka na treće osobe kojima su u korist, ali to ne učini, ikakva utjecaja na pitanje mogućnosti odbitka poreza na dodanu vrijednost kojemu podliježu ti izdaci?

         (1)  Šesta direktiva Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na poreze na promet — zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost: jedinstvena osnovica za razrezivanje (SL 1977., L 145, str. 1.)


title: predmet T-469/19: Tužba podnesena 8. srpnja 2019. — Barzanti protiv Parlamenta

text:
               2.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 295/80

      Tužba podnesena 8. srpnja 2019. — Barzanti protiv Parlamenta
      (predmet T-469/19)
      (2019/C 295/105)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Roberto Barzanti (Siena, Italija) (zastupnik: M. Merola, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je mjera o kojoj je obaviješten putem pobijane obavijesti, kojom je Europski parlament ponovno odredio njegova prava na starosnu mirovinu i naložio povrat iznosa isplaćenog na temelju prethodnog izračuna mirovine, nepostojeća ili je poništi u cijelosti;

                  —

                  naloži Europskom parlamentu povrat svih neopravdano zadržanih iznosa uvećanih za zakonske kamate od dana zadržavanja do isplate kao i da postupi po presudi koja će se donijeti te poduzme sve potrebne korake, radnje ili mjere kako bi zajamčio trenutačnu i potpunu uspostavu prvotnog iznosa mirovinskog davanja;

                  —

                  naloži Europskom parlamentu snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti su slični onima istaknutima u predmetu T-389/19, Coppo Gavazzi/Parlament.


title: predmet T-179/16 RENV: Presuda Općeg suda od 19. lipnja 2019. — L’Oréal protiv EUIPO-a — Guinot (MASTER SMOKY) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Europske unije MASTER SMOKY — Raniji nacionalni figurativni žig MASTERS COLORS PARIS — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               9.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/36

      Presuda Općeg suda od 19. lipnja 2019. — L’Oréal protiv EUIPO-a — Guinot (MASTER SMOKY)
      (predmet T-179/16 RENV) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije MASTER SMOKY - Raniji nacionalni figurativni žig MASTERS COLORS PARIS - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)
      (2019/C 305/43)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: L’Oréal (Pariz, Francuska) (zastupnici: T. de Haan i P. Péters, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: D. Hanf, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Guinot (Pariz, Francuska) (zastupnik: A. Sion, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 23. veljače 2016. (predmet R 2905/2014-5), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Guinot i L’Oréal.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu L’Oréal nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 222, 20.6.2016.


title: predmet T-522/19: Tužba podnesena 23. srpnja 2019. — Aldi protiv EUIPO-a (BBQ BARBECUE SEASON)

text:
               9.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/68

      Tužba podnesena 23. srpnja 2019. — Aldi protiv EUIPO-a (BBQ BARBECUE SEASON)
      (predmet T-522/19)
      (2019/C 305/78)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Njemačka) (zastupnici: N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen i M. Minkner, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije „BBQ BARBECUE SEASON” u crnoj, sivoj, bijeloj, narančastoj, svijetlonarančastoj i tamnonarančastoj boji — prijava za registraciju br. 17 879 203

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 17. svibnja 2019. u predmetu R 1359/2018-5

         Tužbeni zahtjevi

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: predmet C-338/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. travnja 2019. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Italija) — Telecom Italia SpA protiv Regione Sardegna

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/2

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. travnja 2019. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Italija) — Telecom Italia SpA protiv Regione Sardegna
      (predmet C-338/19)
      (2019/C 312/02)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Telecom Italia SpA

         Tuženik: Regione Sardegna

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 16. Uredbe (EZ) br. 659/1999/EZ (1) od 22. ožujka 1999., primjenjive ratione temporis, koji određuje da „[n]e dovodeći u pitanje odredbe iz članka 23., u slučaju zloporabe potpore Komisija može pokrenuti formalni istražni postupak u skladu s člankom 4. stavkom 4.[;] [u] tom slučaju članci 6., 7., 9. i 10., članak 11. stavak 1., članci 12., 13., 14. i 15. primjenjuju se mutatis mutandis”, tumačiti na način da Europska komisija mora donijeti prethodnu odluku o povratu i u slučajevima zlouporabe potpora (ne dovodeći u pitanje mogućnost te iste Komisije da izravno pokrene postupak pred Sudom Europske unije u skladu s člankom 23. Uredbe br. 659/1999/EZ)?
                  U slučaju negativnog odgovora na navedeno pitanje, treba li članak 16. Uredbe br. 659/1999/EZ od 22. ožujka 1999. proglasiti nevaljanim zbog kršenja članka 108. stavka 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (prije članak 88. stavak 2. UEZ-a)?

                  2.

                  Treba li stavke 1. i 2. članka 9. Uredbe Komisije (EZ) br. 794/2004 od 21. travnja 2004. (o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999.) (2), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 271/2008 od 30. siječnja 2008. (3), tumačiti na način da se njima predviđena kamatna stopa za povrat nespojivih i nezakonitih državnih potpora primjenjuje i u slučaju povrata državnih potpora koje su potvrđene uvjetnom odlukom i provedene zlouporabom propisa, zbog toga što je predviđeni uvjet ispunjen?

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 93. Ugovora o EZ-u (SL 1999., L 83, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 16.)

         (2)  Uredba Komisije (EZ) br. 794/2004 od 21. travnja 2004. o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu članka 93. Ugovora o EZ (SL 2004., L 140, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 2., str. 9.)

         (3)  Uredba Komisije (EZ) br. 271/2008 od 30. siječnja 2008. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 794/2004 o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu članka 93. Ugovora o EZ-u (SL 2008., L 82, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 82.)


title: predmet C-368/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. svibnja 2019. uputio Consiglio di Stato (Italija) — Telecom Italia SpA i dr. protiv Roma Capitale i dr.

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/3

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. svibnja 2019. uputio Consiglio di Stato (Italija) — Telecom Italia SpA i dr. protiv Roma Capitale i dr.
      (predmet C-368/19)
      (2019/C 312/03)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Vodafone Italia SpA, Lindam Srl

         Tuženici: Roma Capitale, Regione Lazio, Vodafone Italia SpA, Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Wind Telecomunicazioni SpA

         Prethodno pitanje

      Protivi li se pravu Europske unije nacionalni propis (poput onog iz članka 8. stavka 6. Leggea 22 febbraio 2001, n. 36 (Zakon br. 36 od 22. veljače 2001.)) koji treba shvatiti i primijeniti na način da pojedinačnim lokalnim upravama dopušta utvrđivanje kriterija za određivanje lokacija opreme pokretnih mreža, koji se mogu izraziti i u obliku zabrana, kao što je zabrana postavljanja antena u određenim područjima ili na određenoj udaljenosti od zgrada određene vrste?


title: predmet C-369/19 P: Žalba koju je 8. svibnja 2019. podnio José-Ramón Herrero Torres protiv rješenja Općeg suda (osmo vijeće) od 8. ožujka 2019. u predmetu T-326/18, Herrero Torres protiv EUIPO-a — DZ Licores (CARAJILLO LICOR 43 CUARENTA Y TRES)

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/3

      Žalba koju je 8. svibnja 2019. podnio José-Ramón Herrero Torres protiv rješenja Općeg suda (osmo vijeće) od 8. ožujka 2019. u predmetu T-326/18, Herrero Torres protiv EUIPO-a — DZ Licores (CARAJILLO LICOR 43 CUARENTA Y TRES)
      (predmet C-369/19 P)
      (2019/C 312/04)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelj: José-Ramón Herrero Torres (zastupnik: J. Donoso Romero, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo i DZ Licores S.L.U.
      Sud (vijeće za dopuštanje žalbi) je rješenjem od 15. srpnja 2019. odbacio zahtjev za dopuštanje žalbe i odlučio da José-Ramón Herrero Torres snosi vlastite troškove.


title: predmet C-377/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. svibnja 2019. uputio Consiglio di Stato (Italija) — Benedetti Pietro e Angelo S.S. i dr. protiv Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/4

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. svibnja 2019. uputio Consiglio di Stato (Italija) — Benedetti Pietro e Angelo S.S. i dr. protiv Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)
      (predmet C-377/19)
      (2019/C 312/05)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Benedetti Pietro e Angelo S.S., Capparotto Giampaolo e Lorenzino S.S., Gonzo Dino S.S., Soc. Agr. Semplice F.Lli Isolan, Mantovani Giuseppe e Giorgio S.S., Azienda Agricola Padovani Luigi, Az. Agr. La Pila di Mastrotto Piergiorgio e C. S.S., Azienda Agricola Mastrotto Giuseppe

         Tuženik: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)

         Prethodno pitanje

      U okolnostima poput onih opisanih, protivi li se članku 16. Uredbe (EZ) br. 595/2004 (1) nacionalna odredba poput one iz članka 9. Uredbe sa zakonskom snagom br. 49/2003 u vezi s člankom 2. stavkom 3. Uredbe sa zakonskom snagom br. 157 od 24. lipnja 2004., kojom se kao kriterij za određivanje prioritetne kategorije kojoj se vraća neosnovano potraživana naknada, predviđa redovno mjesečno plaćanje od strane otkupljivača?

         (1)  Uredba Komisije (EZ) br. 595/2004 od 30. ožujka 2004. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1788/2003 o uvođenju pristojbe u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda (SL 2004., L 94, str. 22.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 8., str. 281.)


title: predmet C-399/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. svibnja 2019. uputio Consiglio di Stato (Italija) — Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni protiv BT Italia SpA i dr.

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/5

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. svibnja 2019. uputio Consiglio di Stato (Italija) — Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni protiv BT Italia SpA i dr.
      (predmet C-399/19)
      (2019/C 312/06)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

         Tuženici: BT Italia SpA, Basictel SpA, BT Enia Telecomunicazioni SpA, Telecom Italia SpA, PosteMobile SpA, Vodafone Italia SpA

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 12. stavku 1. točki (a) Direktive 2002/20/EZ (1), nacionalni propis kojim se na teret subjekata ovlaštenih u skladu s tom direktivom stavljaju ukupni administrativni troškovi nacionalnog regulatornog tijela za organizaciju i obavljanje svih zadaća, uključujući one u pogledu regulacije, nadzora, rješavanja sporova i sankcioniranja, koje su nacionalnom regulatornom tijelu dodijeljene okvirom EU-a za elektroničke komunikacije (iz direktiva 2002/19/EZ (2), 2002/20/EZ, 2002/21/EZ (3) i 2002/22/EZ (4)), odnosno jesu li aktivnosti navedene u članku 12. stavku 1. točki (a) Direktive 2002/20/EZ ograničene samo na „ex ante regulaciju” koju obavlja nacionalno regulatorno tijelo?

                  2.

                  Treba li članak 12. stavak 2. Direktive 2002/20/EZ tumačiti na način da godišnji pregled administrativnih troškova nacionalnog regulatornog tijela i naplaćenih naknada (a) može biti objavljen nakon zaključenja financijske godine, u skladu s nacionalnim zakonima o javnim financijama, u kojoj su naplaćene administrativne naknade, odnosno (b) omogućuje nacionalnom regulatornom tijelu da provede „odgovarajuća usklađivanja” i u pogledu financijskih godina koje se izravno ne dotiču?

         (1)  Direktiva 2002/20/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o ovlaštenju u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (Direktiva o ovlaštenju) (SL 2002., L 108, str. 21.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 53., str. 62.)

         (2)  Direktiva 2002/19/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o pristupu i međusobnom povezivanju elektroničkih komunikacijskih mreža i pripadajuće opreme (Direktiva o pristupu) (SL 2002., L 108, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 38., str. 69.)

         (3)  Direktiva 2002/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (Okvirna direktiva) (SL 2002., L 108, str. 33.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 49., str. 25.)

         (4)  Direktiva 2002/22/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o univerzalnoj usluzi i pravima korisnika u vezi s elektroničkim komunikacijskim mrežama i uslugama (Direktiva o univerzalnoj usluzi) (SL 2002., L 108, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 50., str. 3.)


title: predmet C-447/19 P: Žalba koju je 11. lipnja 2019. podnio SA Close, Cegelec protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 9. travnja 2019. u predmetu T-259/15, Close i Cegelec protiv Parlamenta

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/5

      Žalba koju je 11. lipnja 2019. podnio SA Close, Cegelec protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 9. travnja 2019. u predmetu T-259/15, Close i Cegelec protiv Parlamenta
      (predmet C-447/19 P)
      (2019/C 312/07)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelji: SA Close, Cegelec (zastupnici: J.-L. Teheux, J.-M. Rikkers, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Europski parlament

         Zahtjevi

                  —

                  Ukinuti pobijanu presudu;

                  —

                  Slijedom toga, prihvatiti zahtjeve koje su žalitelji postavili u prvom stupnju i, prema tome, poništiti odluku od 19. ožujka 2015. kojom je Parlament odlučio o sklapanju ugovora o javnoj nabavi radova povodom „projekta proširenja i osuvremenjivanja zgrade Konrad Adenauer u Luxembourgu” za grupu 73 (stanica električne energije), oznake INLO-D-UPIL-T-14-A04, s privremenim udruženjem ENERGIE-KAD (koje se sastoji od društava MERSCH i SCHMITZ PRODUCTION SARL te ENERGOLUX S.A.) te o neprihvaćanju ponude žaliteljâ;

                  —

                  Naložiti Parlamentu snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prema mišljenju žaliteljâ, Opći je sud povrijedio obvezu obrazlaganja u smislu članka 296. UFEU-a, članka 113. stavka 2. Financijske uredbe i članka 161. stavaka 2. i 3. Pravila primjene Financijske uredbe.
      Opći je sud također iskrivio doseg drugog tužbenog razloga istaknutog u prvom stupnju, dodijelio netočan doseg pojmu očite pogreške u ocjeni, načelu dobre uprave i pripadajućim obvezama te počinio pogrešku u analizi koja je dovela do iskrivljavanja činjenica i dokaza.
      Konačno, žalitelji ističu da pobijana presuda nije dovoljno obrazložena jer ne razmatra određene argumente koje su oni istaknuli.


title: predmet C- 457/19 P: Žalba koju je 14. lipnja 2019. podnio Amador Rodriguez Prieto protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 4. travnja 2019. u predmetu T-61/18, Rodriguez Prieto protiv Komisije

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/6

      Žalba koju je 14. lipnja 2019. podnio Amador Rodriguez Prieto protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 4. travnja 2019. u predmetu T-61/18, Rodriguez Prieto protiv Komisije
      (predmet C- 457/19 P)
      (2019/C 312/08)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Amador Rodriguez Prieto (zastupnici: S. Orlandi, T. Martin, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Zahtjevi

      Utvrditi i presuditi da se:

                  —

                  presuda Općeg suda od 4. travnja 2019. u predmetu T-61/18 ukida u dijelu u kojem se njome odbija naknada žaliteljeve neimovinske štete;

                  —

                  Komisiji nalaže naknada neimovinske štete koju je pretrpio žalitelj isplatom paušalne naknade od 100 000 eura;

                  —

                  Komisiji nalaže snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj ističe da pobijana presuda sadržava pogrešku koja se tiče prava u pogledu Komisijina protupravnog postupanja prema njemu tijekom kaznenog postupka, osobito što se tiče njegova statusa zviždača u „aferi Eurostat”.


title: predmet C-510/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. srpnja 2019. uputio Hof van beroep te Brussel (Belgija) — Openbaar Ministerie, ZU, ZV protiv AZ

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. srpnja 2019. uputio Hof van beroep te Brussel (Belgija) — Openbaar Ministerie, ZU, ZV protiv AZ
      (predmet C-510/19)
      (2019/C 312/09)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Hof van beroep te Brussel

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelji zahtjeva: Openbaar Ministerie, ZU, ZV

         Optuženik: AZ

         Prethodna pitanja

                  1.

                              1.

                              Je li pojam „pravosudno tijelo” u smislu članka 6. stavka 2. Okvirne odluke (1) autonoman pojam prava Unije?

                              2.

                              U slučaju potvrdnog odgovora na pitanje 1.1.: na temelju kojih se kriterija može utvrditi je li tijelo države članice izvršenja takvo pravosudno tijelo i je li europski uhidbeni nalog koji je izvršilo posljedično sudska odluka?

                              3.

                              U slučaju potvrdnog odgovora na pitanje 1.1.: obuhvaća li pojam „pravosudno tijelo” u smislu članka 6. stavka 2. Okvirne odluke nizozemski Openbaar Ministerie (Državno odvjetništvo), točnije Officier van Justitie (državni odvjetnik), i je li europski uhidbeni nalog koji je izvršilo to tijelo posljedično sudska odluka?

                              4.

                              U slučaju potvrdnog odgovora na pitanje 1.3.: je li dopušteno da se prvotna predaja koje izvršava pravosudno tijelo, točnije Overleveringskamer te Amsterdam (Vijeće za predaju u Amsterdamu, Nizozemska) ispituje u skladu s člankom 15. Okvirne odluke, pri čemu se štite pravo predmetne osobe na saslušanje i pravo na pristup sudovima, dok je za dopunsku predaju u skladu s člankom 27. Okvirne odluke nadležno drugo tijelo, i to državni odvjetnik, pri čemu se ne osigurava pravo predmetne osobe na saslušanje i pristup sudovima, tako da bez ikakvog opravdanog razloga nastaje očita nedosljednost unutar Okvirne odluke?

                              5.

                              U slučaju potvrdnog odgovora na pitanja 1.3. i 1.4.: treba li članke 14., 19. i 27. Okvirne odluke tumačiti na način da državno odvjetništvo koje djeluje kao pravosudno tijelo izvršenja, prije svega mora osigurati pravo predmetne osobe na saslušanje i na pristup sudovima prije nego što može izdati pristanak za kazneni progon, izricanje presude ili zadržavanje osobe u odnosu na izvršavanje kazne zatvora ili mjere oduzimanja slobode zbog kaznenog djela koje je počinjeno prije njezine predaje na temelju europskog uhidbenog naloga i na koje se zahtjev za predaju ne odnosi?

                  2.

                  Je li državni odvjetnik pri Arrondissementsparketu Amsterdam (Općinsko državno odvjetništvo u Amsterdamu, Nizozemska) koji provodi članak 14. nizozemskog Weta van 29 april 2004 tot implementatie van het kaderbesluit van de Raad van de Europese Unie betreffende het Europees aanhoudingsbevel en de procedures van overlevering tussen de lidstaten van de Europese Unie (Zakon o prenošenju Okvirne odluke Vijeća Europske unije o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (Zakon o predaji)) pravosudno tijelo izvršenja u smislu članka 6. stavka 2. Okvirne odluke koje je predalo traženu osobu i koje može dati pristanak u smislu članka 27. stavka 3. točke (g) i stavka 4. Okvirne odluke?

         (1)  Okvirna odluka Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (SL 2002., L 190, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83. i ispravak SL 2013., L 222, str. 14.)


title: predmet C-572/19 P: Žalba koju je 26. srpnja 2019. podnio European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation — Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico — ITS Europe) protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 22. svibnja 2019. u predmetu T-604/15: Ertico — ITS Europe protiv Komisije

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/9

      Žalba koju je 26. srpnja 2019. podnio European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation — Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico — ITS Europe) protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 22. svibnja 2019. u predmetu T-604/15: Ertico — ITS Europe protiv Komisije
      (predmet C-572/19 P)
      (2019/C 312/11)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation — Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico — ITS Europe) (zastupnici: M. Wellinger i K. T'Syen, avocats)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtjeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda od 22. svibnja 2019. u predmetu T-604/15;

                  —

                  poništi osporavanu odluku (1) i potvrdi žaliteljev status „MSP”-a (mikro, malo ili srednje poduzeće); i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova ovog postupka, uključujući troškove postupka pred Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti žalbe žalitelj ističe tri žalbena razloga.

                  1.

                  Pobijana presuda zahvaćena je pogreškom koja se tiče prava jer je u njoj utvrđeno da se (i) točke 1.2.6 i 1.2.7 Priloga Odluci Komisije 2012/838/EU (2) od 18. prosinca 2012. o usvajanju pravila s ciljem osiguranja dosljedne provjere postojanja i pravnog statusa sudionika, kao i njihovih poslovnih i financijskih sposobnosti, u neizravnim aktivnostima koje dobivaju potporu u obliku bespovratnih sredstava na temelju Sedmog okvirnog programa Europske zajednice za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti i na temelju Sedmog okvirnog programa Europske zajednice za atomsku energiju za aktivnosti u području nuklearnih istraživanja i osposobljavanja i (ii) članak 22. Uredbe Vijeća br. 58/2003 (3) od 19. prosinca 2002. o utvrđivanju statusa izvršnih agencija kojima se povjeravaju određene zadaće u vezi s upravljanjem programima Zajednice odnose na različita pravna sredstva.

                  2.

                  Pobijana presuda pogrešno primjenjuje i povređuje MSP Preporuku (4), te povređuje temeljna pravna načela pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja (i stoga je zahvaćena pogreškom koja se tiče prava) time što je u njoj utvrđeno da je zakonski dopušteno žalitelju uskratiti status MSP-a na temelju „cilja i smisla” MSP Preporuke unatoč tome što žalitelj formalno ispunjava uvjete iz MSP Preporuke (što se u pobijanoj presudi ne osporava).

                  3.

                  Pobijana presuda zahvaćena je očitom pogreškom u ocjeni i materijalno nevaljana u dijelu u kojem je u njoj utvrđeno da žalitelj „nije izložen poteškoćama s kojima se obično suočavaju MSP-ovi” (i da stoga žalitelj nije MSP s obzirom na „cilj i smisao” MSP Preporuke).

         (1)  Odluka ocjenjivačkog odbora Komisije od 18. kolovoza 2015.

         (2)  SL 2012., L 359., str. 45. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 62, str. 267.)

         (3)  SL 2003., L 11, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 83.)

         (4)  Preporuka Komisije od 6. svibnja 2003. o definiciji mikropoduzeća, te malih i srednjih poduzeća (SL 2003., L 124, str. 36.)


title: predmet T-40/16: Tužba podnesena 29. srpnja 2019. — MU protiv Parlamenta

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/11

      Tužba podnesena 29. srpnja 2019. — MU protiv Parlamenta
      (predmet T-40/16)
      (2019/C 312/12)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: MU (zastupnik: A. Bruno, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi i proglasi nezakonitost Odluke Europskog parlamenta od 11. prosinca 2015. o odbijanju dodatne naknade za stažiste s invaliditetom iz članka 24. stavka 9. Internog pravilnika o stažiranju i studijskim posjetima Glavnom tajništvu Europskog parlamenta.

                  —

                  posljedično, utvrdi da MU ima osobno pravo na priznavanje dodatne naknade predviđene člankom 29. stavkom 9. Internog pravilnika o stažiranju u Europskom parlamentu, kao osoba sa 70-postotnim invaliditetom.

                  —

                  naloži Europskom parlamentu da dodijeli tužitelju dodatnu naknadu predviđenu primjenjivim propisima, koja uključuje kamate i novčanu revalorizaciju od dana podnošenja zahtjeva do dana isplate te naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U potporu tužbi, tužitelj ističe:

                  1.

                  Da priznavanje dodatnih naknada za osobe s invaliditetom, predviđeno člankom 24. stavkom 9. Internog pravilnika o stažiranju i studijskim posjetima Glavnom tajništvu Europskog parlamenta, nije obuhvaćeno marginom prosudbe Parlamenta.

                  2.

                  Da je postotak invaliditeta potvrdio ili utvrdio službeni liječnik Europskog parlamenta, ovisno o tome temelji li se na nacionalnoj potvrdi ili na detaljnom mišljenju stažistovog liječnika, i upućuje na „europsku ljestvicu za procjenu, u zdravstvene svrhe, oštećenja tjelesnog i mentalnog integriteta”.

                  3.

                  Da je prosudba Europskog parlamenta, ako postoji u ovom slučaju, bezrazložno proširena. U tom smislu navodi se da predmetni pravilnik razlikuje slučaj u kojem se invaliditet temelji na potvrdi nacionalnih vlasti, kao u ovom slučaju, u kojem ga mora potvrditi liječnik Europskog parlamenta, i različiti slučaj u kojem se ona temelji na nalazu stažistovog liječnika. U posljednjem slučaju, postotak invaliditeta utvrđuje liječnik Europskog parlamenta.


title: predmet T-457/19: Tužba podnesena 4. srpnja 2019. — Synthomer protiv Komisije

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/13

      Tužba podnesena 4. srpnja 2019. — Synthomer protiv Komisije
      (predmet T-457/19)
      (2019/C 312/14)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Synthomer plc (Harlow, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: J. Lesar, solicitor i K. Beal, QC)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Komisije C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je Ujedinjena Kraljevina provela u odnosu na izuzeće financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC);

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe devet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u vrednovanju ili ocjeni u svojem odabiru referentnog okvira za analizu sustava oporezivanja. Komisija je trebala referentni okvir tretirati kao sustav oporezivanja na dobit Ujedinjene Kraljevine, a ne samo sustav kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u vrednovanju ili ocjeni usvajanjem manjkavog pristupa za analizu sustava CFC. Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. pobijane odluke pogrešno tretirala odredbe poglavlja 9. dijela 9.A britanskog Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) iz 2010. kao vrstu odstupanja od opće naplate poreza iz poglavlja 5.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a utvrđivanjem, u uvodnim izjavama 127. do 151. pobijane odluke, da je kriterij selektivnosti bio ispunjen u mjeri u kojoj su poduzeća u činjenično i pravno usporedivim položajima bila drukčije tretirana.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je „potpuno” izuzeće u okviru odjeljka 371ID Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) opravdano naravlju i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je 75 % izuzeća u okviru odjeljka 371ID Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. opravdano naravlju i općom strukturom poreznog sustava.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je došlo do očite pogreške u vrednovanju ili ocjeni u odnosu na 75 % izuzeća i pitanje fiksnog omjera.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisijina odluka nije u skladu s općim načelom prava Unije o nediskriminaciji ili jednakosti.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava primjenom po analogiji ili neopravdanim oslanjanjem na odredbe iz Direktive Vijeća (EU) 2016/1164 (1) koja nije bila primjenjiva ratione temporis.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a utvrđivanjem, u uvodnoj izjavi 176. pobijane odluke, da postoji grupa korisnika (uključujući tužitelja) i da je tužitelj dobio potporu koja se trebala vratiti na temelju članka 2. stavka 1. pobijane odluke.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1.)


title: predmet T-470/19: Tužba podnesena 4. srpnja 2019. — Essentra i drugi protiv Komisije

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/15

      Tužba podnesena 4. srpnja 2019. — Essentra i drugi protiv Komisije
      (predmet T-470/19)
      (2019/C 312/15)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Essentra plc (Milton Keynes, Ujedinjena Kraljevina), ESNT Holdings (No.2) Ltd (Milton Keynes) i Essentra Finance Ltd (Milton Keynes) (zastupnici: J. Lesar, solicitor i K. Beal, QC)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi Odluku Komisije C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je Ujedinjena Kraljevina provela u odnosu na izuzeće financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC);

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe deset tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u vrednovanju ili ocjeni u svojem odabiru referentnog okvira za analizu sustava oporezivanja. Komisija je trebala referentni okvir tretirati kao sustav oporezivanja na dobit Ujedinjene Kraljevine, a ne samo sustav kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u vrednovanju ili ocjeni usvajanjem manjkavog pristupa za analizu sustava CFC. Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. pobijane odluke pogrešno tretirala odredbe poglavlja 9. dijela 9.A britanskog Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) kao vrstu odstupanja od opće naplate poreza iz poglavlja 5.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a utvrđivanjem, u uvodnim izjavama 127. do 151. pobijane odluke, da je kriterij selektivnosti bio ispunjen u mjeri u kojoj su poduzeća u činjenično i pravno usporedivim položajima bila drukčije tretirana.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je 75 % izuzeća u okviru odjeljka 371ID Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. opravdano naravlju i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je izuzeće „zajedničkog interesa” u okviru odjeljka 371IE Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. opravdano naravlju i općom strukturom poreznog sustava.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da bi nametanje poreznog tereta CFC-ovima koji ispunjavaju uvjete za izuzeća iz poglavlja 9. dijela 9.A britanskog Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. kao grupi povrijedilo, protivno članku 49. UFEU-a, tužiteljevu slobodu poslovnog nastana.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je došlo do očite pogreške u vrednovanju ili ocjeni u odnosu na 75 % izuzeća i pitanje fiksnog omjera.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisijina odluka nije u skladu s općim načelom prava Unije o nediskriminaciji ili jednakosti.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava primjenom po analogiji ili neopravdanim oslanjanjem na odredbe iz Direktive Vijeća (EU) 2016/1164 (1) koja nije bila primjenjiva ratione temporis.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a utvrđivanjem, u uvodnoj izjavi 176. pobijane odluke, da postoji grupa korisnika (uključujući tužitelje) i da su tužitelji dobili potporu koja se trebala vratiti na temelju članka 2. stavka 1. pobijane odluke.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1.)


title: predmet T-471/19: Tužba podnesena 4. srpnja 2019. — Eland Oil & Gas protiv Komisije

text:
               16.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 312/16

      Tužba podnesena 4. srpnja 2019. — Eland Oil & Gas protiv Komisije
      (predmet T-471/19)
      (2019/C 312/16)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Eland Oil & Gas plc (Aberdeen, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: J. Lesar, solicitor, i K. Beal, QC)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Komisije C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je Ujedinjena Kraljevina provela u odnosu na izuzeće financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC);

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe deset tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u vrednovanju ili ocjeni u svojem odabiru referentnog okvira za analizu sustava oporezivanja. Komisija je trebala referentni okvir tretirati kao sustav oporezivanja na dobit Ujedinjene Kraljevine, a ne samo sustav kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u vrednovanju ili ocjeni usvajanjem manjkavog pristupa za analizu sustava CFC. Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. pobijane odluke pogrešno tretirala odredbe poglavlja 9. dijela 9.A britanskog Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) kao vrstu odstupanja od opće naplate poreza iz poglavlja 5.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a utvrđivanjem, u uvodnim izjavama 127. do 151. pobijane odluke, da je kriterij selektivnosti bio ispunjen u mjeri u kojoj su poduzeća u činjenično i pravno usporedivim položajima bila drukčije tretirana.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je „potpuno” izuzeće u okviru odjeljka 371IB Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. opravdano naravlju i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je 75 % izuzeća u okviru odjeljka 371ID Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. opravdano naravlju i općom strukturom poreznog sustava.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je izuzeće „zajedničkog interesa” u okviru odjeljka 371IE Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. opravdano naravlju i općom strukturom poreznog sustava.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je došlo do očite pogreške u vrednovanju ili ocjeni u odnosu na 75 % izuzeća i pitanje fiksnog omjera.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisijina odluka nije u skladu s općim načelom prava Unije o nediskriminaciji ili jednakosti.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava primjenom po analogiji ili neopravdanim oslanjanjem na odredbe iz Direktive Vijeća (EU) 2016/1164 (1) koja nije bila primjenjiva ratione temporis.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a utvrđivanjem, u uvodnoj izjavi 176. pobijane odluke, da postoji grupa korisnika (uključujući tužitelja) i da je tužitelj dobio potporu koja se trebala vratiti na temelju članka 2. stavka 1. pobijane odluke.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1.)


title: predmet C-40/17: Presuda Suda (drugo vijeće) od 29. srpnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberlandesgericht Düsseldorf — Njemačka) — Fashion ID GmbH & Co.KG protiv Verbraucherzentrale NRW eV (Zahtjev za prethodnu odluku — Zaštita fizičkih osoba u vezi s obradom osobnih podataka — Direktiva 95/46/EZ — Članak 2. točka (d) — Pojam „voditelj obrade” — Upravitelj internetske stranice koji je u nju integrirao dodatak za društvenu mrežu koji omogućava otkrivanje osobnih podataka posjetitelja te stranice pružatelju navedenog dodatka — Članak 7. točka (f) — Zakonitost obrade podataka — Uzimanje u obzir interesa upravitelja internetske stranice ili interesa pružatelja dodatka za društvenu mrežu — Članak 2. točka (h) i članak 7. točka (a) — Privola ispitanika — Članak 10. — Podaci koji se daju ispitaniku — Nacionalni propis kojim se udrugama za zaštitu interesa potrošača dodjeljuje aktivna legitimacija za pokretanje postupka pred sudom)

text:
               23.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 319/2

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 29. srpnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberlandesgericht Düsseldorf — Njemačka) — Fashion ID GmbH & Co.KG protiv Verbraucherzentrale NRW eV
      (predmet C-40/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita fizičkih osoba u vezi s obradom osobnih podataka - Direktiva 95/46/EZ - Članak 2. točka (d) - Pojam „voditelj obrade” - Upravitelj internetske stranice koji je u nju integrirao dodatak za društvenu mrežu koji omogućava otkrivanje osobnih podataka posjetitelja te stranice pružatelju navedenog dodatka - Članak 7. točka (f) - Zakonitost obrade podataka - Uzimanje u obzir interesa upravitelja internetske stranice ili interesa pružatelja dodatka za društvenu mrežu - Članak 2. točka (h) i članak 7. točka (a) - Privola ispitanika - Članak 10. - Podaci koji se daju ispitaniku - Nacionalni propis kojim se udrugama za zaštitu interesa potrošača dodjeljuje aktivna legitimacija za pokretanje postupka pred sudom)
      (2019/C 319/02)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Fashion ID GmbH & Co.KG

         Tuženik: Verbraucherzentrale NRW eV

         Uz sudjelovanje: Facebook Ireland Ltd, Landesbeauftragte für Datenschutz und Informationsfreiheit Nordrhein-Westfalen

         Izreka

                  1.

                  Članke 22. do 24. Direktive 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni propis kojim se udrugama za zaštitu interesa potrošača dodjeljuje aktivna procesna legitimacija za pokretanje postupka pred sudom protiv navodnog počinitelja povrede zaštite osobnih podataka.

                  2.

                  Upravitelj internetske stranice, poput društva Fashion ID GmbH & Co. KG — koji na navedenu stranicu umeće dodatak za društvenu mrežu koji pregledniku posjetitelja te stranice omogućava zahtijevanje sadržaja pružatelja navedenog dodatka i prenošenje u tu svrhu tom pružatelju posjetiteljevih osobnih podataka — može se smatrati voditeljem obrade u smislu članka 2. točke (d) Direktive 95/46. Međutim, ta je odgovornost ograničena na postupak ili skup postupaka obrade osobnih podataka čiju svrhu i načine stvarno utvrđuje, odnosno na prikupljanje i otkrivanje prijenosom podataka o kojima je riječ.

                  3.

                  U situaciji poput one u glavnom postupku — u kojoj upravitelj internetske stranice na navedenu stranicu umeće dodatak za društvenu mrežu koji pregledniku posjetitelja te stranice omogućava zahtijevanje sadržaja pružatelja navedenog dodatka i prenošenje u tu svrhu tom pružatelju posjetiteljevih osobnih podataka — i taj upravitelj i taj pružatelj moraju tim postupcima željeti postići zakonit interes u smislu članka 7. točke (f) Direktive 95/46, kako bi oni u tom pogledu bili opravdani.

                  4.

                  Članak 2. točku (h) i članak 7. točku (a) Direktive 95/46 treba tumačiti na način da u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku — u kojoj upravitelj internetske stranice na navedenu stranicu umeće dodatak za društvenu mrežu koji pregledniku posjetitelja te stranice omogućava zahtijevanje sadržaja pružatelja navedenog dodatka i prenošenje u tu svrhu navedenom pružatelju posjetiteljevih osobnih podataka — privolu iz tih odredbi treba prikupiti taj upravitelj jedino u odnosu na postupak ili skup postupaka obrade osobnih podataka čiju svrhu i načine taj upravitelj stvarno utvrđuje. Usto, članak 10. te direktive treba tumačiti na način da u takvoj situaciji obveza obavješćivanja predviđena tom odredbom postoji i na strani navedenog upravitelja, pri čemu se podaci koje on mora dati ispitaniku moraju odnositi samo na postupak ili skup postupaka obrade osobnih podataka čiju svrhu i načine taj upravitelj utvrđuje.

         (1)  SL C 112, 10. 4. 2017.