title: Presuda Suda (deveto vijeće) od 9. lipnja 2016.#Vasile Budișan protiv Administrația Județeană a Finanțelor Publice Cluj.#Zahtjev za prethodnu odluku koij je uputio Curtea de Apel Cluj.#Zahtjev za prethodnu odluku – Nacionalni porezi – Članak 110. UFEU‑a – Porez koji država članica ubire na motorna vozila pri prvoj registraciji ili prvom prijenosu prava vlasništva – Neutralnost poreza između rabljenih automobila uvezenih iz drugih država članica i sličnih automobila dostupnih na nacionalnom tržištu.#Predmet C-586/14.

text:
         PRESUDA SUDA (deveto vijeće)
      9. lipnja 2016. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Nacionalni porezi — Članak 110. UFEU‑a — Porez koji država članica ubire na motorna vozila pri prvoj registraciji ili prvom prijenosu prava vlasništva — Neutralnost poreza između rabljenih automobila uvezenih iz drugih država članica i sličnih automobila dostupnih na nacionalnom tržištu“
      U predmetu C‑586/14,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Curtea de Apel Cluj (žalbeni sud u Cluju, Rumunjska), odlukom od 24. studenoga 2014., koju je Sud zaprimio 18. prosinca 2014., u postupku

         Vasile Budișan

      protiv

         Administrația Județeană a Finanțelor Publice Cluj,

      SUD (deveto vijeće),
      u sastavu: C. Lycourgos, predsjednik vijeća, E. Juhász i K. Jürimäe (izvjestiteljica), suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Szpunar,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za rumunjsku vladu R.-H. Radu, D. Bulancea i R. Mangu, u svojstvu agenata

               —

               za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju A. De Stefana, avvocato dello Stato,

               —

               za Europsku komisiju, M. Wasmeier i G. D. Balan, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 110. UFEU‑a.

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između Vasile Budișan i Administrația Județeană a Finanțelor Publice Cluj (Regionalna uprava za javne financije iz Cluja, Rumunjska) zbog poreza čije je plaćanje bilo zatraženo od V. Budișana za registraciju u Rumunjskoj rabljenog motornog vozila koje potječe iz druge države članice.

         Rumunjsko pravo

               3

               Legea nr. 343/2006 pentru modificarea și completarea Legii nr. 571/2003 privind Codul fiscal (Zakon br. 343/2006 o izmjenama i dopunama Zakona br. 571/2003 o poreznom zakoniku) od 17. srpnja 2006. (Monitorul Oficial al României, dio I., br. 662 od 1. kolovoza 2006.), u porezni zakonik uveo je poseban porez na motorna vozila, koji se primjenjuje od 1. siječnja 2007., koji se naplaćuje pri prvoj registraciji motornog vozila u Rumunjskoj (u daljnjem tekstu: poseban porez).

               4

               Ordonanţa de urgenţă a Guvernului nr. 50/2008 pentru instituirea taxei pe poluare pentru autovehicule (hitna uredba vlade br. 50/2008, kojom se uvodi porez na onečišćenje motornim vozilima) od 21. travnja 2008. (Monitorul Oficial al României, dio I., br. 327 od 25. travnja 2008., u daljnjem tekstu: OUG br. 50/2008), koji je stupio na snagu 1. srpnja 2008., uveo je porez na onečišćenje za vozila kategrorija M1 do M3 i N1 do N3 (u daljnjem tekstu: porez na onečišćenje). Obveza plaćanja tog poreza nastala bi osobito pri prvoj registraciji motornog vozila u Rumunjskoj.

               5

               OUG br. 50/2008 mijenjan je nekoliko puta prije nego što je stavljen izvan snage Legea nr. 9/2012 privind taxa pentru emisiile poluante provenite de la autovehicule (Zakon br. 9/2012 o porezu na emisije onečišćujućih tvari motornih vozila) od 6. siječnja 2012. (Monitorul Oficial al României, I. dio, br. 17 od 10. siječnja 2012., u daljnjem tekstu: Zakon br. 9/2012), koji je stupio na snagu 13. siječnja 2012. Taj je zakon zamijenio porez na onečišćenje novim porezom na emisije onečišćujućih tvari motornih vozila (u daljnjem tekstu: emisije onečišćujućih tvari).

               6

               Na temelju članka 4. Zakona br. 9/2012 obveza plaćanja poreza na emisije onečišćujućih tvari nije nastajala samo pri prvoj registraciji vozila u Rumunjskoj, nego i, pod određenim uvjetima, prilikom prvog upisa prava vlasništva na rabljenom vozilu u Rumunjskoj.

               7

               Međutim, na temelju Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 1/2012 pentru suspendarea aplicării unor dispoziții ale Legii nr. 9/2012 privind taxa pentru emisiile poluante provenite de la autovehicule, precum şi pentru restituirea taxei achitate în conformitate cu prevederile art. 4 alin. 2 din lege (hitna uredba vlade br. 1/2012 o suspenziji primjene određenih odredaba Zakona br. 9/2012 o porezu na emisije onečišćujućih tvari motornih vozila i povratu poreza plaćenog na temelju odredaba članka 4. stavka 2. tog zakona) od 30. siječnja 2012. (Monitorul Oficial al României, dio I., br. 79 od 31. siječnja 2012.), koji je stupio na snagu 31. siječnja 2012., u Rumunjskoj je do 1. siječnja 2013. suspendirana primjena poreza na emisije onečišćujućih tvari motornih vozila na pravo vlasništva na rabljenim vozilima.

               8

               Ordonanţa de urgenţă a Guvernului nr. 9/2013 privind timbrul de mediu pentru autovehicule (hitna uredba vlade br. 9/2013 o okolišnom biljegu za motorna vozila) od 19. veljače 2013. (Monitorul Oficial al României, dio I., br. 119 od 4. ožujka 2013., u daljnjem tekstu: OUG br. 9/2013), kojom se stavlja izvan snage Zakon br. 9/2012, stupila je na snagu 15. ožujka 2013.

               9

               Na temelju članka 4. OUG‑a br. 9/2013:
               „plaćanje [okolišnog] biljega [za motorna vozila] obvezno je jednom, kako slijedi:

                        (a)

                        prilikom registracije kod nadležnog tijela stjecanja prava vlasništva na motornom vozilu od strane prvog vlasnika u Rumunjskoj i izdavanja prometne dozvole te broja registracije;

                        (b)

                        prilikom ponovnog uvođenja motornog vozila u nacionalni vozni park, u slučaju da je, prilikom njegova povlačenja iz nacionalnog voznog parka, preostala vrijednost [okolišnog] biljega [za motorna vozila] vraćena vlasniku […];

                        (c)

                        prilikom upisa prava vlasništva na rabljenom motornom vozilu za koje nije plaćen poseban porez na osobna vozila i motorna vozila, [porez na onečišćenje] ni porez na emisije onečišćujućih tvari motornih vozila, sukladno važećim propisima u trenutku njegove registracije;

                        (d)

                        prilikom upisa prava vlasništva na rabljenom motornom vozilu za koje je sud naložio povrat poreza ili za koje je naložena registracija bez plaćanja posebnog poreza na osobna vozila i motorna vozila, [poreza na onečišćenje] ili poreza na emisije onečišćujućih tvari motornih vozila.”

               10

               Članak 7. stavak 2. OUG‑a br. 9/2013 određuje:
               „Preostala vrijednost [okolišnog biljega za motorna vozila] predstavlja iznos koji se plaća za navedeno vozilo ako je registrirano prilikom njegova povlačenja iz nacionalnog voznog parka, izračunat sukladno zakonu koji je poslužio kao osnova za određivanje iznosa poreza koji se duguje prilikom registracije, u [rumunjskim leima (RON)] po tečaju koji je na snazi u trenutku registracije ili upisa prava vlasništva na rabljenom vozilu, korištenjem starosti vozila u trenutku njegova povlačenja iz nacionalnog voznog parka.”

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               11

               V. Budișan je 5. lipnja 2013. stekao rabljeno motorno vozilo proizvedeno 2006. godine i prvotno registrirano u Njemačkoj.

               12

               Da bi to vozilo mogao registrirati u Rumunjskoj, V. Budișan je rumunjskim tijelima trebao platit iznos od 5300 RON (oko 1193 eura) za okolišni biljeg za motorna vozila (u daljnjem tekstu: okolišni biljeg), kako predviđa OUG br. 9/2013.

               13

               Smatrajući da OUG br. 9/2013 nije u skladu s člankom 110. UFEU‑a, V.Budișan je pokrenuo postupak pred Tribunalulom Cluj (žalbeni sud u Cluju) sa zahtjevom da se Regionalnoj upravi za javne financije u Cluju naloži da mu vrati iznos naplaćen za okolišni biljeg.

               14

               Presudom od 3. travnja 2014., Tribunalul Cluj (visoki sud u Cluju) je odbio tu tužbu. Prema tom sudu, OUG br. 9/2013 je sukladan pravu Unije jer ne diskriminira uvezene proizvode naspram nacionalnih proizvoda, bez obzira jesu li novi ili rabljeni. Tužitelj u glavnom postupku uložio je zatim žalbu pred sudom koji je uputio zahtjev.

               15

               La Curtea de Apel Cluj (žalbeni sud u Cluju) smatra da se pitanje usklađenosti okolišnog biljega koji je uveo OUG br. 9/2013 s člankom 110. UFEU‑a postavlja u dva pogleda. Kao prvo, taj se sud pita je li sukladno tom članku da OUG br. 9/2013 predviđa da su vozila – za čiju je registraciju u Rumunjskoj već plaćen posebni porez, porez na onečišćenje odnosno porez na emisije onečišćujućih tvari – oslobođena od okolišnog biljega jer je preostali iznos jednog od tih ranijih poreza, uključen u vrijednost navedenih vozila, niži od iznosa okolišnog biljega. Budući da je to oslobođenje kao posljedicu imalo to da su prilikom prodaje ta vozila imala nižu cijenu od vozila koja potječu iz države članice za koja se morao plaćati novi porez, promicala se prodaja nacionalnih rabljenih vozila, na štetu uvoza sličnih vozila koja potječu iz drugih država članica.

               16

               Kao drugo, navedeni se sud pita je li način naplate okolišnog biljega sukladan članku 110. UFEU‑a. Naime, vlasnici vozila koje se nalazi na nacionalnom tržištu i za koje nije plaćen nikakav porez bilo zato što je to vozilo registrirano prije 1. siječnja 2007. bilo zato što je njegovu vlasniku vraćen prethodno plaćeni porez, na temelju OUG‑a br. 9/2003 bi mogli koristiti to vozilo bez plaćanja okolišnog biljega do prodaje navedenog vozila, odnosno do budućeg neizvjesnog događaja dok bi vlasnik sličnog vozila, koje potječe iz druge države članice mogao koristiti to vozilo samo tijekom 90 dana prije nego što bi ga morao registrirati i platiti navedeni okolišni biljeg.

               17

               U tim je okolnostima Curtea de Apel Cluj (žalbeni sud u Cluju) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        1.

                        Treba li, s obzirom na odredbe Zakona br. 9/2012 i njime predviđeni predmet oporezivanja, članak 110. UFEU‑a tumačiti tako da mu se protivi to da država članica Europske unije uvede porez na emisije onečišćujućih tvari koji se primjenjuje prilikom registracije motornih vozila koja potječu iz druge države članice, a ne primjenjuje se na registraciju prilikom prijenosa prava vlasništva nacionalnih motornih vozila za koja je takav ili sličan porez već plaćen, kada je ostatak iznosa takvog poreza, koji je uračunat u vrijednost motornog vozila na nacionalnom tržištu, niži od novog poreza?

                        2.

                        Treba li, s obzirom na odredbe Zakona br. 9/2012 i njime predviđeni predmet oporezivanja, članak 110. UFEU‑a tumačiti tako da mu se protivi to da država članica Europske unije uvede porez na emisije onečišćujućih tvari koji se primjenjuje prilikom registracije motornih vozila koja potječu iz druge države članice, a koji se za nacionalna motorna vozila plaća samo prilikom prijenosa prava vlasništva takvog motornog vozila, što ima za posljedicu to da se strano motorno vozilo ne može koristiti ako se takav porez ne plati, dok se nacionalno motorno vozilo može vremenski neograničeno koristiti, a da se porez ne plati sve do eventualnog prijenosa prava vlasništva navedenog motornog vozila, nakon čega slijedi registracija na novog vlasnika?”

         O prethodnim pitanjima

               18

               Svojim pitanjima, koje treba razmotriti zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 110. UFEU‑a tumačiti na način da mu se protivi to da država članica uvede porez na motorna vozila koji se plaća na uvezena rabljena vozila pri njihovoj prvoj registraciji u toj državi članici i vozila koja su već registrirana u navedenoj državi članici pri prvom prijenosu prava vlasništva nad potonjima u toj istoj državi i, s druge strane, to da ta država članica oslobodi tog poreza vozila koja su već registrirana i za koje je plaćen porez koji je ranije bio na snazi, i koji nije bio vraćen, jer je preostali iznos potonjeg poreza uključen u vrijednost tih vozila niži od iznosa novog poreza.

               19

               Valja podsjetiti da članak 110. UFEU‑a ima za cilj osigurati slobodno kretanje robe između država članica u normalnim uvjetima tržišnog natjecanja. Cilj mu je uklanjanje svih oblika zaštite koji bi mogli proisteći iz primjene diskriminatornih nacionalnih poreza na proizvode koji potječu iz drugih država članica (presuda od 14. travnja 2015., Manea, C‑76/14, EU:C:2015:216, t. 28. i navedena sudska praksa).

               20

               U tu svrhu, prvim stavkom članka 110. UFEU‑a svakoj državi članici zabranjuje se uvođenje nacionalnih poreza na proizvode drugih država članica u većoj mjeri od onih koji su uvedeni na slične domaće proizvode.

               21

               U ovom slučaju, što se tiče prodaje samih rabljenih vozila koja su predmet ovih prethodnih pitanja, iz odluke suda koji je uputio zahtjev proizlazi da je OUG br. 9/2013 uveo porez, okolišni biljeg, koji se s jedne strane, naplaćuje na uvezena rabljena vozila prilikom njihove prve registracije u Rumunjskoj i, s druge strane, na vozila koja su već registrirana u toj državi članici pri prvom prijenosu prava vlasništva nad potonjima u toj istoj državi članici.

               22

               Osim toga, članak 4. točka (c) OUG‑a br. 9/2013 oslobađa od navedenog okolišnog biljega prijenos prava vlasništva na nacionalnim rabljenim vozilima na koja je prilikom registracije u Rumunjskoj već plaćen posebni porez, porez na onečišćenje odnosno porez na emisije onečišćujućih tvari, osim u slučaju iz točke (d) tog članka kad sud odredi povrat dotičnog poreza.

               23

               Da bi se utvrdilo dovodi li porezni sustav poput ovog koji uspostavlja OUG br. 9/2013 do diskriminacije protivne članku 110. UFEU‑a, prvom stavku, valja ispitati, s jedne strane, učinak tog poreza na tržišno natjecanje među rabljenim motornim vozilima koja potječu iz drugih država članica osim Rumunjske i nacionalnih vozila podvrgnutih tom porezu. S druge strane valja ispitati neutralnost navedenog sustava u pogledu tržišnog natjecanja između prvih vozila i sličnih nacionalnih vozila na koja se primjenjuje oslobođenje opisano u prethodnoj točki.

               24

               U tom pogledu, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, rabljena motorna vozila iz drugih država članica, koja čine „proizvode drugih država članica” u smislu članka 110. UFEU‑a, su vozila stavljena u prodaju u državama članicama koje nisu predmetna država članica i koja se mogu, u slučaju da ih osoba koja ima boravište u potonjoj državi članici kupi, uvesti i staviti u promet u toj državi članici, dok su slična nacionalna vozila, koja čine „domaće proizvode” u smislu članka 110. UFEU‑a, rabljena motorna vozila iste vrste, istih karakteristika i u istom stanju pohabanosti koja su stavljena u prodaju u toj državi članici (presuda od 14. travnja 2015., Manea, C‑76/14, EU:C:2015:216, t. 31. i navedena sudska praksa).

               25

               Slijedom toga, neutralnost koju zahtijeva članak 110. UFEU‑a ne treba ispitati uzimajući u obzir motorna vozila koja prometuju u Rumunjskoj, a koja nisu stavljena u prodaju. Naime, upravo zato što nisu dostupna na tržištu, ta vozila nisu u odnosu tržišnog natjecanja s drugim vozilima, neovisno o tome je li riječ o onima dostupnima na nacionalnom tržištu ili onima dostupnima na tržištu drugih država članica (presuda od 14. travnja 2015., Manea, C‑76/14, EU:C:2015:216, t. 32.).

         Porezna neutralnost okolišnog biljega u pogledu tržišnog natjecanja između rabljenih motornih vozila koja potječu iz drugih država članica i sličnih rumunjskih vozila koja su već registrirana u toj državi članici i na koja se ne primjenjuje oslobođenje predviđeno OUG‑om br. 9/2013

               26

               Za primjenu članka 110. UFEU‑a i osobito za potrebe usporedbe između oporezivanja uvezenih rabljenih vozila i oporezivanja rabljenih vozila koja se već nalaze na nacionalnom državnom području, valja uzeti u obzir ne samo stopu dotičnog poreza, konkretno okolišnog biljega, već i njegovu osnovicu i načine njegova obračuna (presuda od 14. travnja 2015., Manea, C‑76/14, EU:C:2015:216, t. 33. i navedena sudska praksa).

               27

               Usto, država članica ne može naplatiti porez na uvezena rabljena motorna vozila na temelju vrijednosti koja je veća od stvarne vrijednosti vozila, što bi za posljedicu imalo to da se ona više oporezuju od sličnih motornih vozila dostupnih na nacionalnom tržištu. Stoga, kako bi se izbjeglo diskriminatorno oporezivanje, valja u obzir uzeti stvarno smanjenje vrijednosti motornih vozila (presuda od 14. travnja 2015., Manea, C‑76/14, EU:C:2015:216, t. 34. i navedena sudska praksa).

               28

               To uzimanje u obzir ne mora nužno dovesti do procjene ili vještačenja svakog vozila. Naime, kako bi izbjegla opterećenje svojstveno takvom sustavu, država članica može, putem paušalnih ljestvica određenih zakonom ili odredbom drugog propisa i čiji su iznosi izračunani na temelju kriterija poput starosti, broja prijeđenih kilometara, općeg stanja, vrste pogona, marke ili modela vozila, utvrditi vrijednost rabljenih motornih vozila koja je, u pravilu, vrlo bliska njihovoj stvarnoj vrijednosti (presuda od 14. travnja 2015., Manea, C‑76/14, EU:C:2015:216, t. 35. i navedena sudska praksa).

               29

               U ovom slučaju, iz spisa dostavljenog Sudu i, osobito, očitovanja rumunjske vlade, čiju istinitost treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev, proizlazi da se iznos okolišnog biljega određuje sukladno ljestvici koja sadržava objektivne i transparentne kriterije poput obujma cilindara, standarda onečišćenja Euro odnosno emisija CO2 dotičnog vozila, kao i starosti i kilometraže tog vozila. Osim toga, ako je porezni obveznik mišljenja da ta ljestvica ne odražava stvarno smanjenje vrijednosti vozila, on može zatražiti da se ono utvrdi vještačenjem čiji troškovi, koje snosi porezni obveznik, ne smiju prijeći troškove radnji vještačenja.

               30

               Pod uvjetom provjere suda koji je uputio zahtjev, doima se stoga da OUG br. 9/2013 jamči smanjenje iznosa okolišnog biljega u skladu s približnom vrijednosti vozila koja razumno odražava njegovu stvarnu vrijednost (vidjeti analogijom presude od 7. travnja 2011., Tatu, C‑402/09, EU:C:2011:219, t. 44., i od 14. travnja 2015., Manea, C‑76/14, EU:C:2015:216, t. 38.).

               31

               Osim toga, suprotno posebnom porezu, porezu na onečišćenje odnosno porezu na emisije onečišćujućih tvari u verzijama na snazi u razdoblju od 13. siječnja 2012. do 1. siječnja 2013., okolišni se biljeg po istoj metodi izračuna primjenjuje na, s jedne strane, rabljene automobile koji potječu iz drugih država članica pri njihovoj prvoj registraciji u Rumunjskoj i, s druge stane, motorna vozila koja su već registrirana u Rumunjskoj pri prvom prijenosu prava vlasništva na rabljenim vozilima u toj državi članici na koja se ne primjenjuje oslobođenje opisano u točki 22. ove presude.

               32

               Slijedom toga, i opet pod uvjetom provjere suda koji je uputio zahtjev, porezno opterećenje koje proizlazi iz OUG‑a br. 9/2013 je jednako za porezne obveznike koji su kupili rabljeno motorno vozilo koje potječe iz bilo koje države članice osim Rumunjske i koji je u toj potonjoj državi članici registrirano, kao i za porezne obveznike koji su u Rumunjskoj kupili rabljeno motorno vozilo već registrirano u toj državi članici, za koje treba izvršiti prvi prijenos prava vlasništva bez primjene oslobođenja iz točke 22. ove presude, ako je potonje vozilo, prilikom naplate okolišnog biljega, iste vrste, istih karakteristika i u istom stanju pohabanosti kao i vozilo koje potječe iz druge države članice.

               33

               Iz prethodnih razmatranja proizlazi da je porezni sustav, poput ovog koji uvodi OUG br. 9/2013 neutralan u pogledu tržišnog natjecanja između rabljenih motornih vozila koja potječu iz bilo koje države članice osim Rumunjske i sličnih nacionalnih vozila koja su već registrirana u toj državi članici i na koja se ne primjenjuje oslobođenje uvedeno tom uredbom.

         Porezna neutralnost okolišnog biljega u pogledu tržišnog natjecanja između rabljenih motornih vozila koja potječu iz drugih država članica i sličnih rumunjskih vozila koja su već registrirana u toj državi članici i na koja se primjenjuje oslobođenje predviđeno OUG‑om br. 9/2013

               34

               Kao što se navodi u točki 22. ove presude, članak 4. točka (c) OUG‑a br. 9/2013 oslobađa od plaćanja okolišnog biljega prijenos prava vlasništva na nacionalnim rabljenim vozilima na koja je prilikom registracije u Rumunjskoj već plaćen posebni porez, porez na onečišćenje odnosno porez na emisije onečišćujućih tvari, osim u slučaju iz točke (d) tog članka kad rumunjski sud za određeno vozilo odredi povrat dotičnog poreza.

               35

               U tom pogledu iz sudske prakse Suda u predmetima vezanim za porez na onečišćenje koji se ubire na temelju OUG‑a br 50/2008 i za porez na emisije onečišćujućih tvari koji se ubire na temelju Zakona br. 9/2012 kako je djelomično suspendiran OUG‑om br. 1/2012 (registracija motornih vozila u razdoblju od 13. siječnja 2012. do 1. siječnja 2013.) nedvojbeno proizlazi da su ti porezi bili nespojivi s člankom 110. UFEU‑a (presude od 7. travnja 2011., Tatu, C‑402/09, EU:C:2011:219, i od 7. srpnja 2011., Nisipeanu, C‑263/10, još neobjavljena u Zborniku, EU:C:2011:466 ; rješenje od 3. veljače 2014., Câmpean i Ciocoiu, C‑97/13 i C‑214/13, neobjavljeno, EU:C:2014:229).

               36

               Analogno, posebni se porez treba smatrati nespojivim s člankom 110. UFEU‑a jer je imao značajke koje su istovjetne onima iz OUG‑a br. 50/2008 koje nisu u skladu s tim člankom (u tom smislu vidjeti presudu od 14. travnja 2015., Manea, C‑76/14, EU:C:2015:216, t. 45.). Porez na emisije onečišćujućih tvari koji se ubire na temelju Zakona br. 9/2012 u verziji koja je bila na snazi od 1. siječnja 2013. do 15. ožujka 2013. također je nespojiv s člankom 110. UFEU‑a zbog načina njegova ubiranja, i osobito činjenice da se ubirao samo na nacionalna rabljena vozila za koja nije naplaćen nikakav porez na registraciju vozila koji je ranije bio na snazi (u tom smislu vidjeti presudu od 14. travnja 2015., Manea, C‑76/14, EU:C:2015:216, t. 47. do 50.).

               37

               Sud je već presudio da je takav sustav poreza koji predviđa da su rabljena motorna vozila koja su podlijegala takvim porezima suprotnima pravu Unije oslobođena novog preza, u ovom slučaju okolišnog biljega, nespojiv s člankom 110. UFEU‑a (u tom smislu vidjeti presudu od 14. travnja 2015., Manea, C‑76/14, EU:C:2015:216, t. 47. do 51.).

               38

               Naime, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, iznos poreza koji se ubire kod registracije motornog vozila sastavni je dio vrijednosti tog vozila. Kada se vozilo koje je registrirano uz plaćanje poreza u državi članici nakon toga proda kao rabljeno vozilo u toj državi članici, njegova tržišna vrijednost obuhvaća preostali iznos tog poreza. Ako iznos poreza koji se, od datuma njegove registracije, primjenjuje na uvezena rabljena vozila iste vrste, istih karakteristika i u istom stanju pohabanosti premašuje spomenuti preostali iznos, postoji povreda članka 110. UFEU‑a (presude od 19. prosinca 2013., X, C‑437/12, EU:C:2013:857, t. 30. i 31. i navedena sudska praksa).

               39

               Prema tome, porez koji je nespojiv s pravom Unije, poput onih spomenutih u točki 35. ove presude, mora se vratiti s kamatama (u tom smislu vidjeti presude od 18. travnja 2013., Irimie, C‑565/11, EU:C:2013:250, t. 20. i 21., kao i od 15. listopada 2014., Nicula, C‑331/13, EU:C:2014:2285, t. 27. i 28.), a za njegov se iznos, slijedom toga, treba smatrati da nije više uključen u tržišnu vrijednost vozila na koja se primjenjuje taj porez. Preostali iznos tog poreza u vrijednosti tih vozila jednak je nuli te je stoga nužno niži od novog poreza, u ovom slučaju okolišnog biljega, koji se plaća na uvezeno rabljeno vozilo iste vrste, istih značajki i u istom stanju pohabanosti (u tom smislu vidjeti presudu od 14. travnja 2015., Manea, C‑76/14, EU:C:2015:216, t. 50.).

               40

               Dakako, u glavnom postupku, članak 4. točka (d) OUG‑a br. 9/2013 predviđa situaciju u kojoj je, za dotično vozilo, porez na registraciju koji se na to vozilo plaća stvarno bio vraćen i predviđa da u tom slučaju prijenos prava vlasništva nad dotičnim vozilom zahtijeva plaćanje okolišnog biljega.

               41

               Međutim, valja ustvrditi da preostali iznos poreza nespojivog s pravom Unije prestaje biti uključen u tržišnu vrijednost vozila jer vlasnik tog vozila na temelju tog prava ima mogućnost dobiti povrat tog poreza, neovisno o činjenici je li on stvarno bio vraćen na dan prodaje tog vozila.

               42

               Naime, ta jednostavna mogućnost može potaknuti vlasnike dotičnih rumunjskih rabljenih vozila da za ta vozila, čak i ako dotični porez još nije vraćen, ponude prodajnu cijenu koja taj porez ne uzima u obzir. Međutim, u slučaju kad porez još nije bio vraćen, kupci navedenih vozila bit će izuzeti od okolišnog biljega na temelju članka 4. točke (c) OUG‑a br. 9/2013. Suprotno tomu, rabljena vozila koja su uvezena iz druge države članice, biti će bez razlike podvrgnuta okolišnom biljegu predviđenom OUG‑om br. 9/2013, pri prijenosu prava vlasništva nad tim vozilima u Rumunjskoj. Prema tome, oslobođenje poput ovog koje proizlazi iz te odredbe može stvoriti prednost u tržišnom natjecanju za rabljena vozila koja su već prisutna na rumunjskom tržištu i stoga odvratiti od uvoza sličnih vozila iz drugih država članica.

               43

               S obzirom na prethodno navedeno, na postavljena pitanja valja odgovoriti tako da članak 110. UFEU‑a treba tumačiti na način da mu;

                        —

                        se ne protivi to da država članica uvede porez na motorna vozila koji se plaća na uvezena rabljena vozila pri njihovoj prvoj registraciji u toj državi članici i vozila koja su već registrirana u navedenoj državi članici pri prvom prijenosu prava vlasništva nad potonjima u toj istoj državi,

                        —

                        se protivi to da ta država članica oslobodi tog poreza vozila koja su već registrirana i za koja je plaćen i nije vraćen porez koji je ranije bio na snazi, za koji je presuđeno da nije u skladu s pravom Unije.

         Vremenski učinci presude Suda

               44

               Rumunjska je vlada, u slučaju da se presudom koju treba donijeti presudi da je sustav poreza, poput ovog koji je uveo OUG br. 9/2013 nespojiv s člankom 110. UFEU‑a, zatražila od Suda da vremenski ograniči učinke svoje presude. Naime, ta vlada ističe da bi ta presuda mogla prouzročiti ozbiljne poteškoće za rumunjsko gospodarstvo.

               45

               U skladu s ustaljenom sudskom praksom, tumačenje nekog pravnog pravila prava Unije koje Sud daje izvršavajući ovlast koju mu dodjeljuje članak 267. UFEU‑a pojašnjava i precizira značenje i doseg tog pravnog pravila, onako kako ono treba ili je trebalo biti shvaćeno i primijenjeno nakon svojeg stupanja na snagu. Iz navedenoga slijedi da se tako protumačeno pravno pravilo može i mora primijeniti na postojeće pravne odnose koji su nastali prije donošenja presude kojom se odlučilo o zahtjevu za tumačenje ako su, k tomu, ispunjeni svi uvjeti koji omogućuju da se pred nadležnim sudovima pokrene spor o primjeni navedenog pravila (vidjeti presude od 2. veljače 1988., Blaizot i dr., 24/86, EU:C:1988:43, t. 27. ; od 10. siječnja 2006., Skov i Bilka, C‑402/03, EU:C:2006:6, t. 50., kao i od 14. travnja 2015., Manea, C‑76/14, EU:C:2015:216, t. 53.).

               46

               Stoga Sud može samo iznimno, primjenjujući opće načelo pravne sigurnosti svojstveno pravnom poretku Unije, biti doveden u situaciju da ograniči mogućnost da se pozove na odredbu koju je protumačio. Dva osnovna kriterija moraju biti ispunjena kako bi se takvo ograničenje moglo uvesti, odnosno dobra vjera zainteresiranih osoba i opasnost od ozbiljnih poremećaja (presude od 10. siječnja 2006.Skov i Bilka, C‑402/03, EU:C:2006:6, t. 51., kao i od 14. travnja 2015., Manea, C‑76/14, EU:C:2015:216, t. 54.).

               47

               Osim toga, takvo se ograničenje može prihvatiti jedino u samoj presudi kojom se odlučuje o traženom tumačenju (presuda od 6. ožujka 2007.Meilicke i dr., C‑292/04, EU:C:2007:132, t. 36. i navedena sudska praksa).

               48

               U glavnom postupku, što se tiče ekonomskih posljedica koje bi mogle proizaći iz nespojivosti s člankom 110. UFEU‑a sustava poreza koji je uveo OUG br. 9/2013, rumunjska je vlada iznijela procjenu prema kojoj bi povrat s kamatama iznosa naplaćenih na temelju poreza na registraciju vozila dosegao 6504429857,47 RON (oko 1 448 341 039 eura). Povrat tih iznosa za posljedicu bi imao povećanje od 0.9 % proračunskog deficita rumunjske države predviđenog za 2015., koji bi se od 1.83 % povećao na 2.7 % BDP‑a te države.

               49

               Valja utvrditi da su očitovanja rumunjske vlade dvosmislena u pogledu toga odnosi li se ta procjena na povrat samih iznosa naplaćenih na temelju okolišnog biljega predviđenog OUG‑om br. 9/2013 ili i na one koje je rumunjska država ubrala na temelju svih poreza na registraciju, odnosno na temelju posebnog poreza, poreza na onečišćenje i poreza na emisije onečišćujućih tvari.

               50

               Međutim, Sud je prešutno ili izričitio odbio vremenski ograničiti učinke kako presuda kojima se isticala nespojivost tih poreza s pravom Unije (u pogledu poreza na onečišćenje predviđenog OUG‑om br. 50/2008, vidjeti presude od 7. travnja 2011., Tatu, C‑402/09, EU:C:2011:219, i od 7. srpnja 2011., Nisipeanu, C‑263/10, još neobjavljena u Zborniku, EU:C:2011:466, t. 34. do 38.; što se tiče poreza na emisije onečišćujućih tvari naplaćenog na temelju Zakona br. 9/2012, u njegovim različitim verzijama, vidjeti rješenje od 3. veljače 2014., Câmpean i Ciocoiu, C‑97/13 i C‑214/13, neobjavljeno, EU:C:2014:229, t. 37. do 42., kao i presudu od 14. travnja 2015., Manea, C‑76/14, EU:C:2015:216, t. 56. do 59.), tako i onih koje su navodile da se takvi porezi trebaju vratiti s kamatama (vidjeti presude od 18. travnja 2013., Irimie, C‑565/11, EU:C:2013:250, i od 15. listopada 2014., Nicula, C‑331/13, EU:C:2014:2285, t. 40. do 42.).

               51

               U tom kontekstu, okolnost da je rumunjska država odgodila povrat iznosa naplaćenih na temelju posebnog poreza, poreza na onečišćenje i poreza na emisije onečišćujućih tvari ne može opravdati vremensko ograničenje učinaka ove presude.

               52

               Uvjet u vezi s ozbiljnim poremećajima se stoga ne može smatrati ispunjenim. Slijedom toga, nije potrebno provjeravati je li ispunjen kriterij koji se odnosi na dobru vjeru zainteresiranih osoba.

               53

               Iz tih razmatranja proizlazi da nije potrebno vremenski ograničiti učinke ove presude.

         Troškovi

               54

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (deveto vijeće) odlučuje:

                     Članak 110. UFEU‑a treba tumačiti na način da mu:

                        —

                           se ne protivi to da država članica uvede porez na motorna vozila koji se plaća na uvezena rabljena vozila pri njihovoj prvoj registraciji u toj državi članici i vozila koja su već registrirana u navedenoj državi članici pri prvom prijenosu prava vlasništva nad potonjima u toj istoj državi,

                        —

                           se protivi to da ta država članica oslobodi tog poreza vozila koja su već registrirana i za koja je plaćen i nije vraćen porez koji je ranije bio na snazi, za koji je presuđeno da nije u skladu s pravom Unije.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: rumunjski


Presuda Službeničkog suda (prvo vijeće) od 15. listopada 2014. # Chrysanthe Moschonaki protiv Europske komisije. # Predmet F-55/10 RENV.


Presuda Službeničkog suda (treće vijeće) od 18. studenoga 2015.#Alkis Diamantopoulos protiv Europske službe za vanjsko djelovanje.#Javna služba – Osoblje EEAS‑a – Promaknuće – Postupak promaknuća za 2014. – Odluka da se tužitelja ne promakne u razred AD 12 – Postupanje po poništavajućoj presudi donesenoj zbog nedostatka obrazloženja – Članak 266. UFEU‑a – Potvrđivanje prvotne odluke – Međuinstitucijski premještaj.#Predmet F-30/15.


Presuda Općeg suda (treće vijeće) od 11. listopada 2016.#Guccio Gucci SpA protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak za proglašavanje žiga ništavim – Figurativni žig Europske unije koji predstavlja četiri isprepletena slova G – Raniji figurativni žig Europske unije i raniji nacionalni figurativni žig G – Relativni razlog za odbijanje – Nepostojanje sličnosti znakova – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-461/15.


Presuda Općeg suda (treće vijeće) od 28. svibnja 2013. # Mohamed Slim Ben Mohamed Hassen Ben Salah Chiboub protiv Vijeća Europske unije. # Predmet T-188/11.


title: Presuda Suda (drugo vijeće) od 18. rujna 2014.#Hauck GmbH & Co. KG protiv Stokke A/S i dr.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden.#Žigovi – Direktiva 89/104/EEZ – Članak 3. stavak 1. točka (e) – Odbijanje ili ništavost registracije – Trodimenzionalni žig – Podesiva dječja stolica ,Tripp Trapp’ – Znak koji se isključivo sastoji od oblika koji proizlazi iz vrste proizvoda – Znak koji se sastoji od oblika koji proizvodu daje bitnu vrijednost.#Predmet C‑205/13.

text:
         PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
      18. rujna 2014. (
            *1
         )
      „Žigovi — Direktiva 89/104/EEZ — Članak 3. stavak 1. točka (e) — Odbijanje ili ništavost registracije — Trodimenzionalni žig — Podesiva dječja stolica ‚Tripp Trapp’ — Znak koji se isključivo sastoji od oblika koji proizlazi iz vrste proizvoda — Znak koji se sastoji od oblika koji proizvodu daje bitnu vrijednost“
      U predmetu C‑205/13,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska), odlukom od 12. travnja 2013., koju je Sud zaprimio 18. travnja 2013., u postupku

         Hauck GmbH & Co. KG

      protiv

         Stokke A/S,

         Stokke Nederland BV,

         Peter Opsvik,

         Peter Opsvik A/S,

      SUD (drugo vijeće),
      u sastavu: R. Silva de Lapuerta, predsjednica vijeća, J. L. da Cruz Vilaça, G. Arestis (izvjestitelj), J.-C. Bonichot i A. Arabadjiev, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Szpunar,
      tajnik: M. Ferreira, glavna administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 26. veljače 2014.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Hauck GmbH & Co. KG, S. Klos, A. A. Quaedvlieg i S. A. Hoogcarspel, advocaten,

               —

               za Stokke A/S, Stokke Nederland BV, Peter Opsvik i Peter Opsvik A/S, T. Cohen Jehoram i R. Sjoerdsma, advocaten,

               —

               za njemačku vladu, T. Henze i J. Kemper, u svojstvu agenata,

               —

               za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju M. Salvatorellija, avvocato dello Stato,

               —

               za poljsku vladu, B. Majczyna, kao i B. Czech i J. Fałdyga, u svojstvu agenata,

               —

               za portugalsku vladu, L. Inez Fernandes i R. Solnado Cruz, u svojstvu agenata,

               —

               za vladu Ujedinjene Kraljevine, M. Holt, u svojstvu agenta, i N. Saunders, barrister,

               —

               za Europsku komisiju, F. W. Bulst i F. Wilman, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 14. svibnja 2014.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 3. stavka 1. točke (e) Prve direktive Vijeća 89/104/EEZ od 21. prosinca 1988. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL 1989, L 40, str. 1.) (u daljnjem tekstu: Direktiva o žigovima).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između Hauck GmbH & Co. KG, društva osnovanog u skladu s njemačkim pravom (u daljnjem tekstu: Hauck), i Stokke A/S, Stokke Nederland BV, Peter Opsvik i Peter Opsvik A/S (u daljnjem tekstu, zajedno: Stokke i dr.) o zahtjevu za proglašavanje ništavim žiga Beneluksa za znak u obliku dječje stolice koju su stavljali na tržište Stokke i dr.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Članak 3. stavak 1. točka (e) Direktive o žigovima, pod naslovom „Razlozi za odbijanje ili proglašavanje žiga ništavim“, propisuje:
               „Neće se registrirati ili, ako su registrirani, mogu se proglasiti ništavim:
               [...]

                        (e)

                        znakovi koji se sastoje isključivo od:

                                 —

                                 oblika koji proizlazi iz same vrste proizvoda,

                                 —

                                 oblika proizvoda potrebnog za postizanje nekog tehničkog rezultata,

                                 —

                                 oblika koji proizvodima daje bitnu vrijednost“

         Beneluška konvencija

               4

               Članak 2.1. stavak 2. Beneluške konvencije o intelektualnom vlasništvu (žigovi i dizajni), koja je potpisana u Den Haagu 25. veljače 2005. i stupila na snagu 1. rujna 2006., određuje:
               „Znakovi od kojih se može sastojati žig Beneluksa:
               [...]
               2.   Međutim, ne mogu se smatrati žigovima znakovi koji se isključivo sastoje od oblika koji proizlazi iz same vrste proizvoda, koji proizvodima daje bitnu vrijednost ili koji je potreban za postizanje nekog tehničkog rezultata“.

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               5

               Peter Opsvik razvio je dječju stolicu pod nazivom „Tripp Trapp“. Ta se stolica sastoji od ukošenih nogu na koje su pričvršćeni svi dijelovi stolice kao i od nogu i uzdužnih nosača u obliku slova „L“, koji joj, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, daju visok stupanj originalnosti. Ta je stolica osvojila nekoliko nagrada za svoj dizajn, koji je više puta bio pohvaljen i izložen u muzejima. Od 1972. stolice „Tripp Trapp“ na tržište su stavljali Stokke i dr., poglavito na skandinavsko i od 1995. na nizozemsko tržište.

               6

               Hauck proizvodi, distribuira i prodaje artikle za djecu, među kojima su dvije stolice koje označava kao „Alpha“i „Beta“.

               7

               Dana 8. svibnja 1998. Stokke A/S je Uredu Beneluksa za intelektualno vlasništvo podnio zahtjev za registraciju trodimenzionalnog žiga koji izgleda kao dječja stolica „Tripp Trapp“. Žig je bio registriran pod njegovim imenom za „stolice i osobito stolice za djecu“ te se odnosi na oblik prikazan u nastavku:

               8

               U Njemačkoj, u postupku između Stokkea i dr. i Haucka, Oberlandesgericht Hamburg je, presudom koja je postala pravomoćna, priznao da stolica „Tripp Trapp“uživa zaštitu na temelju njemačkog autorskog prava i da je stolica „Alpha“ povrijedila tu zaštitu.

               9

               U Nizozemskoj Stokke i dr. podnijeli su tužbu Rechtbank ’s‑Gravenhageu tvrdeći da je proizvodnjom i prodajom stolica „Alpha“ i „Beta“ Hauck povrijedio autorska prava koja proizlaze iz stolice „Tripp Trapp“ kao i njihov žig Beneluksa te zahtijevali naknadu štete zbog te povrede. U svoju obranu Hauck je podnio protuzahtjev za proglašavanje ništavim žiga Beneluksa Tripp Trapp koji su prijavili Stokke A/S.

               10

               Rechtbank ’s‑Gravenhage je uglavnom prihvatio zahtjeve Stokkea i dr. u mjeri u kojoj su se oni temeljili na njihovim pravima iskorištavanja. Međutim, prihvatio je zahtjev za proglašavanje ništavim navedenog žiga.

               11

               Hauck je Gerechtshof te’s Gravenhageu (Nizozemska) uložio žalbu protiv te odluke. U svojoj presudi taj je sud utvrdio da je stolica „Tripp Trapp“ zaštićena autorskim pravom i da stolice „Alpha“ i „Beta“ ulaze u doseg te zaštite. Gerechtshof te’s Gravenhage je stoga zaključio da je, između 1986. i 1999., Hauck povrijedio autorska prava Stokkea i dr.

               12

               Gerechtshof te’s Gravenhage je ipak smatrao da privlačan izgled stolice „Tripp Trapp“ daje bitnu vrijednost predmetnom proizvodu i da njezin oblik proizlazi iz same vrste proizvoda, to jest sigurne, udobne i kvalitetne dječje stolice. Stoga je, prema mišljenju Gerechtshof te’s Gravenhagea, sporni žig znak koji se isključivo sastoji od oblika koji odgovara razlozima za odbijanje ili proglašavanje žiga ništavim predviđenima člankom 3. stavkom 1. točkom (e) prvom i trećom alinejom Direktive o žigovima. Taj je sud stoga presudio da je Rechtbank’s‑Gravenhage ispravno proglasio ništavim navedeni trodimenzionalni žig.

               13

               Hauck je pred Hoge Raad der Nederlanden uložio žalbu u kasacijskom postupku protiv presude Gerechtshof te’s Gravenhagea, a Stokke i dr. su uložili protužalbu u tom postupku. Hoge Raad der Nederlanden odbio je žalbu u kasacijskom postupku ali smatra da protužalba zahtijeva tumačenje odredaba članka 3. stavka 1. točke (e) Direktive o žigovima, koje, do današnjeg dana, nisu bile tumačene u sudskoj praksi Suda.

               14

               U tim je okolnostima Hoge Raad der Nederlanden odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „(1)

                                 (a)

                                 Odnosi li se razlog za odbijanje ili proglašavanje žiga ništavim iz članka 3. stavka 1. točke (e) [prve alineje Direktive o žigovima], to jest da se [trodimenzionalni] žigovi ne mogu isključivo sastojati od oblika koji proizlazi iz same vrste proizvoda, na oblik koji je neophodan za funkcioniranje proizvoda ili se također može odnositi na prisutnost jedne ili više bitnih funkcionalnih značajki proizvoda koje potrošač eventualno može tražiti u proizvodima konkurenata?

                                 (b)

                                 Ako nijedna od tih dviju mogućnosti nije točna, kako treba tumačiti tu odredbu?

                        (2)

                                 (a)

                                 Odnosi li se razlog za odbijanje ili proglašavanje žiga ništavim iz članka 3. stavka 1. točke (e) [treće alineje Direktive o žigovima], to jest da se [trodimenzionalni žigovi] ne mogu isključivo sastojati od oblika koji daje bitnu vrijednost proizvodu, na razlog (ili na razloge) na kojem relevantna javnost temelji svoju odluku o kupnji?

                                 (b)

                                 Postoji li ‚oblik koji daje bitnu vrijednost proizvodu’ u smislu gore navedene odredbe samo ako se taj oblik mora smatrati glavnom ili prevladavajućom vrijednošću u usporedbi s drugim vrijednostima (kao što su, u slučaju dječjih stolica, sigurnost, udobnost i kvaliteta materijala) ili može također postojati ako, osim te vrijednosti, postoje druge vrijednosti tog proizvoda koje također treba smatrati bitnima?

                                 (c)

                                 Kako bi se odgovorilo na drugo pitanje točku (a) i drugo pitanje točku (b), je li odlučujuće mišljenje većine relevantne javnosti ili sud može presuditi da je mišljenje dijela javnosti dovoljno da bi se predmetnu vrijednost smatralo ‚bitnom’ u smislu gore navedene odredbe?

                                 (d)

                                 Ako na drugo pitanje točku (c) treba odgovoriti na prethodno spomenuti način, koji uvjet treba odrediti kad je riječ o veličini relevantnog dijela javnosti?

                        (3)

                        Treba li članak 3. stavak 1. točku (e) Direktive [o žigovima] tumačiti na način da razlog za isključenje iz [točke] (e) tog članka također postoji ako se [trodimenzionalni] žig sastoji od znaka na koji se primjenjuje [prva alineja] i koji za ostalo ispunjava odredbe [treće alineje]?»

         O prethodnim pitanjima

         Prvo pitanje

               15

               Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 3. stavak 1. točku (e) prvu alineju Direktive o žigovima tumačiti na način da se razlog za odbijanje registracije propisan tom odredbom može primjenjivati samo na znak koji se isključivo sastoji od oblika neophodnoga za funkcioniranje proizvoda ili također na znak koji se isključivo sastoji od oblika s jednom ili više bitnih funkcionalnih značajki tog proizvoda koje potrošač eventualno može tražiti u proizvodima konkurenata.

               16

               Prema toj odredbi znakovi koji se sastoje isključivo od oblika koji proizlazi iz same vrste proizvoda neće se registrirati ili, ako su registrirani, mogu se proglasiti ništavim.

               17

               Sud je već presudio da različite razloge za odbijanje registracije iz članka 3. Direktive o žigovima treba tumačiti s obzirom na opći interes na kojem se temelji svaki od njih (vidjeti u tom smislu presude Windsurfing Chiemsee, C‑108/97 i C‑109/97, EU:C:1999:230, t. 25. do 27. kao i Philips, C‑299/99, EU:C:2002:377, t. 77.).

               18

               U tom smislu, kad je riječ o drugoj alineji članka 3. stavka 1. točke (e) Direktive o žigovima, Sud je potvrdio da se opravdanje za razloge za odbijanje registracije propisane tom odredbom sastoji u sprečavanju da zaštita žigovnog prava dâ njegovom nositelju monopol na tehnička rješenja ili funkcionalne značajke proizvoda koje bi korisnik mogao tražiti u proizvodima konkurenata [presuda Philips, EU:C:2002:377, t. 78. i, kad je riječ o članku 7. stavku 1. točki (e) Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 od 20. prosinca 1993. o žigu Zajednice (SL L 1994, L 11, str. 1.), odredbi koja je u biti identična članku 3. stavku 1. točki (e) Direktive o žigovima, presuda Lego Juris/OHIM, C‑48/09 P, EU:C:2010:516, t. 43.].

               19

               Neposredni cilj zabrane registriranja čisto funkcionalnih oblika propisanih člankom 3. stavkom 1. točkom (e) drugom alinejom Direktive o žigovima ili oblika koji daju bitnu vrijednost proizvodu, u smislu treće alineje te odredbe, jest izbjegavanje da isključivo i trajno pravo koje dodjeljuje žig može poslužiti za trajno produljenje trajanja drugih prava koja je zakonodavac Unije želio podvrgnuti rokovima (vidjeti u tom smislu presudu Lego Juris/OHIM, EU:C:2010:516, t. 45.).

               20

               Kako je istaknuo i nezavisni odvjetnik u točkama 28. i 54. svojeg mišljenja, važno je ustvrditi da razlog za odbijanje registracije propisan člankom 3. stavkom 1. točkom (e) prvom alinejom Direktive o žigovima ima isti cilj kao i druga i treća alineja te odredbe i da, posljedično, tu prvu alineju treba usklađeno tumačiti.

               21

               Posljedično, ispravna primjena članka 3. stavka 1. točke (e) prve alineje Direktive o žigovima nalaže da se bitne značajke predmetnog znaka, to jest njegovi najvažniji elementi ispravno utvrde za svaki pojedinačni slučaj, na temelju ukupnog dojma koji stvara znak ili uzastopnog ispitivanja svakog sastavnog dijela tog znaka (vidjeti u tom smislu presudu Lego Juris/OHIM, EU:C:2010:516, t. 68. do 70.).

               22

               U tom smislu treba naglasiti da se razlog za odbijanje registracije iz članka 3. stavka 1. točke (e) prve alineje Direktive o žigovima ne može primijeniti kada se prijava žiga odnosi na oblik proizvoda u kojemu drugi element, kao što je ukrasni ili maštoviti element, koji nije svojstven općoj funkciji proizvoda, igra važnu ili ključnu ulogu (vidjeti u tom smislu presudu Lego Juris/OHIM, EU:C:2010:516, t. 52. i 72.).

               23

               Stoga, tumačenje prve alineje navedene odredbe prema kojem bi se ona primjenjivala samo na znakove koji se isključivo sastoje od oblika neophodnih za funkcioniranje predmetnog proizvoda, ne ostavljajući predmetnom proizvođaču nikakav prostor za bitan osobni doprinos, ne bi omogućilo u njoj navedenom razlogu za odbijanje da u potpunosti ispuni svoj cilj.

               24

               Doista, takvo bi tumačenje dovelo do ograničavanja tog razloga za odbijanje na takozvane „prirodne“ proizvode, koji su nezamjenjivi, ili na takozvane „regulirane“ proizvode, čiji je oblik propisan normama, iako se znakove koji se sastoje od oblika koji proizlaze iz takvih proizvoda, u svakom slučaju, ne bi moglo registrirati zbog njihovog manjka razlikovnosti.

               25

               Naprotiv, u primjeni razloga za odbijanje iz članka 3. stavka 1. točke (e) prve alineje Direktive o žigovima treba uzeti u obzir činjenicu da pojam „oblika koji proizlazi iz same vrste proizvoda“ podrazumijeva da se, u načelu, treba odbiti registracija oblika čije su bitne značajke svojstvene općoj funkciji ili općim funkcijama tog proizvoda.

               26

               Kako je nezavisni odvjetnik naveo u točki 58. svojeg mišljenja, rezervirati takve značajke samo za jednoga gospodarskog subjekta spriječilo bi da konkurentska poduzeća svojim proizvodima daju oblik koji bi bio koristan za njihovu uporabu. Nadalje, treba reći da se radi o bitnim značajkama koje potrošač može tražiti u proizvodima konkurenata s obzirom na to da je svrha tih proizvoda ispunjavanje iste ili slične funkcije.

               27

               Slijedom navedenoga, na prvo pitanje treba odgovoriti tako da članak 3. stavak 1. točku (e) prvu alineju Direktive o žigovima treba tumačiti na način da se razlog za odbijanje registracije propisan tom odredbom može primijeniti na znak koji se isključivo sastoji od oblika proizvoda s jednom ili više bitnih funkcionalnih značajki koje su svojstvene općoj funkciji ili općim funkcijama tog proizvoda, koje potrošač eventualno može tražiti u proizvodima konkurenata.

         Drugo pitanje

               28

               Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 3. stavak 1. točku (e) treću alineju Direktive o žigovima tumačiti na način da se razlog za odbijanje propisan tom odredbom može primijeniti na znak koji se isključivo sastoji od oblika proizvoda s više značajki koje mu mogu dati različite bitne vrijednosti i, treba li, prilikom te ocjene, uzeti u obzir percepciju oblika proizvoda od strane ciljane javnosti.

               29

               Iz odluke o upućivanju zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da sumnje Hoge Raad der Nederlanden u pogledu tumačenja navedene odredbe proizlaze iz činjenice da, prema mišljenju tog suda, oblik stolici „Tripp Trapp“ daje značajnu estetsku vrijednost dok, istodobno, taj proizvod ima druge značajke, sigurnost, udobnost i kvalitetu, koje mu daju vrijednosti bitne za njegovu funkciju.

               30

               U tom smislu, smatrati da oblik daje bitnu vrijednost proizvodu ne isključuje mogućnost da mu druge značajke proizvoda mogu dati bitnu vrijednost.

               31

               Stoga, cilj da se izbjegne da isključivo i trajno pravo koje pruža žig može poslužiti trajnom produljenju trajanja drugih prava, koje je zakonodavac Unije želio ograničiti rokovima, nalaže da, kako je istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 85. svojeg mišljenja, primjena treće alineje članka 3. stavka 1. točke (e) Direktive o žigovima ne bude automatski isključena kada, osim estetske funkcije, predmetni proizvod također ispunjava druge bitne funkcije.

               32

               Doista, pojam „oblika koji daje bitnu vrijednost proizvodu“ ne može biti ograničen samo na oblik proizvoda koji ima isključivo umjetničku ili ukrasnu vrijednost, zbog opasnosti da ne bi obuhvatio proizvode koji imaju, osim važnog estetskog elementa, bitne funkcionalne značajke. U potonjem slučaju pravo koje žig daje svojemu nositelju dalo bi monopol na bitne značajke proizvoda, što bi spriječilo da navedeni razlog za odbijanje u potpunosti ispuni svoj cilj.

               33

               Osim toga, kad je riječ o utjecaju na ciljanu javnost, Sud je utvrdio da, suprotno slučaju iz članka 3. stavka 1. točke (b) Direktive o žigovima, kada se percepcija ciljane javnosti obvezno mora uzeti u obzir jer je bitna za utvrđivanje omogućuje li znak koji je prijavljen kao žig prepoznavanje da predmetni proizvodi ili usluge potječu od konkretnog poduzeća, takva se obveza ne može uvesti u kontekstu stavka 1. točke (e) navedenog članka (vidjeti u tom smislu presudu Lego Juris/OHIM, EU:C:2010:516, t. 75.).

               34

               Pretpostavljena percepcija znaka nije odlučujući element kod primjene razloga za odbijanje iz treće alineje potonje odredbe, ali može, u najboljem slučaju, biti relevantan kriterij za ocjenu nadležnog tijela kada ono utvrđuje bitne značajke znaka (vidjeti u tom smislu Lego Juris/OHIM, EU:C:2010:516, t. 76.).

               35

               U tom smislu, kako je istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 93. svojeg mišljenja, mogu se uzeti u obzir i drugi kriteriji za ocjenu kao što su narav predmetne kategorije proizvoda, umjetnička vrijednost oblika o kojem je riječ, posebnost tog oblika u odnosu na druge oblike općenito prisutne na predmetnom tržištu, značajna razlika u cijeni u odnosu na slične proizvode ili razvoj promidžbene strategije koja ponajprije ističe estetske značajke predmetnog proizvoda.

               36

               S obzirom na prethodna razmatranja, na drugo pitanje treba odgovoriti tako da članak 3. stavak 1. točku (e) treću alineju Direktive o žigovima treba tumačiti na način da se razlog za odbijanje registracije propisan tom odredbom može primijeniti na znak koji se isključivo sastoji od oblika proizvoda s više značajki koje mu mogu dati različite bitne vrijednosti. Percepcija oblika proizvoda od strane ciljane javnosti samo je jedan od kriterija za ocjenu za potrebe utvrđivanja primjenjivosti razloga za odbijanje o kojem je riječ.

         Treće pitanje

               37

               Svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 3. stavak 1. točku (e) Direktive o žigovima tumačiti na način da se razlozi za odbijanje registracije iz prve i treće alineje te odredbe mogu kombinirano primjenjivati.

               38

               Prema navedenoj odredbi neće se registrirati ili, ako su registrirani, mogu se proglasiti ništavim, znakovi koji se sastoje isključivo od oblika koji proizlazi iz same vrste proizvoda, oblika proizvoda potrebnog za postizanje nekog tehničkog rezultata i oblika koji proizvodima daje bitnu vrijednost.

               39

               Iz tog teksta jasno proizlazi da su tri razloga za odbijanje registracije propisana navedenom odredbom samostalne prirode. Doista, njihovo uzastopno navođenje kao i upotreba izraza „isključivo“ podrazumijevaju da se svaki od njih mora primjenjivati neovisno o drugome.

               40

               Stoga, ako je ispunjen jedan od kriterija navedenih u članku 3. stavku 1. točki (e) Direktive o žigovima, znak koji se sastoji isključivo od oblika proizvoda ili grafičkog prikaza tog oblika ne može biti registriran kao žig (presude Philips, EU:C:2002:377, t. 76. i Benetton Group, C‑371/06, EU:C:2007:542, t. 26., treća alineja).

               41

               U tom smislu, bez važnosti je da se taj znak može odbiti na osnovi više razloga za odbijanje s obzirom na to da se samo jedan od tih razloga u potpunosti primjenjuje na navedeni znak.

               42

               Štoviše, treba naglasiti da, kako je istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 99. svojega mišljenja, cilj javnog interesa na kojem se temelji primjena triju razloga za odbijanje registracije propisanih člankom 3. stavkom 1. točkom (e) Direktive o žigovima sprečava odbijanje registracije kada nijedan od tih triju razloga nije u potpunosti primjenjiv.

               43

               U tim okolnostima, na treće pitanje treba odgovoriti tako da članak 3. stavak 1. točku (e) Direktive o žigovima treba tumačiti na način da se razlozi za odbijanje registracije iz prve i treće alineje te odredbe ne mogu kombinirano primjenjivati.

         Troškovi

               44

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (drugo vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Članak 3. stavak 1. točku (e) prvu alineju Prve direktive Vijeća 89/104/EEZ od 21. prosinca 1988. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima treba tumačiti na način da se razlog za odbijanje registracije propisan tom odredbom može primijeniti na znak koji se isključivo sastoji od oblika proizvoda s jednom ili više bitnih funkcionalnih značajki koje su svojstvene općoj funkciji ili općim funkcijama tog proizvoda, koje potrošač eventualno može tražiti u proizvodima konkurenata.

                           2.

                           Članak 3. stavak 1. točku (e) treću alineju Prve direktive 89/104 treba tumačiti na način da se razlog za odbijanje registracije propisan tom odredbom može primijeniti na znak koji se isključivo sastoji od oblika proizvoda s više značajki koje mu mogu dati različite bitne vrijednosti. Percepcija oblika proizvoda od strane ciljane javnosti samo je jedan od kriterija za ocjenu za potrebe utvrđivanja primjenjivosti razloga za odbijanje o kojem je riječ.

                           3.

                           Članak 3. stavak 1. točku (e) Prve direktive 89/104 treba tumačiti na način da se razlozi za odbijanje registracije iz prve i treće alineje te odredbe ne mogu kombinirano primjenjivati.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: nizozemski


Presuda Suda (peto vijeće) od 4. prosinca 2008. # Komisija Europskih zajednica protiv Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske. # Povreda obveze države članice - Direktiva 2003/35/EZ. # Predmet C-247/07.


Presuda Suda (veliko vijeće) od 2012. listopad 23.#Emeka Nelson i drugi protiv Deutsche Lufthansa AG i Civil Aviation Authority.#Zahtjevi za prethodnu odluku podnesene po Amtsgericht Köln i High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court).#Spojeni predmeti C-581/10 i C-629/10.


PRESUDA SLUŽBENIČKOG SUDA EUROPSKE UNIJE (drugo vijeće) od 30. rujna 2013.#Daniele Possanzini protiv Europske agencije za upravljanje operativnom suradnjom na vanjskim granicama država članica Europske unije (Frontex).#Javna služba – Osoblje Frontexa – Član privremenog osoblja – Karijerno izvješće o ocjeni koje sadrži negativne ocjene ocjenjivača koje nisu priopćene zainteresiranoj osobi – Neproduženje ugovora o radu na određeno vrijeme – Odluka koja se temelji na mišljenju ocjenjivača – Pravo na obranu – Povreda – Spor financijske naravi – Neograničena nadležnost.#Predmet F‑124/11.


Presuda Suda (šesto vijeće) od 26. srpnja 2017.#Staatliche Porzellan-Manufaktur Meissen GmbH protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žalba – Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava za registraciju figurativnog žiga koji sadržava verbalni element ,meissen’ – Odbijanje prigovora – Dokazi podneseni prvi put – Iskrivljavanje – Stvarna uporaba ranijih žigova – Uredba (EZ) br. 207/2009 – Članak 7. stavak 3. – Članak 8. stavak 5. – Povezanost žigova koje treba usporediti.#Predmet C-471/16 P.


Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 26. veljače 2013.#Kraljevina Španjolska protiv Europska komisija.#Spojeni predmeti T-65/10, T-113/10 i T-138/10.


title: Presuda Suda (peto vijeće) od 7. rujna 2017.#Austria Asphalt GmbH & Co OG protiv Bundeskartellanwalt.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof.#Zahtjev za prethodnu odluku – Tržišno natjecanje – Koncentracija poduzetnika – Uredba (EZ) br. 139/2004 – Članak 3. stavak 1. točka (b) i članak 3. stavak 4. – Područje primjene – Pojam ‚koncentracije’ – Promjena naravi kontrole nad postojećim poduzetnikom, koja od isključive postaje zajednička – Stvaranje zajedničkog pothvata koji trajno obavlja sve funkcije samostalnoga gospodarskog subjekta.#Predmet C-248/16.

text:
         PRESUDA SUDA (peto vijeće)
      7. rujna 2017. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku – Tržišno natjecanje – Koncentracija poduzetnika – Uredba (EZ) br. 139/2004 – Članak 3. stavak 1. točka (b) i članak 3. stavak 4. – Područje primjene – Pojam ‚koncentracije’ – Promjena naravi kontrole nad postojećim poduzetnikom, koja od isključive postaje zajednička – Stvaranje zajedničkog pothvata koji trajno obavlja sve funkcije samostalnoga gospodarskog subjekta”
      U predmetu C‑248/16,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Oberster Gerichtshof (Vrhovni Sud, Austrija), odlukom od 31. ožujka 2016., koju je Sud zaprimio 2. svibnja 2016., u postupku

         Austria Asphalt GmbH & Co. OG

      protiv

         Bundeskartellanwalt,

      SUD (peto vijeće),
      u sastavu: J. L. da Cruz Vilaça, predsjednik vijeća, A. Tizzano (izvjestitelj), potpredsjednik Suda, A. Borg Barthet, E. Levits i F. Biltgen, suci,
      nezavisna odvjetnica: J. Kokott,
      tajnik: X. Lopez Bancalari, administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 22. ožujka 2017.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               –

               za Austria Asphalt GmbH & Co. OG, B. Kofler‑Senoner, S. Huber, M. Mayer i H. Kristoferitsch, Rechtsanwälte,

               –

               za Bundeskartellanwalt, A. Mair, H. L. Majer i G. Stifter, u svojstvu agenata,

               –

               za Europsku komisiju, T. Christoforou, H. Leupold i M. Farley, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisne odvjetnice na raspravi održanoj 27. travnja 2017.,
      donosi sljedeću
      Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 od 20. siječnja 2004. o kontroli koncentracija između poduzetnika (Uredba EZ o koncentracijama) (SL 2004., L 24, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 5., str. 73.).

               2

               Zahtjev je podnesen u okviru spora između Austria Asphalt GmbH & Co. OG (u daljnjem tekstu: Austria Asphalt) i Bundeskartellanwalta (Savezni tužitelj za pitanja zabranjenih sporazuma) povodom provođenja navodne koncentracije.

         Pravni okvir

               3

               Uvodne izjave 5., 6., 8. i 20. Uredbe br. 139/2004 glase:

                        „(5)

                        […] treba osigurati da proces reorganizacije ne izazove trajne štete za tržišno natjecanje; pravo Zajednice treba stoga sadržavati propise koji uređuju koncentracije, koje mogu bitno ograničavati tržišno natjecanje na zajedničkom tržištu ili njegovom značajnom dijelu.

                        (6)

                        Stoga je potreban poseban pravni instrument, koji će omogućiti učinkovitu kontrolu svih koncentracija, u smislu njihovog utjecaja na strukturu tržišnog natjecanja u Zajednici i koji će se jedini primjenjivati na takve koncentracije. Uredba (EZ) br. 4064/89 omogućila je razvoj politike Zajednice na tom području. Međutim, s obzirom na iskustvo, ta se Uredba mora preoblikovati, kako bi odgovorila na izazove bolje povezanog tržišta i budućeg proširenja Europske unije. U skladu s načelima supsidijarnosti i proporcionalnosti iz članka 5. Ugovora, ova Uredba ne prekoračuje ono što je nužno za postizanje cilja zaštite od narušavanja tržišnog natjecanja na zajedničkom tržištu, u skladu s načelom otvorenog tržišnoga gospodarstva i slobodnog tržišnog natjecanja.

                  […]

                        (8)

                        Odredbe ove Uredbe trebale bi se primjenjivati na bitne strukturne promjene, čiji utjecaj na tržište nadilazi granice bilo koje države članice. Prema općem pravilu, takve koncentracije trebale bi se ocjenjivati isključivo na razini Zajednice, primjenjujući sustav ‚pružanja usluga na jednom mjestu’ i u skladu s načelom supsidijarnosti. Koncentracije, koje ne spadaju u područje primjene ove Uredbe, u načelu su u nadležnosti država članica.

                  […]

                        (20)

                        Pojam koncentracije uputno je definirati tako, da obuhvaća djelovanja koja uzrokuju trajne promjene u kontroli predmetnih poduzetnika, a time i u strukturi tržišta. Stoga u doseg ove Uredbe treba uključiti sve zajedničke pothvate, koji trajno obavljaju sve funkcije samostalnoga gospodarskog subjekta. Osim toga, uputno je s transakcijama, koje su međusobno usko povezane, postupati kao s pojedinačnim koncentracijama, jer ih povezuje određeni uvjet ili imaju oblik niza transakcija s vrijednosnim papirima, koje se odvijaju u razumno kratkom vremenskom razdoblju.”

               4

               Člankom 2. stavcima 1. i 4. Uredbe br. 139/2004 predviđeno je:
               „1.   Koncentracije na koje se odnosi ova Uredba ocjenjuju se u skladu s ciljevima ove Uredbe i niže navedenim odredbama, kako bi se utvrdilo jesu li one ili nisu sukladne sa zajedničkim tržištem.
               Prilikom ocjenjivanja Komisija uzima u obzir:

                        a)

                        potrebu očuvanja i razvijanja učinkovitog tržišnog natjecanja na zajedničkom tržištu, između ostalog, u pogledu strukture svih uključenih tržišta i stvarne ili potencijalne konkurencije poduzetnika na području ili izvan Zajednice;

                  […]
               4.   Ako stvaranje zajedničkog pothvata, koji predstavlja koncentraciju u skladu s člankom 3., ima za svrhu ili posljedicu usklađivanje konkurentskog ponašanja poduzetnika koji ostaju samostalni, takva se koordinacija ocjenjuje prema kriterijima iz članka [101.] stavka 1. i 3. [UFEU‑a], kako bi se utvrdilo je li ta operacija sukladna sa zajedničkim tržištem.”

               5

               Članak 3. iste uredbe, naslovljen „Definicija koncentracije”, u svojim stavcima 1. i 4. određuje:
               „1.   Koncentracija nastaje kada dođe do trajne promjene kontrole uslijed:
               […]

                        b)

                        stjecanja izravne ili neizravne kontrole nad cijelim ili nad dijelovima jednog ili više drugih poduzetnika od strane jedne ili više osoba koje već kontroliraju najmanje jednog poduzetnika ili od strane jednog ili više poduzetnika, bilo kupnjom vrijednosnih papira ili imovine na temelju ugovora ili na bilo koji drugi način.

                  […]
               4.   Stvaranje zajedničkog pothvata, za trajno obavljanje svih funkcija samostalnoga gospodarskog subjekta, smatra se koncentracijom u smislu stavka 1. točke (b).”

               6

               Članak 21. Uredbe br. 139/2004, naslovljen „Primjena Uredbe i nadležnost”, u svojem stavku 1. određuje:
               „Ova se Uredba primjenjuje samo na koncentracije definirane u članku 3. Uredbe [Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima [101]. i [102. UFEU‑a] (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165.)], (EEZ) br. 1017/68 […], (EEZ) br. 4056/86 […] i (EEZ) br. 3975/87 […] se ne primjenjuju, osim na zajedničke pothvate, koji nisu od značaja za cijelu Zajednicu i čiji je cilj ili posljedica usklađivanje konkurentskog ponašanja poduzetnika, koji ostaju samostalni.”

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               7

               Austria Asphalt je društvo kći društva Strabag SE, koji ga kontrolira neizravno. Grupa Strabag, kojoj pripadaju ta društva, međunarodna je grupa građevinskih poduzeća koja djeluju, među ostalim, u cestogradnji.

               8

               Porr AG, koji je također član međunarodne grupe građevinskih poduzeća koja grade ceste, drži cjelokupni temeljni kapital društva Teerag Asdag AG. Potonji je jedini vlasnik tvornice asfalta u Mürzzuschlagu (u daljnjem tekstu: ciljni poduzetnik), koja proizvodi asfalt potreban za izgradnju cesta. Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da je najveći dio proizvodnje potonjeg društva namijenjen grupi Porr, tako da se navedeno poduzeće ne može smatrati samostalnim poduzetnikom.

               9

               Austria Asphalt i Teerag Asdag namjeravaju osnovati društvo u skladu s austrijskim pravom koje će kupiti ciljnog poduzetnika. Tako je predviđeno da Austria Asphalt drži 50 % temeljnog kapitala tog društva i da, zajedno s Teerag Asdagom, vrši kontrolu nad ciljnim poduzetnikom. Zbog toga će nakon te operacije Teerag Asdag nad ciljnim poduzetnikom vršiti kontrolu koja više neće biti isključiva, nego zajednička s Austria Asphaltom. Prema navodima suda koji je uputio zahtjev, ni zajednički pothvat koji će proizići iz opisane operacije, neće se moći kvalificirati samostalnim poduzetnikom s obzirom na to da će najveći dio njegove proizvodnje biti namijenjen društvima dviju grupa koje ga kontroliraju.

               10

               Austria Asphalt je 3. kolovoza 2015. prijavila predloženu koncentraciju Saveznom tijelu za tržišno natjecanje.

               11

               U skladu s nacionalnim procesnim pravom, Savezni tužitelj za pitanja zabranjenih sporazuma je od Kartellgerichta (Sud nadležan za tržišno natjecanje, Austrija) zatražio da ispita taj prijedlog koncentracije. Taj je sud u osnovi smatrao da planirana operacija predstavlja koncentraciju u smislu članka 3. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 139/2004, i da – budući da su ispunjeni ostali uvjeti iz te uredbe – tu operaciju nije moguće ispitati s obzirom na austrijsko pravo. Stoga se proglasio nenadležnim te je odlukom od 6. listopada 2015. odbio zahtjev za ispitivanje.

               12

               Austria Asphalt pobija tu odluku pred Oberster Gerichtshofom (Vrhovni sud, Austrija), ističući da – u skladu s člankom 3. stavkom 4. navedene uredbe – osnivanje zajedničkog pothvata ne dovodi do provođenja koncentracije, osim ako on trajno ne obavlja sve funkcije samostalne gospodarske jedinice, to jest ako je riječ o zajedničkom pothvatu koji je samostalni poduzetnik. Međutim, to u ovom slučaju nije tako, pa se Uredba br. 139/2004 ne primjenjuje.

               13

               Sud koji je uputio zahtjev je na početku utvrdio da ne postoji sudska praksa kojom se precizira doseg pojma „stvaranje zajedničkog pothvata” iz članka 3. stavka 4. Uredbe br. 139/2004, ili kojom se razjašnjavaju odnosi između te odredbe i članka 3. stavka 1. navedene uredbe, kojim se na općenit način definiraju kriteriji u slučaju čijeg se postojanja smatra da je koncentracija provedena, osim slučaja spajanja dvaju ili više poduzetnika ili dijelova poduzetnika. Zatim, ni kodificirana pravna obavijest Komisije u pogledu Uredbe br. 139/2004 (SL 2008., C 95, str. 1., i ispravak SL 2009., C 43, str. 10.) ni Komisijina praksa odlučivanja ne omogućuju da se te odredbe jasno protumače. Naposljetku, i sama je znanost podijeljena.

               14

               U tim je uvjetima Oberster Gerichtshof (Vrhovni sud) odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „Treba li članak 3. stavak 1. točku (b) i članak 3. stavak 4. Uredbe (EZ) br. 139/2004 tumačiti na način da u slučaju promjene s isključive na zajedničku kontrolu postojećeg poduzetnika, pri čemu poduzetnik koji je prethodno imao isključivu kontrolu i dalje sudjeluje u izvršavanju zajedničke kontrole, koncentracija postoji samo ako taj poduzetnik trajno obavlja sve funkcije samostalne jedinice?”

         O prethodnom pitanju

               15

               Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 3. stavak 1. točku (b) i članak 3. stavak 4. Uredbe br. 139/2004 tumačiti na način da kada dođe do promjene kontrole nad postojećim poduzetnikom na način da ranije isključiva kontrola postane zajednička, koncentracija nastaje samo ako zajednički pothvat koji takvom operacijom nastane trajno obavlja sve funkcije samostalnog gospodarskog subjekta.

               16

               Kako bi se na to pitanje dao odgovor treba istaknuti da, u skladu s člankom 3. stavkom 1. točkom (b) navedene uredbe, koncentracija nastaje kada dođe do trajne promjene kontrole uslijed stjecanja izravne ili neizravne kontrole nad cijelim poduzetnikom ili nad dijelovima jednog ili više drugih poduzetnika od strane jedne ili više osoba.

               17

               Međutim, prema članku 3. stavku 4. navedene uredbe, stvaranje zajedničkog pothvata smatra se koncentracijom u smislu stavka 1. točke (b) tog članka samo ako taj pothvat trajno obavlja sve funkcije samostalnoga gospodarskog subjekta.

               18

               Stoga treba utvrditi da tekst članka 3. navedene uredbe sam po sebi ne omogućava da se utvrdi nastaje li koncentracija, u smislu te uredbe, provedbom operacije kojom se kontrola nad postojećim poduzetnikom iz isključive pretvara u zajedničku ako zajednički pothvat koji proizađe iz takve operacije ne obavlja sve funkcije samostalnoga gospodarskog subjekta.

               19

               Naime, takva operacija, s jedne strane, uključuje trajnu promjenu kontrole nad poduzetnikom koji je njezin predmet, te stoga udovoljava jednom od kriterija iz članka 3. stavka 1. točke (b) navedene uredbe, dok se s druge strane može smatrati da se njome stvara zajednički pothvat, te da stoga potpada pod članak 3. stavak 4., na način da se smatra da koncentracija nastaje samo ako taj pothvat trajno obavlja sve funkcije samostalnoga gospodarskog subjekta.

               20

               No kada doslovnim tumačenjem neke odredbe prava Unije nije moguće ocijeniti njezin točan doseg, predmetnu odredbu treba protumačiti oslanjajući se na njezin cilj kao i na opću strukturu (vidjeti, u tom smislu presude od 31. ožujka 1998., Francuska i dr./Komisija, C‑68/94 i C‑30/95, EU:C:1998:148, t. 168., i od 7. travnja 2016., Marchon Germany, C‑315/14, EU:C:2016:211, t. 28. i 29.).

               21

               Kada je riječ o ciljevima koje se želi ostvariti Uredbom br. 139/2004., iz njezinih uvodnih izjava 5., 6. i 8. proizlazi da se njome želi osigurati da proces reorganizacije poduzeća ne izazove trajne štete za tržišno natjecanje. Stoga, u skladu s tim uvodnim izjavama, pravo Unije treba sadržavati propise koji uređuju koncentracije koje mogu bitno ograničavati tržišno natjecanje na zajedničkom tržištu ili njegovu znatnijem dijelu, a koji mogu omogućiti učinkovitu kontrolu svih koncentracija u smislu njihova utjecaja na strukturu tržišnog natjecanja u Uniji. Stoga bi se ta uredba morala primjenjivati na bitne strukturne promjene čiji utjecaj na tržište nadilazi granice bilo koje države članice.

               22

               Tako je, kako proizlazi iz uvodne izjave 20. navedene uredbe, pojam koncentracije uputno definirati tako da obuhvaća djelovanja koja uzrokuju trajne promjene u kontroli predmetnih poduzetnika, a time i u strukturi tržišta. Stoga, kada je riječ o zajedničkim pothvatima, njih treba uključiti u područje primjene navedene uredbe ako trajno obavljaju sve funkcije samostalnoga gospodarskog subjekta.

               23

               U tom pogledu, kako je istaknula i nezavisna odvjetnica u točki 28. svojega mišljenja, u uvodnom se dijelu Uredbe br. 139/2004 ne razlikuju zajednički pothvati novoosnovani po završetku razmatrane operacije od onih koji su već postojali, a do tada su se nalazili pod isključivom kontrolom jednog koncerna, nakon čega su preneseni pod zajedničku kontrolu nekoliko koncerna.

               24

               To nerazlikovanje je potpuno opravdano zbog činjenice da – iako nastanak zajedničkog pothvata Komisija mora kontrolirati u pogledu njegovih učinaka na strukturu tržišta – nastanak takvih učinaka ovisi o stvarnom pojavljivanju takvog zajedničkog pothvata na tržištu, to jest poduzetnika koji trajno obavlja sve funkcije samostalnoga gospodarskog subjekta.

               25

               Stoga se članak 3. navedene uredbe odnosi na zajedničke pothvate samo ako njihovo stvaranje proizvodi trajan učinak na strukturu tržišta.

               26

               Takvo tumačenje potvrđuje članak 3. stavak 1. točka (b) iste uredbe, koji kao konstitutivni element pojma koncentracije ne uzima stvaranje poduzetnika nego izmjenu kontrole nad poduzetnikom.

               27

               Prihvaćanje suprotnog tumačenja članka 3. Uredbe br. 139/2004, kakvo je ono koje zastupa, među ostalima, Komisija, dovelo bi do neopravdane razlike u postupanju između, s jedne strane, pothvata novoosnovanih po okončanju predmetne operacije, koji bi potpadali pod pojam koncentracije samo ako trajno obavljaju sve funkcije samostalnoga gospodarskog subjekta, i pothvata koji su postojali prije takve operacije, koji bi potpadali pod taj pojam bez obzira na to obavljaju li trajno navedene funkcije nakon provedbe operacije.

               28

               Iz navedenog slijedi da, imajući u vidu ciljeve koji se žele ostvariti Uredbom br. 139/2004, njezin članak 3. stavak 4. treba tumačiti na način da se odnosi na stvaranje zajedničkog pothvata, to jest na operaciju po čijem okončanju na tržištu nastaje poduzetnik kojeg zajednički kontroliraju najmanje dva druga poduzetnika, a da pri tome nije od važnosti je li taj poduzetnik koji se po novom zajednički kontrolira postojao prije predmetne operacije.

               29

               Takvo je tumačenje članka 3. u skladu i s općom strukturom Uredbe br. 139/2004.

               30

               Iako je doista točno da se, u skladu s uvodnom izjavom 6. navedene uredbe, preventivna kontrola koncentracija uvedena tom uredbom odnosi na koncentracije koje imaju utjecaja na strukturu tržišnog natjecanja u Uniji, iz nje ni na koji način ne proizlazi da ponašanja poduzetnika koja ne proizvode takve učinke izmiču kontroli Komisije ili nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje.

               31

               No navedena uredba, kao i, osobito, Uredba Vijeća (EZ) br. 1/2003, predstavlja dio zakonodavne cjeline kojom se žele provesti članci 101. i 102. UFEU‑a te utemeljiti sustav kontrole koji jamči da na unutarnjem tržištu Unije tržišno natjecanje ne bude narušeno.

               32

               Kako proizlazi iz članka 21. stavka 1. Uredbe br. 139/2004, ona se primjenjuje samo na koncentracije definirane u njezinu članku 3., na koje se Uredba br. 1/2003 načelno ne primjenjuje.

               33

               Naprotiv, potonja uredba ostaje primjenjiva na ponašanja poduzetnika koja, ne predstavljajući koncentraciju u smislu Uredbe br. 139/2004, ipak mogu dovesti do koordinacije među poduzetnicima suprotne članku 101. UFEU‑a i koja su zbog toga podvrgnuta kontroli Komisije ili nacionalnih tijela za tržišno natjecanje.

               34

               Stoga tumačenje članka 3. Uredbe br. 139/2004 od strane Komisije, prema kojem promjena kontrole nad pothvatom koja od isključive postaje zajednička potpada pod pojam koncentracije, čak i kada taj zajednički pothvat trajno ne obavlja sve funkcije samostalnoga gospodarskog subjekta, nije sukladna članku 21. stavku 1. navedene uredbe. Naime, prihvaćanje takvog tumačenja dovelo bi do proširenja preventivne kontrole predviđene tom uredbom na operacije koje ne mogu imati učinka na strukturu predmetnoga tržišta i do sužavanja, u skladu s tim, područja primjene Uredbe br. 1/2003, koja više ne bi bila primjenjiva na takve operacije, iako one mogu dovesti do koordinacije između poduzetnika u smislu članka 101. UFEU‑a.

               35

               Imajući sve navedeno u vidu, na upućeno pitanje valja odgovoriti da članak 3. Uredbe br. 139/2004 treba tumačiti na način da, kada dođe do promjene kontrole nad postojećim poduzetnikom na način da ranije isključiva kontrola postane zajednička, koncentracija nastaje samo ako zajednički pothvat koji takvom operacijom nastane trajno obavlja sve funkcije samostalnog gospodarskog subjekta.

         Troškovi

               36

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (peto vijeće) odlučuje:

                     Članak 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 od 20. siječnja 2004. o kontroli koncentracija između poduzetnika (Uredba EZ o koncentracijama) treba tumačiti na način da, kada dođe do promjene kontrole nad postojećim poduzetnikom na način da ranije isključiva kontrola postane zajednička, koncentracija nastaje samo ako zajednički pothvat koji takvom operacijom nastane trajno obavlja sve funkcije samostalnog gospodarskog subjekta.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački


Presuda Suda (osmo vijeće) od 9. listopada 2014.#Kraljevina Španjolska protiv Europske komisije.#Žalba – Kohezijski fond – Smanjenje financijske potpore – Ugovor o javnim radovima – Direktiva 93/37/EEZ – Kriteriji dodjele – Iskustvo s prijašnjim radovima – Kvalitativni kriteriji za odabir.#Predmet C‑641/13 P.