title: predmet C-399/17: Presuda Suda (prvo vijeće) od 14. ožujka 2019. — Europska komisija protiv Češke Republike (Povreda obveze države članice — Uredba (CE) br. 1013/2006 — Pošiljke otpada — Odbijanje Češke Republike da osigura povrat mješavine TPS-NOLO (Geobal) otpremljene iz te države članice u Poljsku — Postojanje otpada — Teret dokazivanja — Dokaz)

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/5

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 14. ožujka 2019. — Europska komisija protiv Češke Republike
      (predmet C-399/17) (1)

      (Povreda obveze države članice - Uredba (CE) br. 1013/2006 - Pošiljke otpada - Odbijanje Češke Republike da osigura povrat mješavine TPS-NOLO (Geobal) otpremljene iz te države članice u Poljsku - Postojanje otpada - Teret dokazivanja - Dokaz)
      (2019/C 155/05)
      Jezik postupka: češki

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: P. Němečková, E. Sanfrutos Cano i L. Haasbeek, agenti)

         Tuženik: Češka Republika (zastupnici: M. Smolek, J. Vláčil, T. Müller i L. Dvořáková, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 293, 4. 9. 2017.


title: predmet C-428/17 P: Presuda Suda (deveto vijeće) od 14. ožujka 2019. — Meta Group Srl protiv Europske komisije (Žalba — Arbitražna klauzula — Ugovori o bespovratnim sredstvima zaključeni u sklopu Šestog okvirnog programa za istraživanje, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (2002. — 2006.) — Ugovori o bespovratnim sredstvima zaključeni u sklopu Okvirnog programa za konkurentnost i inovacije (2007. — 2013.) — Iznosi koje Europska komisija navodno duguje u okviru izvršenja ugovorâ — Iznos koji treba platiti od ukupne svote financijskog doprinosa dodijeljenog tužitelju — Ugovorna odgovornost)

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/5

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 14. ožujka 2019. — Meta Group Srl protiv Europske komisije
      (predmet C-428/17 P) (1)

      (Žalba - Arbitražna klauzula - Ugovori o bespovratnim sredstvima zaključeni u sklopu Šestog okvirnog programa za istraživanje, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (2002. - 2006.) - Ugovori o bespovratnim sredstvima zaključeni u sklopu Okvirnog programa za konkurentnost i inovacije (2007. - 2013.) - Iznosi koje Europska komisija navodno duguje u okviru izvršenja ugovorâ - Iznos koji treba platiti od ukupne svote financijskog doprinosa dodijeljenog tužitelju - Ugovorna odgovornost)
      (2019/C 155/06)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Žalitelj: Meta Group Srl (zastupnik: A. Formica, avvocato)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: R. Lyal i D. Recchia, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvu Meta Group Srl nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 293, 4. 9. 2017.


title: predmet C-437/17: Presuda Suda (peto vijeće) od 13. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof — Austrija) — Gemeinsamer Betriebsrat EurothermenResort Bad Schallerbach GmbH protiv EurothermenResort Bad Schallerbach GmbH (Zahtjev za prethodnu odluku — Slobodno kretanje radnika — Članak 45. UFEU-a — Uredba (EU) br. 492/2011 — Članak 7. stavak 1. — Zabrana diskriminacije na temelju državljanstva — Pravo na plaćeni godišnji odmor koje ovisi o radnikovom radnom stažu kod poslodavca — Samo djelomično uzimanje u obzir prethodnih razdoblja rada ostvarenih kod drugih poslodavaca — Socijalno pravo — Razlike između sustava i zakonodavstava država članica)

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/6

      Presuda Suda (peto vijeće) od 13. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof — Austrija) — Gemeinsamer Betriebsrat EurothermenResort Bad Schallerbach GmbH protiv EurothermenResort Bad Schallerbach GmbH
      (predmet C-437/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Slobodno kretanje radnika - Članak 45. UFEU-a - Uredba (EU) br. 492/2011 - Članak 7. stavak 1. - Zabrana diskriminacije na temelju državljanstva - Pravo na plaćeni godišnji odmor koje ovisi o radnikovom radnom stažu kod poslodavca - Samo djelomično uzimanje u obzir prethodnih razdoblja rada ostvarenih kod drugih poslodavaca - Socijalno pravo - Razlike između sustava i zakonodavstava država članica)
      (2019/C 155/07)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberster Gerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Gemeinsamer Betriebsrat EurothermenResort Bad Schallerbach GmbH

         Tuženik: EurothermenResort Bad Schallerbach GmbH

         Izreka

      Članak 45. UFEU-a i članak 7. stavak 1. Uredbe (EU) br. 492/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 5. travnja 2011. o slobodi kretanja radnika u Uniji treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni propis, kao što je onaj iz glavnog postupka, koji, radi utvrđivanja ima li radnik koji je ostvario 25 godina radnog iskustva pravo na povećanje svojeg plaćenog godišnjeg odmora s 5 na 6 tjedana, predviđa da se radni staž ostvaren u okviru jednog ili više radnih odnosa koji prethode onom započetom s njegovim sadašnjim poslodavcem uračunava samo do najviše 5 godina radnog iskustva, čak i ako njihov stvarni broj premašuje 5 godina.

         (1)  SL C 382, 13. 11. 2017.


title: predmet C-449/17: Presuda Suda (prvo vijeće) od 14. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesfinanzhof — Njemačka) — A & G Fahrschul-Akademie GmbH protiv Finanzamt Wolfenbüttel (Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) — Direktiva 2006/112/EZ — Članak 132. stavak 1. točke (i) i (j) — Izuzeće za određene aktivnosti od javnog interesa — Školsko ili sveučilišno obrazovanje — Pojam — Osposobljavanje kandidata za vozače koje pruža autoškola)

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/7

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 14. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesfinanzhof — Njemačka) — A & G Fahrschul-Akademie GmbH protiv Finanzamt Wolfenbüttel
      (predmet C-449/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 132. stavak 1. točke (i) i (j) - Izuzeće za određene aktivnosti od javnog interesa - Školsko ili sveučilišno obrazovanje - Pojam - Osposobljavanje kandidata za vozače koje pruža autoškola)
      (2019/C 155/08)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzhof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: A & G Fahrschul-Akademie GmbH

         Tuženik: Finanzamt Wolfenbüttel

         Izreka

      Pojam „školsko ili sveučilišno obrazovanje”, u smislu članka 132. stavka 1. točaka (i) i (j) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, treba tumačiti na način da on ne obuhvaća poduku autoškole, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, s ciljem stjecanja vozačkih dozvola za vozila kategorija B i C1 iz članka 4. stavka 4. Direktive 2006/126/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o vozačkim dozvolama.

         (1)  SL C 330, 2. 10. 2017.


title: predmet C-557/17: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 14. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Raad van State — Nizozemska) — Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie protiv Y. Z., Z. Z., Y. Y. (Zahtjev za prethodnu odluku — Pravo na spajanje obitelji — Direktiva 2003/86/EZ — Članak 16. stavak 2. točka (a) — Članak 17. — Povlačenje boravišne dozvole člana obitelji državljanina treće zemlje — Status državljana trećih zemalja s dugotrajnim boravištem — Direktiva 2003/109/EZ — Članak 9. stavak 1. točka (a) — Gubitak tog statusa — Prijevara — Nedostatak saznanja o prijevari)

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/7

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 14. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Raad van State — Nizozemska) — Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie protiv Y. Z., Z. Z., Y. Y.
      (predmet C-557/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Pravo na spajanje obitelji - Direktiva 2003/86/EZ - Članak 16. stavak 2. točka (a) - Članak 17. - Povlačenje boravišne dozvole člana obitelji državljanina treće zemlje - Status državljana trećih zemalja s dugotrajnim boravištem - Direktiva 2003/109/EZ - Članak 9. stavak 1. točka (a) - Gubitak tog statusa - Prijevara - Nedostatak saznanja o prijevari)
      (2019/C 155/09)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Raad van State

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

         Tuženici: Y.Z., Z.Z., Y.Y.

         Izreka

                  1.

                  Članak 16. stavak 2. točku (a) Direktive Vijeća 2003/86/EZ od 22. rujna 2003. o pravu na spajanje obitelji treba tumačiti na način da, u slučaju podnošenja falsificiranih dokumenata za potrebe izdavanja boravišnih dozvola članovima obitelji državljanina treće zemlje, okolnost da ti članovi obitelji nisu imali saznanja o tome da su ti dokumenti lažni nije zapreka tomu da država članica u pitanju, na temelju te odredbe, povuče te dozvole. Međutim, u skladu s člankom 17. te direktive, na nadležnim nacionalnim tijelima je da prethodno pojedinačno ispitaju situaciju tih članova, provodeći uravnoteženu i razumnu ocjenu svih uključenih interesa.

                  2.

                  Članak 9. stavak 1. točku (a) Direktive Vijeća 2003/109/EZ od 25. studenoga 2003. o statusu državljana trećih zemalja s dugotrajnim boravištem treba tumačiti na način da, u slučaju da je državljanima trećih zemalja na temelju falsificiranih dokumenata odobren status osobe s dugotrajnim boravištem, okolnost da ti državljani nisu imali saznanja o tome da su ti dokumenti lažni nije zapreka tomu da država članica u pitanju, na temelju te odredbe, povuče taj status.

         (1)  SL C 402, 27. 11. 2017.


title: predmet C-635/17: Presuda Suda (drugo vijeće) od 13. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem — Nizozemska) — E. protiv Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (Zahtjev za prethodnu odluku — Područje slobode, sigurnosti i pravde — Politika u vezi s imigracijom — Pravo na spajanje obitelji — Direktiva 2003/86/EZ — Isključenja područja primjene Direktive — Članak 3. stavak 2. točka (c) — Isključenje osoba koje imaju pravo na supsidijarnu zaštitu — Proširenje prava na spajanje obitelji navedenim osobama nacionalnim pravom — Nadležnost Suda — Članak 11. stavak 2. — Pomanjkanje službenih dokumentacijskih dokaza o obiteljskom odnosu — Objašnjenja koja se smatraju nedovoljno uvjerljivima — Obveze tijela država članica da poduzmu dodatne korake — Granice)

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/8

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 13. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem — Nizozemska) — E. protiv Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
      (predmet C-635/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Područje slobode, sigurnosti i pravde - Politika u vezi s imigracijom - Pravo na spajanje obitelji - Direktiva 2003/86/EZ - Isključenja područja primjene Direktive - Članak 3. stavak 2. točka (c) - Isključenje osoba koje imaju pravo na supsidijarnu zaštitu - Proširenje prava na spajanje obitelji navedenim osobama nacionalnim pravom - Nadležnost Suda - Članak 11. stavak 2. - Pomanjkanje službenih dokumentacijskih dokaza o obiteljskom odnosu - Objašnjenja koja se smatraju nedovoljno uvjerljivima - Obveze tijela država članica da poduzmu dodatne korake - Granice)
      (2019/C 155/10)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: E.

         Tuženik: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

         Izreka

                  1.

                  Sud Europske unije nadležan je, na temelju članka 267. UFEU-a, za tumačenje članka 11. stavka 2. Direktive Vijeća 2003/86/EZ od 22. rujna 2003. o pravu na spajanje obitelji u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, u kojoj je sud koji je uputio zahtjev pozvan odlučiti o zahtjevu za spajanje obitelji koji je podnijela osoba koja uživa status supsidijarne zaštite, ako je ta odredba nacionalnim pravom učinjena izravno i bezuvjetno primjenjivom na takvu situaciju.

                  2.

                  Članak 11. stavak 2. Direktive 2003/86 treba tumačiti na način da mu se protivi, u okolnostima poput onih u glavnom postupku, u kojem je sponzor koji uživa status supsidijarne zaštite podnio zahtjev za spajanje obitelji za maloljetnika kojemu je ona teta i navodno skrbnica i koji kao takav boravi kao izbjeglica i bez obiteljskih odnosa u trećoj zemlji, da se taj zahtjev odbije samo zbog toga što sponzor nije dostavio službene dokumentacijske dokaze kojima se potvrđuje smrt bioloških roditelja maloljetnika i, slijedom toga, stvarno postojanje njegovih obiteljskih odnosa s njim te da su objašnjenja koja je sponzor istaknuo kako bi opravdao svoju nemogućnost da dostavi takve dokaze nadležna tijela smatrala neuvjerljivim samo na temelju općenitih dostupnih informacija o situaciji u zemlji porijekla a da se pritom nije uzela u obzir konkretna situacija sponzora i maloljetnika i posebne poteškoće kojima su oni prema njihovim navodima izloženi prije i nakon bijega iz svoje zemlje porijekla.

         (1)  SL C 63, 19. 2. 2018.


title: predmet C-647/17: Presuda Suda (peto vijeće) od 13. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Högsta förvaltningsdomstolen — Švedska) — Skatteverket protiv Srf konsulterna AB (Zahtjev za prethodnu odluku — Porez na dodanu vrijednost (PDV) — Direktiva 2006/112/EZ — Članak 53. — Pružanja usluga u vezi s pristupom obrazovnim događanjima — Mjesto oporezivih transakcija)

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/9

      Presuda Suda (peto vijeće) od 13. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Högsta förvaltningsdomstolen — Švedska) — Skatteverket protiv Srf konsulterna AB
      (predmet C-647/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 53. - Pružanja usluga u vezi s pristupom obrazovnim događanjima - Mjesto oporezivih transakcija)
      (2019/C 155/11)
      Jezik postupka: švedski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Skatteverket

         Tuženik: Srf konsulterna AB

         Izreka

      Članak 53. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2008/8/EZ od 12. veljače 2008., treba tumačiti na način da izraz „uslug[e] u vezi s pristupom […] događanjima” sadržan u toj odredbi obuhvaća uslugu poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja se sastoji u održavanju tečaja o računovodstvu i upravljanju u trajanju od pet dana samo za porezne obveznike, za koji se potrebno prethodno registrirati te ga unaprijed platiti.

         (1)  SL C 52, 12. 2. 2018.


title: predmet C-666/17 P: Presuda Suda (prvo vijeće) od 13. ožujka 2019. — AlzChem AG protiv Europske komisije (Žalba — Pristup dokumentima — Uredba (EZ) br. 1049/2001 — Članak 4. stavak 2. treća alineja — Opća pretpostavka povjerljivosti dokumenata koji se odnose na istražni postupak u području državnih potpora — Doseg)

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/10

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 13. ožujka 2019. — AlzChem AG protiv Europske komisije
      (predmet C-666/17 P) (1)

      (Žalba - Pristup dokumentima - Uredba (EZ) br. 1049/2001 - Članak 4. stavak 2. treća alineja - Opća pretpostavka povjerljivosti dokumenata koji se odnose na istražni postupak u području državnih potpora - Doseg)
      (2019/C 155/12)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: AlzChem AG (zastupnici: A. Borsos, odvjetnik, J. A. Guerrero Pérez, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: L. Armati i A. Buchet, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvu AlzChem AG nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 112, 26. 3. 2018.


title: predmet C-695/17: Presuda Suda (prvo vijeće) od 14. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio l’Helsingin käräjäoikeus — Finska) — Metirato Oy, u stečaju protiv Suomen valtio/Verohallinto, Eesti Vabariik/Maksu- ja Tolliamet (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 2010/24/EU — Uzajamna pomoć kod naplate potraživanja vezanih za poreze, carine i druge mjere — Članak 13. stavak 1. — Članak 14. stavak 2. — Prisilna naplata tijela države članice kojoj je upućen zahtjev potraživanja države članice koja podnosi zahtjev — Postupak u vezi sa zahtjevom za povrat tih potraživanja u stečajnu masu društva koje ima sjedište u državi članici kojoj je upućen zahtjev — Tuženik u tom postupku — Određivanje)

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/11

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 14. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio l’Helsingin käräjäoikeus — Finska) — Metirato Oy, u stečaju protiv Suomen valtio/Verohallinto, Eesti Vabariik/Maksu- ja Tolliamet
      (predmet C-695/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2010/24/EU - Uzajamna pomoć kod naplate potraživanja vezanih za poreze, carine i druge mjere - Članak 13. stavak 1. - Članak 14. stavak 2. - Prisilna naplata tijela države članice kojoj je upućen zahtjev potraživanja države članice koja podnosi zahtjev - Postupak u vezi sa zahtjevom za povrat tih potraživanja u stečajnu masu društva koje ima sjedište u državi članici kojoj je upućen zahtjev - Tuženik u tom postupku - Određivanje)
      (2019/C 155/13)
      Jezik postupka: finski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Helsingin käräjäoikeus

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Metirato Oy, u stečaju

         Tuženici: Suomen valtio/Verohallinto, Eesti Vabariik/Maksu- ja Tolliamet

         Izreka

      Članak 13. stavak 1. i članak 14. stavak 2. Direktive Vijeća 2010/24/EU od 16. ožujka 2010. o uzajamnoj pomoći kod naplate potraživanja vezanih za poreze, carine i druge mjere treba tumačiti na način, s jedne strane, da se primjenjuju na postupak za povrat u stečajnu masu društva koje ima sjedište u državi članici kojoj je upućen zahtjev potraživanja koja su naplaćena na zahtjev države članice koja podnosi zahtjev kada se taj postupak temelji na osporavanju postupka izvršenja, u smislu članka 14. stavka 2., i, s druge strane, da državu članicu kojoj je upućen zahtjev, u smislu tih odredaba, treba smatrati tuženikom u navedenom postupku a da na to ne utječe okolnost da je iznos tih potraživanja odvojen od imovine te države članice ili s njome pomiješan.

         (1)  SL C 83, 5. 3. 2018.


title: predmet C-724/17: Presuda Suda (drugo vijeće) od 14. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Korkein oikeus — Finska) — Vantaan kaupunki protiv Skanska Industrial Solutions Oy, NCC Industry Oy, Asfaltmix Oy (Zahtjev za prethodnu odluku — Tržišno natjecanje — Članak 101. UFEU-a — Naknada štete prouzročene zabranjenim sporazumom koji je zabranjen tim člankom — Određivanje subjekata odgovornih za naknadu štete — Sljedništvo pravnih subjekata — Pojam „poduzetnika” — Kriterij gospodarskog kontinuiteta)

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/11

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 14. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Korkein oikeus — Finska) — Vantaan kaupunki protiv Skanska Industrial Solutions Oy, NCC Industry Oy, Asfaltmix Oy
      (predmet C-724/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Tržišno natjecanje - Članak 101. UFEU-a - Naknada štete prouzročene zabranjenim sporazumom koji je zabranjen tim člankom - Određivanje subjekata odgovornih za naknadu štete - Sljedništvo pravnih subjekata - Pojam „poduzetnika” - Kriterij gospodarskog kontinuiteta)
      (2019/C 155/14)
      Jezik postupka: finski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Korkein oikeus

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Vantaan kaupunki

         Tuženici: Skanska Industrial Solutions Oy, NCC Industry Oy, Asfaltmix Oy

         Izreka

      Članak 101. UFEU-a valja tumačiti na način da se u situaciji poput one pitanju u glavnom postupku, u kojoj su sve dionice društava koja su sudjelovala u zabranjenom sporazumu koji je zabranjen tim člankom stekla druga društva koja su likvidirala prvonavedena društva i nastavila njihove poslovne djelatnosti, društva preuzimatelji mogu smatrati odgovornima za štetu prouzročenu tim zabranjenim sporazumom.

         (1)  SL C 83, 5. 3. 2018.


title: predmet C-21/18: Presuda Suda (peto vijeće) od 14. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Svea hovrätt — Švedska) — Textilis Ltd, Ozgur Keskin protiv Svenskt Tenn Aktiebolag (Zahtjev za prethodnu odluku — Žig Europske unije — Pojam „oblik” — Oblik koji proizvodu daje bitnu vrijednost — Dvodimenzionalni žig — Figurativni žig koji je također djelo u smislu autorskog prava — Uredba (EZ) br. 207/2009 — Članak 7. stavak 1. točka (e) podtočka iii. — Uredba (EU) 2015/2424)

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/12

      Presuda Suda (peto vijeće) od 14. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Svea hovrätt — Švedska) — Textilis Ltd, Ozgur Keskin protiv Svenskt Tenn Aktiebolag
      (predmet C-21/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Žig Europske unije - Pojam „oblik” - Oblik koji proizvodu daje bitnu vrijednost - Dvodimenzionalni žig - Figurativni žig koji je također djelo u smislu autorskog prava - Uredba (EZ) br. 207/2009 - Članak 7. stavak 1. točka (e) podtočka iii. - Uredba (EU) 2015/2424)
      (2019/C 155/15)
      Jezik postupka: švedski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Svea hovrätt

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Textilis Ltd, Ozgur Keskin

         Tuženik: Svenskt Tenn Aktiebolag

         Izreka

                  1.

                  Članak 7. stavak 1. točku (e) podtočku iii. Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o [žigu Europske unije], kako je izmijenjena Uredbom (EU) 2015/2424 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2015., treba tumačiti na način da se ne primjenjuje na žigove registrirane prije stupanja na snagu te Uredbe br. 207/2009, kako je izmijenjena Uredbom 2015/2424.

                  2.

                  Članak 7. stavak 1. točku (e) podtočku iii. Uredbe br. 207/2009 treba tumačiti na način da se znak, poput onoga u glavnom postupku, koji se sastoji od dvodimenzionalnih dekorativnih motiva i koji se stavlja na proizvode poput tkanine ili papira, ne „sastoji isključivo od oblika” u smislu te odredbe.

         (1)  SL C 94, 12. 3. 2018.


title: predmet C-134/18: Presuda Suda (osmo vijeće) od 14. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Arbeidsrechtbank Antwerpen — Belgija) — Maria Vester protiv Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering (Zahtjev za prethodnu odluku — Sustavi socijalne sigurnosti — Invalidska davanja — Članci 45. i 48. UFEU-a — Slobodno kretanje radnika — Uredba (EZ) br. 883/2004 — Različiti sustavi naknade u državama članicama — „Prethodno razdoblje nesposobnosti za rad” — Trajanje — Dodjela naknade za nesposobnost za rad — Nepovoljniji položaj radnika migranata)

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/13

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 14. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Arbeidsrechtbank Antwerpen — Belgija) — Maria Vester protiv Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering
      (predmet C-134/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Sustavi socijalne sigurnosti - Invalidska davanja - Članci 45. i 48. UFEU-a - Slobodno kretanje radnika - Uredba (EZ) br. 883/2004 - Različiti sustavi naknade u državama članicama - „Prethodno razdoblje nesposobnosti za rad” - Trajanje - Dodjela naknade za nesposobnost za rad - Nepovoljniji položaj radnika migranata)
      (2019/C 155/16)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Arbeidsrechtbank Antwerpen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Maria Vester

         Tuženik: Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering

         Izreka

      Članke 45. i 48. UFEU-a treba tumačiti na način da im se protivi situacija poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, u kojoj radniku koji je nesposoban za rad tijekom razdoblja od godinu dana i kojemu je nadležna ustanova države članice njegova boravišta priznala invalidnost, pri čemu mu se na temelju zakonodavstva te države članice nije moglo odobriti invalidsko davanje, nadležna ustanova države članice u kojoj je navršio sva razdoblja osiguranja odredi da je za priznanje statusa invalida i odobrenje razmjernog dijela invalidskih davanja potrebno navršiti dodatno razdoblje nesposobnosti za rad u trajanju od godinu dana, ali bez primanja naknade za nesposobnost za rad tijekom tog razdoblja.

         (1)  SL C 182, 28. 5. 2018.


title: predmet C-174/18: Presuda Suda (deveto vijeće) od 14. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal de première instance de Liège — Belgija) — Jean Jacob, Dominique Lennertz protiv État belge (Zahtjev za prethodnu odluku — Slobodno kretanje radnika — Jednako postupanje — Porez na dohodak — Zakonodavstvo o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja — Mirovina koja se prima u državi članici koja nije država članica rezidentnosti — Načini izračuna oslobođenja u državi članici rezidentnosti — Gubitak dijela koristi od određenih poreznih olakšica)

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/14

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 14. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal de première instance de Liège — Belgija) — Jean Jacob, Dominique Lennertz protiv État belge
      (predmet C-174/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Slobodno kretanje radnika - Jednako postupanje - Porez na dohodak - Zakonodavstvo o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja - Mirovina koja se prima u državi članici koja nije država članica rezidentnosti - Načini izračuna oslobođenja u državi članici rezidentnosti - Gubitak dijela koristi od određenih poreznih olakšica)
      (2019/C 155/17)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal de première instance de Liège

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Jean Jacob, Dominique Lennertz

         Tuženik: État belge

         Izreka

      Članak 45. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se protivi primjena poreznog propisa države članice poput onoga o kojemu je riječ u glavnom postupku, čiji je učinak to da se paru koji je rezident te države i čiji član u drugoj državi članici prima mirovinu, koja je u prvoj državi članici oslobođena od oporezivanja na temelju dvostranog ugovora o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja, oduzima dio koristi od poreznih olakšica koje odobrava ta prva država članica.

         (1)  SL C 166, 14. 5. 2018.


title: predmet C-195/18: Presuda Suda (deseto vijeće) od 13. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Okręgowy w Piotrkowie Trybunalskim — Poljska) — kazneni postupak protiv B. S. (Zahtjev za prethodnu odluku — Oporezivanje — Trošarine na alkohol i alkoholna pića — Direktiva 92/83/EEZ — Članak 2. — Pojam „pivo” — Piće proizvedeno od sladovine dobivene od mješavine koja sadržava više glukoze nego slada — Kombinirana nomenklatura — Tarifni broj 2203 (pivo dobiveno od slada) ili 2206 (ostala fermentirana pića))

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/14

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 13. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Okręgowy w Piotrkowie Trybunalskim — Poljska) — kazneni postupak protiv B. S.
      (predmet C-195/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Trošarine na alkohol i alkoholna pića - Direktiva 92/83/EEZ - Članak 2. - Pojam „pivo” - Piće proizvedeno od sladovine dobivene od mješavine koja sadržava više glukoze nego slada - Kombinirana nomenklatura - Tarifni broj 2203 (pivo dobiveno od slada) ili 2206 (ostala fermentirana pića))
      (2019/C 155/18)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Piotrkowie Trybunalskim

         Stranka glavnog kaznenog postupka

      B. S.

         uz sudjelovanje: Prokuratura Okręgowa w Piotrkowie Trybunalskim, Łódzki Urząd Celno-Skarbowy w Łodzi, Urząd Celno-Skarbowy w Piotrkowie Trybunalskim

         Izreka

      Članak 2. Direktive Vijeća 92/83/EEZ od 19. listopada 1992. o usklađivanju struktura trošarina na alkohol i alkoholna pića treba tumačiti na način da se poluproizvod, namijenjen miješanju s bezalkoholnim pićima, koji je dobiven od sladovine s manjim udjelom sastojaka koji sadržavaju slad od udjela sastojaka koji ne sadržavaju slad, i u kojem je glukozni sirup dodan prije postupka vrenja, može kvalificirati kao „pivo dobiveno od slada” obuhvaćeno tarifnim brojem 2203 Kombinirane nomenklature iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, u verziji koja proizlazi iz Uredbe Komisije (EEZ) br. 2587/91 od 26. srpnja 1991., pod uvjetom da organoleptička svojstva navedenog proizvoda odgovaraju onima piva, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

         (1)  SL C 221, 25. 6. 2018.


title: predmet C-372/18: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 14. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour administrative d'appel de Nancy — Francuska) — Ministre de l'Action et des Comptes publics protiv supružnikâ Raymond Dreyer (Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna sigurnost — Sporazum između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Švicarske Konfederacije, s druge strane, o slobodnom kretanju osoba — Uredba (EZ) br. 883/2004 — Članak 3. — Materijalno područje primjene — Naknade na dohotke od imovine osobe s boravištem u Francuskoj koja je osigurana u švicarskom sustavu socijalne sigurnosti — Naknade namijenjene financiranju dvaju davanja kojima upravlja francuski Nacionalni fond solidarnosti za samostalnost — Izravna i dovoljno značajna veza s određenim granama socijalne sigurnosti — Pojam „davanje iz sustava socijalne sigurnosti” — Pojedinačna ocjena osobnih potreba podnositelja zahtjeva — Uzimanje u obzir sredstava podnositelja zahtjeva u izračunu iznosa davanja)

text:
               6.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/15

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 14. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour administrative d'appel de Nancy — Francuska) — Ministre de l'Action et des Comptes publics protiv supružnikâ Raymond Dreyer
      (predmet C-372/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna sigurnost - Sporazum između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Švicarske Konfederacije, s druge strane, o slobodnom kretanju osoba - Uredba (EZ) br. 883/2004 - Članak 3. - Materijalno područje primjene - Naknade na dohotke od imovine osobe s boravištem u Francuskoj koja je osigurana u švicarskom sustavu socijalne sigurnosti - Naknade namijenjene financiranju dvaju davanja kojima upravlja francuski Nacionalni fond solidarnosti za samostalnost - Izravna i dovoljno značajna veza s određenim granama socijalne sigurnosti - Pojam „davanje iz sustava socijalne sigurnosti” - Pojedinačna ocjena osobnih potreba podnositelja zahtjeva - Uzimanje u obzir sredstava podnositelja zahtjeva u izračunu iznosa davanja)
      (2019/C 155/19)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour administrative d'appel de Nancy

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Ministre de l'Action et des Comptes publics

         Tuženici: supružnici Raymond Dreyer

         Izreka

      Članak 3. Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti treba tumačiti na način da se davanja, poput doplatka za osobnu samostalnost i kompenzacijskog davanja za invalidnost, u svrhu njihove kvalifikacije kao „davanja iz sustava socijalne sigurnosti”, u smislu te odredbe, moraju smatrati dodijeljenima bez ikakve pojedinačne ocjene korisnikovih osobnih potreba s obzirom na to da se sredstva potonjeg uzimaju u obzir samo u svrhu izračuna stvarnog iznosa tih davanja na temelju objektivnih i zakonom utvrđenih kriterija.

         (1)  SL C 285, 13. 8. 2018.


title: predmet C-277/18: Rješenje predsjednika petog vijeća Suda od 14. veljače 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputioTribunal Administrativo de Círculo de Lisboa — Portugal) — Henkel Ibérica Portugal, Unipessoal Lda protiv Comissão de Segurança de Serviços e Bens de Consumo

text:
               20.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 172/24

      Rješenje predsjednika petog vijeća Suda od 14. veljače 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Administrativo de Círculo de Lisboa — Portugal) — Henkel Ibérica Portugal, Unipessoal Lda protiv Comissão de Segurança de Serviços e Bens de Consumo
      (predmet C-277/18) (1)

      (2019/C 172/31)
      Jezik postupka: portugalski
      Predsjednik petog vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 259, 23. 7. 2018.


title: predmet T-161/19: Tužba podnesena 11. ožujka 2019. — Deutsche Telekom protiv Parlamenta i Vijeća

text:
               20.5.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 172/37

      Tužba podnesena 11. ožujka 2019. — Deutsche Telekom protiv Parlamenta i Vijeća
      (predmet T-161/19)
      (2019/C 172/51)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Deutsche Telekom (Bonn, Njemačka) (zastupnici: F. González Díaz, B. Langeheine i J. Blanco Carol, odvjetnici)

         Tuženici: Europski parlament i Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi zahtjev za poništenje dopuštenim;

                  —

                  poništi članak 50. Uredbe (EU) 2018/1971 Europskog parlamenta i Vijeća (1);

                  —

                  naloži Europskom parlamentu i Vijeću Europske unije snošenje tužiteljevih odvjetničkih i drugih troškova povezanih s ovim predmetom.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe, tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog temelji se na tvrdnji da članak 50. pobijane uredbe nije valjan zbog neprimjerenosti članka 114. UFEU-a kao pravne osnove.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog temelji se na tvrdnji da je članak 50. pobijane uredbe u sukobu s načelom supsidijarnosti te ne sadržava obrazloženje.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog temelji se na tvrdnji da članak 50. pobijane nije u skladu s načelom proporcionalnosti te ne sadrži obrazloženje.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog temelji se na tvrdnji da je postupak donošenja članka 50. pobijane uredbe povrijedio načela bolje regulative.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog temelji se na tvrdnji da članak 50. pobijane uredbe ograničava tužiteljevo temeljno pravo na vlasništvo i slobodu poduzetništva.

         (1)  Uredba (EU) 2018/1971 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2018. o osnivanju Tijela europskih regulatora za elektroničke komunikacije (BEREC) i Agencije za potporu BEREC-u (Ured BEREC-a), izmjeni Uredbe (EU) 2015/2120 i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1211/2009 (SL L 321, 17.12.2018., str. 1.).


title: predmet T-125/19: Tužba podnesena 20. veljače 2019. — Clem & Jo Optique protiv EUIPO-a — C&A (C&J)

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/54

      Tužba podnesena 20. veljače 2019. — Clem & Jo Optique protiv EUIPO-a — C&A (C&J)
      (predmet T-125/19)
      (2019/C 148/52)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Clem & Jo Optique SARL (Cormicy, Francuska) (zastupnik: N. Hausmann, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: C&A AG (Zug, Švicarska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije C&J — prijava za registraciju br. 15 912 041

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 19. prosinca 2018. u predmetu R 1252/2018-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da poništi pobijanu odluku.

         Tužbeni razlog

                  —

                  tužitelj ističe nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu između žigova C & A i C & J.


title: predmet C-377/16: Presuda Suda (veliko vijeće) od 26. ožujka 2019. — Kraljevina Španjolska protiv Europskog parlamenta („Tužba za poništenje — Jezično uređenje — Postupak odabira ugovornog osoblja — Poziv na iskazivanje interesa — Vozači — Funkcijska skupina I. — Poznavanje jezikâ — Ograničenje izbora jezika 2 postupka odabira na engleski, francuski i njemački — Jezik komunikacije — Uredba br. 1 — Pravilnik o osoblju — Pravila primjenjiva na ostale članove osoblja — Diskriminacija na temelju jezika — Opravdanje — Interes službe”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/2

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 26. ožujka 2019. — Kraljevina Španjolska protiv Europskog parlamenta
      (predmet C-377/16) (1)

      („Tužba za poništenje - Jezično uređenje - Postupak odabira ugovornog osoblja - Poziv na iskazivanje interesa - Vozači - Funkcijska skupina I. - Poznavanje jezikâ - Ograničenje izbora jezika 2 postupka odabira na engleski, francuski i njemački - Jezik komunikacije - Uredba br. 1 - Pravilnik o osoblju - Pravila primjenjiva na ostale članove osoblja - Diskriminacija na temelju jezika - Opravdanje - Interes službe”)
      (2019/C 187/02)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Kraljevina Španjolska (zastupnici: M. J. García-Valdecasas Dorrego i M. A. Sampol Pucurull, agenti)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: D. Nessaf, C. Burgos i M. Rantala, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Poništava se poziv za iskazivanje interesa Ugovorni djelatnici — Funkcijska skupina I. — Vozači (M/Ž) — EP/CAST/S/16/2016.

                  2.

                  Poništava se baza podataka uspostavljena na temelju poziva za iskazivanje interesa Ugovorni djelatnici — Funkcijska skupina I. — Vozači (M/Ž) — EP/CAST/S/16/2016.

                  3.

                  Europskom parlamentu nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 314, 29. 8. 2016.


title: predmet C-127/17: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 21. ožujka 2019. — Europska komisija protiv Republike Poljske (Povreda obveze države članice — Promet — Direktiva 96/53/EZ — Međunarodni promet — Vozila koja zadovoljavaju granične vrijednosti u vezi s njihovim masama i dimenzijama navedene u toj direktivi — Upotreba takvih vozila, registriranih ili puštenih u promet u jednoj državi članici, na državnom području druge države članice — Sustav posebnih dozvola — Članci 3. i 7. — Akt o pristupanju iz 2003. — Prijelazne odredbe — Prilog XII. točka 8. stavak 3.)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/7

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 21. ožujka 2019. — Europska komisija protiv Republike Poljske
      (predmet C-127/17) (1)

      (Povreda obveze države članice - Promet - Direktiva 96/53/EZ - Međunarodni promet - Vozila koja zadovoljavaju granične vrijednosti u vezi s njihovim masama i dimenzijama navedene u toj direktivi - Upotreba takvih vozila, registriranih ili puštenih u promet u jednoj državi članici, na državnom području druge države članice - Sustav posebnih dozvola - Članci 3. i 7. - Akt o pristupanju iz 2003. - Prijelazne odredbe - Prilog XII. točka 8. stavak 3.)
      (2019/C 187/08)
      Jezik postupka: poljski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: J. Hottiaux i W. Mölls, agenti)

         Tuženik: Republika Poljska (zastupnici: B. Majczyna, M. Kamejsza-Kozłowska, J. Sawicka, agenti, uz asistenciju J. Waszkiewicza, vještaka)

         Izreka

                  1.

                  Time što je prijevoznim poduzećima naložila obvezu posjedovanja posebnih dozvola kako bi mogla prometovati na određenim javnim cestama, Republika Poljska povrijedila je obveze koje ima na temelju odredbi članaka 3. i 7. Direktive Vijeća 96/53/EZ od 25. srpnja 1996. o utvrđivanju najvećih dopuštenih dimenzija u unutarnjem i međunarodnom prometu te najveće dopuštene mase u međunarodnom prometu za određena cestovna vozila koja prometuju unutar Zajednice, kako je izmijenjena Direktivom (EU) 2015/719 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2015., u vezi s točkama 3.1. i 3.4. Priloga I. navedenoj Direktivi 96/53.

                  2.

                  Republici Poljskoj nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 151, 15. 5. 2017.


title: predmet C-253/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. ožujka 2019. uputio Tribunal da Relação de Guimarães (Portugal) — MH, NI protiv OJ, Novo Banco, S.A.

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/28

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. ožujka 2019. uputio Tribunal da Relação de Guimarães (Portugal) — MH, NI protiv OJ, Novo Banco, S.A.
      (predmet C-253/19)
      (2019/C 206/33)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal da Relação de Guimarães

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: MH, NI

         Tuženici: OJ, Novo Banco, S.A.

         Prethodno pitanje

      Je li u skladu s Uredbom (EU) 2015/848 Europskog parlamenta i Vijeća (1) sud države članice nadležan za pokretanje glavnog postupka u slučaju nesolventnosti državljanina koji u toj državi ima svoju jedinu nekretninu, iako se njegovo uobičajeno boravište i obiteljski dom nalaze u drugoj državi članici u kojoj obavlja nesamostalnu profesionalnu djelatnost?

         (1)  Uredba (EU) 2015/848 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. svibnja 2015. o postupku u slučaju nesolventnosti (SL 2015., L 141, str. 19. i ispravak SL 2016., L 349, str. 9.)


title: spojeni predmeti C-119/18 do C-121/18: Rješenje Suda (deveto vijeće) od 21. ožujka 2019. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo — Španjolska) — Telefónica Móviles España SAU (C-119/18), Orange España SAU (C-120/18), Vodafone España SAU (C-121/18) protiv Tribunal Económico-Administrativo Central (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 2002/20/EZ — Članak 6. stavak 1. i Dio A. Priloga — Ovlaštenje u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga — Telekomunikacijski operateri — Djelovanje na području većem od jedne autonomne zajednice — Godišnji novčani doprinos — Sudjelovanje u financiranju Corporación de Radio y Televisión Española)

text:
               1.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 220/13

      Rješenje Suda (deveto vijeće) od 21. ožujka 2019. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo — Španjolska) — Telefónica Móviles España SAU (C-119/18), Orange España SAU (C-120/18), Vodafone España SAU (C-121/18) protiv Tribunal Económico-Administrativo Central
      (spojeni predmeti C-119/18 do C-121/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2002/20/EZ - Članak 6. stavak 1. i Dio A. Priloga - Ovlaštenje u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga - Telekomunikacijski operateri - Djelovanje na području većem od jedne autonomne zajednice - Godišnji novčani doprinos - Sudjelovanje u financiranju Corporación de Radio y Televisión Española)
      (2019/C 220/17)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Telefónica Móviles España SAU (C-119/18), Orange España SAU (C-120/18), Vodafone España SAU (C-121/18)

         Tuženik: Tribunal Económico-Administrativo Central

         Izreka

      Direktivu 2002/20/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o ovlaštenju u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (Direktiva o ovlaštenju) treba tumačiti na način da u područje primjene te direktive ne ulazi godišnji novčani doprinos, poput onog u glavnim predmetima, koji je u svrhu sudjelovanja u financiranju javne radiotelevizije nametnut telekomunikacijskim operaterima koji djeluju u Španjolskoj na području većem od jedne autonomne zajednice.

         (1)  SL C 161, 7. 5. 2018.


title: predmet C-305/18: Presuda Suda (šesto vijeće) od 8. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italija) — Verdi Ambiente e Società (VAS) — Aps Onlus, Movimento Legge Rifiuti Zero per l’Economia Circolare Aps protiv Presidenza del Consiglio dei Ministri i dr. (Zahtjev za prethodnu odluku — Okoliš — Direktiva 2008/98/EZ — Oporaba ili zbrinjavanje otpada — Uspostava sveobuhvatnog sustava gospodarenja otpadom kojim se jača nacionalna samodostatnost — Izgradnja postrojenjâ za spaljivanje ili povećanje kapaciteta postojećih postrojenja — Kvalifikacija postrojenjâ za spaljivanje kao „infrastruktura i strateški objekti od pretežnog nacionalnog interesa” — Poštovanje načela ‚hijerarhije otpada’ — Direktiva 2001/42/EZ — Potreba provedbe procjene učinaka na okoliš)

text:
               8.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 230/17

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 8. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italija) — Verdi Ambiente e Società (VAS) — Aps Onlus, Movimento Legge Rifiuti Zero per l’Economia Circolare Aps protiv Presidenza del Consiglio dei Ministri i dr.
      (predmet C-305/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Okoliš - Direktiva 2008/98/EZ - Oporaba ili zbrinjavanje otpada - Uspostava sveobuhvatnog sustava gospodarenja otpadom kojim se jača nacionalna samodostatnost - Izgradnja postrojenjâ za spaljivanje ili povećanje kapaciteta postojećih postrojenja - Kvalifikacija postrojenjâ za spaljivanje kao „infrastruktura i strateški objekti od pretežnog nacionalnog interesa” - Poštovanje načela ‚hijerarhije otpada’ - Direktiva 2001/42/EZ - Potreba provedbe procjene učinaka na okoliš)
      (2019/C 230/20)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Verdi Ambiente e Società (VAS) — Aps Onlus, Movimento Legge Rifiuti Zero per l’Economia Circolare Aps

         Tuženici: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Regione Lazio, Regione Toscana, Regione Lombardia

         Uz sudjelovanje: Associazione Mamme per la Salute e l’Ambiente Onlus, Comitato Donne 29 Agosto

         Izreka

                  1.

                  Načelo „hijerarhije otpada”, kako je određeno u članku 4. Direktive 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu i stavljanju izvan snage određenih direktiva u vezi s člankom 13. te direktive, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, kojim se postrojenja za spaljivanje otpada kvalificiraju kao „infrastruktura i strateški objekti od pretežnog nacionalnog interesa”, pod uvjetom da je taj propis u skladu s drugim odredbama te direktive kojima se predviđaju specifičnije obveze.

                  2.

                  Članak 2. točku (a), članak 3. stavak 1. i članak 3. stavak 2. točku (a) Direktive 2001/42/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. lipnja 2001. o procjeni učinaka određenih planova i programa na okoliš treba tumačiti na način da je nacionalni propis, poput onoga u glavnom postupku, koji se sastoji od osnovnog i provedbenog propisa, kojim se utvrđuje povećanje kapaciteta postojećih postrojenja za spaljivanje otpada i kojim se predviđa izgradnja novih postrojenja te vrste, obuhvaćen pojmom „planovi i programi”, u smislu te direktive, ako bi mogao imati značajne učinke na okoliš i, stoga, mora podlijegati prethodnoj procjeni učinaka na okoliš.

         (1)  SL C 268, 30. 7. 2018.


title: predmet T-690/16: Presuda Općeg suda od 8. svibnja 2019. — Enrico Colombo i Corinti Giacomo protiv Komisije („Javna nabava radova — Postupak javne nabave — JRC u Ispri — Radovi izgradnje i održavanja cijevi i podstanica gradskog grijanja i hlađenja — Odbijanje ponude ponuditelja — Tužba za poništenje — Tužba za naknadu štete — Obveza obrazlaganja”)

text:
               8.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 230/26

      Presuda Općeg suda od 8. svibnja 2019. — Enrico Colombo i Corinti Giacomo protiv Komisije
      (predmet T-690/16) (1)

      („Javna nabava radova - Postupak javne nabave - JRC u Ispri - Radovi izgradnje i održavanja cijevi i podstanica gradskog grijanja i hlađenja - Odbijanje ponude ponuditelja - Tužba za poništenje - Tužba za naknadu štete - Obveza obrazlaganja”)
      (2019/C 230/32)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelji: Enrico Colombo SpA (Sesto Calende, Italija) i Corinti Giacomo (Ispra, Italija) (zastupnici: R. Colombo i G. Turri, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: u početku S. Delaude, L. Di Paolo i P. Rosa Plaza, zatim S. Delaude i L. Di Paolo i na kraju S. Delaude i A. Spina, agenti)

         Predmet

      S jedne strane, zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za, u biti, poništenje odluka Komisije kojima se odbija ponuda koju su tužitelji podnijeli u okviru postupka javne nabave JRC/IPR/2016/C4/0002/OC, koji se odnosi na zaključenje okvirnog ugovora za izgradnju i održavanje cijevi za vodu i podcentrala sustava grijanja i hlađenja u Zajedničkom istraživačkom centru (JRC) u Ispri (Italija), i o dodjeli tog ugovora drugom ponuditelju, i, s druge strane, zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a za naknadu štete koju su tužitelji navodno pretrpjeli zbog tih odluka.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Nalaže se društvu Enrico Colombo SpA i Corinti Giacomu snošenje troškova postupka.

         (1)  SL C 22, 23. 1. 2017.


title: predmet T-315/19: Tužba podnesena 22. svibnja 2019. — BT protiv Komisije

text:
               22.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 246/35

      Tužba podnesena 22. svibnja 2019. — BT protiv Komisije
      (predmet T-315/19)
      (2019/C 246/37)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: BT (zastupnik: J.-N. Louis, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Komisije od 20. srpnja 2018. o odbijanju dodjele tužitelju mirovine za nadživjele osobe;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nezakonitosti uvjeta prethodnog petogodišnjeg trajanja utvrđenog člankom 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju Europske unije time što je, kao prvo, stvorio arbitrarnu diskriminaciju između dužnosnika koji su u aktivnoj službi i onih koji su umirovljeni. Kao drugo, tužitelj smatra da, iako minimalni kriterij jednogodišnjeg trajanja primjeren za borbu protiv fiktivnih brakova, kriterij minimalnog petogodišnjeg trajanja je arbitraran, neprimjeren i nepravedan. Kao treće, takav uvjet može nepravedno isključiti od prava na mirovinu za nadživjele osobe partnera preminulog dužnosnika koji je s potonjim imao plan zajedničkog života.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 1.d Pravilnika o osoblju Europske unije.


title: predmet T-272/18: Presuda Općeg suda od 5. lipnja 2019. — EBM Technologies protiv EUIPO-a (MobiPACS) („Žig Europske unije — Prijava verbalnog žiga Europske unije MobiPACS — Apsolutni razlog za odbijanje — Slogan — Stupanj pozornosti relevantne javnosti — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               29.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 255/41

      Presuda Općeg suda od 5. lipnja 2019. — EBM Technologies protiv EUIPO-a (MobiPACS)
      (predmet T-272/18) (1)

      („Žig Europske unije - Prijava verbalnog žiga Europske unije MobiPACS - Apsolutni razlog za odbijanje - Slogan - Stupanj pozornosti relevantne javnosti - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2019/C 255/53)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: EBM Technologies, Inc. (Taipei, Tajvan) (zastupnici: J. Liesegang, M. Jost i N. Lang, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: K. Markakis, agent)

         Predmet

      Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 19. veljače 2018. (predmet R 2145/2017-2), koja se odnosi na prijavu za registraciju verbalnog znaka MobiPACS kao žiga Europske unije.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se Odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 19. veljače 2018. (predmet R 2145/2017-2).

                  2.

                     Nalaže se EUIPO-u snošenje troškova.

         (1)  SL C 221, 25. 6. 2018.


title: predmet T-346/19: Tužba podnesena 10. lipnja 2019. — Ceravolo protiv Parlamenta

text:
               5.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 263/53

      Tužba podnesena 10. lipnja 2019. — Ceravolo protiv Parlamenta
      (predmet T-346/19)
      (2019/C 263/60)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Domenico Ceravolo (Noventa Padovana, Italija) (zastupnik: M. Paniz, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  nakon što prethodno utvrdi nezakonitost — zbog povrede načela legitimnih očekivanja, načela zaštite stečenih prava, razumnosti, proporcionalnosti, zakonitosti, članaka 6. i 14. EKLJP-a i članka 1. Protokola br. 1 EKLJP-u, kao i članaka 27. i 28. Statuta zastupnika Europskog parlamenta, članaka 75.-76. njegovih provedbenih mjera — poništi priopćenje Glavne uprave za financije Europskog parlamenta, kojime se implementira Odluka br. 14/2018 od 12. srpnja 2018. Ufficio di Presidenza della Camera dei Deputati (Ured predsjedništva Zastupničkog doma Talijanske Republike) i/ili Odluka br. 6/2018 Consiglio di Presidenza del Senato della Repubblica italiana (Vijeće predsjedništva Senata Talijanske Republike) i, u svakom slučaju, poništi ponovno određivanje i ponovno izračunavanje doživotne rente koje je odobrio Europski parlament;

                  —

                  posljedično tomu, utvrdi i proglasi pravo tužitelja na zadržavanje predmetne doživotne rente u stečenim iznosima dospjelim na temelju propisa koji je prethodio Odluci br. 14/2018 Ureda predsjedništva Zastupničkog doma Talijanske Republike i Odluci br. 6/2018 Vijeća predsjedništva Senata Talijanske Republike i naloži Europskom parlamentu da tužitelju isplati sve neosnovano zadržane iznose uvećane za monetarnu revalorizaciju i zakonske kamate od dana zadržavanja iznosa do isplate, kao i naloži Europskom parlamentu da postupi po presudi i trenutačno i potpuno uspostavi prvotni iznos doživotne rente, kao i naknadu svih šteta, ako i u mjeri u kojoj se pokaže da ih duguje tužitelju.

                  —

                  u svakom slučaju, naloži Parlamentu plaćanje troškova, odvjetničkih naknada uvećanih za PDV, davanja, poreze i paušalne troškove.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti su slični onima istaknutima u predmetu T-345/19, Santini/Parlament.


title: predmet C-608/17: Presuda Suda (prvo vijeće) od 19. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Högsta förvaltningsdomstolen — Švedska) — Skatteverket protiv Holmen AB (Zahtjev za prethodnu odluku — Porez na dobit — Grupa društava — Sloboda poslovnog nastana — Odbitak gubitaka koje je ostvarilo nerezidentno društvo kći — Pojam „konačni gubici” — Primjena na društvo unuku — Zakonodavstvo države rezidentnosti društva majke koje zahtijeva izravno vlasništvo nad društvom kćeri — Zakonodavstvo države rezidentnosti društva kćeri koje ograničava pripisivanje gubitaka i zabranjuje ga u godini likvidacije)

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/6

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 19. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Högsta förvaltningsdomstolen — Švedska) — Skatteverket protiv Holmen AB
      (predmet C-608/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Porez na dobit - Grupa društava - Sloboda poslovnog nastana - Odbitak gubitaka koje je ostvarilo nerezidentno društvo kći - Pojam „konačni gubici” - Primjena na društvo unuku - Zakonodavstvo države rezidentnosti društva majke koje zahtijeva izravno vlasništvo nad društvom kćeri - Zakonodavstvo države rezidentnosti društva kćeri koje ograničava pripisivanje gubitaka i zabranjuje ga u godini likvidacije)
      (2019/C 270/06)
      Jezik postupka: švedski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Skatteverket

         Tuženik: Holmen AB

         Izreka

                  1.

                  Pojam konačnih gubitaka nerezidentnog društva kćeri u smislu točke 55. presude od 13. prosinca 2005., Marks & Spencer (C-446/03, EU:C:2005:763), ne primjenjuje se na društvo unuku, osim ako su sva posredna društva između društva majke koje traži odbitak unutar grupe i društva unuke koje je ostvarilo gubitke koji se mogu smatrati konačnima rezidentna u istoj državi članici.

                  2.

                  Radi ocjene konačnosti gubitaka nerezidentnog društva kćeri u smislu točke 55. presude od 13. prosinca 2005., Marks & Spencer (C-446/03, EU:C:2005:763), okolnost da država članica u kojoj se nalazi društvo kći ne dopušta prijenos gubitaka s jednog društva na drugog poreznog obveznika u godini likvidacije nije odlučujuća, osim ako društvo majka dokaže da ne može odbiti te gubitke na način da ih, među ostalim, prijenosom uzme u obzir treća osoba za buduća porezna razdoblja.

                  3.

                  U slučaju da je okolnost spomenuta u točki 2. ove izreke relevantna, nije odlučujuća mjera u kojoj je zakonodavstvo države društva kćeri koje je ostvarilo gubitke koji se mogu kvalificirati kao konačni imalo za posljedicu da se jedan dio tih gubitaka nije mogao odbiti od tekuće dobiti deficitarnog društva kćeri ili od dobiti drugog subjekta u istoj grupi.

         (1)  SL C 5, 8. 1. 2018.


title: predmet C-660/17 P: Presuda Suda (prvo vijeće) od 19. lipnja 2019. — RF protiv Europske komisije (Žalba — Tužba za poništenje — Slanje tužbe telefaksom — Podnošenje izvornika tužbe tajništvu Općeg suda izvan roka — Kašnjenje pri otpremi pošte — Pojam „viša sila ili nepredvidive okolnosti”)

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/7

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 19. lipnja 2019. — RF protiv Europske komisije
      (predmet C-660/17 P) (1)

      (Žalba - Tužba za poništenje - Slanje tužbe telefaksom - Podnošenje izvornika tužbe tajništvu Općeg suda izvan roka - Kašnjenje pri otpremi pošte - Pojam „viša sila ili nepredvidive okolnosti”)
      (2019/C 270/07)
      Jezik postupka: poljski

         Stranke

         Žalitelj: RF (zastupnik: K. Komar-Komarowski, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: J. Szczodrowski, G. Meessen i I. Rogalski, agents)

         Izreka

                  1.

                  Odbija se zahtjev za prihvaćanje novih dokaza.

                  2.

                  Žalba se odbija.

                  3.

                  RF-u se nalaže snošenje, osim vlastitih, i troškova Europske komisije.

         (1)  SL C 190, 4. 6. 2018.


title: predmet C-1/18: Presuda Suda (peto vijeće) od 20. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Augstākā tiesa — Latvija) — „Oribalt Rīga” SIA, prije „Oriola Rīga” SIA protiv Valsts ieņēmumu dienests (Zahtjev za prethodnu odluku — Carinska unija — Uredba (EEZ) br. 2913/92 — Članak 30. stavak 2. točke (b) i (c) — Uredba (EEZ) br. 2454/93 — Članak 152. stavak 1. točke (a) i b) — Utvrđivanje carinske vrijednosti robe — Pojam „slična roba” — Lijekovi — Uzimanje u obzir svih čimbenika koji mogu imati utjecaj na ekonomsku vrijednost predmetnog lijeka — Rok od 90 dana u kojem se uvezena roba mora prodati u Europskoj uniji — Krajnji rok — Neuzimanje u obzir trgovačkih popusta)

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/8

      Presuda Suda (peto vijeće) od 20. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Augstākā tiesa — Latvija) — „Oribalt Rīga” SIA, prije „Oriola Rīga” SIA protiv Valsts ieņēmumu dienests
      (predmet C-1/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Carinska unija - Uredba (EEZ) br. 2913/92 - Članak 30. stavak 2. točke (b) i (c) - Uredba (EEZ) br. 2454/93 - Članak 152. stavak 1. točke (a) i b) - Utvrđivanje carinske vrijednosti robe - Pojam „slična roba” - Lijekovi - Uzimanje u obzir svih čimbenika koji mogu imati utjecaj na ekonomsku vrijednost predmetnog lijeka - Rok od 90 dana u kojem se uvezena roba mora prodati u Europskoj uniji - Krajnji rok - Neuzimanje u obzir trgovačkih popusta)
      (2019/C 270/09)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Augstākā tiesa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj:„Oribalt Rīga” SIA, prije„Oriola Rīga” SIA

         Tuženik: Valsts ieņēmumu dienests

         Izreka

                  1.

                  Članak 30. stavak 2. točku (b) Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice, kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 82/97 Europskog parlamenta i Vijeća od 19. prosinca 1996., treba tumačiti na način da, ako se carinska vrijednost robe, poput predmetnih lijekova u sporu u glavnom postupku, izračunava primjenom deduktivne metode predviđene tom odredbom, nadležno nacionalno carinsko tijelo mora za utvrđivanje „slične robe” uzeti u obzir sve relevantne čimbenike, poput sastava te robe, njezine zamjenjivosti s obzirom na njezine učinke i njezine komercijalne zamjenjivosti, te slijedom toga provesti činjeničnu ocjenu uzimajući u obzir svaki čimbenik koji bi mogao utjecati na stvarnu ekonomsku vrijednost navedene robe, uključujući tržišni položaj uvezene robe i njezina proizvođača.

                  2.

                  Članak 152. stavak 1. točku (b) Uredbe Komisije (EEZ) br. 2454/93 od 2. srpnja 1993. o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe br. 2913/92 treba tumačiti na način da za određivanje jedinične cijene uvezene robe prema metodi predviđenoj u članku 30. stavku 2. točki (c) Uredbe br. 2913/92, kako je izmijenjena Uredbom br. 82/97, rok od 90 dana u kojem se uvezena roba mora prodati u Europskoj uniji iz članka 152. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 2454/93 predstavlja krajnji rok.

                  3.

                  Članak 30. stavak 2. točku (c) Uredbe br. 2913/92, kako je izmijenjena Uredbom br. 82/97, treba tumačiti na način da se popusti na prodajnu cijenu uvezene robe ne mogu uzeti u obzir pri utvrđivanju carinske vrijednosti te robe primjenom te odredbe.

         (1)  SL C 104, 19. 3. 2018.


title: predmet C-41/18: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 19. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale della Campania — Italija) — Meca Srl protiv Comune di Napoli (Zahtjev za prethodnu odluku — Javna nabava — Direktiva 2014/24/EU — Članak 57. stavak 4. točke (c) i (g) — Provedba postupka javne nabave usluga — Fakultativne osnove za isključenje iz sudjelovanja u postupku javne nabave — Teški profesionalni propust koji dovodi u pitanje integritet gospodarskog subjekta — Raskid prethodnog ugovora zbog nedostataka u njegovu ispunjenju — Sudska tužba kojom se javnog naručitelja sprečava da ocijeni povredu ugovora sve do završetka sudskog postupka)

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/9

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 19. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale della Campania — Italija) — Meca Srl protiv Comune di Napoli
      (predmet C-41/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Javna nabava - Direktiva 2014/24/EU - Članak 57. stavak 4. točke (c) i (g) - Provedba postupka javne nabave usluga - Fakultativne osnove za isključenje iz sudjelovanja u postupku javne nabave - Teški profesionalni propust koji dovodi u pitanje integritet gospodarskog subjekta - Raskid prethodnog ugovora zbog nedostataka u njegovu ispunjenju - Sudska tužba kojom se javnog naručitelja sprečava da ocijeni povredu ugovora sve do završetka sudskog postupka)
      (2019/C 270/10)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale amministrativo regionale della Campania

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Meca Srl

         Tuženik: Comune di Napoli

         uz sudjelovanje: Sirio Srl

         Izreka

      Članak 57. stavak 4. točke (c) i (g) Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis na temelju kojeg se podnošenjem sudske tužbe protiv odluke o raskidu ugovora o javnoj nabavi, koju je donio javni naručitelj zbog značajnih nedostataka nastalih tijekom njegova izvršenja, sprečava javnog naručitelja koji pokreće novu javnu nabavu da u fazi odabira ponuditelja provede bilo kakvo ocjenjivanje pouzdanosti subjekta na kojeg se odnosi taj raskid.

         (1)  SL C 142, 23. 4. 2018.


title: predmet C-72/18: Presuda Suda (drugo vijeće) od 20. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado Contencioso-Administrativo no 1 de Pamplona — Španjolska) — Daniel Ustariz Aróstegui protiv Departamento de Educación del Gobierno de Navarra (Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna politika — Direktiva 1999/70/EZ — Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP — Članak 4. točka 1. — Načelo nediskriminacije — Javni obrazovni sektor — Nacionalno zakonodavstvo koje dodatak na plaću dodjeljuje jedino učiteljima zaposlenima kao statutarnim službenicima u okviru radnog odnosa na neodređeno vrijeme — Isključenje učitelja koji su zaposleni kao članovi ugovornog osoblja javnog prava na određeno vrijeme — Pojam „objektivni razlozi” — Značajke svojstvene statusu statutarnog službenika)

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/10

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 20. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado Contencioso-Administrativo no 1 de Pamplona — Španjolska) — Daniel Ustariz Aróstegui protiv Departamento de Educación del Gobierno de Navarra
      (predmet C-72/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Direktiva 1999/70/EZ - Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP - Članak 4. točka 1. - Načelo nediskriminacije - Javni obrazovni sektor - Nacionalno zakonodavstvo koje dodatak na plaću dodjeljuje jedino učiteljima zaposlenima kao statutarnim službenicima u okviru radnog odnosa na neodređeno vrijeme - Isključenje učitelja koji su zaposleni kao članovi ugovornog osoblja javnog prava na određeno vrijeme - Pojam „objektivni razlozi” - Značajke svojstvene statusu statutarnog službenika)
      (2019/C 270/11)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado Contencioso-Administrativo no 1 de Pamplona

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Daniel Ustariz Aróstegui

         Tuženik: Departamento de Educación del Gobierno de Navarra

         Izreka

      Članak 4. točku 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., priloženog Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP, treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalno zakonodavstvo poput onoga u glavnom postupku koje pravo na dodatak na plaću pridržava učiteljima zaposlenima kao statutarnim službenicima u okviru radnog odnosa na neodređeno vrijeme, a isključuje učitelje koji su zaposleni kao članovi ugovornog osoblja javnog prava na određeno vrijeme, ako je stjecanje određenog razdoblja službe jedini uvjet dodjele tog dodatka.

         (1)  SL C 161, 7. 5. 2018.


title: predmet C-100/18: Presuda Suda (drugo vijeće) od 20. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo — Španjolska) — Línea Directa Aseguradora SA protiv Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros (Zahtjev za prethodnu odluku — Osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila — Direktiva 2009/103/EZ — Članak 3. prvi stavak — Pojam „upotreba vozila” — Materijalna šteta prouzročena na nekretnini zbog požara na automobilu parkiranom na privatnom parkiralištu te nekretnine — Pokriće obveznim osiguranjem)

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/11

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 20. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo — Španjolska) — Línea Directa Aseguradora SA protiv Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros
      (predmet C-100/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila - Direktiva 2009/103/EZ - Članak 3. prvi stavak - Pojam „upotreba vozila” - Materijalna šteta prouzročena na nekretnini zbog požara na automobilu parkiranom na privatnom parkiralištu te nekretnine - Pokriće obveznim osiguranjem)
      (2019/C 270/12)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Supremo

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Línea Directa Aseguradora SA

         Tuženik: Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros

         Izreka

      Članak 3. prvi stavak Direktive 2009/103/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. u odnosu na osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila i izvršenje obveze osiguranja od takve odgovornosti treba tumačiti na način da je pojmom „upotreba vozila” iz te odredbe obuhvaćena situacija, poput one u glavnom postupku, u kojoj se vozilo parkirano u privatnoj garaži nekretnine upotrjebljeno u skladu sa svojom funkcijom prijevoznog sredstva zapalilo, izazvavši požar uzrokovan električnim instalacijama tog vozila i nanijevši štetu toj nekretnini, premda više od 24 sata prije izbijanja požara navedeno vozilo nije bilo u upotrebi.

         (1)  SL C 161, 7. 5. 2018.


title: predmet C-291/18: Presuda Suda (treće vijeće) od 20. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Curtea de Apel București — Rumunjska) — Grup Servicii Petroliere SA protiv Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili (Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) — Direktiva 2006/112/EZ — Članak 148. točke (a) i (c) — Izuzeća vezana uz međunarodni prijevoz — Isporuka odobalnih samopodiznih platformi za bušenje — Pojam „plovila koja plove na otvorenom moru” — Doseg)

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/12

      Presuda Suda (treće vijeće) od 20. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Curtea de Apel București — Rumunjska) — Grup Servicii Petroliere SA protiv Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
      (predmet C-291/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 148. točke (a) i (c) - Izuzeća vezana uz međunarodni prijevoz - Isporuka odobalnih samopodiznih platformi za bušenje - Pojam „plovila koja plove na otvorenom moru” - Doseg)
      (2019/C 270/13)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel București

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Grup Servicii Petroliere SA

         Tuženici: Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Izreka

      Članak 148. točke (a) i (c) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost valja tumačiti na način da se izraz „plovila koja plove na otvorenom moru” koji se u njemu nalazi ne primjenjuje na isporuku plutajućih objekata, poput odobalnih samopodiznih platformi za bušenje kao što su one u glavnom postupku, koje se koriste u pretežno nepomičnom položaju, za eksploataciju nalazišta ugljikovodika u moru.

         (1)  SL C 259, 23. 7. 2018.


title: predmet C-404/18: Presuda Suda (treće vijeće) od 20. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Arbeidsrechtbank Antwerpen — Belgija) — Tine Vandenbon, Jamina Hakelbracht, Instituut voor de Gelijkheid van Vrouwen en Mannen protiv WTG Retail BVBA (Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna politika — Direktiva 2006/54/EZ — Jednako postupanje prema muškarcima i ženama — Pristup zapošljavanju i uvjeti rada — Članak 24. — Zaštita od viktimizacije — Odbijanje zapošljavanja kandidatkinje zbog njezine trudnoće — Radnik koji je nastupio u potporu toj kandidatkinji — Otpuštanje radnika)

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/12

      Presuda Suda (treće vijeće) od 20. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Arbeidsrechtbank Antwerpen — Belgija) — Tine Vandenbon, Jamina Hakelbracht, Instituut voor de Gelijkheid van Vrouwen en Mannen protiv WTG Retail BVBA
      (predmet C-404/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Direktiva 2006/54/EZ - Jednako postupanje prema muškarcima i ženama - Pristup zapošljavanju i uvjeti rada - Članak 24. - Zaštita od viktimizacije - Odbijanje zapošljavanja kandidatkinje zbog njezine trudnoće - Radnik koji je nastupio u potporu toj kandidatkinji - Otpuštanje radnika)
      (2019/C 270/14)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Arbeidsrechtbank Antwerpen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Tine Vandenbon, Jamina Hakelbracht, Instituut voor de Gelijkheid van Vrouwen en Mannen

         Tuženik: WTG Retail BVBA

         Izreka

      Članak 24. Direktive 2006/54/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. srpnja 2006. o provedbi načela jednakih mogućnosti i jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima zapošljavanja i rada treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis, poput onoga o kojemu je riječ u glavnom postupku, na temelju kojeg je — u situaciji u kojoj je osoba koja se smatra žrtvom diskriminacije na temelju spola podnijela pritužbu — radnik koji je u tom smislu podržao tu osobu zaštićen od poslodavčeve viktimizacije samo ako je u okviru ispitivanja te pritužbe sudjelovao u svojstvu svjedoka i ako njegovo svjedočenje ispunjava formalne zahtjeve predviđene navedenim propisom.

         (1)  SL C 311, 3. 9. 2018.


title: predmet C- 313/19 P: Žalba koju je 15. travnja 2019. podnio Associazione Nazionale GranoSalus — Liberi Cerealicoltori & Consumatori (Associazione GranoSalus) protiv rješenja Općeg suda (prvo vijeće) od 14. veljače 2019. u predmetu T-125/18, Associazione GranoSalus protiv Komisije

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/13

      Žalba koju je 15. travnja 2019. podnio Associazione Nazionale GranoSalus — Liberi Cerealicoltori & Consumatori (Associazione GranoSalus) protiv rješenja Općeg suda (prvo vijeće) od 14. veljače 2019. u predmetu T-125/18, Associazione GranoSalus protiv Komisije
      (predmet C- 313/19 P)
      (2019/C 270/15)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Žalitelj: Associazione Nazionale GranoSalus — Liberi Cerealicoltori & Consumatori (Associazione GranoSalus) (zastupnik: G. Dalfino, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

                  1.

                  Žalba protiv rješenja Općeg suda podnesena zbog povrede članka 263. stavka 4. UFEU-a i članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, u skladu s člancima 6. i 13. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda.

                  2.

                  Žalitelj prvenstveno ističe povredu članka 263. stavka 4. UFEU-a, s obzirom na to da Opći sud nije uzeo u obzir okolnost da Associazione GranoSalus ima aktivnu procesnu legitimaciju na temelju pojedinačnih legitimacija njezinih članova, i jer se pobijana Provedbena uredba (EU) 2017/2324 na njih „odnosi osobno i izravno” kao „regulatorn[i] akt koji se izravno odnosi na [njih], a ne podrazumijeva provedbene mjere”.
                  U tim smislu Udruga ističe da je Opći sud počinio pogrešku u primjeni predmetne odredbe, isključivši postojanje zahtjeva osobnog utjecaja jer „pobijani akt navodno utječe na neke članove tužitelja u njihovu općem svojstvu potrošača i građana Unije” (t. 57. Rješenja).
                  Takva kvalifikacija članova žalitelja GranoSalus je međutim pogrešna uzevši u obzir Statut udruge koji smatra svoje članove, a putem njih i Udrugu, nositeljima i promotorima interesa zaštite potrošača i proizvođača u poljoprivredi putem provođenja, između ostalog, akcija „s ciljem borbe, posebno na području Unije, protiv eventualnih podizanja pragova vezanih za mikrotoksine i druge zagađivače s ciljem zaštite zdravlja potrošača i posebno djece”.
                  S obzirom na to da je ispunjen uvjet osobnog utjecaja zajedno s uvjetom izravnog utjecaja, Opći sud je pogriješio tako što je donio odluku a da to nije uzeo u obzir.

                  3.

                  Udruga nadalje ističe pogrešku Općeg suda koji je u svom rješenju smatrao da uvjet izravnog utjecaja koji je potreban za dopuštenost, u smislu posljednjeg dijela rečenice članka 263. stavka 4. UFEU-a, nije ispunjen zbog navodnog postojanja nacionalnih mjera za provedbu pobijane Provedbene uredbe (EU) 2017/2324, obrazloživši odluku o tome navodnom ovlašću „produljenja odobrenja za stavljanje na tržište sredstava za zaštitu bilja koja sadržavaju aktivnu tvar ‚glifosat’ koju su odobrile države članice”, smatrajući da je ta okolnost „provedbena mjera pobijanog akta u smislu članka 263. posljednjeg dijela rečenice četvrtog stavka UFEU-a” (t. 84. i 85. pobijanog rješenja).
                  Pogreška te ocjene proizlazi iz okolnosti, dokazane u aktima, da je država članica u kojoj udruga i njezini članovi imaju sjedište (Italija), provela Uredbu br. 2017/2324 priopćenjem Ministarstva zdravlja od 19. prosinca 2017., kojim je dozvolila produljenje odobrenja aktivne tvari glifosat u vremenskom razdoblju ne duljem od pet godina, istovremeno produljivši odobrenja za sredstva za zaštitu biljaka koja sadrže glifosat do 12. prosinca 2022., bez ikakve diskrecijske ocjene čak i u pogledu tehničkih propisa navedenih u Prilozima I. i II. Uredbi (EU) br. 2017/2324.
                  Udruga je u tom smislu istaknula da, čak i ako se priopćenje ministarstva od 19. prosinca 2017. smatra provedbenom mjerom, Opći sud nije uzeo u obzir da to priopćenje ne može biti pobijano pred nacionalnim sudskim tijelima jer je isključeno iz talijanskog prava i povezane sudske prakse (Consigio di Stato (Državno vijeće, Italija, presuda br. 6243 od 9. studenoga 2005.).

                  4.

                  Udruga dakle osporava rješenje zbog povrede zadnjeg dijela rečenice članka 263. stavka 4. UFEU-a zbog propuštanja uzimanja u obzir predmeta spora navedenog u tužbenom zahtjevu kojim je pokrenut postupak. Ističe da je Opći sud propustio uzeti u obzir izravan učinak pobijane Uredbe na udrugu, i putem nje na njezine članove, koji proizlazi iz potencijalne kancerogenosti aktivne tvari glifosat (vidjeti nalaze Međunarodne agencije za istraživanje raka (IARC) objavljene 20. ožujka 2015., zanemarene u pobijanoj Uredbi br. 2017/2324), čije je odobrenje u isključivoj nadležnosti Europske unije i ne može biti u nadležnosti država članica s obzirom na to da nacionalno odobrenje proizvoda za zaštitu biljaka ne sadržava nikakvu ocjenu vezanu za aktivnu tvar glifosat koju je već unaprijed odobrila Europska unija, isključivši time moć Talijanske Države za odobrenje/odbijanje odobrenja stavljanja proizvoda za zaštitu biljaka koji sadržavaju aktivnu tvar glifosat na tržište. Dakle, u konkretnom slučaju Opći sud je ocijenio pretpostavke iz zadnjeg dijela rečenice članka 263. stavka 4. UFEU-a bez da je uzeo u obzir argumente iznesene u postupku, odnosno okolnost da se ostaci glifosata nalaze u podzemnim vodama, u namirnicama (tjestenini) i u tlu, uz štetnu posljedicu koju stavljanje na tržište takve tvari uzrokuje teritoriju, građanima država članica i interesima koje zagovara udruga sama i putem svojih članova.
                  Stoga je Opći sud trebao ocijeniti utjecaj prema navedenom članku 263. u odnosu na tu okolnost i odredbe Statuta GranoSalusa, kao i na legitimaciju njegovih članova, što nije učinio u rješenju.

                  5.

                  S obzirom na navedeno, udruga osporava tumačenje zadnjeg dijela rečenice članka 263. stavka 4. UFEU-a koje je dao prvostupanjski sud, koje poništava njegovo područje primjene te je protivno namjeri europskog zakonodavca. U tom smislu se poziva na razmatranja koja su nezavisni odvjetnici iznijeli u više postupaka (vidjeti među ostalim mišljenje nezavisnog odvjetnika u predmetu C-456/13 P; mišljenje nezavisnog odvjetnika u predmetu C-583/11 P; mišljenje nezavisnog odvjetnika u spojenim predmetima C-622/16 P do C-624/16 P) prema kojima takvo usko tumačenje lišava članak 263. njegova smisla i konkretnog učinka.
                  Na temelju toga, udruga ističe da se tumačenje zadnjeg dijela rečenice članka 263. stavka 4. UFEU-a, dano u pobijanom rješenju, očito protivi članku 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima („Svatko čija su prava i slobode zajamčeni pravom Unije povrijeđeni ima pravo na djelotvoran pravni lijek pred sudom, u skladu s uvjetima utvrđenima ovim člankom. Svatko ima pravo da […] pravično […] ispita njegov slučaj.”, člancima 6. (Pravo na pošteno suđenje) i 13. (Pravo na djelotvoran pravni lijek) Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, sprječavajući tako predviđenu mogućnost obraćanja Općem sudu zbog izravnog utjecaja u takvoj činjeničnoj situaciji i neopravdano naštetivši sustavu zaštite prava utemeljenom pravnim poretkom EU-a.

         Zaključak

      Associazione GranoSalus traži od Suda poništenje rješenja Općeg suda u predmetu T-125/18 — kojim je tužba proglašena nedopuštenom i isključena je aktivna procesna legitimacija članova udruge na temelju, s jedne strane, navodnog nedostatka osobnog utjecaja pobijane uredbe na potonje i, s druge strane, postojanja nacionalnih provedbenih mjera koje joj također isključuju izravan utjecaj — i posljedično proglašenje tužbe za poništenje Provedbene uredbe (EU) 2017/2324 dopuštenom, uključujući ovdje iznesene zahtjeve za provođenje mjera, uključujući mjere izvođenja dokaza, i vraćanje predmeta na ponovno odlučivanje Općem sudu kako bi odlučio u meritumu.


title: predmet C-336/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. travnja 2019. uputio Grondwettelijk Hof (Belgija) — Centraal Israëlitisch Consistorie van België i dr., Unie Moskeeën Antwerpen VZW, Islamitisch Offerfeest Antwerpen VZW, JG, KH, Executief van de Moslims van België i dr., Coördinatie Comité van Joodse Organisaties van België. Section belge du Congrès juif mondial et Congrès juif européen VZW i dr. protiv LI, Vlaamse regering, Waalse regering, Kosher Poultry BVBA i dr., Centraal Israëlitisch Consistorie van België i dr., Global Action in the Interest of Animals VZW (GAIA)

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. travnja 2019. uputio Grondwettelijk Hof (Belgija) — Centraal Israëlitisch Consistorie van België i dr., Unie Moskeeën Antwerpen VZW, Islamitisch Offerfeest Antwerpen VZW, JG, KH, Executief van de Moslims van België i dr., Coördinatie Comité van Joodse Organisaties van België. Section belge du Congrès juif mondial et Congrès juif européen VZW i dr. protiv LI, Vlaamse regering, Waalse regering, Kosher Poultry BVBA i dr., Centraal Israëlitisch Consistorie van België i dr., Global Action in the Interest of Animals VZW (GAIA)
      (predmet C-336/19)
      (2019/C 270/16)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Grondwettelijk Hof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Centraal Israëlitisch Consistorie van België i dr., Unie Moskeeën Antwerpen VZW, Islamitisch Offerfeest Antwerpen VZW, JG, KH, Executief van de Moslims van België i dr., Coördinatie Comité van Joodse Organisaties van België. Section belge du Congrès juif mondial et Congrès juif européen VZW i dr.

         Intervenijenti: LI, Vlaamse regering, Waalse regering, Kosher Poultry BVBA i dr., Centraal Israëlitisch Consistorie van België i dr., Global Action in the Interest of Animals VZW (GAIA)

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 26. stavak 2. podstavak 1. točku (c) Uredbe Vijeća (EZ) br. 1099/2009 od 24. rujna 2009. o zaštiti životinja u trenutku usmrćivanja (1) tumačiti na način da je državama članicama dopušteno, odstupajući od izuzeća predviđenog u članku 4. stavku 4. te Uredbe i u cilju poboljšanja dobrobiti životinja, donositi propise poput onih predviđenih Decreetom van het Vlaamse Gewest van 7 juli 2017 houdende wijziging van de wet van 14 augustus 1986 betreffende de bescherming en het welzijn der dieren, wat de toegelaten methodes voor het slachten van dieren betreft (Dekret Flamanske regije od 7. srpnja 2017. o izmjeni zakona od 14. kolovoza 1986. o zaštiti i dobrobiti životinja u pogledu dopuštenih metoda klanja životinja), koji, s jedne strane, predviđaju zabranu klanja životinja bez omamljivanja koja se primjenjuje i na klanje koje se provodi u okviru religijskog obreda, i, s druge strane, uvode alternativni postupak omamljivanja za klanje koje se provodi u okviru religijskog obreda, koje je uređeno na način da omamljivanje mora biti reverzibilno i ne smije prouzročiti smrt životinje?

                  2.

                  U slučaju da se na prvo prethodno pitanje treba potvrdno odgovoriti: krši li članak 26. stavak 2. podstavak 1. točka (c) prethodno navedene Uredbe, u slučaju tumačenja u smislu prvog prethodnog pitanja, članak 10. stavak 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima?

                  3.

                  U slučaju da se na prvo prethodno pitanje treba potvrdno odgovoriti: krši li članak 26. stavak 2. podstavak 1. točka (c) u vezi s člankom 4. stavkom 4. prethodno navedene Uredbe, u slučaju tumačenja u smislu prvog prethodnog pitanja, članke 20., 21. i 22. Povelje Europske unije o temeljnim pravima zato što za životinje koje podliježu posebnim metodama klanja, a koje su propisane određenim religijskim obredima, predviđa samo uvjetno izuzeće od obveze omamljivanja životinja (članak 4. stavak 4. u vezi s člankom 26. stavkom 2.), dok su za usmrćivanje životinja tijekom lova, sportsko-rekreacijskog ribolova, tijekom kulturnih ili sportskih događaja iz razloga koji su navedeni u uvodnim izjavama Uredbe predviđena pravila prema kojima te aktivnosti ne spadaju u područje primjene Uredbe, odnosno ne podliježu obvezi omamljivanja životinja u slučaju usmrćivanja (članak 1. stavak 1. podstavak 2. i stavak 3.)?

         (1)  SL 2009., L 303, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str. 223.)


title: predmet C-360/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. svibnja 2019. uputio College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nizozemska) — Crown Van Gelder BV protiv Autoriteit Consument en Markt

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. svibnja 2019. uputio College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nizozemska) — Crown Van Gelder BV protiv Autoriteit Consument en Markt
      (predmet C-360/19)
      (2019/C 270/17)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      College van Beroep voor het Bedrijfsleven

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Crown Van Gelder BV

         Tuženik: Autoriteit Consument en Markt

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 37. stavak 11. Direktive 2009/72/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ tumačiti na način da se tom odredbom pravo na prigovor protiv operatora nacionalne mreže (operator prijenosnog sustava) priznaje i stranci koja nema priključak na mrežu tog operatora sustava (operator prijenosnog sustava) nego je priključen isključivo na regionalnu mrežu (distribucijski sustav) u kojem prijenos električne energije zastaje zbog prekida napajanja u nacionalnoj mreži (prijenosni sustav) koja napaja regionalnu mrežu (distribucijska mreža)?

         (1)  SL 2009., L 211, str. 55. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.)


title: predmet C-372/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. svibnja 2019. uputio Ondernemingsrechtbank Antwerpen (Belgija) — Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM) protiv Weareone.World BVBA, Wecandance NV

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/17

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. svibnja 2019. uputio Ondernemingsrechtbank Antwerpen (Belgija) — Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM) protiv Weareone.World BVBA, Wecandance NV
      (predmet C-372/19)
      (2019/C 270/19)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Ondernemingsrechtbank Antwerpen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM)

         Tuženici: Weareone.World BVBA, Wecandance NV

         Prethodna pitanja

      Treba li članak 102. UFEU-a, prema potrebi u vezi s člankom 16. Direktive 2014/26/EU (1) [Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014.] o kolektivnom ostvarivanju autorskog prava i srodnih prava te izdavanju odobrenja za više državnih područja za prava na internetsko korištenje glazbenih djela na unutarnjem tržištu, tumačiti na način da postoji zlouporaba vladajućeg položaja ako organizacija za kolektivno ostvarivanje autorskih prava, koja u državi članici ima faktičan monopol, prema organizatorima glazbenih manifestacija za pravo na javno reproduciranje glazbenih djela primjenjuje model naknada koji se, među ostalim, temelji na prometu i

                  1.

                  koji se temelji na stupnjevanoj paušalnoj tarifi umjesto na tarifi koja (pomoću suvremenih tehničkih sredstava) uzima u obzir točan udio repertoara kojim upravlja organizacija za kolektivno ostvarivanje prava u glazbi koja se reproducira tijekom manifestacije?

                  2.

                  prema kojem naknade za licenciranje ovise i o vanjskim čimbenicima poput, među ostalim, cijene ulaznice, cijene jela i pića, proračuna za nastupajuće umjetnike i proračuna za druge elemente poput dekoracije?

         (1)  SL 2014., L 84, str. 72.


title: predmet C- 384/19: Tužba podnesena 16. svibnja 2019. — Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/18

      Tužba podnesena 16. svibnja 2019. — Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske
      (predmet C- 384/19)
      (2019/C 270/20)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: E. Manhaeve i E. Sanfrutos Cano, agenti)

         Tuženik: Kraljevina Španjolska

         Tužbeni zahtjev

                  —

                  proglasiti da je Kraljevina Španjolska povrijedila obveze koje ima na temelju članka 7. stavaka 1. i 5. i članka 15. stavka 1. Direktive 2007/60/EZ (1), u pogledu vodnih područja ES120 Gran Canaria; ES122 Fuerteventura; ES123 Lanzarote; ES124 Tenerife; ES125 La Palma; ES126 La Gomera i ES127 El Hierro.

                  —

                  proglasiti da je Kraljevina Španjolska povrijedila obveze koje ima na temelju članka 10. stavaka 1. i 2. Direktive 2007/60/EZ, u pogledu vodnih područja ES120 Gran Canaria, ES122 Fuerteventura i ES125 La Palma.

                  —

                  naložiti Kraljevini Španjolskoj snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Na temelju podataka koje su dostavile španjolske vlasti proizlazi da Španjolska nije izradila, dopunila i objavila planove upravljanja poplavnim rizicima u vezi s vodnim područjima ES120 Gran Canaria, ES122 Fuerteventura, ES123 Lanzarote, ES124 Tenerife, ES125 La Palma, ES126 La Gomera i ES127 El Hierro u roku propisanom direktivom, koji je istekao 22. prosinca 2015. Komisiji također nije dostavljena ni preslika navedenih planova, kao što je to propisano člankom 15. stavkom 1. direktive.
      Osim toga, u trima vodnim područjima — ES120 Gran Canaria; ES122 Fuerteventura i ES125 La Palma — još uvijek nije provedena ili, u svakom slučaju, nije dovršena faza obavješćivanja i traženja mišljenja javnosti. Posljedično, Komisija smatra da je Kraljevina Španjolska povrijedila obveze koje ima na temelju članka 10. stavaka 1. i 2. Direktive 2007/60/EZ u pogledu ta tri vodna područja.

         (1)  Direktiva 2007/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2007. o procjeni i upravljanju rizicima od poplava (SL 2007., L 288, str. 27.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 186.)


title: predmet C-314/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. travnja 2019. uputio Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španjolska) — R.C.C. protiv M.O.L.

text:
               19.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 280/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. travnja 2019. uputio Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španjolska) — R.C.C. protiv M.O.L.
      (predmet C-314/19)
      (2019/C 280/26)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla La Mancha

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: R.C.C.

         Tuženik: M.O.L.

         Prethodno pitanje

      Primjenjuje li se članak 1. stavak 1. točka (a) Direktive Vijeća 2001/23/EZ od 12. ožujka 2001. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na zaštitu prava zaposlenika kod prijenosa poduzeća, pogona ili dijelova poduzeća ili pogona (1), a time i sadržaj navedene direktive, na situaciju u kojoj javni bilježnik — kao javni službenik koji je istodobno i privatni poslodavac osobama koje zapošljava u svojoj službi čiji je status uređen općim propisima o radu i sektorskim kolektivnim ugovorom — nasljeđuje ured drugog javnog bilježnika koji prestaje s radom, preuzima njegov upisnik akata, nastavlja obavljati djelatnost u istom uredu i istim materijalnim sredstvima te preuzima osoblje koje je do tada radilo za njegova prethodnika?

         (1)  SL 2001., L 82, str. 16. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 151.)