title: Presuda Općeg suda (prvo prošireno vijeće) od 22. travnja 2016.#Francuska Republika protiv Europske komisije.#Državne potpore – Direktiva 92/81/EEZ – Trošarine na mineralna ulja – Mineralna ulja koja se upotrebljavaju kao loživo ulje za proizvodnju glinice – Oslobođenje od trošarina – Legitimna očekivanja – Pravna sigurnost – Razumni rok.#Predmet T-56/06 RENV II.

text:
         PRESUDA OPĆEG SUDA (prvo prošireno vijeće)
      22. travnja 2016. (
            *1
         )
      „Državne potpore — Direktiva 92/81/EEZ — Trošarine na mineralna ulja — Mineralna ulja koja se upotrebljavaju kao loživo ulje za proizvodnju glinice — Oslobođenje od trošarina — Legitimna očekivanja — Pravna sigurnost — Razumni rok“
      U predmetu T‑56/06 RENV II,

         Francuska Republika, koju zastupaju G. de Bergues, D. Colas i R. Coesme, u svojstvu agenata,
      tužitelj,
      protiv

         Europske komisije, koju zastupaju V. Di Bucci, N. Khan, G. Conte, D. Grespan i K. Walkerová, u svojstvu agenata,
      tuženik,
      povodom zahtjeva za poništenje članka 5. Odluke Komisije 2006/323/EZ od 7. prosinca 2005. o oslobođenju od trošarina na mineralna ulja koja se upotrebljavaju kao loživo ulje za proizvodnju glinice u pokrajini Gardanne, u pokrajini Shannon i na Sardiniji, a koje su provele Francuska, Irska i Italija (SL 2006., L 119, str. 12.), u dijelu u kojem se njime nalaže Francuskoj Republici da povrati državne potpore koje su nespojive sa zajedničkim tržištem, a koje je dodijelila između 3. veljače 2002. i 31. prosinca 2003. na temelju oslobođenja od trošarina na mineralna ulja koja se upotrebljavaju kao loživo ulje za proizvodnju glinice u pokrajini Gardanne (Francuska).
      OPĆI SUD (prvo prošireno vijeće)
      u sastavu: H. Kanninen, predsjednik, I. Pelikánová (izvjestiteljica), E. Buttigieg, S. Gervasoni i L. Madise, suci,
      tajnik: S. Bukšek Tomac, administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 6. ožujka 2015.,
      donosi sljedeću

         Presudu

         Okolnosti spora

         Sporno oslobođenje

               1

               Glinica (odnosno aluminijev oksid) bijeli je prah koji se uglavnom koristi u ljevaonicama za proizvodnju aluminija. Dobiva se od boksita postupkom rafiniranja u kojem je zadnja etapa kalcinacija. Više od 90% kalcinirane glinice se koristi za fuziju aluminija. Ostatak se dalje preoblikuje i ima kemijsku namjenu. Postoje dva tržišta različitih proizvoda, odnosno jedno za metaluršku i drugo za kemijsku glinicu. Mineralna ulja se mogu upotrebljavati kao loživo ulje za proizvodnju glinice.

               2

               Postoji samo jedan proizvođač glinice u Irskoj, jedan u Italiji i jedan u Francuskoj. U Francuskoj je to Alcan Inc. s poslovnim nastanom u pokrajini Gardanne. Proizvođači glinice su također prisutni u Njemačkoj, Španjolskoj, Grčkoj, Mađarskoj i Ujedinjenoj Kraljevini.

               3

               Francuska Republika od 1997. oslobađa od trošarina mineralna ulja koja se upotrebljavaju kao loživo ulje za proizvodnju glinice u pokrajini Gardanne (u daljnjem tekstu: sporno oslobođenje). Sporno je oslobođenje u francusko pravo uvedeno člankom 6. loi No 97‑1239, du 29 décembre 1997, portant loi de finances rectificative pour 1997 (Zakon br. 97‑1239, od 29. prosinca 1997. o izmjenama Zakona o financijama za 1997. (JORF od 30. prosinca 1997., str. 19101.).

               4

               Primjena francuskog oslobođenja u regiji Gardanne odobrena je do 31. prosinca 1998. Odlukom Vijeća 97/425/EZ od 30. lipnja 1997. kojim se odobrava državama članicama da na određena mineralna ulja koja se koriste za određene svrhe primijene ili nastave primjenjivati postojeća smanjenja trošarinskih stopa odnosno oslobođenja od trošarina u skladu s postupkom predviđenim u Direktivi 92/81/EEZ (SL L 182, str. 22.). Njezinu je valjanost Vijeće Europske unije nastavno produljilo do 31. prosinca 1999. Odlukom 1999/255/EZ od 30. lipnja 1997. kojom se u skladu s Direktivom 92/81/EEZ odobrava državama članicama da na određena mineralna ulja koja se koriste za određene svrhe primijene ili nastave primjenjivati smanjenja trošarinskih stopa odnosno oslobođenja od trošarina i kojom se mijenja Odluka 97/425 (SL L 99, str. 26.). Vijeće joj je opet produljilo valjanost do 31. prosinca 2000. Odlukom 1999/880/EZ od 17. prosinca 1999. kojom se odobrava državama članicama da na određena mineralna ulja koja se koriste za određene svrhe primijene ili nastave primjenjivati postojeća smanjenja trošarinskih stopa odnosno oslobođenja od trošarina u skladu s postupkom predviđenim u Direktivi 92/81/EEZ (SL L 331, str. 73.).

               5

               Odluka Vijeća 2001/224/EZ od 12. ožujka 2001. o smanjenim trošarinskim stopama odnosno oslobođenjima od trošarina na određena mineralna ulja koja se koriste za određene svrhe (SL L 84, str. 23.), odnosno koja se odnosi na sporno oslobođenje, produljuje navedeno oslobođenje do 31. prosinca 2006. Prema njezinoj uvodnoj izjavi 5. ta odluka „ne dovodi u pitanje ishod postupaka koji bi se mogli poduzeti u vezi s narušavanjem djelovanja jedinstvenog tržišta, a posebno na temelju članaka [87. UEZ‑a] i [88. UEZ‑a]” i „ne oslobađa od obveze da države članice prijave Komisiji slučajeve moguće državne potpore na temelju članka [88. UEZ‑a]”.

         Upravni postupak

               6

               Komisija Europskih zajednica je dopisom od 2. lipnja 1998. od francuskih tijela zatražila informacije da bi provjerila je li sporno oslobođenje obuhvaćeno područjem primjene članaka 87. i 88. UEZ‑a. Nakon što je 10. srpnja 1998. zatražila produljenje roka za odgovor, što joj je i odobreno 24. srpnja 1998., Francuska je Republika odgovorila dopisom od 7. kolovoza 1998.

               7

               Komisija je dopisom od 17. srpnja 2000. od Francuske Republike zatražila da joj prijavi sporno oslobođenje. Francuska su tijela dopisom od 4. rujna 2000. odgovorila da smatraju da sporno oslobođenje nije državna potpora te ga prema tome ne treba prijavljivati. Komisija je dopisom od 27. rujna pozvala Francusku Republiku da dostavi dodatne informacije. Francuska su tijela slijedom Komisijine opomene od 20. studenoga 2000. odgovorila 8. prosinca 2000.

               8

               Komisija je Odlukom C (2001) 3295 od 30. listopada 2001. pokrenula postupak predviđen u članku 88. stavku 2. UEZ‑a u odnosu na sporno oslobođenje (u daljnjem tekstu: formalni istražni postupak). Ta je odluka Francuskoj Republici priopćena dopisom od 5. studenog 2001. i objavljena 2. veljače 2002. u Službenom listu Europskih zajednica (SL C 30 str. 21.).

               9

               Komisija je dopisima od 26. i 28. veljače te od 1. ožujka 2002. primila očitovanja društava Aughinish Alumina Ltd, Eurallumina SpA, Alcan i Europskog aluminijskog udruženja. Ona su Francuskoj Republici priopćena 26. ožujka 2002.

               10

               Nakon što je dopisom od 21. studenoga 2001. zatražila produljenje roka za odgovor, što joj je i odobreno 29. studenoga 2001., Francuska je Republika iznijela svoja očitovanja u dopisu od 12. veljače 2002.

         Odluka glinica I.

               11

               Komisija je 7. prosinca 2005. donijela Odluku 2006/323/EZ o oslobođenju od trošarina na mineralna ulja koja se upotrebljavaju kao loživo ulje za proizvodnju glinice u pokrajini Gardanne, u pokrajini Shannon i na Sardiniji, a koje su provele Francuska, Irska i Italija (SL 2006., L 119, str. 12.; u daljnjem tekstu: Odluka glinica I.).

               12

               Odluka glinica I. odnosi se na razdoblje prije 1. siječnja 2004., datuma od kojeg se primjenjuje Direktiva Vijeća 2003/96/EZ od 27. listopada 2003. o restrukturiranju sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije (SL L 283 str. 51.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 75.) kojom se stavlja izvan snage Direktiva Vijeća 92/81/EEZ od 19. listopada 1992. o usklađivanju struktura trošarina na mineralna ulja (SL L 316, str. 12.) kao i Direktiva Vijeća 92/82/EEZ od 19. listopada 1992. o usklađivanju stopa trošarina na mineralna ulja (SL L 316, str. 19.), s učinkom od 31. prosinca 2003. (uvodna izjava 57.). Ona ipak proširuje formalni istražni postupak na razdoblje nakon 31. prosinca 2003. (uvodna izjava 92.).

               13

               Izreka Odluke glinica I. osobito određuje:

                  „Prvi članak

               Oslobođenja od trošarina na teška mineralna ulja koja se upotrebljavaju u proizvodnji glinice koja su do 31. prosinca 2003. dodijelile Francuska, Irska i Italija državne su potpore u smislu članka 87. stavka 1. [UEZ‑a];

                  Članak 2.

               Potpora dodijeljena između 17. srpnja 1990. i 2. veljače 2002., u mjeri u kojoj je nespojiva sa zajedničkim tržištem, nije vraćena jer bi taj povrat bio protivan općim načelima prava Zajednice.

                  Članak 3.

               Potpora iz prvog članka, dodijeljena između 3. veljače 2002. i 31. prosinca 2003. spojiva je sa zajedničkim tržištem u smislu članka 87. stavka 3. [UEZ‑a] u mjeri u kojoj korisnici plaćaju trošarine u iznosu od najmanje 13,01 eura za 1000 kg teškog mineralnog ulja.

                  Članak 4.

               Potpora [...] dodijeljena između 3. veljače 2002. i 31. prosinca 2003. nespojiva je sa zajedničkim tržištem u smislu članka 87. stavka 3. [UEZ‑a] u mjeri u kojoj korisnici nisu plaćali trošarinu u iznosu od najmanje 13,01 eura za 1000 kg teškog mineralnog ulja.

                  Članak 5.

               1.   Francuska, Irska i Italija poduzimaju sve potrebne mjere za povrat nespojive potpore iz članka 4. od njezinih korisnika.
               […]
               5.   Francuska, Irska i Italija korisnicima nespojive potpore iz članka 4. nalažu da u roku od dva mjeseca od dana priopćenja ove odluke vrate nezakonitu potporu uvećanu za kamate.”

         Postupak i zahtjevi stranaka

               14

               Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 17. veljače 2006. Francuska Republika pokrenula je ovaj postupak, upisan pod brojem T‑56/06.

               15

               Na temelju članka 14. Poslovnika Općeg suda od 2. svibnja 1991. i na prijedlog drugog vijeća, Opći je sud odlučio nakon saslušanja stranaka sukladno članku 51. navedenog poslovnika uputiti ovaj predmet na odlučivanje u proširenom vijeću.

               16

               Rješenjem od 24. svibnja 2007., predsjednik drugog proširenog vijeća Općeg suda je nakon saslušanja stranaka spojio predmete T‑56/06 i predmete T‑50/06, T‑60/06, T‑62/06 i T‑69/06 (u daljnjem tekstu: predmeti Glinica I.) u svrhu usmenog postupka, sukladno članku 50. Poslovnika od 2. svibnja 1991.

               17

               Presudom od 12. prosinca 2007., Irska i dr./Komisija (T‑50/06, T‑56/06, T‑60/06, T‑62/06 i T‑69/06, EU:T:2007:383) Opći je sud spojio predmete Glinica I. u svrhu donošenja presude, poništio Odluku glinica I. i, u predmetu T‑62/06 u preostalom dijelu odbio tužbu.

               18

               Žalbom od 26. veljače 2008. Komisija je pokrenula žalbeni postupak protiv te presude Općeg suda.

               19

               Presudom od 2. prosinca 2009.Komisija/Irska i dr. (C‑89/08 P, Zb, EU:C:2009:742) Sud je ukinuo presudu Irska i dr./Komisija, točka 17. supra (EU:T:2007:383) u dijelu u kojem je Opći sud poništio Odluku glinica I., vratio predmete Glinica I. na ponovno odlučivanje Općem sudu i odluku o troškovima odgodio za kasnije.

               20

               Nakon presude Komisija/Irska i dr., točka 19. supra (EU:C:2009:742) i sukladno članku 118. stavku 1. Poslovnika od 2. svibnja 1991., predmeti Glinica I. odlukom su predsjednika Općeg suda od 18. prosinca 2009. dodijeljeni drugom proširenom vijeću.

               21

               Sukladno članku 119. stavku 1. Poslovnika od 2. svibnja 1991., stranke su podnijele svoja pisana očitovanja, i to Francuska Republika 16. veljače 2010., a Komisija 28. travnja 2010. U svojem pisanom očitovanju Francuska je Republika u pogledu presude Komisija/Irska i dr., točka 19. supra (EU:C:2009:742) navela da odustaje od drugog tužbenog razloga, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja.

               22

               Rješenjem predsjednika drugog proširenog vijeća od 1. ožujka 2010., predmeti Glinica I. su spojeni u svrhu pisanog i usmenog postupka te donošenja presude. Odlukom predsjednika Općeg suda od 20. rujna 2010., predmeti Glinica I. preraspodijeljeni su četvrtom proširenom vijeću.

               23

               Presudom od 21. ožujka 2012., Irska/Komisija (T‑50/06 RENV, T‑56/06 RENV, T‑60/06 RENV, T‑62/06 RENV i T‑69/06 RENV, Zb., EU:T:2012:134) Opći je sud poništio Odluku glinica I. u dijelu u kojem se njome utvrđuje ili se temelji na utvrđenju da su oslobođenja od trošarina na mineralna ulja koja se upotrebljavaju kao loživo ulje za proizvodnju glinice, a koje su do 31. prosinca 2003. primjenjivale Francuska Republika, Irska i Talijanska Republika (u daljnjem tekstu: oslobođenja od trošarina) državne potpore u smislu članka 87. stavka 1. UEZ‑a i u dijelu u kojem se Francuskoj Republici, Irskoj i Talijanskoj Republici nalaže poduzimanje svih potrebnih mjera za povrat navedenih oslobođenja od korisnika u mjeri u kojoj potonji nisu plaćali trošarine u iznosu od najmanje 13,01 eura za 1000 kg teškog mineralnog ulja.

               24

               Žalbom od 1. lipnja 2012. Komisija je pokrenula žalbeni postupak protiv te presude Općeg suda.

               25

               Presudom od 10. prosinca 2013.Komisija/Irska i dr. (C‑272/12 P, Zb., EU:C:2013:812) Sud je poništio presudu Irska/Komisija, točka 23. supra (EU:T:2012:134) vratio predmete Glinica I. na ponovno odlučivanje Općem sudu i odluku o troškovima odgodio za kasnije.

               26

               Nakon presude Komisija/Irska i dr., točka 25. supra (EU:C:2013:812) predmeti Glinica I. su odlukama predsjednika Općeg suda od 21. siječnja i 10. ožujka 2014. dodijeljeni prvom vijeću.

               27

               Sukladno članku 119. stavku 1. Poslovnika od 2. svibnja 1991., stranke su podnijele svoja pisana očitovanja, i to Francuska Republika 20. veljače 2014., a Komisija 8. travnja 2014. U svojem pisanom očitovanju Francuska je Republika navela da s obzirom na presudu Komisija/Irska i dr. točka 25. supra (EU:C:2013:812) odustaje od prvog žalbenog razloga, koji se temelji na povredi pojma državne potpore u smislu članka 87. stavka 1. UEZ‑a i da svoj tužbeni zahtjev ograničuje na poništenje članka 5. odluke Glinica I. u dijelu u kojem joj se nalaže povrat nespojive državne potpore koju je dodijelila između 3. veljače 2002. i 31. prosinca 2003. na temelju spornog oslobođenja (u daljnjem tekstu: sporna potpora), kao i da traži da se Komisiji naloži snošenje troškova. Komisija se o tome očitovala u svojem pisanom očitovanju.

               28

               Odlukom predsjednika Općeg suda od 30. rujna 2014., predmeti Glinica I. preraspodijeljeni su prvom proširenom vijeću, sukladno članku 118. stavku 1. Poslovnika od 2. svibnja 1991.

               29

               Na temelju izvještaja suca izvjestitelja Opći sud odlučio je otvoriti usmeni postupak.

               30

               Saslušana su izlaganja stranaka i odgovori stranaka na usmena pitanja koja je Opći sud postavio tijekom rasprave održane 6. ožujka 2015.

               31

               Francuska Republika u bitnom od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        poništi članak 5. Odluke glinica I. u dijelu u kojem predviđa povrat sporne potpore (u daljnjem tekstu: pobijana odluka);

                        —

                        naloži Komisiji snošenje troškova.

               32

               Komisija od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        odbije tužbu;

                        —

                        naloži Francuskoj Republici snošenje troškova.

         Pravo

               33

               U prilog tužbi Francuska Republika ističe jedini tužbeni razlog koji odgovara trećem žalbenom razlogu, vezan za to da je Komisija donošenjem sporne odluke prekršila načela zaštite legitimnih očekivanja, pravne sigurnosti i poštovanja razumnog roka.

               34

               Kao prvo, u prilog svojem tužbenom razlogu vezanom za povredu načela zaštite legitimnih očekivanja, pravne sigurnosti i poštovanja razumnog roka, Francuska se Republika poziva na uvodne izjave 98. i 99. Odluke glinica I. u kojoj Komisija priznaje postojanje iznimnih okolnosti koje sukladno članku 14. stavku 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka [88. EZ‑a] (SL L 83, str. 1) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku:, poglavlje 8, svezak 4, str. 16.) i ustaljenoj sudskoj praksi čine zapreku povratu sporne potpore.

               35

               Kao drugo, poziva se na Odluku 2001/224 kojom je dobila odobrenje da nastavi primjenjivati sporno oslobođenje do 31. prosinca 2006., kao i na članak 18. stavak 1. Direktive 2003/96 kojom se potvrđuje potonja odluka i ističe da oba akta sprečavaju Komisiju da smatra da je objavom odluke o pokretanju formalnog istražnog postupka u Službenom listu2. veljače 2002. okončano legitimno očekivanje korisnika sporne potpore odnosno društva Alcan vezano za pravilnost te potpore.

               36

               Kao treće, Francuska se Republika poziva na Alcanova legitimna očekivanja vezana za pravilnost sporne potpore koja su proizašla iz kašnjenja Komisije s donošenjem odluke Glinica I. do kojeg je došlo tek 7. prosinca 2005., iako je objavila odluku o pokretanju formalnog istražnog postupka i primila posljednja očitovanja stranaka u veljači 2002. dok se načelima pravne sigurnosti i poštovanja razumnog roka protivilo se neograničeno odgađati izvršavanje njezinih ovlasti u području državnih potpora.

               37

               Kao četvrto, ona ističe da Komisija ne može opravdati taj rok za pokretanje istrage od gotovo četiri godine osobitom složenošću spisa, a da ne precizira u čemu je ocjena spojivosti oslobođenja od trošarine s člankom 87. UEZ‑a, odnosno točnije, s okvirima Zajednice za državne potpore za zaštitu okoliša iz 1994. i 2001. izazvala ozbiljne poteškoće, s obzirom na činjenicu da je Komisija već dugo znala za oslobođenja od trošarine.

               38

               Kao peto, Francuska Republika poziva se na sudsku praksu koja jamči mogućnost sudova Europske unije da ocijene razumnost trajanja Komisijina formalnog istražnog postupka čak i nakon stupanja na snagu Uredbe br. 659/1999. Prema njezinu mišljenju, nemoguće je članak 15. Uredbe br. 659/1999 kojim se uvodi zastarni rok od deset godina za povrat potpore tumačiti na način da ovlašćuje Komisiju za ispitivanje spojivosti potpore u tom istom roku, a da time ne ugrozi okvirni rok za provođenje istrage od 18 mjeseci koji je izričito predviđen u članku 15. iste uredbe.

               39

               Komisija ističe da predmetni žalbeni razlog nije osnovan.

               40

               Uvodno valja podsjetiti da sukladno članku 14. stavku 1. Uredbe br. 659/1999, Komisija ne smije zahtijevati povrat državne potpore ako bi to bilo u suprotnosti s općim načelima prava Unije.

               41

               U ovom slučaju, Francuska Republika upravo ističe da je pobijana odluka protivna načelima zaštite legitimnih očekivanja, pravne sigurnosti i poštovanja načela razumnog roka.

               42

               U tom pogledu valja podsjetiti da načelo zaštite legitimnih očekivanja, kao temeljno načelo prava Unije (presuda od 14. listopada 1999., Atlanta/Europska zajednica, C‑104/97 P, Zb., EU:C:1999:498, t. 52.) omogućava svakom gospodarskom subjektu prema kojem institucija stvara utemeljena očekivanja da se na njih poziva (presude od 11. ožujka 1987., Van den Bergh en Jurgens i Van Dijk Food Products (Lopik)/EEZ265/85, Zb., EU:C:1987:121, t. 44.; od 24. ožujka 2011., ISD Polska i dr./Komisija, C‑369/09 P, Zb., EU:C:2011:175, t. 123. i od 27. rujna 2012., Producteurs de légumes de France/Komisija, T‑328/09, EU:T:2012:498, t. 18.). Međutim, kad je razborit i oprezan gospodarski subjekt u mogućnosti predvidjeti usvajanje Unijine mjere koja je takve naravi da utječe na njegove interese, on se ne može pozivati na blagodat tog načela kad se ta mjera usvoji (vidjeti presude od 1. veljače 1978., Lührs, 78/77, Zb., EU:C:1978:20, t. 6. i od 25. ožujka 2009., Alcoa Trasformazioni/Komisija, T‑332/06, EU:T:2009:79, t. 102.). Pravo pozivanja na legitimna očekivanja pretpostavlja postojanje triju kumulativnih uvjeta. Kao prvo, dotična institucija mora osobi u pitanju pružiti precizna, bezuvjetna i podudarajuća jamstva koja dolaze od ovlaštenog i pouzdanog izvora. Kao drugo, ta jamstva moraju biti takve naravi da stvaraju legitimno očekivanje kod onih kojima su upućena. Kao treće, dana osiguranja moraju biti usklađena s primjenjivim normama (vidjeti ranije navedenu presudu Producteurs de légumes de France/Komisija, EU:T:2012:498, t. 19. i navedenu sudsku praksu).

               43

               Valja, nadalje podsjetiti, što se tiče primjenjivosti načela zaštite legitimnih očekivanja u području državnih potpora da se država članica čija su tijela dodijelila potporu kršeći postupovna pravila predviđena u članku 88. UEZ‑a može pozvati na legitimna očekivanja društva korisnika te potpore da bi pred sudom Unije osporila valjanost Komisijine odluke kojom joj se nalaže povrat potpore, ali ne da bi izbjegla obvezu poduzimanja mjera potrebnih za njezino izvršenje (vidjeti presudu od 14. siječnja 1997., Španjolska/Komisija, C‑169/95, Zb., EU:C:1997:10, t. 48. i 49. i navedenu sudsku praksu). Iz sudske prakse osim toga proizlazi da, uzevši u obzir temeljnu ulogu obveze obavještavanja radi omogućavanja učinkovitosti Komisijina nadzora državnih potpora, koji je obvezan, korisnici potpore ne mogu u načelu imati legitimna očekivanja vezana uz pravilnost navedene potpore, osim ako je ona dodijeljena poštujući postupak predviđen u članku 88. UEZ‑a, a gospodarski subjekt koji postupa s dužnom pažnjom treba se u načelu moći uvjeriti da je navedeni postupak poštovan. Osobito, korisnik potpore ne može imati legitimna očekivanja vezana uz pravilnost dodjele potpore kad se ona provodi bez prethodnog obavještavanja Komisije, na način da je nezakonita prema članku 88. stavku 3. UEZ‑a (vidjeti u tom smislu presudu Producteurs de légumes de France/Komisija, t. 42. supra
                  EU:T:2012:498, t. 20. i 21. i navedenu sudsku praksu), osim ako ne postoje iznimne okolnosti (presuda od 20. studenoga 1990., Komisija/Njemačka, C‑5/89, Zb., EU:C:1990:320, t. 16.; vidjeti također presudu od 29. travnja 2004., Italija/Komisija, C‑298/00 P, Zb., EU:C:2004:240, t. 86. i navedenu sudsku praksu; presudu od 30. studenoga 2009., Francuska/Komisija, T‑427/04 i T‑17/05, Zb., EU:T:2009:474, t. 263.).

               44

               Valja još podsjetiti da je poštovanje razumnog roka u provođenju upravnog postupka opće načelo prava Unije (presuda od 27. studenoga 2003., Regione Siciliana/Komisija, T‑190/00, Zb., EU:T:2003:316, t. 136.). Usto, temeljni uvjet pravne sigurnosti koji se protivi Komisijinu neograničenom odgađanju izvršenja njezinih ovlasti dovodi sud do ispitivanja je li odvijanje upravnog postupka obuhvaćeno suviše nepravodobnim djelovanjem te institucije (presude od 24. rujna 2002., Falck i Acciaierie di Bolzano/Komisija, C‑74/00 P i C‑75/00 P, Zb., EU:C:2002:524, t. 140. i 141. i od 14. siječnja 2004., Fleuren Compost/Komisija, T‑109/01, Zb., EU:T:2004:4, t. 145. do 147.).

               45

               Komisijino kašnjenje u odlučivanju da je potpora nezakonita i da je država članica treba ukinuti i povratiti u određenim okolnostima može kod korisnika dotične potpore stvoriti legitimno očekivanje koje može spriječiti Komisiju da navedenoj državi članici naloži povrat te potpore (presuda od 24. studenoga 1987., RSV/Komisija, 223/85, Zb., EU:C:1987:502, t. 17.). Ako postoje neprijavljene državne potpore, takvo se kašnjenje međutim Komisiji može pripisati samo od trenutka kad je ona saznala za postojanje potpora nespojivih sa zajedničkim tržištem (presuda Italija/Komisija, točka 43. supra, EU:C:2004:240, t. 91.).

               46

               Sama činjenica da Uredba br. 659/1999, osim zastarnog roka od deset godina (računajući od dodjeljivanja potpore) nakon čijeg se isteka više ne može odrediti povrat potpore, ne predviđa nikakav rok, pa čak ni okvirni, za Komisijino ispitivanje nezakonite potpore, sukladno članku 13. stavku 2. navedene uredbe koji određuje da Komisija nije vezana rokom utvrđenim u članku 7. stavku 6. iste uredbe, nije prepreka tomu da sudovi Unije provjere je li ta institucija poštovala razumni rok odnosno je li suviše nepravodobno djelovala (vidjeti u tom smislu i po analogiji, što se tiče okvirnog roka, presude od 15. lipnja 2005., Regione autonoma della Sardegna/Komisija, T‑171/02, Zb.,EU:T:2005:219, t. 57., i od 9. rujna 2009., Diputación Foral de Álava i dr., T‑230/01 do T‑232/01 i T‑267/01 do T‑269/01, EU:T:2009:316, t. 338. i 339., i Diputación Foral de Álava i dr./Komisija, T‑30/01 do T‑32/01 i T‑86/02 do T‑88/02, Zb., EU:T:2009:314, t. 259. i 260.).

               47

               Valja podsjetiti da, prema sudskoj praksi, načelo pravne sigurnosti zahtijeva da Komisija, kad je kršenjem svoje obveze dužne pažnje stvorila dvosmislenu situaciju zbog uvođenja elemenata nesigurnosti i zbog nejasnoća u primjenjivim propisima, zajedno s produljenim izostankom njezine reakcije unatoč njezinim saznanjima o dotičnim potporama, razjasni navedenu situaciju prije nego što poduzme bilo kakvu radnju s ciljem nalaganja povrata već isplaćenih potpora (vidjeti u tom smislu presudu od 9. srpnja 1970., Komisija/Francuska, 26/69, Zb., EU:C:1970:67, t. 28. do 32.).

               48

               U ovom slučaju argumente stranaka treba ocijeniti u kontekstu pravila iznesenih u gornjim točkama 42. do 47.

               49

               Francuska Republika ne osporava da nije obavijestila Komisiju o spornoj potpori. Ta je potpora dodijeljena bez prethodne obavijesti Komisiji, povredom članka 88. stavka 3. UEZ‑a.

               50

               Francuska se Republika u ovom slučaju poziva na postojanje iznimnih okolnosti koje su mogle biti legitimni temelj Alcanovih očekivanja vezanih za zakonitost spornog oslobođenja i, prema tome, sporne potpore.

               51

               Međutim, Francuska se Republika u ovom slučaju neutemeljeno poziva na postojanje tih iznimnih okolnosti i to zbog razloga iznesenih u sljedećim točkama 52. do 86.

               52

               Suprotno tvrdnjama Francuske Republike, objava odluke o pokretanju formalnog istražnog postupka mogla je okončati legitimna očekivanja koja je Alcan mogao imati vezano za zakonitost spornog oslobođenja, uzimajući u obzir dvosmislenu situaciju koju je prethodno stvorio tekst odluka Vijeća o odobrenju, donesenih na prijedlog Komisije uključujući i tekst Odluke 2001/224 koji je bio na snazi tijekom razdoblja na koje se odnosi pobijana odluka.

               53

               U točkama 52. i 53. presude Komisija/Irska i dr., točka 25. supra (EU:C:2013:812) kojima je Opći sud vezan sukladno članku 61. stavku 2. Statuta Suda Europske unije, Sud je presudio da je trebalo uzeti u obzir okolnost da su odluke Vijeća o odobrenju donesene na prijedlog Komisije i da ona nikad nije koristila ovlasti koje ima na temelju članka 8. stavka 5. Direktive 92/81 odnosno članaka 230. i 241. UEZ‑a kako bi ishodila poništenje ili izmjenu tih odluka, s obzirom na načela zaštite legitimnih očekivanja i pravne sigurnosti, kao što je to Komisija učinila u svojoj Odluci glinica I. suzdržavajući se od nalaganja povrata potpora dodijeljenih do 2. veljače 2002., dana objave odluka o pokretanju postupka predviđenog u članku 88. stavku 2. UEZ‑a u Službenom listu. To je bio odlučujući razlog za utvrđenje Suda, u točki 54. presude Komisija/Irska i dr., točka 25. supra (EU:C:2013:812) da razlozi izneseni u točkama 39. do 44. te iste presude nisu mogli biti valjani temelj za zaključke Općeg suda prema kojima Odluka glinica I. dovodi u pitanje valjanost odluka Vijeća o odobrenju i prema tome krši načela pravne sigurnosti i pretpostavku zakonitosti akata institucija, kao ni za zaključak u predmetu T‑62/06 RENV, koji se temelji na istim razlozima, da je Komisija prekršila načelo dobre uprave.

               54

               Uzimajući u obzir zahtjeve koji proizlaze iz načela zaštite legitimnih očekivanja i pravne sigurnosti, dvosmislena se situacija koju je stvorio tekst odluka Vijeća o odobrenju, donesenih na prijedlog Komisije, suprotstavlja samo povratu potpore dodijeljene na temelju spornog oslobođenja do datuma objave odluke o pokretanju postupka predviđenog u članku 88. stavku 2. UEZ‑a u Službenom listu. Nasuprot tomu, računajući od navedene objave, Alcan je trebao znati da je, ako sporno oslobođenje jest državna potpora, istu trebala odobriti Komisija, sukladno članku 88. UEZ‑a.

               55

               Iz toga slijedi da je, suprotno tvrdnjama Francuske Republike, objava odluke o pokretanju formalnog istražnog postupka okončala legitimna očekivanja koje je Alcan prethodno mogao imati vezano za pravilnost spornog oslobođenja, uzimajući u obzir odluke Vijeća o odobrenju koje su prethodno donesene na prijedlog Komisije.

               56

               Komisija je u uvodnoj izjavi 98. Odluke glinica I. pravilno uzela u obzir iznimne okolnosti slučaja jer je stvorila i zadržala određenu dvosmislenost podnošenjem prijedlogâ Vijeću i da se, uslijed nemogućnosti da se ustanovi je li i, ovisno o slučaju, u kojem je trenutku država članica stvarno obavijestila različite korisnike o odluci o pokretanju formalnog istražnog postupka nije moglo isključiti da su se korisnici mogli pozvati na načelo zaštite legitimnih očekivanja do 2. veljače 2002. kad su u Službenom listu objavljene odluke o pokretanju postupka predviđenog u članku 88. stavku 2. UEZ‑a u pogledu oslobođenja od trošarine, pri čemu se napominje da je najkasnije ta objava uklonila svaku nesigurnost u pogledu činjenice da je dotične mjere, ako su činile državne potpore, trebalo odobriti sukladno članku 88. UEZ‑a, a do koje je došlo zbog teksta odluka Vijeća o odobrenju.

               57

               Utemeljenost takvog rješenja nije dovedena u pitanje različitim argumentima Francuske Republike.

               58

               S jedne strane, činjenica da članak 18. stavak 1. Direktive 2003/96 zajedno s člankom 28. stavkom 2. te iste direktive odobrava Francuskoj Republici nastavak primjene spornog oslobođenja od 1. siječnja 2003. nije relevantna za eventualna legitimna očekivanja koja je Alcan mogao imati vezano za pravilnost tog oslobođenja za razdoblje od 2. veljače 2002. do 31. prosinca 2003. Naime, Alcan je na dan na koji se počeo primjenjivati članak 18. stavak 1. Direktive 2003/96, odnosno 1. siječnja 2003., trebao biti obaviješten o tome da se vodi formalni istražni postupak koji se odnosi na sporno oslobođenje i, ako je sporno oslobođenje državna potpora, da ga treba odobriti Komisija sukladno članku 88. UEZ‑a. Ta se situacija nije mogla promijeniti 27. odnosno 31. listopada 2003. donošenjem i stupanjem na snagu Direktive 2003/96 čija uvodna izjava 32. izričito navodi da se istom „ne dovodi u pitanje ishod bilo kojeg budućeg postupka za dobivanje državne potpore koji se može pokrenuti u skladu s člancima 87. i 88. [UEZ‑a]” (u tom smislu i po analogiji vidjeti presudu Komisija/Irska i dr., točka 25. supra, EU:C:2013:812, t. 51.). Prema tome, članak 18. stavak 1. Direktive 2003/96 nakon objave odluke o pokretanju formalnog istražnog postupka nije mogao kod Alcana ponovno pobuditi legitimna očekivanja vezana za zakonitost spornog oslobođenja s obzirom na pravila u području državnih potpora.

               59

               S druge strane, Komisijino kašnjenje u donošenju Odluke glinica I. nije iznimna okolnost koja je kod Alcana mogla ponovno pobuditi legitimna očekivanja vezana za zakonitost spornog oslobođenja iz svih razloga iznesenih u gornjim točkama 60. do 86.

               60

               Kao prvo, valja ispitati je li rok u kojem je proveden formalni istražni postupak prešao granice razumnoga.

               61

               U tom pogledu, u presudi RSV/Komisija, točka 45. supra (EU:C:1987:502), na koju se poziva Francuska Republika, Sud je ustanovio da je rok od 26 mjeseci koliko je Komisiji trebalo za donošenje njezine odluke prešao granice razumnoga.

               62

               Osim toga, primjenom članka 7. stavka 6. Uredbe br. 659/1999, referentni rok za dovršenje formalnog istražnog postupka u okviru priopćenih državnih potpora je 18 mjeseci. Taj rok, čak i ako nije primjenjiv na nezakonite potpore, sukladno članku 13. stavku 2. Uredbe br. 659/1999 (vidjeti gornju točku 46.) pruža referentnu točku korisnu za ocjenu razumnosti trajanja formalnog istražnog postupka koji se, kao u ovom slučaju, odnosi na neprijavljenu mjeru.

               63

               U ovom slučaju valja utvrditi da je 17. srpnja 2000. Komisija od Francuske Republike, Irske i Talijanske Republike zatražila da joj priopće oslobođenja od trošarina na temelju odredaba iz područja državnih potpora. Odgovori, koji nisu imali svojstvo prijave dostavljeni su joj u rujnu, listopadu i prosincu 2000. Ona je slijedom toga pokrenula formalni istražni postupak odlukom od 30. listopada 2001. koja je priopćena dotičnim državama članicama 5. studenoga 2001. i objavljena u Službenom listu2. veljače 2002. Konačno je zaprimila komentare društava Aughinish Alumina (dopisi od 26. veljače i od 1. ožujka 2002.), Eurallumina (dopis od 28. veljače 2002.), Alcan (dopis od 1. ožujka 2002.) i od Europskog udruženja za aluminij (dopis od 26. veljače 2002.). Ta su očitovanja Irskoj, Talijanskoj Republici i Francuskoj Republici priopćena 26. ožujka 2002.

               64

               Irska je iznijela svoje komentare odluke o pokretanju formalnog istražnog postupka 8. siječnja 2002. Komisija je 18. veljače 2002. zatražila dodatne informacije od Irske koja je odgovorila 26. travnja 2002., nakon što je zatražila produljenje roka koji joj je određen za odgovor. Nakon što je također 21. studenoga 2001. zatražila produljenje roka za odgovor, Francuska je Republika 12. veljače 2002. komentirala odluku o pokretanju. Talijanska je Republika iznijela svoje komentare 6. veljače 2002.

               65

               Odluka o glinici donesena je 7. prosinca 2005.

               66

               Proteklo je, dakle, malo više od 49 mjeseci između donošenja odluke o pokretanju formalnog istražnog postupka i donošenja Odluke glinica I.

               67

                  A priori, takav se rok, koji je gotovo dvostruko dulji od onoga koji je uzet u obzir u presudi RSV/Komisija, točka 45. supra (EU:C:1987:502) i malo više nego dvostruko dulji od onoga predviđenog u članku 7. stavku 6. Uredbe br. 659/1999, za dovršenje formalnog istražnog postupka u okviru priopćenih državnih potpora, doima nerazumnim. Sukladno sudskoj praksi, ipak valja ispitati može li se taj rok opravdati uzimajući u obzir okolnosti slučaja.

               68

               U ovom slučaju, okolnosti na koje se poziva Komisija ne mogu, međutim, opravdati rok za provođenje istrage od 49 mjeseci.

               69

               Točno je da taj rok uzima u obzir, s jedne strane, rok koji je državama članicama i korisnicima određen za iznošenje očitovanja i, s druge strane, činjenicu da su francuska, irska i talijanska vlada od Komisije zatražile produljenje rokova za podnošenje svojih očitovanja i odgovora u okviru formalnog istražnog postupka. Uzimajući u obzir uske veze koje u ovom slučaju postoje između oslobođenja od trošarine, što se tiče sličnih mjera koje su, na temelju paralelnih postupaka, odobrene istom odlukom Vijeća, valja uzeti u obzir sve postupovne akte iz dotičnog spisa i, osobito, to da je Irska na posljednji Komisijin zahtjev za dodatnim informacijama odgovorila 26. travnja 2002.

               70

               Međutim, nakon potonjeg datuma proteklo je još malo više od 43 mjeseca prije nego što je Komisija donijela Odluku glinica I. Takav rok za ispitivanje dotičnih spisa, u kontekstu svih očitovanja koja su dostavile dotične države članice i zainteresirane strane, ne može se opravdati okolnostima slučaja.

               71

               Kao prvo, što se tiče navodne složenosti spisâ, ona nije ustanovljena, a sve da tomu i jest tako ona ne bi mogla opravdati tako dug rok za ispitivanje kao u ovom slučaju. Naime, niti jedna indicija ne omogućuje zaključak da se Komisija suočila s osobito važnim pravnim problemima jer je Odluka glinica I. bila razumne duljine (112 uvodnih izjava) i u njezinu se tekstu ne nalaze nikakve očite poteškoće. Nadalje, kako to pravilno ističe Francuska Republika, Komisija je znala za oslobođenja od trošarine puno prije pokretanja formalnog istražnog postupka jer su prvi zahtjevi za oslobođenje bili podneseni 1992. za Irsku, 1993. za Talijansku Republiku i 1997. za Francusku Republiku. Osim toga, Komisija je ta koja je uzastopne zahtjeve za odluke o odobrenju oslobođenja od trošarine prosljeđivala Vijeću nakon što je u tom smislu zaprimila zahtjeve od Francuske Republike, Irske i Talijanske Republike. Konačno, u okviru veza koje se odnose na državne potpore, Komisija je obavijestila Svjetsku trgovinsku organizaciju (WTO) o postojanju irskog oslobođenja.

               72

               Usto, Komisija je sama navela da od 1999. smatra oslobođenja od trošarina protivnima pravilima u području državnih potpora. Ona je dakle, od tog datuma bila u mogućnosti detaljnije razmotriti pravilnost navedenih oslobođenja s obzirom na pravila u tom području.

               73

               Osim toga, činjenica da Komisija od Francuske Republike, Irske i Talijanske Republike više nije tražila nikakve dodatne informacije tijekom 43 mjeseca prije donošenja Odluke glinica I. potvrđuje da je ona u to doba već imala sve elemente potrebne za donošenje odluke o oslobođenjima od trošarine.

               74

               Konačno, kako to pravilno ističe Francuska Republika, Komisija se neutemeljeno poziva na navodnu poteškoću koja proizlazi iz razvoja sustava Zajednice za oporezivanje mineralnih ulja i osobito iz donošenja Direktive 2003/96. Naime, Odluka glinica I. odnosi se na pravnu situaciju koja nije bila uređena novim sustavom oporezivanja mineralnih ulja proizašlim iz Direktive 2003/96 koji je stupio na snagu tek od 1. siječnja 2004. , već sustavom oporezivanja mineralnih ulja koji je bio ranije na snazi. Slijedom toga, u ovom slučaju razvoj zakonodavstva Zajednice na koji se poziva Komisija nema značaja. To potvrđuje činjenica da je u Odluci glinica I. Komisija pokrenula novi formalni istražni postupak u pogledu oslobođenja od trošarina na mineralna ulja koja se upotrebljavaju kao loživo ulje za proizvodnju glinice u pokrajini Gardanne, u pokrajini Shannon i na Sardiniji za razdoblje od 1. siječnja 2004., tj. dana početka primjene novog sustava oporezivanja mineralnih ulja uspostavljenog Direktivom 2003/96. U svakom slučaju valja istaknuti da je Odluka glinica I. donesena gotovo dvije godine nakon donošenja Direktive 2003/96. Međutim, jednostavna potreba koju navodi Komisija, da se u Odluci glinica I. moralo uzeti u obzir novi sustav oporezivanja mineralnih ulja uspostavljen Direktivom 2003/96 ne može biti dovoljna za opravdanje tako dugog roka za istragu poput ovoga u konkretnom slučaju.

               75

               U tim okolnostima, Komisija je imala dovoljno saznanja o pravnom i činjeničnom kontekstu oslobođenja od trošarine i nije se suočavala ni s jednom očitom poteškoćom u odnosu na ispitivanje s obzirom na pravila u području državnih potpora.

               76

               Kao drugo, što se tiče praktičnih i jezičnih poteškoća koje navodi Komisija, čak i pod pretpostavkom da se dokažu, one ne bi mogle opravdati tako dug rok za ispitivanje kao u ovom slučaju. U svakom slučaju, Komisija je imala na raspolaganju službe koje joj omogućuju da se suoči s navedenim jezičnim poteškoćama, kao i paralelno s istragom oslobođenja od trošarina u rokovima koji su kraći od ovoga u konkretnom slučaju, osobito zahvaljujući dobroj koordinaciji tih službi.

               77

               Prema tome, rok ispitivanja sporne potpore u ovom slučaju nije razuman.

               78

               Kao drugo, preostaje ispitati je li, kao što tvrdi Francuska Republika, to Komisijino nepoštovanje razumnog roka tijekom formalnog istražnog postupka moglo razumno navesti Alcan da povjeruje da Komisija više nema sumnji i da nema prigovora spornom oslobođenju, te može li se na temelju tog nepoštovanja roka spriječiti Komisiju da zatraži povrat potpore dodijeljene između 3. veljače 2002. i 31. prosinca 2003. kako je odlučeno u presudi RSV/Komisija, točka 45. supra (EU:C:1987:502, t. 16.), na koju se poziva Francuska Republika.

               79

               U presudi RSV/Komisija točka 45. supra (EU:C:1987:502), Sud je ustanovio da je rok od 26 mjeseci koliko je Komisiji trebalo za donošenje odluke mogao dovesti do toga da, kako tvrdi tužitelj, korisnik potpore stvori legitimna očekivanja koja bi mogla spriječiti instituciju da naloži dotičnim nacionalnim tijelima da odrede povrat te potpore.

               80

               Međutim, iako je važno osigurati poštovanje zahtjeva pravne sigurnosti koji štiti privatne interese, ti se zahtjevi trebaju odvagati u odnosu na zahtjeve koji štite javni interes što u području državnih potpora uključuje sprečavanje toga da funkcioniranje tržišta bude narušeno državnim potporama koje su štetne za tržišno natjecanje što, prema ustaljenoj sudskoj praksi zahtijeva povrat nezakonitih potpora u svrhu povrata u prijašnje stanje (vidjeti presudu od 5. kolovoza 2003., P & O European Ferries (Vizcaya) i Diputación Foral de Vizcaya/Komisija, T‑116/01 i T‑118/01, Zb., EU:T:2003:217, t. 207. i 208. i navedenu sudsku praksu).

               81

               Sudska je praksa prema tome protumačila presudu RSV/Komisija, točka 45. supra (EU:C:1987:502, t. 16.), na način da su konkretne okolnosti predmeta, koje su do njega dovele, imale odlučujuću ulogu u stavu koji je zauzeo Sud (vidjeti u tom smislu presude Italija/Komisija, točka 43. supra, EU:C:2004:240, t. 90.; od 29. travnja 2004., Italija/Komisija, C‑372/97, Zb., EU:C:2004:234, t. 119. ; Diputación Foral de Álava i dr./Komisija, točka 46. supra, EU:T:2009:314, t. 286., i Diputación Foral de Álava i dr., točka 46. supra, EU:T:2009:316, t. 344.). Konkretno, potpora o kojoj je bila riječ u presudi RSV/Komisija t. 45. supra (EU:C:1987:502) bila je dodijeljena prije nego što je Komisija u odnosu na nju pokrenula formalni istražni postupak. Osim toga, ona je nakon isplate formalno prijavljena Komisiji. Osim toga, uz nju su vezani dodatni troškovi vezani za potpore koje je Komisija odobrila a koje se odnose na sektor koji je od 1977. bio korisnik potpora koje je Komisija odobrila. Konačno, ispitivanje spojivosti potpore nije zahtijevalo dubinsko ispitivanje.

               82

               Međutim, u ovom predmetu ne nalaze se sve iznimne okolnosti predmeta u kojem je donesena presuda RSV/Komisija točka 45. supra (EU:C:1987:502). Točno je da je Komisija, kao u predmetu u kojem je donesena presuda RSV/Komisija točka 45. supra (EU:C:1987:502), u trenutku kad je prestala djelovati bila dobro upoznata sa spornim oslobođenjem i prema tome je mogla stvoriti mišljenje o pravilnosti tog oslobođenja s obzirom na pravila u području državnih potpora, tako da u tom pogledu više nije trebala provoditi dubinsko istraživanje. Međutim, u ovom slučaju nedostaju druge bitne okolnosti utvrđene u presudi RSV/Komisija t. 45. supra (EU:C:1987:502). U ovoj je presudi osobito sporna potpora dodijeljena nakon što je Komisija pokrenula formalni istražni postupak u odnosu na sporno oslobođenje.

               83

               To je temeljna razlika između slučaja iz presude RSV/Komisija točka 45. supra (EU:C:1987:502) i onoga iz ove tužbe. Prema tome, Francuska se Republika ne može u ovom slučaju pravilno pozivati na presudu RSV/Komisija t. 45. supra (EU:C:1987:502).

               84

               Usto, u obzir valja uzeti to da je Sud, kada je riječ o iznimnim okolnostima koje bi mogle legitimno stvoriti očekivanja korisnika nezakonite potpore da je ona zapravo zakonita i, preciznije, u pogledu legitimnih očekivanja koja mogu proizaći iz nedjelovanja Komisije, u točki 52. presude od 11. studenoga 2004.Demesa i Territorio Histórico de Álava/Komisija(C‑183/02 P i C‑187/02 P, Zb., EU:C:2004:701) presudio da nedjelovanje te institucije nema značaja ako joj nije priopćen program potpora. Dakle, u ovom slučaju, Komisijino nedjelovanje tijekom 43 mjeseca nakon odgovora Irske na posljednji Komisijin zahtjev za dodatnim informacijama (vidjeti gornju točku 70.), iako je protivno načelu poštovanja razumnog roka, nema osobiti značaj sa stajališta primjene pravila u području državnih potpora na spornu potporu. Prema tome, u ovom slučaju ono nije dovoljno da se utvrdi postojanje iznimnih okolnosti koje su kod Alcana mogle ponovno pobuditi legitimna očekivanja vezana za pravilnost spornog oslobođenja s obzirom na pravila u području državnih potpora. Iz toga slijedi da jedina povreda, u ovom slučaju, načela poštovanja razumnog roka prilikom donošenja Odluke glinica I. nije bila prepreka tomu da u toj odluci Komisija naloži povrat sporne potpore.

               85

               Dakle, argument vezan za nepoštovanje razumnog roka treba odbiti.

               86

               S obzirom na sva prethodna razmatranja, valja utvrditi da Francuska Republika u ovom slučaju nije dokazala postojanje iznimnih okolnosti koje su Alcana mogle razumno navesti na uvjerenje da više ne postoje Komisijine sumnje i da nema prigovora spornom oslobođenju, što bi sprečavalo Komisiju da u uvodnoj izjavi 5. Odluke glinica I. naloži povrat sporne potpore.

               87

               Valja dakle odbiti tužbeni razlog vezan za to da je Komisija prekršila načela zaštite legitimnih očekivanja, pravne sigurnosti i poštovanja načela razumnog roka i, prema tome, ovu tužbu u cijelosti koja se temelji samo na tom jedinom tužbenom razlogu.

         Troškovi

               88

               Sukladno članku 219. Poslovnika Općeg suda, u odlukama Općeg suda donesenim nakon ukidanja i vraćanja na ponovno odlučivanje, on odlučuje o troškovima, s jedne strane, postupaka pred njim i, s druge strane, žalbenog postupka pred Sudom. Budući da je Sud u presudama Komisija/Irska i dr., točka 19. supra (EU:C:2009:742) i Komisija/Irska i dr., točka 25. supra (EU:C:2013:812) odluku o troškovima ostavio za kasnije, na Općem je sudu da u ovoj presudi odluči i o troškovima tih žalbenih postupaka.

               89

               Sukladno odredbama članka 134. stavka 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku snosi troškove, ako je takav zahtjev postavljen. Međutim, prema članku 135. stavku 1. Poslovnika, iznimno, kad to zahtijeva pravičnost, Opći sud može odlučiti da stranka koja nije uspjela u postupku, osim vlastitih troškova, snosi samo dio troškova druge stranke. Osim toga, na temelju članka 135. stavka 2. istog poslovnika, stranci, pa i onoj koja je uspjela u postupku, Opći sud može naložiti djelomično odnosno potpuno snošenje troškova, ako se to čini opravdanim na temelju njezina ponašanja, uključujući ponašanje prije pokretanja postupka. Osobito je dopušteno da Opći sud naloži snošenje troškova instituciji čija odluka nije bila poništena, zbog nedostataka potonje koji su mogli navesti tužitelja da podnese tužbu (vidjeti po analogiji presudu od 9. rujna 2010., Evropaïki Dynamiki/Komisija,T‑387/08, EU:T:2010:377, t. 177. i navedenu sudsku praksu).

               90

               U ovom slučaju Francuska Republika nije uspjela sa svojim zahtjevom. Međutim, iz gornje točke 77. proizlazi da je Komisija prilikom donošenja pobijane odluke prekršila načelo poštovanja razumnog roka što je moglo potaknuti Francusku Republiku da podnese ovu tužbu, s ciljem utvrđenja navedene povrede. U tim okolnostima, Opći sud smatra da je pravedno i pravično, što se tiče predmeta T‑56/06, T‑56/06 RENV I i T‑56/06 RENV II, naložiti Francuskoj Republici snošenje vlastitih troškova, kao i triju četvrtina troškova Komisije te naložiti potonjoj snošenje četvrtine vlastitih troškova. Što se tiče predmeta C‑89/08 P i C‑272/12 P, s obzirom na to da se u svakom od njih Komisiji suprotstavljalo pet stranaka, valja primijeniti ključ za raspodjelu utvrđen u predmetima T‑56/06, T‑56/06 RENV I i T‑56/06 RENV II te naložiti Francuskoj Republici snošenje vlastitih troškova, kao i triju dvadesetina, odnosno petinu od triju četvrtina troškova Komisije te naložiti potonjoj snošenje petine vlastitih troškova.

               Slijedom navedenoga,
               OPĆI SUD (prvo prošireno vijeće)
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Tužba se odbija.

                           2.

                           Nalaže se Francuskoj Republici snošenje vlastitih troškova, kao i triju četvrtina troškova Europske komisije u predmetima T‑56/06, T‑56/06 RENV I i T‑56/06 RENV II, kao i triju dvadesetina troškova Europske komisije u predmetima C‑89/08 P i C‑272/12 P.

                           3.

                           Nalaže se Komisiji snošenje četvrtine vlastitih troškova u predmetima T‑56/06, T‑56/06 RENV I i T‑56/06 RENV II, kao i petine vlastitih troškova u predmetima C‑89/08 P i C‑272/12 P.

                           Kanninen

                           Pelikánová

                           Buttigieg

                           Gervasoni

                           Madise

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 22. travnja 2016.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: francuski


Presuda Općeg suda (četvrto vijeće) od 13. studenog 2012. # tesa SE protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora. # Predmet T-555/11.


title: Presuda Suda (drugo vijeće) od 11. veljače 2015.#bpost SA protiv Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT).#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour d'appel de Bruxelles.#Zahtjev za prethodnu odluku – Poštanske usluge – Direktiva 97/67/EZ – Članak 12. – Pružatelj univerzalnih usluga – Popust na količinu – Primjena na konsolidatore koji spajaju poštanske pošiljke – Obveza nediskriminacije.#Predmet C-340/13.

text:
         PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
      11. veljače 2015. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Poštanske usluge — Direktiva 97/67/EZ — Članak 12. — Pružatelj univerzalnih usluga — Popust na količinu — Primjena na konsolidatore koji spajaju poštanske pošiljke — Obveza nediskriminacije“
      U predmetu C‑340/13,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio cour d’appel de Bruxelles (Belgija), odlukom od 12. lipnja 2013., koju je Sud zaprimio 21. lipnja 2013., u postupku

         bpost SA

      protiv

         Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT),

      SUD (drugo vijeće),
      u sastavu: R. Silva de Lapuerta, predsjednica vijeća, K. Lenaerts, potpredsjednik Suda, u svojstvu suca drugog vijeća, J.-C. Bonichot, A. Arabadjiev i J. L. da Cruz Vilaça (izvjestitelj), suci,
      nezavisna odvjetnica: E. Sharpston,
      tajnik: V. Tourrès, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 11. lipnja 2014.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za bpost SA, H. Gilliams, J. Bocken i T. Baumé, avocats,

               —

               za belgijsku vladu, M. Jacobs, u svojstvu agenta, uz asistenciju S. Depréa i P. Verneta, avocats,

               —

               za francusku vladu, D. Colas i F. Gloaguen, u svojstvu agenata,

               —

               za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju P. Gentilija, avvocato dello Stato,

               —

               za švedsku vladu, E. Karlsson i A. Falk, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, H. Tserepa‑Lacombe i F. W. Bulst, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisne odvjetnice na raspravi održanoj 16. listopada 2014.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 12. Direktive 97/67/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. prosinca 1997. o zajedničkim pravilima za razvoj unutarnjeg tržišta poštanskih usluga u Zajednici i poboljšanje kvalitete usluga (SL 1998., L 15, str. 14.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 53.), kako je izmijenjena Direktivom 2008/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. veljače 2008. (SL L 52, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 214.; u daljnjem tekstu: Direktiva 97/67).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između bposta SA (u daljnjem tekstu: bpost), pružatelja univerzalnih usluga koji djeluje u poštanskom sektoru u Belgiji, i Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT) povodom odluke potonjeg kojom se nalaže bpostu plaćanje novčane kazne zbog povrede načela nediskriminacije prilikom primjene ugovornih tarifa za godinu 2010.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Izmjenama koje su uslijedile Direktivom 2002/39/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 10. lipnja 2000. (SL L 176, str. 21.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 32.) i Direktivom 2008/6, Direktiva 97/67 nastavila je postupak postupne liberalizacije tržišta poštanskih usluga započet 1998.

               4

               Uvodna izjava 8. Direktive 97/67 glasi kako slijedi:
               „[b]udući da su mjere za osiguranje postupne i kontrolirane liberalizacije tržišta i osiguranje primjerene ravnoteže potrebne kako bi se u čitavoj Zajednici i u skladu s obvezama i pravima pružatelja univerzalnih usluga zajamčilo slobodno pružanje usluga u samom poštanskom sektoru“.

               5

               Članak 2. te direktive propisuje:
               „Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:

                        1)

                        poštanske usluge: usluge koje uključuju prikupljanje, razvrstavanje, prijevoz i dostavu poštanskih pošiljaka;

                  [...]

                        16)

                        pošiljatelj: fizička ili pravna osoba odgovorna za slanje poštanske pošiljke;

                  [...]“

               6

               Članak 12. navedene direktive glasi:
               „Države članice donose mjere kako bi osigurale da su tarife za svaku uslugu, koja je dio univerzalne usluge, u skladu sa sljedećim načelima:

                        —

                        cijene su dostupne i moraju svakom korisniku, bez obzira na njihov geografski položaj, a s obzirom na posebne uvjete u državi, omogućiti pristup ponuđenim uslugama. Države članice mogu zadržati ili uvesti pružanje besplatne poštanske usluge za slijepe i slabovidne osobe,

                        —

                        cijene su rentabilne i nude potporu za pružanje univerzalne usluge. Ako je to potrebno zbog javnog interesa, države članice mogu odlučiti da na svojem cjelokupnom području i/ili izvan granica primjenjuju jedinstvenu tarifu za usluge pružene po pojedinačnoj tarifi i druge poštanske pošiljke,

                        —

                        primjena jedinstvene tarife ne isključuje pravo jednog ili više pružatelja univerzalne usluge da sklopi individualne sporazume o cijeni s korisnicima,

                        —

                        tarife su transparentne i nediskriminirajuće,

                        —

                        kadgod pružatelji univerzalne usluge koriste posebne tarife, na primjer za usluge za poduzeća, za pošiljatelje masovne pošte ili za konsolidirane pošte od različnih korisnika, moraju poštovati načela transparentnosti i nediskriminacije za tarife i s njima povezanim uvjetima. Tarife se zajedno s njima povezanim uvjetima jednako primjenjuju između različitih trećih stranaka kao i između trećih stranaka i pružatelja univerzalne usluge koji nude jednakovrijedne usluge. Svaka takva tarifa na raspolaganju je korisnicima, posebno individualnim korisnicima te malim i srednjim poduzećima, koji šalju poštu pod istim uvjetima.“

               7

               Sukladno članku 2. Direktive 2008/6, države članice donose zakone i druge propise kako bi se uskladile s odredbama te direktive prije 31. prosinca 2010.

         Belgijsko pravo

               8

               Članak 12. Direktive 97/67, kako je izmijenjena Direktivom 2002/39, prenesen je u belgijsko zakonodavstvo člankom 144.b Zakona o reformi određenih javnih gospodarskih poduzetnika od 21. ožujka 1991. (Moniteur belge od 27. ožujka 1991., str. 6155.), kako je izmijenjen Kraljevskim dekretom od 7. listopada 2002. (Moniteur belge od 25. listopada 2002., str. 49053.) i Zakonom od 13. prosinca 2010. (Moniteur belge od 31. prosinca 2010., str. 83267.).

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               9

               Bpost je u Belgiji etablirani pružatelj poštanskih usluga, koji je načelno zadužen za distribuciju pošte koja se među ostalim sastoji od prikupljanja, razvrstavanja, prijevoza i dostave poštanskih pošiljaka primateljima.

               10

               Bpost pruža usluge distribucije pošte ne samo širokoj javnosti nego i dvjema posebnim kategorijama klijenata, odnosno pošiljateljima masovnih pošiljaka (u daljnjem tekstu: pošiljatelji) i konsolidatorima.

               11

               Pošiljatelji su krajnji potrošači usluga distribucije pošte. Oni određuju poruku koju treba poslati te proizvode potražnju za poštanskim uslugama. Konsolidatori pošiljateljima isporučuju usluge razvrstavanja prije usluge distribucije pošte. Te usluge mogu uključivati pripremu pošte prije njezine predaje bpostu (razvrstavanje, tiskanje, pakiranje, etiketiranje, adresiranje i oslobađanje od poštarine) kao i predaju pošiljaka (preuzimanje od pošiljatelja, spajanje i smještanje pošiljaka u poštanske vreće, prijevoz i predaju na mjestima koja je za to odredio poštanski operater).

               12

               Bpost primjenjuje različite vrste tarifa, među ostalim ugovorne tarife koje u odnosu na standardne tarife koje plaća široka javnost predstavljaju posebne tarife. Te posebne tarife temelje se na ugovoru bposta i dotičnih klijenata, koji može predvidjeti popuste koji se dodjeljuju pojedinim klijentima koji ostvaruju određen promet u korist operatera. Najučestaliji ugovorni popusti su popusti na količinu koji se dodjeljuju ovisno o količini poštanskih pošiljaka za vrijeme referentnog razdoblja i operativni popusti, čija je namjena nagrađivanje određenih radnji razvrstavanja i koji odražavaju troškove koji nisu nastali bpostu.

               13

               IBPT je na temelju Direktive 97/67 nacionalno regulatorno tijelo za poštanske usluge.

               14

               Za godinu 2010. bpost je obavijestio IBPT o izmjeni svojeg sustava popusta za ugovorne tarife u vezi s uslugama dostave pošiljaka adresiranog oglašavanja i administrativnih pošiljaka. Te pošiljke predstavljale su otprilike 20% prometa bposta u poštanskom sektoru.

               15

               Taj novi sustav popusta obuhvaćao je popust na količinu izračunat na temelju količine predanih pošiljaka, koji se dodjeljivao i pošiljateljima i konsolidatorima. Međutim, popust koji se dodjeljivao konsolidatorima više se nije računao na temelju ukupne količine pošiljaka koje potječu od svih pošiljatelja kojima oni pružaju svoje usluge, nego na temelju količine pošiljaka svakoga njihovoga klijenta pojedinačno (u daljnjem tekstu: popust na količinu po pošiljatelju).

               16

               Uz popust na količinu po pošiljatelju, novi sustav obuhvaćao je i operativni popust, pod nazivom „Indirect Channel Rebate“. Taj popust odgovarao je troškovima koji nisu nastali bpostu time što su konsolidatori preuzeli obavljanje određenih djelatnosti obuhvaćenih uslugama distribucije pošte.

               17

               Odlukom od 20. srpnja 2011. IBPT je odlučio da je bpost povrijedio, među ostalim, obvezu nediskriminacije u odnosu na popuste na količinu ugovornih tarifa za 2010. godinu.

               18

               U toj odluci IBPT prigovorio je bpostu da je uskratio konsolidatorima najviše popuste na količinu predanih pošiljaka, iako oni predaju grupirane količine pošiljaka usporedive s onima koje predaju najveći pošiljatelji. Posljedično je taj sustav stvarao diskriminaciju na štetu konsolidatora.

               19

               Dana 23. rujna 2011. bpost je podnio cour d’appel de Bruxelles (Belgija) tužbu za poništenje odluke IBPT‑a.

               20

               Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da stranke u glavnom postupku različito shvaćaju doseg članka 12. pete alineje Direktive 97/67 i tumačenje Suda te odredbe u presudi Deutsche Post i dr. (C‑287/06 do C‑292/06, EU:C:2008:141).

               21

               Iako sud koji je uputio zahtjev smatra da se doseg članka 12. pete alineje Direktive 97/67 nije promijenio nakon njezine izmjene Direktivom 2008/6, on svejedno sumnja odnosi li se ta odredba jednako na operativne popuste i popuste na količinu ili su, naprotiv, iz njezinog područja primjene isključeni popusti na količinu.

               22

               U tim je okolnostima cour d’appel de Bruxelles odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Treba li članak 12. petu alineju Direktive 97/67 […] tumačiti tako da propisuje obvezu nediskriminacije, posebice u odnosima između pružatelja univerzalnih usluga i konsolidatora, u odnosu na operativne popuste koje dodjeljuje taj pružatelj, pri čemu se na popuste isključivo na količinu nastavlja primjenjivati članak 12. četvrta alineja [te direktive]?

                        2.

                        U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, je li sustav popusta isključivo na količinu sukladan obvezi nediskriminacije propisanoj u članku 12. četvrtoj alineji [te direktive], ako se razlika u cijeni koju on stvara temelji na objektivnom faktoru u odnosu na relevantno zemljopisno tržište i tržište usluga i ne proizvodi učinak isključenja ili poticanja lojalnosti?

                        3.

                        U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje, krši li se popustom na količinu dodijeljenim konsolidatoru načelo nediskriminacije na temelju članka 12. pete alineje [te direktive], ako iznos tog popusta nije jednak popustu dodijeljenom pošiljatelju koji šalje jednak broj pošiljaka, ali je jednak svim popustima dodijeljenima svim pošiljateljima na temelju broja pošiljaka svakog pošiljatelja koje je taj konsolidator objedinio?“

         O prethodnim pitanjima

               23

               Najprije valja istaknuti da je glavni postupak pokrenut povodom tužbe za poništenje koju je podnio bpost protiv odluke kojom se nalaže bpostu plaćanje novčane kazne zbog povrede načela nediskriminacije primjenom popusta na količinu po pošiljatelju.

               24

               Pitanje je li taj popust obuhvaćen područjem primjene članka 12. četvrte alineje Direktive 97/67 ili članka 12. pete alineje nije odlučujuće za kontrolu zakonitosti odluke koju mora izvršiti sud koji je uputio zahtjev.

               25

               Naime, iz članka 12. Direktive 97/67 proizlazi da tarife za svaku od usluga od kojih se sastoji univerzalna moraju među ostalim poštovati načelo nediskriminacije u odnosu na „tarife“(četvrta alineja) i „posebne tarife“ (peta alineja).

               26

               Proizlazi da na ocjenu navodno diskriminatornoga karaktera popusta na količinu koje je primjenjivao bpost tijekom 2010. ne utječe činjenica da su ti popusti obuhvaćeni četvrtom, a ne petom alinejom članka 12. Direktive 97/67, ili obrnuto.

               27

               U okviru te ocjene valja samo provjeriti poštuje li predmetna praksa stalnu sudsku praksu Suda u skladu s kojom opće načelo jednakog postupanja, koje je jedno od temeljnih načela prava Unije, zahtijeva da se u usporedivim situacijama ne postupa na različit način i da se u različitim situacijama ne postupa na jednak način, osim ako je takvo postupanje objektivno opravdano (presude Ruckdeschel i dr., 117/76 i 16/77, EU:C:1977:160, t. 7. i Almer Beheer i Daedalus Holding, C‑441/12, EU:C:2014:2226, t. 47.).

               28

               U tim okolnostima, prethodna pitanja zajedno gledano treba shvatiti na način da se njima, u bitnome, pita treba li načelo nediskriminacije poštanskih tarifa propisano člankom 12. Direktive 97/67 tumačiti na način da je protivno sustavu popusta na količinu po pošiljatelju, poput onog u glavnom postupku.

               29

               U tom smislu, valja istaknuti da su popusti na količinu tarifna sniženja čija stopa raste ovisno o količini poštanskih pošiljaka tijekom referentnog razdoblja.

               30

               Bpost tvrdi da je popust na količinu po pošiljatelju uveden u njegove ugovorne tarife za 2010. godinu kako bi se prekinulo postupanje određenog broja konsolidatora koji su samo grupirali pošiljke više pošiljatelja, radi korištenja najviših popusta na količinu, bez obavljanja bilo kakve operativne djelatnosti.

               31

               Kako je navedeno u točki 18. ove presude, iz odluke IBPT‑a od 20. srpnja 2011. proizlazi da je to tijelo smatralo da popust na količinu po pošiljatelju stvara diskriminaciju između, s jedne strane, velikih pošiljatelja koji mogu koristiti najviše popuste na količinu pošiljaka predanih bpostu i, s druge strane, konsolidatora koji mu predaju usporedive količine pošiljaka, ali koje su nastale njihovim spajanjem od različitih poduzetnika ili upravnih tijela.

               32

               Nesporno je, s obzirom na to da se popust na količinu obračunava na temelju prometa koji pojedinačno ostvari svaki pošiljatelj, da pošiljatelj koji preda bpostu veliku količinu pošiljaka ostvaruje viši popust od konsolidatora koji mu preda jednak broj pošiljaka koji je nastao spajanjem pošiljaka više pošiljatelja.

               33

               Iako se na temelju te činjenice može zaključiti da popust na količinu po pošiljatelju uvodi razliku u postupanju između pošiljatelja i konsolidatora, ipak, sukladno sudskoj praksi Suda iz točke 27. ove presude, ta razlika u postupanju može predstavljati diskriminaciju zabranjenu člankom 12. Direktive 97/67 samo ako se, s jedne strane, pošiljatelji i konsolidatori nalaze u usporedivoj situaciji na tržištu distribucije pošte i, s druge strane, ako nikakav zakonit cilj ne može opravdati tu razliku u postupanju.

               34

               Kako bi se odredio temelj na kojem treba obaviti usporedbu situacija pošiljatelja i konsolidatora, valja uzeti u obzir činjenicu da je sustav koji je bpost uveo za godinu 2010. sadržavao popuste na količinu te operativne popuste.

               35

               Međutim, kako bi se utvrdila eventualna diskriminacija konsolidatora u okviru dodjele popusta na količinu po pošiljatelju, valja ograničiti usporedbu situacije pošiljatelja sa situacijom konsolidatora ako potonji samo grupiraju pošiljke određenog broja pošiljatelja i naplaćuju im uslugu distribucije pošte koju isporuči bpost, ne uzimajući pritom u obzir usluge razvrstavanja koje im omogućuju da koriste operativne popuste.

               36

               U svojim očitovanjima bpost i francuska vlada navode da je cilj popusta na količinu poticanje potražnje u sektoru poštanskih usluga koje su trenutačno suočene s rastućom ponudom konkurentskih načina slanja, osobito elektroničkom poštom.

               37

               U tom smislu valja utvrditi da samo pošiljatelji mogu povećati takvu potražnju jer su „odgovorni za slanje poštanske pošiljke“, kako je precizirano u definiciji pojma „pošiljatelj“ iz članka 2. točke 16. Direktive 97/67.

               38

               Međutim, kada konsolidatori predaju bpostu poštu koju su prethodno prikupili od različitih pošiljatelja, posljedica toga nije povećanje ukupne količine pošte u korist bposta. Proizlazi da, osim u ograničenoj mjeri kada su ti konsolidatori sami pošiljatelji, njihova djelatnost ne doprinosi sama po sebi povećanju količine pošte predane bpostu.

               39

               Nadalje, primjena sustava popusta na količinu koji je bio na snazi prije 2010., u skladu s kojim se popust koji se dodjeljivao konsolidatoru računao na temelju ukupne količine pošiljaka koje potječu od svih pošiljatelja kojima on pruža svoje usluge, može ugroziti cilj povećanja potražnje za poštanskim uslugama.

               40

               Naime, kako ističe nezavisna odvjetnica u točkama 69. do 72. svojeg mišljenja, pošiljatelj koji ne šalje dovoljno pošte kako bi imao pravo na popust na količinu ne može koristiti popust na količinu po pošiljatelju, i to neovisno o tome odluči li dostaviti bpostu sam svoju poštu ili povjeriti taj zadatak konsolidatoru. Međutim, u okviru sustava popusta na količinu koji je bio na snazi prije 2010., tom istom pošiljatelju mogao se neizravno odobriti taj popust za istu količinu pošte ako on odluči koristiti usluge konsolidatora, s obzirom na to da se njegova količina pošte na taj način spaja s količinom pošte drugih pošiljatelja koji koriste usluge istoga konsolidatora.

               41

               U potonjem slučaju, predmetni pošiljatelj neizravno je mogao koristiti popust a da ne poveća količinu svoje pošte, što ga nije moglo potaknuti da ubuduće šalje više pošte. Takva situacija, koja je bila očito protivna cilju bposta kad je uveo sustav popusta na količinu, mogla je potaknuti tog operatera da ograniči, odnosno ukine taj režim kako bi sačuvao svoju financijsku ravnotežu. Ta je odluka imala negativan utjecaj na opću potražnju poštanskih usluga te stoga i na financijsku ravnotežu bposta.

               42

               Točno je da je Sud u presudi Deutsche Post i dr. (EU:C:2008:141, t. 44.) presudio da je članak 12. Direktive 97/67 protivan tome da se konsolidatorima koji spajaju poštanske pošiljke više pošiljatelja odbija pravo korištenja posebnih tarifa koje nacionalni pružatelj univerzalnih poštanskih usluga dodjeljuje samim pošiljateljima.

               43

               Međutim, u okviru obrazloženja te odluke, Sud je odbio argument Deutsche Posta AG i njemačke vlade u skladu s kojim je činjenica dopuštanja konsolidatorima da koriste određene popuste ugrožavala financijsku stabilnost Deutsche Posta AG (presuda Deutsche Post i dr., EU:C:2008:141, t. 36.).

               44

               Protivno navodima belgijske, talijanske i švedske vlade te Europske komisije, ta se praksa međutim ne može primijeniti u ovom slučaju.

               45

               Naime, predmet u kojem je donesena presuda Deutsche Post i dr. (EU:C:2008:141) nije se odnosio na popuste na količinu nego na operativne popuste. U tom smislu, Sud je utvrdio u točki 37. te presude, s obzirom na to da se može smatrati da se posebne tarife koje uzimaju u obzir izbjegnute troškove u usporedbi sa standardnim uslugama razlikuju od normalnih tarifa samo u tome što se od tih tarifa oduzimaju troškovi koje je zaista izbjegao operater, da odobrenje tih tarifa konsolidatorima nije moglo utjecati na financijsku stabilnost Deutsche Posta AG, u svojstvu pružatelja univerzalne poštanske usluge.

               46

               Sud je utvrdio da, ako bi se pokazalo da je posljedica dodjele konsolidatorima popusta koji se trenutačno dodjeljuju samo poslovnim klijentima Deutsche Posta AG da ti popusti premašuju izbjegnute troškove, tom društvu bilo bi dopušteno smanjiti u potrebnoj mjeri te popuste svim njihovim korisnicima (presuda Deutsche Post i dr., EU:C:2008:141, t. 38.).

               47

               Dakle, iako se pošiljatelji i konsolidatori mogu naći u usporedivoj situaciji kad je riječ o operativnim popustima, kako proizlazi iz presude Deutsche Post i dr. (EU:C:2008:141), to nije nužno slučaj kad je riječ o popustima na količinu, poput onih u glavnom postupku. Naime, popusti na količinu po pošiljatelju mogu potaknuti pošiljatelje da predaju više pošte bpostu omogućujući mu na taj način da koristi ekonomiju razmjera. Naprotiv, djelatnost konsolidatora ne doprinosi sama po sebi, kako je navedeno u točki 38. ove presude, povećanju količine pošte predane bpostu i time ostvarenju ušteda bposta.

               48

               Iz svega prethodno navedenoga proizlazi da se pošiljatelji i konsolidatori ne nalaze u usporedivoj situaciji s obzirom na cilj sustava popusta na količinu po pošiljatelju, odnosno poticanje potražnje u sektoru poštanskih usluga, ako se tim sustavom može potaknuti samo pošiljatelje da povećaju svoju količinu pošiljaka koje predaju bpostu i, time, promet tog operatera Posljedično, razlika u postupanju između tih dviju kategorija klijenata koja proizlazi iz primjene sustava popusta na količinu po pošiljatelju ne predstavlja diskriminaciju zabranjenu člankom 12. Direktive 97/67.

               49

               Na postavljeno pitanje stoga valja odgovoriti tako da načelo nediskriminacije tarifa propisano člankom 12. Direktive 97/67 treba tumačiti na način da nije protivno sustavu popusta na količinu po pošiljatelju, poput onog u glavnom postupku.

         Troškovi

               50

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (drugo vijeće) odlučuje:

                     Načelo nediskriminacije tarifa propisano člankom 12. Direktive 97/67/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. prosinca 1997. o zajedničkim pravilima za razvoj unutarnjeg tržišta poštanskih usluga u Zajednici i poboljšanje kvalitete usluga, kako je izmijenjena Direktivom 2008/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. veljače 2008., treba tumačiti na način da nije protivno sustavu popusta na količinu po pošiljatelju, poput onog u glavnom postupku.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: francuski


Presuda Suda (prvo vijeće) od 2012. rujan 06.#Trade Agency Ltd protiv Seramico Investments Ltd.#Zahtjev za prethodnu odluku podnesena po Augstākās tiesas Senāts.#Predmet C-619/10.


Presuda Općeg suda (četvrto vijeće) od 18. studenoga 2015.#Mustang - Bekleidungswerke GmbH & Co. KG protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni).#Žig Zajednice – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Zajednice Mustang – Raniji nacionalni figurativni i verbalni žigovi MUSTANG – Nepostojanje opasnosti od nanošenja štete ugledu ranijih žigova – Članak 8. stavak 5. Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-606/13.


Presuda Suda od 9. listopada 2001.#Kraljevina Nizozemska protiv Europskog parlamenta i Vijeća Europske unije.#Direktiva 98/44/EZ - Pravna osnova.#Predmet C-377/98.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 13. rujna 2013.#Issam Anbouba protiv Vijeća Europske unije.#Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja protiv Sirije – Zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora – Teret dokazivanja – Očita pogreška u ocjeni – Pravo na obranu – Obveza obrazlaganja – Postupak u kojem se donosi presuda zbog ogluhe – Zahtjev za intervenciju – Bespredmetnost.#Predmet T-563/11.


Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 19. srpnja 2016.#Adolf Stips protiv Europske komisije.#Javna služba – Član privremenog osoblja plaćen iz fondova za istraživanje i investicije – Članak 2. točka (d) Uvjeta zaposlenja ostalih službenika – Ugovor na neodređeno vrijeme – Ponovno razvrstavanje u viši razred – Postupak ponovnog razvrstavanja za 2013. godinu – Okončanje postupka nakon 1. siječnja 2014. – Stupanje na snagu Uredbe br. 1023/2013 – Način pristupa razredu AD 13 – Primjena analogijom članka 45. stavka 1. i Priloga I. Odjeljka A točke 1. Pravilniku o osoblju – Odbijanje ponovnog razvrstavanja člana privremenog osoblja iz razreda AD 12 – Prikladnost za ponovno razvrstavanje – Načela pravne sigurnosti i zabrane retroaktivnosti – Pravo na dobru upravu.#Predmet F-131/15.