title: Predmet C-461/18 P: Žalba koju je 13. srpnja 2018. podnio Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd protiv presude Općeg suda (osmo prošireno vijeće) od 3. svibnja 2018. u predmetu T-431/12: Distillerie Bonollo i drugi protiv Vijeća Europske unije

text:
               24.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 341/8

      Žalba koju je 13. srpnja 2018. podnio Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd protiv presude Općeg suda (osmo prošireno vijeće) od 3. svibnja 2018. u predmetu T-431/12: Distillerie Bonollo i drugi protiv Vijeća Europske unije
      (Predmet C-461/18 P)
      (2018/C 341/10)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd (zastupnici: K. Adamantopoulos i P. Billiet, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Distillerie Bonollo SpA, Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA, Distillerie Mazzari SpA, Caviro Distillerie Srl, Comercial Química Sarasa, SL, Vijeće Europske unije, Europska komisija

         Zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  u cijelosti ukine presudu Općeg suda Europske unije od 3. svibnja 2018. u predmetu T-431/12; i

                  —

                  naloži tužiteljima u postupku pred Općim sudom da snose žaliteljeve troškove nastale u okviru ove žalbe, kao i troškove postupka pred Općim sudom u predmetu T-431/12.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj iznosi jedan žalbeni razlog u prilog žalbi. U skladu s tim žalbenim razlogom, pobijana odluka sadržava očitu pogrešku u primjeni prava time što je njome utvrđeno da članak 11. stavak 9. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1225/2009 (1) od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice, u skladu s kojom je donesena Uredba 626/2012 (2), u daljnjem tekstu: Temeljna uredba), institucijama Unije ne dopušta izračunavanje uobičajene vrijednosti predmetnog proizvoda izračunavanjem dampinške marže tijekom provođenja djelomične privremene antidampinške revizije, ako su tijekom početnog antidampinškog ispitnog postupka institucije Unije umjesto toga u tu svrhu koristile stvarnu domaću prodaju.

                  1.

                  Žalitelj tvrdi, kao prvo, da izračun uobičajene vrijednosti nije različita metodologija u odnosu na utvrđivanje uobičajene vrijednosti upućivanjem na stvarnu domaću prodaju, s obzirom na to da oboje imaju zajednički cilj najboljeg utvrđivanja uobičajene vrijednosti uzimajući u obzir posebna obilježja svakog slučaja i podatke o troškovima/cijeni koji se s vremenom mijenjaju. Naime, u članku 2. stavcima 1. do 6. navodi se nekoliko okolnosti kojima se opravdava uporaba izračuna uobičajene vrijednosti umjesto uporabe stvarne domaće prodaje u svrhu izračuna dampinške marže od slučaja do slučaja. Ograničavanjem diskrecije institucija Unije da izračunavaju uobičajenu vrijednost tijekom djelomične privremene revizije, dok se u ranijim ispitnim postupcima u istu svrhu koristila stvarna domaća prodaja, institucije Unije lišava se mogućnosti da koriste različite mogućnosti iz članka 2. Temeljne uredbe. S obzirom na bitne razlike u cijeni između vinske kiseline proizvedene prirodnim putem i sintetički, izračun analogne uobičajene vrijednosti u Argentini u Uredbi 626/2012 najbolje je odražavao činjenicu da je argentinski analogni proizvođač proizvodio vinsku kiselinu korištenjem prirodne metode koja je skuplja od sintetičke metode koju je koristio žalitelj.

                  2.

                  Kao drugo, žalitelj u prilog svojoj žalbi navodi da su u početnom antidampinškom ispitnom postupku utvrđene dvije kategorije izvoznika: izvoznici koji surađuju, kao što je žalitelj, kojima je odobren tretman tržišnog gospodarstva (u daljnjem tekstu: MET), u skladu s člankom 2. stavkom 7. točkom (b) Temeljne uredbe; i proizvođači koji ne surađuju, kojima nije odobren MET i u pogledu kojih su institucije Unije primijenile metodologiju „najboljih raspoloživih podataka” u skladu s člankom 18. Temeljne uredbe. Tijekom djelomične privremene revizije koja je dovela do donošenja Uredbe 626/2012, proizvođačima koji surađuju, kao što je to žalitelj, institucije Unije uskratile su MET i njihova je uobičajena vrijednost utvrđena u skladu s člankom 2. stavkom 7. točkom (a) Temeljne uredbe upućivanjem na Argentinu, analognu zemlju koju je odabrala Komisija. Ova kategorija izvoznika nije postojala tijekom početnog ispitnog postupka. Stoga, čak i kad bi svrha članka 11. stavka 9. Temeljne uredbe bila sprečavanje institucija Unije u korištenju izračuna uobičajene vrijednosti umjesto stvarne domaće prodaje tijekom djelomične privremene revizije, quod non, institucije Unije i dalje ne bi bile spriječene u korištenju izračuna uobičajene vrijednosti u odnosu na novu kategoriju izvoznika, koji surađuju, ali im nije odobren MET, koji su se pojavili po prvi put tijekom djelomične privremene revizije.

                  3.

                  Napokon, nekoliko utvrđenja u pobijanoj presudi protivno je ustaljenoj sudskoj praksi Unije i WTO-a u pogledu utvrđivanja uobičajene vrijednosti, kao i osiguranja pravedne usporedbe cijena i poštovanja prava obrane izvoznika.

         (1)  SL 2009., L 343, str. 51. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 202. i ispravak SL 2016., L 44. str. 20.)

         (2)  Provedbena uredba Vijeća (EU) br. 626/2012 od 26. lipnja 2012. o izmjeni Provedbene uredbe (EU) br. 349/2012 o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz vinske kiseline podrijetlom iz Narodne Republike Kine (SL 2012., L 182, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 127., str. 170.)


title: Predmet C-618/17: Rješenje predsjednika Suda od 22. lipnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal d'Instance de Limoges – Francuska) – BNP Paribas Personal Finance SA protiv Roger Ducloux, Marie Josée Ducloux

text:
               24.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 341/11

      Rješenje predsjednika Suda od 22. lipnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal d'Instance de Limoges – Francuska) – BNP Paribas Personal Finance SA protiv Roger Ducloux, Marie Josée Ducloux
      (Predmet C-618/17) (1)

      (2018/C 341/17)
      Jezik postupka: francuski
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 22, 22. 1. 2018.


title: Predmet C-439/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. srpnja 2018. uputio Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španjolska) – OH protiv Agencia Estatal de la Administración Tributaria

text:
               15.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 373/5

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. srpnja 2018. uputio Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španjolska) – OH protiv Agencia Estatal de la Administración Tributaria
      (Predmet C-439/18)
      (2018/C 373/05)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: OH

         Tuženik: Agencia Estatal de la Administración Tributaria

         Prethodno pitanje

      Jesu li protivni članku 4. stavcima 1. i 2. Okvirnog sporazuma o radu u nepunom radnom vremenu, priloženog Direktivi Vijeća 97/81/EZ od 15. prosinca 1997. (1), te članku 2. stavku 1. točki (b) i članku 14. stavku 1. Direktive 2006/54/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. srpnja 2006. o provedbi načela jednakih mogućnosti i jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima zapošljavanja i rada (preinaka) (2) odredba kolektivnog ugovora i poslodavčeva praksa prema kojima – za potrebe izračuna naknade plaće te u svrhu promaknuća – minuli rad treba, u slučaju zaposlenice koja radi u nepunom radnom vremenu na način da jedan dio godine radi pune radne dane („okomiti raspored”), računati na način da se na godišnjoj razini u obzir uzima samo stvarno obavljeni rad?

         (1)  Direktiva Vijeća 97/81/EZ od 15. prosinca 1997. o Okvirnom sporazumu o radu s nepunim radnim vremenom koji su sklopili UNICE, CEEP i ETUC (SL 1998., L 14, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 131.)

         (2)  Direktiva 2006/54/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. srpnja 2006. o provedbi načela jednakih mogućnosti i jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima zapošljavanja i rada (SL 2006., L 204, str. 23.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1. str. 246.)


title: Predmet T-502/18: Tužba podnesena 22. kolovoza 2018. – Pharmadom protiv EUIPO-a – IRF (MediWell)

text:
               15.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 373/15

      Tužba podnesena 22. kolovoza 2018. – Pharmadom protiv EUIPO-a – IRF (MediWell)
      (Predmet T-502/18)
      (2018/C 373/17)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Pharmadom (Boulogne-Billancourt, Francuska) (zastupnik: M-P. Dauquaire, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: IRF s. r. o. (Bratislava, Slovačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije MediWell – prijava za registraciju br. 15 078 645

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 8. lipnja 2018. u predmetu R 6/2018-5.

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  poništi odluku Odjela za prigovore;

                  —

                  odbije prijavu za registraciju žiga;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet C-480/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. sprnja 2018. uputila Augstākā tiesa (Latvija) – AS „PrivatBank”

text:
               22.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 381/5

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. sprnja 2018. uputila Augstākā tiesa (Latvija) – AS „PrivatBank”
      (Predmet C-480/18)
      (2018/C 381/07)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Augstākā tiesa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj i žalitelj: AS „PrivatBank”

         Druga stranka u postupku: Finanšu un kapitāla tirgus komisija

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li nacionalno pravilo – prema kojem je [latvijski] Odbor [za financijska tržišta i tržišta kapitala] nadležan za ispitivanje pritužbi korisnika platnih usluga, uključujući one koje nisu izvršene u eurima ili u nacionalnoj valuti države članice, te, posljedično, za ocjenjivanje povreda Zakona [o platnim uslugama i elektroničkom novcu] i izricanje kazni – u skladu s člankom 2. stavkom 2. Direktive (1) [2007/64/EZ]?

                  2.

                  Treba li članak 20. stavke 1. i 5. i članak 21. stavak 2. Direktive tumačiti na način da te odredbe predviđaju mogućnost da nadležno tijelo provodi nadzor i izriče kazne i u pogledu platnih usluga koje nisu izvršene u eurima ili u valuti države članice izvan europodručja?

                  3.

                  Je li nadležno tijelo ovlašteno, za potrebe nadzornih funkcija predviđenih člancima 20. i 21. Direktive, ili za potrebe žalbenih postupaka predviđenih člancima 80. i 82. Direktive, rješavati sporove između platitelja i pružatelja platnih usluga proizišle iz pravnih odnosa na koje upućuje članak 75. Direktive te utvrđivati tko je odgovoran za neizvršenje ili pogrešno izvršenje transakcije?

                  4.

                  Treba li nadležno tijelo, prilikom obavljanja nadzornih funkcija predviđenih člancima 20. i 21. Direktive ili provođenja žalbenih postupaka predviđenih člancima 80. do 82. Direktive, uzeti u obzir arbitražnu odluku kojom se rješava spor između pružatelja i korisnika platnih usluga?

         (1)  Direktiva 2007/64/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o platnim uslugama na unutarnjem tržištu i o izmjeni direktiva 97/7/EZ, 2002/65/EZ, 2005/60/EZ i 2006/48/EZ te stavljanju izvan snage Direktive 97/5/EZ (SL 2007., L 319, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 10., svezak 2., str. 172.)


title: Predmet C-496/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. srpnja 2018. uputio Fővárosi Törvényszék (Mađarska) – HUNGEOD Közlekedésfejlesztési, Földmérési, Út- és Vasúttervezési Kft. i dr. protiv Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság

text:
               22.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 381/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. srpnja 2018. uputio Fővárosi Törvényszék (Mađarska) – HUNGEOD Közlekedésfejlesztési, Földmérési, Út- és Vasúttervezési Kft. i dr. protiv Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság
      (Predmet C-496/18)
      (2018/C 381/11)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Törvényszék

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: HUNGEOD Közlekedésfejlesztési, Földmérési, Út- és Vasúttervezési Kft., SIXENSE Soldata, Budapesti Közlekedési Zrt.

         Tuženik: Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság

         Druga stranka u postupku: Közbeszerzési Hatóság Elnöke

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 41. stavak 1. i članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, uvodne izjave 2., 25., 27. i 36. Direktive 2007/66/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2007. o izmjeni direktiva Vijeća 89/665/EEZ i 92/13/EEZ u vezi s poboljšanjem učinkovitosti postupaka pravne zaštite koji se odnose na sklapanje ugovora o javnoj nabavi, članak 1. stavke 1. i 3. Direktive 92/13/EEZ (2) Vijeća od 25. veljače 1992. o usklađivanju zakona i drugih propisa o primjeni pravila Zajednice u postupcima nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnoga gospodarstva, energetskom, prometnom i telekomunikacijskom sektoru te, u tom okviru, načelo pravne sigurnosti kao opće načelo prava Unije i zahtjev da se u području javne nabave raspolaže djelotvornim i brzim pravnim sredstvom protiv odluka javnih naručitelja, tumačiti na način da im se protivi propis države članice kojim se u pogledu ugovora o javnoj nabavi sklopljenog prije stupanja na snagu tog propisa daje opća ovlast nadležnom (nadzornom) tijelu koje se uspostavlja tim propisom da u roku propisanom tim novim propisom, a nakon isteka prekluzivnih rokova utvrđenih ranijim nacionalnim propisom u pogledu istraga povreda propisa o javnoj nabavi počinjenih prije stupanja na snagu tog novog propisa, pokrene istragu o povredi propisa o javnoj nabavi, donese odluku o meritumu i posljedično utvrdi počinjenje povrede, izrekne kaznu na temelju propisa o javnoj nabavi te na toj osnovi poništi ugovor i primijeni posljedice poništenja ugovora?

                  2.

                  Mogu li se odredbe i načela na koja se upućuje u prvom pitanju primjenjivati ne samo na učinkovito ostvarivanje (subjektivnog i osobnog) prava na pravno sredstvo osoba zainteresiranih za dodjelu ugovora o javnoj nabavi, nego i na pravo pokretanja i vođenja postupka (nadzornih) tijela uspostavljenih pravom države članice, čija je zadaća zaštita javnog interesa i koja su ovlaštena po službenoj dužnosti otkrivati i istraživati povrede propisa o javnoj nabavi?

                  3.

                  Proizlazi li iz članka 99. stavaka 1. i 2. Direktive 2014/25/EU (3) Europskog parlamenta i Vijeća o nabavi subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga i stavljanju izvan snage Direktive 2004/17/EZ (4) da se radi zaštite financijskih interesa Unije u području javne nabave može donošenjem novog zakonodavnog propisa u skladu s nacionalnim pravom dati opće ovlaštenje (nadzornim) tijelima, čija je zadaća zaštita javnog interesa i koja su zakonodavstvom države članice ovlaštena po službenoj dužnosti otkrivati i istraživati povrede propisa o javnoj nabavi, da istražuju povrede propisa o javnoj nabavi počinjenih prije stupanja na snagu tog novog propisa te da pokreću i vode postupke povodom pravnog sredstva, unatoč tomu što su već istekli prekluzivni rokovi primjenjivi na temelju ranijih propisa?

                  4.

                  Uzimajući u obzir odredbe i načela na koje se upućuje u prvom pitanju, je li pri ocjeni usklađenosti s pravom Unije nadzorne nadležnosti koja je dodijeljena (nadzornim) tijelima, kako je opisana u prvom i trećem pitanju, važno zbog kojih pravnih, normativnih, tehničkih ili organizacijskih praznina ili drugih prepreka nije istražena povreda propisa o javnoj nabavi u trenutku u kojem je do nje došlo?

                  5.

                  Treba li članak 41. stavak 1. i članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, uvodne izjave 2., 25., 27. i 36. Direktive 2007/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2007. o izmjeni direktiva Vijeća 89/665/EEZ i 92/13/EEZ u vezi s poboljšanjem učinkovitosti postupaka pravne zaštite koji se odnose na sklapanje ugovora o javnoj nabavi, članak 1. stavke 1. i 3. Direktive 92/13/EEZ Vijeća od 25. veljače 1992. o usklađivanju zakona i drugih propisa o primjeni pravila Zajednice u postupcima nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnoga gospodarstva, energetskom, prometnom i telekomunikacijskom sektoru te, u tom okviru, načelo pravne sigurnosti kao opće načelo prava Unije, zahtjev da se u području javne nabave raspolaže djelotvornim i brzim pravnim sredstvom protiv odluka javnih naručitelja i načelo proporcionalnosti tumačiti na način da čak i ako se, uzimajući u obzir ta načela, nadležnosti navedene u prva četiri pitanja mogu dodijeliti (nadzornim) tijelima, čija je zadaća zaštita javnog interesa i koja su pravom države članice ovlaštena po službenoj dužnosti otkrivati i istraživati povrede propisa o javnoj nabavi, nacionalni sud može ocijeniti primjerenost i proporcionalnost razdoblja koje je proteklo od počinjenja povrede, isteka ranijih prekluzivnih rokova i pokretanja postupka istrage povrede te na temelju toga donijeti zaključak u pogledu nevaljanosti pobijane upravne odluke odnosno u pogledu neke druge pravne posljedice utvrđene pravom države članice?

         (1)  SL 2007., L 335, str. 31; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 198.

         (2)  SL 1992., L 76, str. 14.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 10., str. 72.

         (3)  Direktiva od 26. veljače 2014. (SL 2014., L 94, str. 243.)

         (4)  Direktiva 2004/17/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga (SL 2004., L 134, str. 1.) SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 43.)


title: Predmet C-489/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. srpnja 2018. uputio Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – Farmland Kft. protiv Földművelésügyi Miniszter

text:
               22.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 381/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. srpnja 2018. uputio Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – Farmland Kft. protiv Földművelésügyi Miniszter
      (Predmet C-489/18)
      (2018/C 381/08)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Farmland Kft.

         Tuženik: Földművelésügyi Miniszter

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li u skladu s pravom Unije propis utvrđen (i) 22/2010. (III. 16.) FVM rendelet (Rješenje br. 22/2010 ministra poljoprivrede i ruralnog razvoja od 16. ožujka 2010.), (ii) 34/2010. (IV. 9.) FVM rendelet (Rješenje br. 34/2010 ministra poljoprivrede i ruralnog razvoja od 9. travnja 2010.), (iii) 25/2011. (IV. 7.) VM rendelet (Rješenje br. 25/2011 ministra ruralnog razvoja od 7. travnja 2011.) i (iv) 22/2011. (III. 25.) VM rendelet (Rješenje br. 22/2011 ministra ruralnog razvoja od 25. ožujka 2011.) kojim se propisuje da se poljoprivrednikov zahtjev za potporu odbija samo na temelju skupa kriterija koji se odnose na pojam „zakoniti uporabitelj zemljišta”, a koji su propisani nacionalnim pravom, kao i zbog nepodnošenja potvrde o „uporabi zemljišta”, koja proizlazi iz navedenih kriterija, a kada u svemu ostalom proizvođač iz Unije ispunjava druge kriterije u vezi sa zahtjevom za potporu i može dokazati da je raspolagao prijavljenim površinama, odnosno da je njima upravljao i da ih je iskorištavao?

                  2.

                  U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje, zahtijeva li se pravom Unije da nacionalno tijelo za plaćanje prilikom ocjenjivanja zahtjeva za potporu uzima u obzir i druge dokaze kojima se potvrđuje činjenica, kao što je to propisano člankom 124. Uredbe Vijeća br. 73/2009/EZ (1), da su prijavljene površine „na raspolaganju [poljoprivrednika]”?

                  3.

                  U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje, koje su pravne posljedice s obzirom na pravo Unije, odnosno na koji način valja tumačiti odnosno ocijeniti u jedinstvenom zahtjevu „izjav[u] poljoprivrednika da je upoznat s uvjetima koji se odnose na dotične programe potpore”, koja se zahtijeva člankom 12. stavkom 1. točkom (e) Uredbe Komisije br. 1122/2009 (2), imajući u vidu posebnu nacionalnu ograničavajuću odredbu, kao što je to ona koja se odnosi na skup kriterija u vezi s pojmom „zakoniti uporabitelj zemljišta”?

                  4.

                  U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje, koje su pravne posljedice s obzirom na pravo Unije, odnosno na koji način valja tumačiti odnosno ocijeniti u jedinstvenom zahtjevu obvezu koju propisuje država članica kada nalaže da se podnese izjava o poštovanju svih kriterija koji se odnose na pojam „zakoniti uporabitelj zemljišta” odnosno izjava o ispunjenju upravnih pretpostavki povezanih s tom posebnom nacionalnom ograničavajućom odredbom?

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 73/2009 od 19. siječnja 2009. o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore za poljoprivrednike u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike, o izmjeni uredaba (EZ) br. 1290/2005, (EZ) br. 247/2006, (EZ) br. 378/2007 i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1782/2003 (SL 2009., L 30, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 19., str. 199.)

         (2)  Uredba Komisije (EZ) br. 1122/2009 od 30. studenoga 2009. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 u pogledu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava, u okviru programa izravne potpore za poljoprivrednike predviđenih u navedenoj Uredbi, kao i za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1234/2007 u pogledu višestruke sukladnosti u okviru programa potpore predviđenog za sektor vina (SL 2009., L 316, str. 65.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 20., str. 231. i ispravak SL 2013., L 246, str. 3.)


title: Predmet C-497/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. srpnja 2018. uputio Fővárosi Törvényszék (Mađarska) – Budapesti Közlekedési Zrt. protiv Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság

text:
               22.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 381/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. srpnja 2018. uputio Fővárosi Törvényszék (Mađarska) – Budapesti Közlekedési Zrt. protiv Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság
      (Predmet C-497/18)
      (2018/C 381/12)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Törvényszék

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Budapesti Közlekedési Zrt.

         Tuženik: Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság

         Druga stranka u postupku: Közbeszerzési Hatóság Elnöke

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 41. stavak 1. i članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, uvodne izjave 2., 25., 27. i 36. Direktive 2007/66/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2007. o izmjeni direktiva Vijeća 89/665/EEZ i 92/13/EEZ u vezi s poboljšanjem učinkovitosti postupaka pravne zaštite koji se odnose na sklapanje ugovora o javnoj nabavi, članak 1. stavke 1. i 3. Direktive Vijeća 89/665/EEZ (2) od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima te, u tom okviru, načelo pravne sigurnosti kao opće načelo prava Unije i zahtjev da se u području javne nabave raspolaže djelotvornim i brzim pravnim sredstvom protiv odluka javnih naručitelja, tumačiti na način da im se protivi propis države članice kojim se u pogledu ugovora o javnoj nabavi sklopljenog prije njegova stupanja na snagu daje opća ovlast njime uspostavljenom nadležnom (nadzornom) tijelu da u roku koji je u njemu predviđen, a nakon isteka prekluzivnih rokova utvrđenih ranijim nacionalnim propisom u pogledu istraga povreda propisa o javnoj nabavi počinjenih prije njegova stupanja na snagu, pokrene istragu o povredi propisa o javnoj nabavi, donese odluku o meritumu i posljedično utvrdi počinjenje povrede, izrekne kaznu na temelju propisa o javnoj nabavi te na toj osnovi poništi ugovor i primijeni posljedice poništenja ugovora?

                  2.

                  Mogu li se odredbe i načela na koja se upućuje u prvom pitanju primjenjivati ne samo na učinkovito ostvarivanje (subjektivnog i osobnog) prava na pravno sredstvo osoba zainteresiranih za dodjelu ugovora o javnoj nabavi, nego i na pravo pokretanja i vođenja postupka (nadzornih) tijela uspostavljenih pravom države članice, čija je zadaća zaštita javnog interesa i koja su ovlaštena po službenoj dužnosti otkrivati i istraživati povrede propisa o javnoj nabavi?

                  3.

                  Proizlazi li iz članka 83. stavaka 1. i 2. Direktive 2014/24/EU (3) Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (4) da se radi zaštite financijskih interesa Unije u području javne nabave može donošenjem novog zakonodavnog propisa u skladu s nacionalnim pravom dati opće ovlaštenje (nadzornim) tijelima – čija je zadaća zaštita javnog interesa i koja su zakonodavstvom države članice ovlaštena po službenoj dužnosti otkrivati i istraživati povrede propisa o javnoj nabavi – da istražuju te povrede ako su one počinjene prije stupanja na snagu tog novog propisa te da pokreću i vode postupke povodom pravnog sredstva, unatoč tomu što su već istekli prekluzivni rokovi primjenjivi na temelju ranijih propisa?

                  4.

                  Uzimajući u obzir odredbe i načela na koje se upućuje u prvom pitanju, je li pri ocjeni usklađenosti s pravom Unije nadzorne nadležnosti koja je dodijeljena (nadzornim) tijelima, kako je opisana u prvom i trećem pitanju, važno zbog kojih pravnih, normativnih, tehničkih ili organizacijskih praznina ili drugih prepreka nije istražena povreda propisa o javnoj nabavi u trenutku u kojem je do nje došlo?

                  5.

                  Treba li članak 41. stavak 1. i članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, uvodne izjave 2., 25., 27. i 36. Direktive 2007/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2007. o izmjeni direktiva Vijeća 89/665/EEZ i 92/13/EEZ u vezi s poboljšanjem učinkovitosti postupaka pravne zaštite koji se odnose na sklapanje ugovora o javnoj nabavi i članak 1. stavke 1. i 3. Direktive Vijeća 89/665/EEZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima te, u tom okviru, načelo pravne sigurnosti kao opće načelo prava Unije, zahtjev da se u području javne nabave raspolaže djelotvornim i brzim pravnim sredstvom protiv odluka javnih naručitelja i načelo proporcionalnosti tumačiti na način da čak i ako se, uzimajući u obzir ta načela, nadležnosti navedene u prva četiri pitanja mogu dodijeliti (nadzornim) tijelima, čija je zadaća zaštita javnog interesa i koja su pravom države članice ovlaštena po službenoj dužnosti otkrivati i istraživati povrede propisa o javnoj nabavi, nacionalni sud može ocijeniti primjerenost i proporcionalnost razdoblja koje je proteklo od počinjenja povrede, isteka ranijih prekluzivnih rokova i pokretanja postupka istrage povrede te na temelju toga donijeti zaključak u pogledu nevaljanosti pobijane upravne odluke odnosno u pogledu neke druge pravne posljedice utvrđene pravom države članice?

         (1)  SL 2007., L 335, str. 31. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 198.)

         (2)  SL 1989., L 395, str. 33. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 6., str. 3.)

         (3)  Direktiva od 26. veljače 2014. (SL 2014., L 94, str. 65.)

         (4)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama (SL 2004., L 134, str. 114.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 156.).


title: Predmet C-499/18 P: Žalba koju je 27. srpnja 2018. podnio Bayer CropScience AG protiv presude Općeg suda (prvo vijeće, prošireni sastav) od 17. svibnja 2018. u predmetu T-429/13: Bayer CropScience AG protiv Europske komisije

text:
               22.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 381/12

      Žalba koju je 27. srpnja 2018. podnio Bayer CropScience AG protiv presude Općeg suda (prvo vijeće, prošireni sastav) od 17. svibnja 2018. u predmetu T-429/13: Bayer CropScience AG protiv Europske komisije
      (Predmet C-499/18 P)
      (2018/C 381/13)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Bayer CropScience AG (zastupnici: K. Nordlander, odvjetnik, C. Zimmermann, odvjetnik, A. Robert, odvjetnik, M. Zdzieborska, solicitor)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Association générale des producteurs de maïs et autres céréales cultivées de la sous-famille des panicoïdées (AGPM), The National Farmers' Union (NFU), Association européenne pour la protection des cultures (ECPA), Rapool-Ring GmbH Qualitätsraps deutscher Züchter, European Seed Association (ESA), Agricultural Industries Confederation Ltd, Kingdom of Sweden, Union nationale de l'apiculture française (UNAF), Deutscher Berufs- und Erwerbsimkerbund eV, Österreichischer Erwerbsimkerbund, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe), Bee Life European Beekeeping Coordination (Bee Life), Buglife – The Invertebrate Conservation Trust, Stichting Greenpeace Council

         Zahtjevi

      Žalitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda u predmetu T-429/13.

                  —

                  prihvati zahtjev podnesen u prvostupanjskom postupku i poništi Uredbu 485/2013 u dijelu u kojem se odnosi na žalitelja (1);

                  —

                  naloži drugim strankama u postupku da snose žaliteljeve i vlastite troškove nastale u prvostupanjskom i žalbenom postupku.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj tvrdi da je Opći sud počinio sljedeće pogreške koje se tiču prava:
      Prvi žalbeni razlog: Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je utvrdio da se porast stupnja sigurnosti prijašnjih znanstvenih spoznaja može smatrati „novim” znanstvenim spoznajama u skladu s člankom 21. stavkom 1. Uredbe 1107/2009. (2)

      Drugi žalbeni razlog: Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava prilikom tumačenja članka 21. stavka 3. Uredbe 1107/2009 time što je utvrdio da EFSA nije bila obvezna temeljiti svoju procjenu rizika na službenim smjernicama koje su se primjenjivale u vrijeme ponovne procjene.
      Treći žalbeni razlog: Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 21. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 1107/2009.
      Četvrti žalbeni razlog: Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što nije utvrdio odgovarajuću razinu znanstvene sigurnosti za dokazivanje navodne opasnosti potrebne za primjenu mjera opreza.
      Peti žalbeni razlog: Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što nije primijenio standarde temeljite i točne procjene rizika koju je potrebno provesti prije donošenja mjera opreza.
      Šesti žalbeni razlog: Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je pogrešno definirao doseg i time što nije uzeo u obzir zahtjeve procjene učinka koju je potrebno provesti prije donošenja mjera opreza.

         (1)  Provedbena uredba Komisije (EU) br. 485/2013 od 24. svibnja 2013. o izmjeni Provedbene uredbe (EU) br. 540/2011 u pogledu uvjeta za odobravanje aktivnih tvari klotianidina, tiametoksama i imidakloprida i o zabrani uporabe i prodaje sjemena tretiranog sredstvima za zaštitu bilja koja sadrže te aktivne tvari (SL 2013., L 139, str. 12.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 71., str. 238.)

         (2)  Uredba (EZ) br. 1107/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja i stavljanju izvan snage direktiva Vijeća 79/117/EEZ i 91/414/EEZ (SL 2009., L 309, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 61., str. 52.)


title: Predmet C-500/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. srpnja 2018. uputio Tribunalul Specializat Cluj (Rumunjska) – AU protiv Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti

text:
               22.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 381/13

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. srpnja 2018. uputio Tribunalul Specializat Cluj (Rumunjska) – AU protiv Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti
      (Predmet C-500/18)
      (2018/C 381/14)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunalul Specializat Cluj

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: AU

         Tuženici: Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Može/mora li nacionalni sud prilikom tumačenja pojma „mali ulagatelj” iz članka 4. stavka 1. točke 12. Direktive 2004/39/EZ (1) upotrebljavati iste interpretativne kriterije kao što su oni kojima je definiran pojam potrošača u smislu članka 2. točke (b) Direktive 93/13/EEZ (2)?

                  2.

                  U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje, pod kojim se uvjetima „mali ulagatelj” u smislu Direktive 2004/39/EZ može, dakle, u sporu poput onoga u glavnom postupku, pozivati na to da ima svojstvo potrošača?

                  3.

                  Konkretno, jesu li ostvarivanje velikog opsega trgovanja „malog ulagatelja” u smislu Direktive 2004/39/EZ u relativno kratkom vremenu i ulaganje velikih iznosa novca u financijske instrumente kao što su oni definirani člankom 4. stavkom 1. točkom 17. Direktive 2004/39/EZ relevantni kriteriji za ocjenu ima li „mali ulagatelj” svojstvo potrošača u smislu te direktive?

                  4.

                  Može i/ili mora li nacionalni sud prilikom utvrđivanja svoje nadležnosti, s obzirom na to da, ovisno o slučaju, ima obvezu utvrđivanja utjecaja članka 17. stavka 1. točke (c) ili članka 7. točke 2. Uredbe (EU) br. 1215/2012 (3), uzeti u obzir materijalnopravnu osnovu na koju se poziva tužitelj (isključivo izvanugovornu odgovornost) kao pravno sredstvo protiv sklapanja navodno nepoštenih odredbi u smislu Direktive 93/13/EEZ, pri čemu bi se mjerodavno materijalno pravo utvrdilo u skladu s Uredbom (EZ) br. 864/2007 (Rim II) (4), ili eventualno tužiteljevo svojstvo potrošača čini irelevantnom materijalnopravnu osnovu njegova zahtjeva?

         (1)  Direktiva 2004/39/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o tržištima financijskih instrumenata te o izmjeni direktiva Vijeća 85/611/EEZ i 93/6/EEZ i Direktive 2000/12/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 93/22/EEZ (SL 2004., L 145, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 4., str. 29.)

         (2)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)

         (3)  Uredba (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2012., L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289. te ispravci SL 2014., L 160, str. 40. i SL 2016., L 202, str. 57.)

         (4)  Uredba (EZ) br. 864/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. srpnja 2007. o pravu koje se primjenjuje na izvanugovorne obveze (Rim II) (SL 2007., L 199, str. 40.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str. 73.)


title: Predmet C-503/18 P: Žalba koju je 26. srpnja 2018. podnijela Inge Barnett protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 16. svibnja 2018. u predmetu T-23/17, Barnett protiv Europskog gospodarskog i socijalnog odbora (EGSO)

text:
               22.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 381/14

      Žalba koju je 26. srpnja 2018. podnijela Inge Barnett protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 16. svibnja 2018. u predmetu T-23/17, Barnett protiv Europskog gospodarskog i socijalnog odbora (EGSO)
      (Predmet C-503/18 P)
      (2018/C 381/15)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Inge Barnett (zastupnici: S. Orlandi, T. Martin, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Europski gospodarski i socijalni odbor (EGSO)

         Zahtjevi

      Ponajprije:

                  —

                  ukinuti presudu Općeg suda od 16. svibnja 2018., Barnett/EGSO, T-23/17, EU:T:2018:271;

                  —

                  poništiti odluku EGSO-a od 21. ožujka 2016. usvojenu radi izvršenja presude od 22. rujna 2015., Barnett/EGSO, F-20/14, EU:F:2015:107;

                  —

                  naložiti EGSO-u snošenje troškova.

            Podredno:

                  —

                  ukinuti presudu Općeg suda od 16. svibnja 2018. Barnett/EGSO, T-23/17, EU:T:2018:271;

                  —

                  poništiti odluku EGSO-a od 21. ožujka 2016., usvojenu radi izvršenja presude od 22. rujna 2015. Barnett/EGSO, F-20/14, EU:F:2015/107;

                  —

                  naložiti EGSO-u da tužitelju isplati iznos od 207 994,14 eura na ime pretrpljene imovinske štete, uvećan za zatezne kamate počevši od dana dospijeća dugovanih iznosa, po stopi koju određuje Europska središnja banka (ESB) za glavne operacije refinanciranja, uvećanoj za tri i pol boda, te paušalni iznos od 25 000 eura na ime neimovinske štete koju je pretrpjela;

                  —

                  naložiti EGSO-u snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužiteljica tvrdi da je Opći sud počinio više pogrešaka koje se tiču prava smatrajući da je EGSO mogao, prilikom izvršenja presude Službeničkog suda, samo ponovno ispitati žaliteljičinu kandidaturu u pogledu navodnog interesa službe koji je bio prepoznat tri godine nakon donošenja prvu odluke o obijanju njezine kandidature te nije bio poznat strankama do 21. ožujka 2016. Taj navodni interes službe koji eliminira žaliteljicu s popisa uspješnih kandidata jer je bila neophodna za dobro funkcioniranje službe, nema veze s primjenjivim općim provedbenim odredbama EGSO-a. Osim toga, na taj se navodni interes službe pozvalo bez savjetovanja s zajedničkim odborom. Taj je zajednički odbor još 2013. upozorio da će se u slučaju odustanka jednog od dva korisnika mjere, predložiti dodjeljivanje te prednosti žaliteljici, uzimajući u obzir interes službe.
      Tužiteljica također tvrdi da je Opći sud povrijedio pravomoćnost presude Službeničkog suda.
      Konačno, pobijana presuda zahvaćena je pogreškom koja se tiče prava na način da je Opći sud smatrao, unatoč prestanku pravne osnove koja je neophodna za donošenje pobijane odluke, da je EGSO ostao nadležan za donošenje odluke kao odgovor na žaliteljičinu kandidaturu. Kao odgovor na taj tužbeni razlog, Opći je sud osim toga iskrivio argumente koji su istaknuti u prilog tužiteljičinu prigovoru nenadležnosti.


title: Predmet C-525/18 P: Žalba koju je 9. kolovoza 2018. podnijela Marion Le Pen protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 19. lipnja 2018. u predmetu T-86/17, Le Pen protiv Europskog parlamenta

text:
               22.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 381/15

      Žalba koju je 9. kolovoza 2018. podnijela Marion Le Pen protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 19. lipnja 2018. u predmetu T-86/17, Le Pen protiv Europskog parlamenta
      (Predmet C-525/18 P)
      (2018/C 381/16)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žaliteljica: Marion Le Pen (zastupnik: R. Bosselut, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Europski parlament, Vijeće Europske unije

         Zahtjevi

                  —

                  ukinuti presudu koju je 19. lipnja 2018. donijelo šesto vijeće Općeg suda u predmetu T-86/17.

            Stoga:

                  —

                  Poništiti odluku glavnog tajnika Europskog parlamenta od 5. prosinca 2016. donesenu primjenom članka 68. Odluke 2009/C 159/01 Predsjedništva Europskog parlamenta od 19. svibnja i 9. srpnja 2008.„o provedbenim mjerama Statuta zastupnika u Europskom parlamentu” kako je izmijenjena, kojom se utvrđuje dug u iznosu od 298 497,87 €;

                  —

                  Poništiti obavijest o terećenju br. 2016-1560 koja je dostavljena 6. prosinca 2016. kojom se žaliteljicu obavještava da je utvrđen njezin dug nakon odluke glavnog tajnika od 5. prosinca 2016. koja se odnosi na povrat pogrešno plaćenih iznosa na ime parlamentarne pomoći, primjenom članka 68. MAS-a i članaka 78., 79. i 80. RF-a;

                  —

                  Temeljem prava odlučiti o iznosu koji će se dosuditi žaliteljici na ime naknade njezine neimovinske štete koja proizlazi iz neutemeljenih optužbi iznesenih bez provođenja istrage, štete nanesene njezinom ugledu, kao i značajnih problema koje je pobijana odluka prouzročila u njezinom osobnom i političkom životu;

                  —

                  Temeljem prava odlučiti o iznosu koji će se dosuditi žaliteljici na ime troškova postupka;

                  —

                  Naložiti Parlamentu snošenje ukupnih troškova;

                  —

                  Prije donošenja odluke: naložiti Parlamentu da dostavi upravni spis CG, popis njenih ulazaka i izlazaka u sjedište Parlamenta u Strasbourgu i u Bruxellesu, anonimni dopis koji je doveo do pokretanja spornog postupka i OLAF-ov spis koji se odnosi na žaliteljicu i njezinog asistenta.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvi žalbeni razlog temelji se na povredi prava Unije koju je počinio Opći sud, pogreškama koje se tiču prava i bitnim povredama pravila postupka. Žaliteljica je u potpunosti opravdala podnošenje novih dokaza tijekom postupka u ovom stupnju zbog novih činjenica. Ti dokazi predstavljaju dopunu onih koji su već podneseni glavnom tajniku Parlamenta. Opći sud raspolaže neograničenom nadležnošću koja mu nalaže da uzme u obzir te dokaze kako bi ocijenio je li parlamentarni asistent radio ili ne i prema tome osnovanost povrata neosnovano plaćenih iznosa. Osim toga, određeni od tih dokaza su bili u posjedu Parlamenta, ali su bili skriveni od žaliteljice.
      Drugi žalbeni razlog temelji se na povredi prava obrane i bitnim povredama pravila postupka koje je počinio Opći sud. Izostanak saslušanja žaliteljice od strane glavnog tajnika Parlamenta i izostanak dostave spisa predstavljaju povrede prava obrane žaliteljice, prava biti osobno saslušan prije donošenje bilo koje odluke, uključujući i upravnu, načela jednakosti oružja i pravičnog postupka, prava na nepristrani sud i zabrane uskraćivanja sudske zaštite koja proizlazi iz odredbi MAS-a, Povelje Unije o temeljnim pravima, članka 6. EKLJP-a i općih načela prava. Opći sud povrh toga nije istaknuo nedostatak obrazloženja koji pogađa odluku glavnog tajnika.
      Treći žalbeni razlog temelji se na povredama prava Unije koje je počinio Opći sud, pogreškama koje se tiču prava i pogrešnoj kvalifikaciji pravne naravi činjenica, iskrivljavanju činjenica i dokaza, diskriminatornoj naravi i fumusu persecutionisu, kao i povredi načela zaštite legitimnih očekivanja i zakonitosti.
      Četvrti žalbeni razlog temelji se na zlouporabi ovlasti, s obzirom da pobijana presuda odobrava ponašanje glavnog tajnika Parlamenta čiji su stvarni i konačni cilj bili naštetiti žaliteljici i njezinoj stranci.


title: Predmet T-525/18: Tužba podnesena 4. rujna 2018. – ENGIE Global LNG Holding i dr. protiv Komisije

text:
               5.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/44

      Tužba podnesena 4. rujna 2018. – ENGIE Global LNG Holding i dr. protiv Komisije
      (Predmet T-525/18)
      (2018/C 399/59)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: ENGIE Global LNG Holding Sàrl (Luxembourg, Luksemburg), Engie Invest International SA (Luxembourg), ENGIE (Courbevoie, Francuska) (zastupnici: B. Le Bret, M. Struys, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  proglasi ovu tužbu dopuštenom i osnovanom;

                  —

                  kao prvo, poništi pobijanu odluku;

                  —

                  podredno, poništi članak 2. navedene odluke u dijelu u kojem je naložen povrat potpore;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog tužbi podnesenoj protiv Odluke Komisije od 20. lipnja 2018. o državnoj potpori SA.44888 (2016/C) (ex 2016/NN) koju je Luksemburg proveo u korist društva ENGIE, tužitelji se pozivaju na devet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na Komisijinoj pogrešci koja se tiče prava prilikom primjene prvog kriterija pojma državne potpore koji se odnosi na postojanje državne intervencije.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na Komisijinoj povredi pojma prednosti, jer Komisija miješa pojmove prednost i selektivnost, smatra da postoji gospodarska prednost na temelju kombiniranog učinka mjera koje su pojedinačno u skladu s pravom Zajednice i jer taj učinak analizira na temelju iskrivljavanja činjenica, kao i više pogrešaka koje se tiču prava i pogrešaka u ocjeni.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na pogreškama koje se tiču prava i pogreškama u ocjeni koje je Komisija počinila prilikom definiranja dvaju referentnih okvira koje se razmatra alternativno (općeg i ograničenog) kako bi se dokazalo postojanje diskriminatorne iznimke u korist, s jedne strane, holding društava (LNG Holding i CEF) i, s druge strane, grupe ENGIE.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na pogreškama koje se tiču prava i pogreškama u ocjeni koje je Komisija počinila u svojoj ocjeni postojanja iznimki i diskriminatornog postupanja u korist, s jedne strane, holding društava i, s druge strane, grupe ENGIE.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na pogreškama koje se tiču prava i pogreškama u ocjeni koje je Komisija počinila prilikom kvalifikacije selektivne prednosti koja proizlazi iz neprimjene luksemburškog pravila o zlouporabi prava.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na Komisijinoj pogrešci koja se tiče prava prilikom kvalifikacije predmetnih mjera kao individualne potpore.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na Komisijinoj povredi podjele nadležnosti između država članica i Unije, kao i na zlouporabi ovlasti koja joj je povjerena u području državnih potpora u svrhu intervencije u pogledu općih mjera koje proizlaze iz nacionalne politike u području izravnog oporezivanja.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na Komisijinoj povredi tužiteljevih postupovnih prava i na njezinoj povredi obveze obrazlaganja predviđene člankom 296. UFEU-a.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se navodi podredno i koji se temelji na povredi članka 16. Uredbe Vijeća 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9.) u dijelu u kojem je Komisija naložila povrat navodne predmetne potpore povredom općih načela prava Unije.


title: Predmet T-574/18: Tužba podnesena 28. rujna 2018. – Agrochem-Maks protiv Komisije

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/93

      Tužba podnesena 28. rujna 2018. – Agrochem-Maks protiv Komisije
      (Predmet T-574/18)
      (2018/C 427/122)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Agrochem-Maks d.o.o. (Zagreb, Hrvatska) (zastupnik: S. Pappas, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Komisije (EU) 2018/1019; (1)

                  —

                  naloži tuženiku snošenje vlastitih troškova i snošenje tužiteljevih troškova u ovom postupku.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog temelji se na tvrdnji da je uprava povrijedila obvezu obrazlaganja svojih odluka prema članku 41. stavku 2. točki (c) Povelje Europske unije o temeljnim pravima.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog temelji se na tvrdnji o povredi članka 6. točke (f) ili točke 2.2 Priloga II. Uredbi (EZ) br. 1107/2009 (2) i načela proporcionalnosti, s obzirom na navodne nedostajuće podatke koji se tiču aktivnih tvari čije odobrenje se traži.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog temelji se na tvrdnji o pogrešnoj primjeni načela predostrožnosti s obzirom na navedene navodno nedostajuće podatke/pitanja koje nije bilo moguće dovršiti u svrhu procjene rizika.

                  4.

                  Četvrti tužbeni zahtjev temelji se na tvrdnji o povredi članka 4. Uredbe (EZ) br. 1107/2009 s obzirom na identifikaciju visokog rizika za vodene organizme.

         (1)  Provedbena uredba Komisije (EU) 2018/1019 оd 18. srpnja 2018. o neproduljenju odobrenja aktivne tvari oksasulfuron u skladu s Uredbom (EZ) br. 1107/2009 Europskog parlamenta i Vijeća o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja i o izmjeni Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 540/2011 (SL. 2018 L 183, str. 14).

         (2)  Uredba (EZ) br. 1107/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009., o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja i stavljanju izvan snage direktiva Vijeća 79/117/EEZ i 91/414/EEZ (SL. 2009 L 309, str. 1) (posebno izdanje na hrvatskom jeziku: poglavlje 3., svezak 61., str. 52.)


title: Spojeni predmeti C-569/16 i C-570/16: Presuda Suda (veliko vijeće) od 6. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesarbeitsgericht – Njemačka) – Stadt Wuppertal protiv Marije Elisabeth Bauer (C-569/16), Volkera Willmerotha, u svojstvu vlasnika društva TWI Technische Wartung und Instandsetzung Volker Willmeroth eK protiv Martine Broßonn (C-570/16) (Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna politika — Organizacija radnog vremena — Direktiva 2003/88/EZ — Članak 7. — Pravo na plaćeni godišnji odmor — Radni odnos koji prestaje zbog radnikove smrti — Nacionalni propis kojim se sprečava isplata radnikovim pravnim sljednicima novčane naknade za plaćeni godišnji odmor koji taj radnik nije iskoristio — Obveza usklađenog tumačenja nacionalnog prava — Povelja Europske unije o temeljnim pravima — Članak 31. stavak 2. — Mogućnost pozivanja na odredbu prava Unije u okviru spora između pojedinaca)

text:
               14.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 16/2

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 6. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesarbeitsgericht – Njemačka) – Stadt Wuppertal protiv Marije Elisabeth Bauer (C-569/16), Volkera Willmerotha, u svojstvu vlasnika društva TWI Technische Wartung und Instandsetzung Volker Willmeroth eK protiv Martine Broßonn (C-570/16)
      (Spojeni predmeti C-569/16 i C-570/16) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Organizacija radnog vremena - Direktiva 2003/88/EZ - Članak 7. - Pravo na plaćeni godišnji odmor - Radni odnos koji prestaje zbog radnikove smrti - Nacionalni propis kojim se sprečava isplata radnikovim pravnim sljednicima novčane naknade za plaćeni godišnji odmor koji taj radnik nije iskoristio - Obveza usklađenog tumačenja nacionalnog prava - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članak 31. stavak 2. - Mogućnost pozivanja na odredbu prava Unije u okviru spora između pojedinaca))
      (2019/C 16/02)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesarbeitsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Stadt Wuppertal (C-569/16), Volker Willmeroth, u svojstvu vlasnika društva TWI Technische Wartung und Instandsetzung Volker Willmeroth eK (C-570/16)

         Tuženici: Maria Elisabeth Bauer (C-569/16), Martina Broßonn (C-570/16)

         Izreka

                  1.

                  Članak 7. Direktive 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena i članak 31. stavak 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis poput onoga u glavnom postupku, na temelju kojeg, kada radni odnos prestane zbog radnikove smrti, prestaje i pravo na plaćeni godišnji odmor stečeno na temelju navedenih odredbi i koje radnik nije iskoristio prije svoje smrti a da pritom ne nastaje pravo na novčanu naknadu za navedeni godišnji odmor koje bi bilo prenosivo nasljeđivanjem na pravne sljednike navedenog radnika.

                  2.

                  U slučaju nemogućnosti tumačenja nacionalnog propisa poput onoga u glavnom postupku na način kojim bi se osigurala njegova sukladnost s člankom 7. Direktive 2003/88 i člankom 31. stavkom 2. Povelje, nacionalni sud koji odlučuje u sporu između pravnog sljednika preminulog radnika i bivšeg poslodavca tog radnika mora navedeni nacionalni propis izuzeti iz primjene i pobrinuti se za to da taj poslodavac navedenom pravnom sljedniku isplati novčanu naknadu za plaćeni godišnji odmor stečen na temelju navedenih odredbi, a koji navedeni radnik nije iskoristio prije svoje smrti. Ta je obveza nacionalnom sudu određena na temelju članka 7. Direktive 2003/88 i članka 31. stavka 2. Povelje o temeljnim pravima – u slučaju spora između takvog pravnog sljednika i poslodavca koji ima svojstvo javnog tijela – i na temelju druge od tih odredbi – u slučaju spora između pravnog sljednika i poslodavca koji ima svojstvo pojedinca.

         (1)  SL C 53, 20. 2. 2017.


title: Predmet C-592/17: Presuda Suda (deveto vijeće) od 15. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Vestre Landsret – Danska) – Skatteministeriet protiv Baby Dan A/S (Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednička carinska tarifa — Kombinirana nomenklatura — Tarifno razvrstavanje — Tarifni brojevi i podbrojevi 4421, 7326, 7318 15 90, 7318 19 00 i 9403 90 10 — Proizvod posebno namijenjen za pričvršćivanje sigurnosnih ograda za djecu — Damping — Valjanost Uredbe (EZ) br. 91/2009 — Uvoz određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje podrijetlom iz Kine — Sporazum Svjetske trgovinske organizacije (WTO) o antidampingu — Uredba (EZ) br. 384/96 — Članak 3. stavak 2. i članak 4. stavak 1. — Definicija industrije Zajednice)

text:
               14.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 16/24

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 15. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Vestre Landsret – Danska) – Skatteministeriet protiv Baby Dan A/S
      (Predmet C-592/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednička carinska tarifa - Kombinirana nomenklatura - Tarifno razvrstavanje - Tarifni brojevi i podbrojevi 4421, 7326, 7318 15 90, 7318 19 00 i 9403 90 10 - Proizvod posebno namijenjen za pričvršćivanje sigurnosnih ograda za djecu - Damping - Valjanost Uredbe (EZ) br. 91/2009 - Uvoz određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje podrijetlom iz Kine - Sporazum Svjetske trgovinske organizacije (WTO) o antidampingu - Uredba (EZ) br. 384/96 - Članak 3. stavak 2. i članak 4. stavak 1. - Definicija industrije Zajednice))
      (2019/C 16/30)
      Jezik postupka: danski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Vestre Landsret

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Skatteministeriet

         Tuženik: Baby Dan A/S

         Izreka

                  1.

                  Kombiniranu nomenklaturu koja se nalazi u Prilogu I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, kako je naknadno izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 1214/2007 od 20. rujna 2007. i Uredbom Komisije (EZ) br. 1031/2008 od 19. rujna 2008., treba tumačiti na način da proizvod poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koji omogućuje da se na zid ili na dovratnik postavi pomična sigurnosna ograda za djecu, nije dio tih ograda i stoga ga treba razvrstati u tarifni podbroj 7318 15 90 kombinirane nomenklature.

                  2.

                  Razmatranjem četvrtog prethodnog pitanja nije utvrđeno postojanje nijednog elementa koji bi mogao utjecati na valjanost Uredbe Vijeća (EZ) br. 91/2009 od 26. siječnja 2009. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje podrijetlom iz Narodne Republike Kine.

         (1)  SL C 424, 11. 12. 2017.


title: Predmet T-793/14: Presuda Općeg suda od 15. studenoga 2018. – Tempus Energy i Tempus Energy Technology protiv Komisije „Državne potpore — Tržište kapaciteta u Ujedinjenoj Kraljevini — Program potpore — Članak 108. stavci 2. i 3. UFEU-a — Pojam „sumnje” u smislu članka 4. stavaka 3. i 4. Uredbe (EZ) br. 659/1999 — Smjernice o državnim potporama za zaštitu okoliša i energiju za razdoblje 2014. – 2020. — Odluka o neospornosti — Nepokretanje formalnog istražnog postupka — Postupovna prava zainteresiranih stranaka”

text:
               14.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 16/35

      Presuda Općeg suda od 15. studenoga 2018. – Tempus Energy i Tempus Energy Technology protiv Komisije
      (Predmet T-793/14) (1)

      („Državne potpore - Tržište kapaciteta u Ujedinjenoj Kraljevini - Program potpore - Članak 108. stavci 2. i 3. UFEU-a - Pojam „sumnje” u smislu članka 4. stavaka 3. i 4. Uredbe (EZ) br. 659/1999 - Smjernice o državnim potporama za zaštitu okoliša i energiju za razdoblje 2014. – 2020. - Odluka o neospornosti - Nepokretanje formalnog istražnog postupka - Postupovna prava zainteresiranih stranaka”)
      (2019/C 16/43)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Tempus Energy Ltd (Worcester, Ujedinjena Kraljevina) i Tempus Energy Technology Ltd (Cheltenham, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: u početku J. Derenne, J. Blockx, C. Ziegler i M. Kinsella, zatim J. Derenne, J. Blockx i C. Ziegler te naposljetku J. Derenne i C. Ziegler, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: É. Gippini Fournier, R. Sauer, K. Herrmann i P. Němečková, agenti)

         Intervenijent u potporu tuženiku: Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske (zastupnici: u početku C. Brodie i L. Christie, agenti, uz asistenciju G. Facenne, QC, zatim S. Simmons, M. Holt, C. Brodie i S. Brandon, agenti, uz asistenciju G. Facenne, QC, zatim M. Holt, C. Brodie, S. Brandon i D. Robertson, agenti, uz asistenciju G. Facenne, QC, te naposljetku S. Brandon, agent)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a radi poništenja Odluke Komisije C(2014) 5083 final od 23. srpnja 2014. o nepodnošenju prigovora protiv programa potpora koji se odnosi na tržište kapaciteta u Ujedinjenoj Kraljevini jer je taj program spojiv s unutarnjim tržištem, u skladu s člankom 107. stavkom 3. točkom (c) UFEU-a (državna potpora 2014/N-2) (SL 2014., C 348, str. 5.).

         Izreka

                  1.

                  Poništava se Odluka Komisije C(2014) 5083 final od 23. srpnja 2014. o nepodnošenju prigovor protiv programa potpora koji se odnosi na tržište kapaciteta u Ujedinjenoj Kraljevini jer je taj program spojiv s unutarnjim tržištem, u skladu s člankom 107. stavkom 3. točkom (c) UFEU-a (državna potpora 2014/N-2).

                  2.

                  Nalaže se Europskoj komisiji snošenje vlastitih troškova kao i troškova društava Tempus Energy Ltd et Tempus Energy Technology Ltd.

                  3.

                  Ujedinjena Kraljevina snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 81, 9. 3. 2015.


title: Predmet C-648/17: Presuda Suda (šesto vijeće) od 15. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Augstākā tiesa – Latvija) – „BTA Baltic Insurance Company” AS, prije „Balcia Insurance” SE protiv „Baltijas Apdrošināšanas Nams” AS (Zahtjev za prethodnu odluku — Obvezno osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila — Direktiva 72/166/EEZ — Članak 3. stavak 1. — Pojam „upotreba vozila” — Nezgoda u kojoj su sudjelovala dva vozila parkirana na parkiralištu — Imovinska šteta na vozilu koju je putnik susjednog vozila prouzrokovao tako što je otvorio njegova vrata)

text:
               14.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 16/25

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 15. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Augstākā tiesa – Latvija) – „BTA Baltic Insurance Company” AS, prije „Balcia Insurance” SE protiv „Baltijas Apdrošināšanas Nams” AS
      (Predmet C-648/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Obvezno osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila - Direktiva 72/166/EEZ - Članak 3. stavak 1. - Pojam „upotreba vozila” - Nezgoda u kojoj su sudjelovala dva vozila parkirana na parkiralištu - Imovinska šteta na vozilu koju je putnik susjednog vozila prouzrokovao tako što je otvorio njegova vrata))
      (2019/C 16/31)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Augstākā tiesa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji:„BTA Baltic Insurance Company” AS, prije „Balcia Insurance” SE

         Tuženik:„Baltijas Apdrošināšanas Nams” AS

         Izreka

      Članak 3. stavak 1. Direktive Vijeća 72/166/EEZ od 24. travnja 1972. o usklađivanju zakona država članica u odnosu na osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila i izvršenje obveze osiguranja od takve odgovornosti treba tumačiti na način da je pojmom „upotreba vozila” iz te odredbe obuhvaćena situacija u kojoj je putnik vozila parkiranog na parkiralištu, otvorivši vrata tog vozila, udario i oštetio vozilo koje je bilo parkirano pokraj njega.

         (1)  SL C 72, 26. 2. 2018.


title: Spojeni predmeti C-622/16 P do C-624/16 P: Presuda Suda (veliko vijeće) od 6. studenoga 2018. – Scuola Elementare Maria Montessori Srl protiv Europske komisije, Talijanske Republike (C-622/16 P), Europska komisija protiv Scuola Elementare Maria Montessori Srl, Talijanske Republike (C-623/16 P), Europska komisija protiv Pietra Ferraccija, Talijanske Republike (C-624-16 P) (Žalba — Državne potpore — Odluka kojom se proglašava nemogućnost ostvarivanja povrata državne potpore nespojive s unutarnjim tržištem — Odluka kojom se utvrđuje nepostojanje državne potpore — Tužbe za poništenje koje su podnijeli konkurenti korisnika državnih potpora — Dopuštenost — Regulatorni akt koji ne podrazumijeva provedbene mjere — Izravan utjecaj — Pojam „apsolutne nemogućnosti” ostvarivanja povrata državne potpore nespojive s unutarnjim tržištem — Pojam „državna potpora” — Pojmovi „poduzetnik” i „gospodarska djelatnost”)

text:
               14.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 16/4

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 6. studenoga 2018. – Scuola Elementare Maria Montessori Srl protiv Europske komisije, Talijanske Republike (C-622/16 P), Europska komisija protiv Scuola Elementare Maria Montessori Srl, Talijanske Republike (C-623/16 P), Europska komisija protiv Pietra Ferraccija, Talijanske Republike (C-624-16 P)
      (Spojeni predmeti C-622/16 P do C-624/16 P) (1)

      ((Žalba - Državne potpore - Odluka kojom se proglašava nemogućnost ostvarivanja povrata državne potpore nespojive s unutarnjim tržištem - Odluka kojom se utvrđuje nepostojanje državne potpore - Tužbe za poništenje koje su podnijeli konkurenti korisnika državnih potpora - Dopuštenost - Regulatorni akt koji ne podrazumijeva provedbene mjere - Izravan utjecaj - Pojam „apsolutne nemogućnosti” ostvarivanja povrata državne potpore nespojive s unutarnjim tržištem - Pojam „državna potpora” - Pojmovi „poduzetnik” i „gospodarska djelatnost”))
      (2019/C 16/04)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

      (C-622/16 P)

         Žalitelj: Scuola Elementare Maria Montessori Srl (zastupnici: E. Gambaro i F. Mazzocchi, avvocati)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: D. Grespan, P. Stancanelli i F. Tomat, agenti), Talijanska Republika (zastupnici: G. Palmieri, agent, uz sudjelovanje G. De Bellisa i S. Fiorentina, avvocati dello Stato)
      (C-623/16 P)

         Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: D. Grespan, P. Stancanelli i F. Tomat, agenti)

         Druge stranke u postupku: Scuola Elementare Maria Montessori Srl (zastupnici: E. Gambaro i F. Mazzocchi, avvocati), Talijanska Republika (zastupnici: G. Palmieri, agent, uz sudjelovanje G. De Bellisa i S. Fiorentina, avvocati dello Stato)
      (C-624/16 P)

         Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: D. Grespan, P. Stancanelli i F. Tomat, agenti)

         Druge stranke u postupku: Pietro Ferracci, Talijanska Republika (zastupnici: G. Palmieri, agent, uz sudjelovanje G. De Bellisa i S. Fiorentina, avvocati dello Stato)

         Izreka

                  1.

                  Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 15. rujna 2016., Scuola Elementare Maria Montessori/Komisija (T-220/13, neobjavljena, EU:T:2016:484), kojom je odbijena tužba što ju je podnijela Scuola Elementare Maria Montessori Srl radi poništenja Odluke Komisije 2013/284/EU od 19. prosinca 2012. o državnoj potpori S. A. 20829 (C 26/2010, ex NN 43/2010 (ex CP 71/2006)) Sustav koji je provela Italija i koji se odnosi na oslobođenje od plaćanja općinskog poreza na nekretnine koje upotrebljavaju nekomercijalni subjekti u posebne svrhe, zbog toga što Komisija nije naložila povrat nezakonitih potpora dodijeljenih na temelju oslobođenja od Imposte comunale sugli immobili (općinski porez na nekretnine).

                  2.

                  Žalba u predmetu C-622/16 P odbija se u preostalom dijelu.

                  3.

                  Poništava se Odluka 2013/284 jer Europska komisija nije naložila povrat nezakonitih potpora dodijeljenih na temelju oslobođenja od Imposte comunale sugli immobili (općinski porez na nekretnine).

                  4.

                  Žalbe u predmetima C-623/16 P i C-624/16 P odbijaju se.

                  5.

                  Scuola Elementare Maria Montessori Srl snosi polovicu svojih troškova nastalih u žalbenom postupku u predmetu C-622/16 P te dvije trećine troškova Europske komisije i svoje troškove koji se odnose na postupak povodom tužbe pred Općim sudom Europske unije u predmetu T-220/13.

                  6.

                  Kad je riječ o vlastitim troškovima, Europska komisija snosi trećinu troškova koji se odnose na postupak povodom tužbe pred Općim sudom Europske unije u predmetu T-220/13 i troškove koji se odnose na žalbene postupke u predmetima C-622/16 P do C-624/16 P, a što se tiče troškova Scuole Elementare Maria Montessori Srl, Komisija snosi trećinu troškova koji se odnose na postupak povodom tužbe pred Općim sudom Europske unije u predmetu T-220/13 te polovicu troškova koji se odnose na žalbeni postupak u predmetu C-622/16 P i troškove nastale u okviru predmeta C-623/16 P.

                  7.

                  Talijanska Republika snosi svoje troškove nastale u predmetima C-622/16 P do C-624/16 P.

         (1)  SL C 38, 6. 2. 2017.


title: Predmet C-534/18 P: Žalba koju je 15. kolovoza 2018. podnio Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 29. svibnja 2018. u predmetu T-577/15, Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) – Núcleo de comunicaciones y control, S.L.

text:
               14.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 16/27

      Žalba koju je 15. kolovoza 2018. podnio Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 29. svibnja 2018. u predmetu T-577/15, Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) – Núcleo de comunicaciones y control, S.L.
      (Predmet C-534/18 P)
      (2019/C 16/34)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelj: Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez (zastupnik: M. Esteve Sanz, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) i Núcleo de comunicaciones y control, S.L.

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu u dijelu u kojem se njome odbija prvi tužbeni razlog žaliteljeve tužbe pred Općim sudom i djelomično odbija treći tužbeni razlog te tužbe;

                  —

                  prihvati zahtjeve iz prvog tužbenog razloga žaliteljeve tužbe pred Općim sudom ili podredno, prihvati zahtjev iz trećeg tužbenog razloga te tužbe;

                  —

                  naloži EUIPO-u i intervenijentu snošenje svih žaliteljevih troškova pred Općim sudom i u žalbenom postupku.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

            Prvi žalbeni razlog
         , koji je podijeljen u šest dijelova, usmjeren je protiv temelja pobijane presude kojom je odbijen žaliteljev prvi tužbeni razlog pred Općim sudom koji se temeljio na tome da je odlukom žalbenog vijeća EUIPO-a povrijeđen članak 63. stavak 1., članak 64. stavak 1. i članak 76. stavak 1. Uredbe (EZ) 207/2009 (1), jer je žalbeno vijeće moglo osnovano odbaciti dodatni podnesak o tužbenim razlozima koji je žalitelj pravodobno podnio žalbenom vijeću EUIPO-a
      U prvom dijelu tog razloga žalitelj iznosi povredu članka 36. Statuta Suda i članka 81. Poslovnika Općeg suda zbog povrede obveze obrazlaganja, jer se Opći sud nije izjasnio o prigovoru nedopuštenosti koji je žalitelj iznio na raspravi u pogledu argumenta koji je EUIPO iznio u svojem odgovoru na tužbu.
      U drugom dijelu tog razloga žalitelj navodi: (i) povredu članka 36. Statuta Suda i članka 81. Poslovnika Općeg suda jer Opći sud nije ispunio obvezu da ex officio utvrdi nepostojanje obrazloženja pobijane odluke u pogledu razloga zbog kojih nije uzeo u obzir žaliteljev zahtjev da preispita dokaz o uporabi podnesen Odjelu za poništaje; (ii) povredu žaliteljevih prava obrane, jer je pobijanom odlukom prihvaćeno ex novo obrazloženje koje je EUIPO iznio u odgovoru na tužbu umjesto da je ex officio utvrđeno da odluka žalbenog vijeća ne sadržava obrazloženje; (iii) iskrivljavanje činjenica jer je pobijanom presudom utvrđeno da je žalbeno vijeće moglo zanemariti žaliteljev podnesak a ono ga nije zanemarilo.
      U trećem dijelu tog razloga žalitelj iznosi iskrivljavanje činjenica i, konkretno, elemenata u glavnom i dodatnom podnesku koje je žalitelj podnio žalbenom vijeću EUIPO-a.
      U četvrtom dijelu tog razloga žalitelj iznosi povredu članka 63. stavka 1., članka 64. stavka 1., članka 76. stavka 1. i članka 57. stavka 2. Uredbe (EZ) 207/2009, jer Opći sud te odredbe pogrešno tumači, potvrđujući odluku žalbenog vijeća EUIPO-a da se ne izjasni o žaliteljevu zahtjevu o kojem se raspravilo pred žalbenim vijećem.
      U petom dijelu tog razloga žalitelj iznosi povredu članka 64. Uredbe (EZ) 207/2009, u mjeri u kojoj je Opći sud smatrao da, s obzirom da pitanje stvarne uporabe ranijeg žiga nije pred njim izričito postavljeno, ono ne predstavlja pravno pitanje koje nužno treba ispitati žalbeno vijeće kako bi riješio spor koji se pred njim vodi.
      U šestom dijelu tog razloga žalitelj iznosi povredu članaka 64. i 60. Uredbe (EZ) 207/2009 i pravila 49. stavka 1. Uredbe br. 2868/95 (2) prilikom primjene u ovom slučaju sudske prakse koja se odnosi na dvije potonje odredbe koje uređuju dopuštenost žalbi pred žalbenim vijećem EUIPO-a, kada u predmetnom slučaju žalbeno vijeće nije proglasilo žalbu nedopuštenom i kada bi, čak i da je, to proglašenje povrijedilo navedene članke jer podnesci koje je podnio žalitelj nisu billi obuhvaćeni nikakvim razlogom nedopuštenosti.

            Drugi žalbeni razlog
          usmjeren je protiv temelja pobijane presude kojom je treći tužbeni razlog koji je žalitelj iznio pred Općim sudom, koji se temelji na tome da je odlukom žalbenog vijeća povrijeđen članak 8. Uredbe br. 207/2009 djelomično odbijen; taj razlog podijeljen je na dva dijela.
      U prvom dijelu tog razloga žalitelj iznosi povredu članka 36. Statuta Suda i članka 81. Poslovnika Općeg suda zbog nedostatka obrazloženja pobijane presude koja ne sadržava nikakvo obrazloženje u pogledu značenja koje daje razmatranjima iz odluka Odjela za poništaje i žalbenog vijeća EUIPO-a u pogledu proizvoda za koje se raniji žig trebalo smatrati registriranim. Žalitelj smatra također da su ta razmatranja bila iskrivljena u mjeri u kojoj je značenje koje im pripisuje pobijana presuda proturječno ocjenama sadržanim u tim odlukama, kao i navodima stranaka i dokazima priloženima u spis.
      U drugom dijelu tog razloga žalitelj iznosi povredu članka 8. Uredbe 207/2009 u mjeri u kojoj je Opći sud ocijenio sličnima usluge iz razreda 42. obuhvaćenih spornim žigom i proizvodima za koje se raniji žig smatrao registriranim.

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009., o žigu Zajednice (SL 2009, L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.)

         (2)  Uredba Komisije (EZ) br. 2868/95, od 13. prosinca 1995. o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 o žigu Zajednice (SL 1995, L 303, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1,. str. 84.).


title: Predmet C-342/17: Presuda Suda (treće vijeće) od 14. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto – Italija) – Memoria Srl, Antonia Dall'Antonia protiv Comune di Padova (Zahtjev za prethodnu odluku — Ograničenja slobode poslovnog nastana — Nadležnost Suda — Dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku — Potpuno unutarnja situacija — Nacionalni propis kojim se zabranjuje svaka djelatnost s ciljem stjecanja dobiti povezana s čuvanjem pogrebnih urni — Test proporcionalnosti — Dosljednost nacionalnog propisa)

text:
               14.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 16/18

      Presuda Suda (treće vijeće) od 14. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto – Italija) – Memoria Srl, Antonia Dall'Antonia protiv Comune di Padova
      (Predmet C-342/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Ograničenja slobode poslovnog nastana - Nadležnost Suda - Dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku - Potpuno unutarnja situacija - Nacionalni propis kojim se zabranjuje svaka djelatnost s ciljem stjecanja dobiti povezana s čuvanjem pogrebnih urni - Test proporcionalnosti - Dosljednost nacionalnog propisa))
      (2019/C 16/21)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Memoria Srl, Antonia Dall'Antonia

         Tuženik: Comune di Padova

         uz sudjelovanje: Alessandra Calore

         Izreka

      Članak 49. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis, poput onog u glavnom postupku, koji, čak i unatoč izričitoj volji pokojnika, zabranjuje osobi kojoj je pogrebna urna povjerena na čuvanje da trećoj osobi povjeri čuvanje te urne, koji joj nameće da je čuva u svojem domu, osim ako je ne povjeri općinskom groblju, te koji usto zabranjuje ekonomske aktivnosti s ciljem, čak i kada nije isključiv, čuvanja pogrebnih urni po bilo kojoj osnovi i u bilo kojem trajanju.

         (1)  SL C 309, 18. 9. 2017.


title: Predmet T-636/18: Tužba podnesena 23. listopada 2018. – Tokai erftcarbon protiv Komisije

text:
               14.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 16/48

      Tužba podnesena 23. listopada 2018. – Tokai erftcarbon protiv Komisije
      (Predmet T-636/18)
      (2019/C 16/59)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Tokai erftcarbon GmbH (Grevenbroich, Njemačka) (zastupnici: K. Van Maldegem, M. Grunchard, R. Crespi i S. Saez Moreno, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtjeva da:

                  —

                  proglasi tužbu dopuštenom i osnovanom;

                  —

                  naloži naknadu štete koju mu je tuženik prouzrokovao;

                  —

                  naloži tuženiku da tužitelju plati štetu koju je tužitelj pretrpio kao izravnu posljedicu donošenja Uredbe Komisije (EU) br. 944/2013 оd 2. listopada 2013. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1272/2008 Europskog parlamenta i Vijeća o razvrstavanju, označivanju i pakiranju tvari i smjesa, za potrebe njezine prilagodbe tehničkom i znanstvenom napretku (SL 2013., L 261, str. 5.) u dijelu u kojem se njome smola, ugljeni katran, visokotemperaturna razvrstavaju kao Ak. toks. vod. okol. 1 (H400) i Kron. toks. vod. okol. 1 (H410) koja je procijenjena na ukupni iznos od 66 236,74 EUR ili bilo koji drugi iznos koji tužitelj kasnije u tijeku postupka ili Opći sud utvrde;

                  —

                  podredno, međupresudom odluči da je tuženik dužan nadoknaditi pretrpljeni gubitak i naloži strankama da dostave Općem sudu, u razumnom roku računajući od datuma presude, podatke o iznosu naknade o kojem su se stranke suglasile ili, u suprotnom, naredi strankama da u istom roku dostave Općem sudu svoje podneske s detaljnim podacima u prilog iznosu;

                  —

                  naloži tuženiku da tužitelju plati kompenzacijsku kamatu po stopi zatezne kamate od datuma kada su gubitci pretrpljeni (tj. bilo od datuma stupanja na snagu nezakonitog razvrstavanja ili od datuma nastanka štete);

                  —

                  naloži tuženiku da plati zateznu kamatu od 8 % ili po bilo kojoj drugoj odgovarajućoj stopi koju će odrediti Opći sud, koja se na dugovani iznos obračunava od datuma presude Općeg suda do stvarne isplate; i

                  —

                  naloži tuženiku snošenje svih troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbi tužitelj ističe jedan tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je tuženik uzrokovao štetu tužitelju donošenjem i stupanjem na snagu Uredbe Komisije (EU) br. 944/2013 (1) kojom se tvari smola, ugljeni katran, visokotemperaturna razvrstavaju kao Ak. toks. vod. okol. 1 (H400) i Kron. toks. vod. okol. 1 (H410) tvari. Dana 22. studenoga 2017. Sud je odbio žalbu Europske komisije protiv odluke Općeg suda da djelomično poništi Uredbu br. 944/2013 u dijelu u kojem se njome tvari smola, ugljeni katran, visokotemperaturna razvrstavaju kao Ak. toks. vod. okol. 1 (H400) i Kron. toks. vod. okol. 1 (H410) tvari zbog očite pogreške u ocjeni. Tužitelju su nastali troškovi zbog primjene nezakonitog razvrstavanja. U skladu s člancima 268. i 340. UFEU-a tuženik je odgovoran za te troškove s obzirom na to da je tuženikovo postupanje nezakonito pod uvjetom da je dovoljno ozbiljna povreda prava, da je uzrokovana šteta stvarna i izvjesna te da postoji izravna uzročna veza između tuženikova postupanja i štete na koju se tužitelj poziva.

         (1)  Uredba Komisije (EU) br. 944/2013 оd 2. listopada 2013. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1272/2008 Europskog parlamenta i Vijeća o razvrstavanju, označivanju i pakiranju tvari i smjesa, za potrebe njezine prilagodbe tehničkom i znanstvenom napretku (SL 2013., L 261, str. 5.)


title: Predmet C-18/17: Presuda Suda (treće vijeće) od 14. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgerichtshof – Austrija) – Danieli & C. Officine Meccaniche SpA i dr. protiv Regionale Geschäftsstelle Leoben des Arbeitsmarktservice (Zahtjev za prethodnu odluku — Pristupanje novih država članica — Republika Hrvatska — Prijelazne mjere — Slobodno pružanje usluga — Direktiva 96/71/EZ — Upućivanje radnika — Upućivanje hrvatskih državljana i državljana trećih država u Austriju posredstvom poduzeća sa sjedištem u Italiji)

text:
               14.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 16/6

      Presuda Suda (treće vijeće) od 14. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgerichtshof – Austrija) – Danieli & C. Officine Meccaniche SpA i dr. protiv Regionale Geschäftsstelle Leoben des Arbeitsmarktservice
      (Predmet C-18/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Pristupanje novih država članica - Republika Hrvatska - Prijelazne mjere - Slobodno pružanje usluga - Direktiva 96/71/EZ - Upućivanje radnika - Upućivanje hrvatskih državljana i državljana trećih država u Austriju posredstvom poduzeća sa sjedištem u Italiji))
      (2019/C 16/06)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Danieli & C. Officine Meccaniche SpA, Dragan Panic, Ivan Arnautov, Jakov Mandic, Miroslav Brnjac, Nicolai Dorassevitch, Alen Mihovic

         Tuženik: Regionale Geschäftsstelle Leoben des Arbeitsmarktservice

         Izreka

                  1.

                  Članke 56. i 57. UFEU-a te Prilog V. poglavlje 2. stavak 2. Akta o uvjetima pristupanja Republike Hrvatske [Europskoj uniji] i prilagodbama Ugovora o Europskoj uniji, Ugovora o funkcioniranju Europske unije i Ugovora o osnivanju Europske zajednice za atomsku energiju, treba tumačiti na način da država članica ima pravo ograničiti upućivanje hrvatskih radnika zaposlenih u poduzeću sa sjedištem u Hrvatskoj tako da zahtijeva radnu dozvolu, u slučaju kad do upućivanja tih radnika dolazi tako što se oni ustupaju, u smislu članka 1. stavka 3. točke (c) Direktive 96/71/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 1996. o upućivanju radnika u okviru pružanja usluga, poduzeću s poslovnim nastanom u drugoj državi članici kako bi potonje poduzeće pružalo usluge u toj prvoj državi članici.

                  2.

                  Članke 56. i 57. UFEU-a treba tumačiti na način da država članica nema pravo zahtijevati da državljani trećih država, koje je poduzeću s poslovnim nastanom u drugoj državi članici ustupilo drugo poduzeće koje također ima poslovni nastan u toj drugoj državi članici, radi pružanja usluga u toj prvoj državi članici, moraju imati radnu dozvolu.

         (1)  SL C 144, 8. 5. 2017.


title: Predmet C-568/18 P: Žalba koju je 11. rujna 2018. podnio Rogesa Roheisengesellschaft Saar mbH protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 11. srpnja 2018. u predmetu T-643/13, Rogesa Roheisengesellschaft Saar mbH protiv Europske komisije

text:
               14.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 16/29

      Žalba koju je 11. rujna 2018. podnio Rogesa Roheisengesellschaft Saar mbH protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 11. srpnja 2018. u predmetu T-643/13, Rogesa Roheisengesellschaft Saar mbH protiv Europske komisije
      (Predmet C-568/18 P)
      (2019/C 16/36)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Rogesa Roheisengesellschaft Saar mbH (zastupnici: S. Altenschmidt, D. Jacob, Rechtsanwälte)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Zahtjevi

      Žalitelj zahtijeva od Suda da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda od 11. srpnja 2018. u predmetu T-643/13;

                  —

                  poništi odluku Komisije od 15. rujna 2013. s referentnim brojem GestDem 2013/1504;

                  —

                  podredno, ukine presudu Općeg suda i vrati predmet Općem sudu na ponovno suđenje.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj ističe sljedeće žalbene razloge:

                  1.

                  Opći sud nije uzeo u obzir zahtjeve iz Uredbe (EZ) br. 1367/2006 (1) za odbijanje slobodnog pristupa informacijama o okolišu. Preširoko je tumačio razlog za odbijanje iz članka 4. stavka 2. prve alineje Uredbe br. 1049/2001 (2), u vezi s člankom 6. stavkom 1. Uredbe (EZ) br. 1367/2006, u svjetlu odredaba Aarhuške konvencije. Sud pogrešno polazi od načela da su informacije o učinkovitosti glede emisija CO2 industrijskog postrojenja osjetljive poslovne informacije.

                  2.

                  Opći je sud zanemario postojanje informacija o okolišu glede emisija, protivno članku 6. stavku 1. Uredbe (EZ) br. 1367/2006 i članku 4. stavku 2. Uredbe (EZ) br. 1049/2001.

                  3.

                  Također, Opći sud nije u dovoljnoj mjeri uzeo u obzir prevladavajući javni interes za pristup odnosnim informacijama o okolišu, na koji se pozivao žalitelj.

         (1)  Uredba (EZ) br. 1367/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. rujna 2006. o primjeni odredaba Aarhuške konvencije o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša na institucije i tijela Zajednice (SL 2006., L 264, str. 13.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 20., str. 29.)

         (2)  Uredba (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL 2001., L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 160., str. 70.)


title: Predmet C-33/17: Presuda Suda (veliko vijeće) od 13. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bezirksgericht Bleiburg/Okrajno Sodišče Pliberk – Austrija) – Čepelnik d.o.o. protiv Michaela Vavtija (Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 56. UFEU-a — Slobodno pružanje usluga — Ograničenja — Usluge na unutarnjem tržištu — Direktiva 2006/123/EZ — Radno pravo — Upućivanje radnika radi obavljanja građevinskih radova — Prijava radnika — Čuvanje i prijevod platnih lista — Obustava plaćanja — Jamčevina koju uplaćuje primatelj usluga — Osiguranje plaćanja novčane kazne koja bi se mogla izreći pružatelju usluga)

text:
               14.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 16/7

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 13. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bezirksgericht Bleiburg/Okrajno Sodišče Pliberk – Austrija) – Čepelnik d.o.o. protiv Michaela Vavtija
      (Predmet C-33/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 56. UFEU-a - Slobodno pružanje usluga - Ograničenja - Usluge na unutarnjem tržištu - Direktiva 2006/123/EZ - Radno pravo - Upućivanje radnika radi obavljanja građevinskih radova - Prijava radnika - Čuvanje i prijevod platnih lista - Obustava plaćanja - Jamčevina koju uplaćuje primatelj usluga - Osiguranje plaćanja novčane kazne koja bi se mogla izreći pružatelju usluga))
      (2019/C 16/07)
      Jezici postupka: njemački i slovenski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bezirksgericht Bleiburg/Okrajno Sodišče Pliberk

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Čepelnik d.o.o.

         Tuženik: Michael Vavti

         Izreka

      Članak 56. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se protivi propis države članice poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, prema kojem nadležna tijela mogu naručitelju radova s poslovnim nastanom u toj državi članici odrediti da obustavi plaćanja drugoj ugovornoj stranci s poslovnim nastanom u drugoj državi članici, to jest da uplati jamčevinu u iznosu jednakom preostalom iznosu dugovanja za građevinske radove, kako bi se osiguralo plaćanje novčane kazne koja bi se mogla izreći toj drugoj ugovornoj stranci u slučaju utvrđene povrede radnog prava prve države članice.

         (1)  SL C 86, 20. 3. 2017.


title: Predmet C-93/17: Presuda Suda (prvo vijeće) od 14. studenoga 2018. – Europska komisija protiv Helenske Republike (Povreda obveze države članice — Državne potpore — Potpore koje su proglašene nezakonitim i nespojivim s unutarnjim tržištem — Obveza povrata — Presuda Suda kojom se utvrđuje povreda obveze — Poduzetnik koji istodobno obavlja civilne i vojne djelatnosti — Neprovedba — Osnovni interesi sigurnosti države članice — Članak 346. stavak 1. točka (b) UFEU-a — Financijske sankcije — Novčana kazna — Paušalni iznos — Sposobnost plaćanja — Faktor „n” — Faktori na kojima se temelji ocjena sposobnosti plaćanja — Bruto domaći proizvod — Ponderiranje glasova države članice u Vijeću Europske unije — Novo pravilo glasovanja u Vijeću)

text:
               14.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 16/8

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 14. studenoga 2018. – Europska komisija protiv Helenske Republike
      (Predmet C-93/17) (1)

      ((Povreda obveze države članice - Državne potpore - Potpore koje su proglašene nezakonitim i nespojivim s unutarnjim tržištem - Obveza povrata - Presuda Suda kojom se utvrđuje povreda obveze - Poduzetnik koji istodobno obavlja civilne i vojne djelatnosti - Neprovedba - Osnovni interesi sigurnosti države članice - Članak 346. stavak 1. točka (b) UFEU-a - Financijske sankcije - Novčana kazna - Paušalni iznos - Sposobnost plaćanja - Faktor „n” - Faktori na kojima se temelji ocjena sposobnosti plaćanja - Bruto domaći proizvod - Ponderiranje glasova države članice u Vijeću Europske unije - Novo pravilo glasovanja u Vijeću))
      (2019/C 16/09)
      Jezik postupka: grčki

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: A. Bouchagiar i B. Stromsky, agenti)

         Tuženik: Helenska Republika (zastupnici: K. Boskovits i A. Samoni-Rantou, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Time što na dan isteka roka koji je Europska komisija odredila pismom opomene poslanim 27. studenoga 2014. nije poduzela sve mjere za provedbu presude od 28. lipnja 2012., Komisija/Grčka (C-485/10, neobjavljena, EU:C:2012:395), Helenska Republika povrijedila je obveze koje ima na temelju članka 260. stavka 1. UFEU-a.

                  2.

                  Helenskoj Republici nalaže se da Europskoj komisiji plati novčanu kaznu u iznosu od 7 294 000 eura za svako razdoblje od šest mjeseci od objave ove presude do dana provedbe presude od 28. lipnja 2012., Komisija/Grčka (C-485/10, neobjavljena, EU:C:2012:395).

                  3.

                  Helenskoj Republici nalaže se da Europskoj komisiji plati paušalni iznos od 10 000 000 eura.

                  4.

                  Helenskoj Republici nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 129, 24. 4. 2017.


title: Predmet T-645/18: Tužba podnesena 23. listopada 2018. – Bilbaína de Alquitranes protiv Komisije

text:
               14.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 16/53

      Tužba podnesena 23. listopada 2018. – Bilbaína de Alquitranes protiv Komisije
      (Predmet T-645/18)
      (2019/C 16/64)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Bilbaína de Alquitranes, SA (Luchana-Baracaldo, Vizcaya, Španjolska) (zastupnici: K. Van Maldegem, M. Grunchard, R. Crespi i S. Saez Moreno, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi tužbu dopuštenom i osnovanom;

                  —

                  naloži naknadu štete koju mu je tuženik prouzrokovao;

                  —

                  naloži tuženiku da tužitelju plati štetu koju je tužitelj pretrpio kao izravnu posljedicu donošenja Uredbe Komisije (EU) br. 944/2013 оd 2. listopada 2013. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1272/2008 Europskog parlamenta i Vijeća o razvrstavanju, označivanju i pakiranju tvari i smjesa, za potrebe njezine prilagodbe tehničkom i znanstvenom napretku (SL 2013., L 261, str. 5.) u dijelu u kojem se njome smola, ugljeni katran, visokotemperaturna razvrstavaju kao Ak. toks. vod. okol. 1 (H400) i Kron. toks. vod. okol. 1 (H410) koja je procijenjena na ukupni iznos od 488 871,30 eura ili bilo koji drugi iznos koji tužitelj kasnije u tijeku postupka ili Opći sud utvrde;

                  —

                  podredno, međupresudom odluči da je tuženik dužan nadoknaditi pretrpljeni gubitak i naloži strankama da dostave Općem sudu, u razumnom roku računajući od datuma presude, podatke o iznosu naknade o kojem su se stranke suglasile ili, u suprotnom, naredi strankama da u istom roku dostave Općem sudu svoje podneske s detaljnim podacima u prilog iznosu;

                  —

                  naloži tuženiku da tužitelju plati kompenzacijsku kamatu po stopi zatezne kamate od datuma kada su gubitci pretrpljeni (tj. bilo od datuma stupanja na snagu nezakonitog razvrstavanja ili od datuma nastanka štete);

                  —

                  naloži tuženiku da plati zateznu kamatu od 8 % ili po bilo kojoj drugoj odgovarajućoj stopi koju će odrediti Opći sud, koja se na dugovani iznos obračunava od datuma presude Općeg suda do stvarne isplate; i

                  —

                  naloži tuženiku snošenje svih troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbi tužitelj ističe jedan tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je tuženik uzrokovao štetu tužitelju donošenjem i stupanjem na snagu Uredbe Komisije (EU) br. 944/2013 (1) kojom se tvari smola, ugljeni katran, visokotemperaturna razvrstavaju kao Ak. toks. vod. okol. 1 (H400) i Kron. toks. vod. okol. 1 (H410) tvari. Dana 22. studenoga 2017. Sud je odbio žalbu Europske komisije protiv odluke Općeg suda da djelomično poništi Uredbu br. 944/2013 u dijelu u kojem se njome tvari smola, ugljeni katran, visokotemperaturna razvrstavaju kao Ak. toks. vod. okol. 1 (H400) i Kron. toks. vod. okol. 1 (H410) tvari zbog očite pogreške u ocjeni. Tužitelju su nastali troškovi zbog primjene nezakonitog razvrstavanja. U skladu s člancima 268. i 340. UFEU-a tuženik je odgovoran za te troškove s obzirom na to da je tuženikovo postupanje nezakonito pod uvjetom da je dovoljno ozbiljna povreda prava, da je uzrokovana šteta stvarna i izvjesna te da postoji izravna uzročna veza između tuženikova postupanja i štete na koju se tužitelj poziva.

         (1)  Uredba Komisije (EU) br. 944/2013 оd 2. listopada 2013. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1272/2008 Europskog parlamenta i Vijeća o razvrstavanju, označivanju i pakiranju tvari i smjesa, za potrebe njezine prilagodbe tehničkom i znanstvenom napretku (SL 2013., L 261, str. 5.)


title: Predmet T-486/17: Presuda Općeg suda od 14. studenoga 2018. – Foodterapia protiv EUIPO-a – Sperlari (DIETOX) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Europske unije DIETOX — Raniji figurativni žig Europske unije Dietor — Relativni razlog za odbijanje — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               14.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 16/43

      Presuda Općeg suda od 14. studenoga 2018. – Foodterapia protiv EUIPO-a – Sperlari (DIETOX)
      (Predmet T-486/17) (1)

      ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije DIETOX - Raniji figurativni žig Europske unije Dietor - Relativni razlog za odbijanje - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”))
      (2019/C 16/52)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Foodterapia, SL (Barcelona, Španjolska) (zastupnici: J. C. Erdozain López, J. Galán López i H. Téllez Robledo, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: A. Folliard-Monguiral, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Sperlari Srl, ranije Cloetta Italia Srl (Cremona, Italija) (zastupnici: P. Pozzi i G. Ghisletti, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 12. svibnja 2017. (predmet R 1611/2016-5), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Cloetta Italia i Foodterapia.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Foodterapia, SL nalaže se snošenje vlastitih, kao i troškova Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) i društva Sperlari Srl, uključujući nužne troškove koji su nastali za pravnog prednika potonjeg pred žalbenim vijećem EUIPO-a.

         (1)  SL C 318, 25. 9. 2017.