title: Predmet C-778/21 P: Žalba koju je 14. prosinca 2021. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (deveto prošireno vijeće) od 29. rujna 2021. u spojenim predmetima T-344/19 i T-356/19, Front Polisario/Vijeće

text:
               14.3.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 119/22

      Žalba koju je 14. prosinca 2021. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (deveto prošireno vijeće) od 29. rujna 2021. u spojenim predmetima T-344/19 i T-356/19, Front Polisario/Vijeće
      (Predmet C-778/21 P)
      (2022/C 119/29)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: A. Bouquet, F. Castillo de la Torre, A. Stobiecka-Kuik, agenti)

         Druge stranke u postupku: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de oro (Front Polisario), Vijeće Europske unije, Kraljevina Španjolska, Francuska Republika, Chambre des pêches maritimes de la Méditerranée, Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Nord, Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Centre, Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Sud

         Zahtjevi:

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine točke 1. i 2. izreke pobijane presude i posljedično:

                  —

                  odbije tužbu koju je u prvom stupnju podnio Front Polisario, ili, ako Sud smatra da stanje postupka ne dopušta konačno odlučivanje o sporu, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje;

                  —

                  naloži Frontu Polisario snošenje svih troškova obaju postupaka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

                  —

                  prvi žalbeni razlog: pogreške koje se tiču prava zbog nepostojanja stranačke sposobnosti Fronta Polisario;

                  —

                  drugi žalbeni razlog: pogreške koje se tiču prava zbog nepostojanja izravnog utjecaja na Front Polisario;

                  —

                  treći žalbeni razlog: pogreške koje se tiču prava zbog nepostojanja osobnog utjecaja na Front Polisario;

                  —

                  četvrti žalbeni razlog: pogreške koje se tiču prava u odnosu na doseg sudskog nadzora, marginu prosudbe institucija i nužnost utvrđivanja očite pogreške; u odnosu na neispunjenje zahtjeva pristanka naroda Zapadne Sahare; u odnosu na činjenicu da je prihvaćeni pojam pristanka prestrog i teoretski, da nije prihvaćena dostatnost savjetovanja na kojem je dano pozitivno mišljenje i da je odbačeno ispitivanje pogodnosti; u odnosu na utvrđivanje Fronta Polisario kao subjekta koji mora dati takav pristanak, s obzirom na njegov status i ograničenu mogućnost predstavljanja;

                  —

                  peti žalbeni razlog: pogreške koje se tiču prava u odnosu na mogućnost pozivanja na međunarodno običajno pravo pri ispitivanju valjanosti akta Unije.


title: Predmet C-779/21 P: Žalba koju je 14. prosinca 2021. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (deveto prošireno vijeće) od 29. rujna 2021. u predmetu T-279/19, Front Polisario/Vijeće

text:
               14.3.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 119/23

      Žalba koju je 14. prosinca 2021. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (deveto prošireno vijeće) od 29. rujna 2021. u predmetu T-279/19, Front Polisario/Vijeće
      (Predmet C-779/21 P)
      (2022/C 119/30)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: A. Bouquet, F. Castillo de la Torre, F. Clotuche-Duvieusart, B. Eggers, agenti)

         Druge stranke u postupku: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de oro (Front Polisario), Vijeće Europske unije, Francuska Republika, Confédération marocaine de l’agriculture et du développement rural (Comader)

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu i posljedično:

                  —

                  odbije tužbu koju je u prvom stupnju podnio Front Polisario, ili, ako Sud smatra da stanje postupka ne dopušta konačno odlučivanje o sporu, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje;

                  —

                  naloži Frontu Polisario snošenje svih troškova obaju postupaka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

                  —

                  prvi žalbeni razlog: pogreške koje se tiču prava zbog nepostojanja stranačke sposobnosti Fronta Polisario;

                  —

                  drugi žalbeni razlog: pogreške koje se tiču prava zbog nepostojanja izravnog utjecaja na Front Polisario;

                  —

                  treći žalbeni razlog: pogreške koje se tiču prava zbog nepostojanja osobnog utjecaja na Front Polisario;

                  —

                  četvrti žalbeni razlog: pogreške koje se tiču prava u odnosu na doseg sudskog nadzora, marginu prosudbe institucija i nužnost utvrđivanja očite pogreške; u odnosu na neispunjenje zahtjeva pristanka naroda Zapadne Sahare; u odnosu na činjenicu da je prihvaćeni pojam pristanka prestrog i teoretski, da nije prihvaćena dostatnost savjetovanja na kojem je dano pozitivno mišljenje i da je odbačeno ispitivanje pogodnosti; u odnosu na utvrđivanje Fronta Polisario kao subjekta koji mora dati takav pristanak, s obzirom na njegov status i ograničenu mogućnost predstavljanja;

                  —

                  peti žalbeni razlog: pogreške koje se tiču prava u odnosu na mogućnost pozivanja na međunarodno običajno pravo pri ispitivanju valjanosti akta Unije.


title: Predmet C-798/21 P: Žalba koju je 16. prosinca 2021. podnijelo Vijeće Europske unije protiv presude Općeg suda (deveto prošireno vijeće) od 29. rujna 2021. u spojenim predmetima T-344/19 i T-356/19, Front Polisario/Vijeće

text:
               14.3.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 119/23

      Žalba koju je 16. prosinca 2021. podnijelo Vijeće Europske unije protiv presude Općeg suda (deveto prošireno vijeće) od 29. rujna 2021. u spojenim predmetima T-344/19 i T-356/19, Front Polisario/Vijeće
      (Predmet C-798/21 P)
      (2022/C 119/31)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Vijeće Europske unije (zastupnici: F. Naert, V. Piessevaux, agenti)

         Druge stranke u postupku: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de oro (Front Polisario), Kraljevina Španjolska, Francuska Republika, Europska komisija, Chambre des pêches maritimes de la Méditerranée, Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Nord, Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Centre, Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Sud

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu u dijelu u kojem se poništava Odluka 2019/441 (1);

                  —

                  konačno odluči o pitanjima koja su predmet ove žalbe i odbije tužbu Fronta Polisario u predmetu T-344/19;

                  —

                  naloži Frontu Polisario snošenje troškova ove žalbe i postupka koji se vodio u predmetu T-344/19;

                  —

                  podredno, održi na snazi odluku broj 2019/441 u razdoblju od dvanaest mjeseci od proglašenja buduće presude.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvi žalbeni razlog temelji se na povredi članka 263. stavka 4. UFEU-a i odnosi se na dio pobijene presude u kojem je odlučeno da Front Polisario ima stranačku sposobnost u postupcima pred sudom Unije.
      Drugi žalbeni razlog temelji se na povredi članka 263. stavka 4. UFEU-a i na nepoštovanju vjerodostojnosti dokumenata, a odnosi se na dio pobijane presude u kojem je odlučeno da se sporna odluka izravno i osobno odnosi na Front Polisario.
      Treći žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava u vezi s mogućnosti pozivanja na pravila međunarodnog prava, a odnosi se na dio pobijane presude u kojem je odlučeno da se Front Polisario može pozvati na načela samoodređenja i relativnog učinka ugovora.
      Četvrti žalbeni razlog temelji se na pogrešnom tumačenju i primjeni općeg načela relativnog učinka ugovora i prava na samoodređenje, nepoštovanju vjerodostojnosti dokumenata, iskrivljavanju argumentacije Vijeća i povredi članka 36. u vezi s člankom 53. prvim stavkom Statuta Suda. Odnosi se na dio pobijane presude u kojem je odlučeno da narod Zapadne Sahare nije dao svoj pristanak na sporazum na koji se odnosi odluka 2019/441.

         (1)  Odluka Vijeća (EU) 2019/441 od 4. ožujka 2019. o sklapanju Sporazuma o partnerstvu u održivom ribarstvu između Europske unije i Kraljevine Maroka, njegova Protokola o provedbi i razmjene pisama koja je priložena Sporazumu (SL 2019., L 77, str. 4.).


title: Predmet C-799/21 P: Žalba koju je 16. prosinca 2021. podnijelo Vijeće Europske unije protiv presude Općeg suda (deveto prošireno vijeće) od 29. rujna 2021. u predmetu T-279/19, Front Polisario/Vijeće

text:
               14.3.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 119/24

      Žalba koju je 16. prosinca 2021. podnijelo Vijeće Europske unije protiv presude Općeg suda (deveto prošireno vijeće) od 29. rujna 2021. u predmetu T-279/19, Front Polisario/Vijeće
      (Predmet C-799/21 P)
      (2022/C 119/32)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Vijeće Europske unije (zastupnici: F. Naert, V. Piessevaux, agenti)

         Druge stranke u postupku: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de oro (Front Polisario), Francuska Republika, Europska komisija, Confédération marocaine de l’agriculture et du développement rural (Comader)

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu;

                  —

                  konačno odluči o pitanjima koja su predmet ove žalbe i odbije tužbu Fronta Polisario;

                  —

                  naloži Frontu Polisario snošenje troškova ove žalbe i postupka koji se vodio u predmetu T-279/19;

                  —

                  podredno, održi na snazi odluku broj 2019/217 (1) u razdoblju od dvanaest mjeseci od proglašenja buduće presude.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvi žalbeni razlog temelji se na povredi članka 263. stavka 4. UFEU-a i odnosi se na dio pobijene presude u kojem je odlučeno da Front Polisario ima stranačku sposobnost u postupcima pred sudom Unije.
      Drugi žalbeni razlog temelji se na povredi članka 263. stavka 4. UFEU-a i na nepoštovanju vjerodostojnosti dokumenata, a odnosi se na dio pobijane presude u kojem je odlučeno da se sporna odluka izravno i osobno odnosi na Front Polisario.
      Treći žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava u vezi s mogućnosti pozivanja na pravila međunarodnog prava, a odnosi se na dio pobijane presude u kojem je odlučeno da se Front Polisario može pozvati na načela samoodređenja i relativnog učinka ugovora.
      Četvrti žalbeni razlog temelji se na pogrešnom tumačenju i primjeni općeg načela relativnog učinka ugovora i prava na samoodređenje, nepoštovanju vjerodostojnosti dokumenata, iskrivljavanju argumentacije Vijeća i povredi članka 36. u vezi s člankom 53. prvim stavkom Statuta Suda. Odnosi se na dio pobijane presude u kojem je odlučeno da narod Zapadne Sahare nije dao svoj pristanak na sporazum na koji se odnosi odluka 2019/217.

         (1)  Odluka Vijeća (EU) 2019/217 od 28. siječnja 2019. o sklapanju Sporazuma u obliku razmjene pisama između Europske unije i Kraljevine Maroka o izmjeni protokolâ 1. i 4. uz Euromediteranski sporazum o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, te Kraljevine Maroka, s druge strane (SL 2019., L 34, str. 1.).


title: Predmet C-822/21: Tužba podnesena 30. prosinca 2021. — Republika Latvija/Kraljevina Švedska

text:
               14.3.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 119/25

      Tužba podnesena 30. prosinca 2021. — Republika Latvija/Kraljevina Švedska
      (Predmet C-822/21)
      (2022/C 119/33)
      Jezik postupka: švedski

         Stranke

         Tužitelj: Republika Latvija (zastupnici: K. Pommere, J. Davidoviča i I. Romanovska)

         Tuženik: Kraljevina Švedska

         Tužbeni zahtjev

      Republika Latvija od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je Kraljevina Švedska povrijedila obveze koje ima na temelju:

                              —

                              članka 14. stavka 3. Direktive 2014/49/EZ (1) jer je Kraljevina Švedska, time što je odbila prenijeti u Fond za osiguranje depozita (FOD) Latvije doprinose koje je uplatila latvijska podružnica društva Nordea Bank AB izračunane za razdoblje doprinosa u skladu s člankom 14. stavkom 3. Direktive 2014/49/EZ, postupila protivno cilju te direktive i nije zajamčila koristan učinak njezinih odredbi;

                              —

                              članka 4. stavka 3. UEU-a jer Kraljevina Švedska, time što je odbila prenijeti u FOD Latvije doprinose koje je uplatila latvijska podružnica društva Nordea Bank AB izračunane za razdoblje doprinosa u skladu s člankom 14. stavkom 3. Direktive 2014/49/EZ, negativno utječe na integraciju jedinstvenog tržišta i tako ugrožava uzajamno povjerenje među državama članicama, preduvjet prekogranične integracije.

            Ako Sud utvrdi da je Kraljevina Švedska povrijedila obveze na temelju članka 14. stavka 3. Direktive 2014/49/EZ i članka 4. stavka 3. UEU-a tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  naloži Kraljevini Švedskoj obvezu ispravljanja povrede tako da u FOD Latvije prenese ukupni iznos doprinosa koje je uplatila latvijska podružnica društva Nordea Bank AB izračunane za razdoblje doprinosa u skladu s člankom 14. stavkom 3. Direktive 2014/49/EZ,

                  —

                  ako se članak 14. stavak 3. Direktive 2014/49/EU može usko tumačiti, utvrdi da je sukladan cilju Direktive 2014/49/EU i obvezi FOD-a Švedske da FOD-u Latvije prenese doprinose koje je uplatila latvijska podružnica društva Nordea Bank AB.

                  —

                  naloži Kraljevini Švedskoj snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe, tužitelj ističe razloge koji se temelje na povredi članka 14. stavka 3. Direktive 2014/49/EU i UEU-a (načelo lojalne suradnje).

                  1.

                  Kraljevina Švedska je, time što je odbila prenijeti u FOD Latvije doprinose koje je uplatila latvijska podružnica društva Nordea Bank AB izračunane za razdoblje doprinosa u skladu s člankom 14. stavkom 3. Direktive 2014/49/EZ, postupila protivno cilju te direktive.

                  2.

                  Kraljevina Švedska, time što je odbila prenijeti u FOD Latvije doprinose koje je uplatila latvijska podružnica društva Nordea Bank AB izračunane za razdoblje doprinosa u skladu s člankom 14. stavkom 3. Direktive 2014/49/EZ, negativno utječe na integraciju jedinstvenog tržišta i tako ugrožava uzajamno povjerenje među državama članicama, preduvjet prekogranične integracije. Na taj način, Kraljevina Švedska povrjeđuje članak 4. stavak 3. UEU-a.

                  3.

                  Republika Latvija tvrdi da je Kraljevina Švedska, time što je odbila prenijeti uplaćene doprinose i što je formalno utemeljila svoju odluku o odbijanju na datumu kad su doprinosi stvarno uplaćeni, povrijedila Direktivu 2014/49/EU, a ta povreda ugrožava ostvarenje ciljeva Europske unije i lišava Latviju prava na dobivanje doprinosa kojima joj se nadoknađuje rizik povezan s osiguranim depozitima kreditne institucije koji su preneseni pod njezinom odgovornosti, čime je povrijedila načelo lojalne suradnje zajamčeno člankom 4. stavkom 3. UEU-a i ciljeve Direktive 2014/49/EU.

         (1)  Direktiva 2014/49/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 16. travnja 2014. o sustavima osiguranja depozita (SL 2014., L 173, str. 149. i ispravci SL 2014., L 212, str. 47. i SL 2014., L 309, str. 37.)


title: Predmet C-832/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji 27. prosinca 2021. uputio Oberlandesgerichts Düsseldorf (Njemačka)- Beverage City & Lifestyle GmbH i dr./Advance Magazine Publishers, Inc.

text:
               14.3.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 119/26

      Zahtjev za prethodnu odluku koji 27. prosinca 2021. uputio Oberlandesgerichts Düsseldorf (Njemačka)- Beverage City & Lifestyle GmbH i dr./Advance Magazine Publishers, Inc.
      (Predmet C-832/21)
      (2022/C 119/34)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Beverage City & Lifestyle GmbH, MJ, Beverage City Polska Sp.z.o.o., FE

         Druga stranka u žalbenom postupku: Advance Magazine Publishers, Inc.

         Prethodna pitanja

      Oberlandesgericht Düsseldorf (Visoki zemaljski sud u Düsseldorfu) upućuje Sudu Europske unije sljedeće prethodno pitanje koje se odnosi na tumačenje članka 122. Uredbe (EU) 2017/1001 (1) u vezi s člankom 8. točkom 1. Uredbe (EU) 1215/2012 (2):
      Postoji li između tužbi „toliko bliska veza” da se one smatraju povezanima na način da postoji interes da se postupci odvijaju zajedno i da bude donesena jedna sudska odluka kako bi se izbjegla opasnost od proturječnih sudskih odluka, u smislu članka 8. točke 1. Uredbe 1215/2012, ako se u slučaju tužbe podnesene povodom povrede žiga Europske unije povezanost sastoji u tome da je tuženik sa sjedištem u jednoj državi članici (u ovom predmetu: Poljska) proizvodima kojima se povrjeđuje žig Europske unije opskrbljivao tuženika sa sjedištem u drugoj državi članici (u ovom predmetu: Njemačka), čiji je zakonski zastupnik, koji je također optužen za povredu, osnovni tuženik, ako stranke međusobno povezuje samo čisti odnos opskrbe i, osim toga, nema druge pravne ili činjenične povezanosti?

         (1)  Uredba (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (SL 2017., L 154, str. 1).

         (2)  Uredba (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012.o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2012., L 351, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289. i ispravci SL 2014., L 160., str. 40. i SL 2016., L 202., str. 57.)


title: Predmet C-337/19 P: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 16. rujna 2021.– Europska komisija/Kraljevina Belgija, Magnetrol International, Irska („Žalba – Državne potpore – Program potpora koji je provela Kraljevina Belgija – Izuzeće od oporezivanja viška dobiti – Prethodno porezno mišljenje (tax ruling) – Ustaljena upravna praksa – Uredba (EU) 2015/1589 – Članak 1. točka (d) – Pojam „program potpora” – Pojam „akt” – Pojam „daljnje provedbene mjere” – Definiranje korisnika „u općem i apstraktnom smislu” – Protužalba – Dopuštenost – Porezna autonomija država članica”)

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/3

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 16. rujna 2021.– Europska komisija/Kraljevina Belgija, Magnetrol International, Irska
      (Predmet C-337/19 P) (1)

      („Žalba - Državne potpore - Program potpora koji je provela Kraljevina Belgija - Izuzeće od oporezivanja viška dobiti - Prethodno porezno mišljenje (tax ruling) - Ustaljena upravna praksa - Uredba (EU) 2015/1589 - Članak 1. točka (d) - Pojam „program potpora” - Pojam „akt” - Pojam „daljnje provedbene mjere” - Definiranje korisnika „u općem i apstraktnom smislu” - Protužalba - Dopuštenost - Porezna autonomija država članica”)
      (2021/C 471/03)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: P.-J. Loewenthal i F. Tomat, agenti)

         Druge stranke u postupku: Kraljevina Belgija (zastupnici: J.-C. Halleux, C. Pochet i M. Jacobs, agenti, uz asistenciju M. Segura i M. Clayton, avocates), Magnetrol International, (zastupnici: H. Gilliams i L. Goossens, advocaten), Irska

         Intervenijenti u potporu tuženicima: Soudal NV, Esko-Graphics BVBA (zastupnik: H. Viaene, avocat), Flir Systems Trading Belgium BVBA (zastupnici: T. Verstraeten i C. Docclo, avocats, i N. Reypens, advocaat), Anheuser-Busch InBev SA/NV, Ampar BVBA, Atlas Copco Airpower NV, Atlas Copco AB (zastupnici: A. von Bonin, Rechtsanwalt, W. O. Brouwer i A. Pliego Selie, advocaten, i A. Haelterman, avocat), Wabco Europe BVBA (zastunici: E. Righini i L. Villani, avvocati, S. Völcker, Rechtsanwalt, i A. Papadimitriou, avocat), Celio International NV (zastupnici: H. Gilliams i L. Goossens, advocaten)

         Izreka

                  1.

                  Presuda Općeg suda Europske unije od 14. veljače 2019., Belgija i Magnetrol International/Komisija (T 131/16 i T 263/16, EU:T:2019:91), se ukida.

                  2.

                  Prvi i drugi tužbeni razlog u predmetu T 131/16 kao i prvi tužbeni razlog i prvi dio trećeg tužbenog razloga u predmetu T 263/16 se odbijaju.

                  3.

                  Predmet se vraća Općem sudu Europske unije kako bi odlučio o trećem, četvrtom i petom tužbenom razlogu u predmetu T 131/16 kao i o drugom tužbenom razlogu, drugom i trećem dijelu trećeg tužbenog razloga i četvrtom tužbenom razlogu u predmetu T 263/16.

                  4.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.

         (1)  SL C 213, 24. 6. 2019.


title: Predmet C-410/19: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 16. rujna 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court of the United Kingdom – Ujedinjena Kraljevina) – The Software Incubator Ltd/Computer Associates (UK) Ltd („Zahtjev za prethodnu odluku – Samostalni trgovački zastupnici – Direktiva 86/653/EZ – Članak 1. stavak 2. – Pojam „trgovački zastupnik” – Dostava računalnog programa klijentima elektroničkim putem – Dodjela trajne licencije za korištenje – Pojmovi „prodaja” i „roba””)

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/4

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 16. rujna 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court of the United Kingdom – Ujedinjena Kraljevina) – The Software Incubator Ltd/Computer Associates (UK) Ltd
      (Predmet C-410/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Samostalni trgovački zastupnici - Direktiva 86/653/EZ - Članak 1. stavak 2. - Pojam „trgovački zastupnik” - Dostava računalnog programa klijentima elektroničkim putem - Dodjela trajne licencije za korištenje - Pojmovi „prodaja” i „roba””)
      (2021/C 471/04)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Supreme Court of the United Kingdom

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: The Software Incubator Ltd

         Tuženik: Computer Associates (UK) Ltd

         Izreka

      Pojam „prodaja robe” iz članka 1. stavka 2. Direktive Vijeća 86/653//EEZ od 18. prosinca 1986. o usklađivanju prava država članica u vezi samozaposlenih trgovačkih zastupnika treba tumačiti na način da može obuhvatiti isporuku računalnog programa klijentu elektroničkim putem, uz plaćanje cijene, ako je uz tu isporuku dodijeljena trajna licencija za korištenje tog programa.

         (1)  SL C 255, 29. 7. 2019.


title: Predmet C-21/20: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 16. rujna 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Administrativen sad Sofija-grad, Bugarska) – Balgarska nacionalna televizija/Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika” – Sofija pri Centralno upravlenie na NAP („Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Područje primjene – Članak 2. stavak 1. točka (c) – Isporuka usluga uz naknadu – Isključenje audiovizualnih medijskih usluga koje se pružaju televizijskim gledateljima, financiraju javnom subvencijom i za koje televizijski gledatelji ne plaćaju nikakvu naknadu – Članak 168. – Pravo na odbitak – Porezni obveznik koji obavlja i oporezive transakcije i transakcije koje nisu obuhvaćene područjem primjene PDV-a”)

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/5

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 16. rujna 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Administrativen sad Sofija-grad, Bugarska) – Balgarska nacionalna televizija/Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika” – Sofija pri Centralno upravlenie na NAP
      (Predmet C-21/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Područje primjene - Članak 2. stavak 1. točka (c) - Isporuka usluga uz naknadu - Isključenje audiovizualnih medijskih usluga koje se pružaju televizijskim gledateljima, financiraju javnom subvencijom i za koje televizijski gledatelji ne plaćaju nikakvu naknadu - Članak 168. - Pravo na odbitak - Porezni obveznik koji obavlja i oporezive transakcije i transakcije koje nisu obuhvaćene područjem primjene PDV-a”)
      (2021/C 471/06)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Administrativen sad Sofija-grad

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Balgarska nacionalna televizija

         Tuženik: Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika” – Sofija pri Centralno upravlenie na NAP

         Izreka

                  1.

                  Članak 2. stavak 1. točku (c) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da aktivnost nacionalnog javnog pružatelja televizijskih usluga, koja se sastoji od pružanja audiovizualnih medijskih usluga televizijskim gledateljima, koju posredstvom subvencije financira država i za koju televizijski gledatelji ne plaćaju nikakvu pristojbu za televizijsko emitiranje, ne čini isporuku usluga uz naknadu u smislu te odredbe.

                  2.

                  Članak 168. Direktive 2006/112 treba tumačiti na način da je nacionalni javni pružatelj televizijskih usluga ovlašten odbiti pretporez za kupnje dobara i usluga upotrijebljenih za potrebe svojih aktivnosti koje dovode do prava na odbitak, a da nije ovlašten odbiti pretporez za kupnje dobara i usluga upotrijebljenih za potrebe svojih aktivnosti koje nisu obuhvaćene područjem primjene PDV-a. Na državama članicama je da utvrde metode i kriterije za raspodjelu iznosâ pretporeza između oporezivih transakcija i transakcija koje nisu obuhvaćene područjem primjene PDV-a, uz uzimanje u obzir cilja i strukture te direktive te poštovanje načela proporcionalnosti.

         (1)  SL C 95, 23. 3. 2020.


title: Predmet C-850/19 P: Presuda Suda (prvo vijeće) od 16. rujna 2021. – FVE Holýšov I s. r. o. i dr./Europska komisija, Češka Republika, Kraljevina Španjolska, Republika Cipar, Slovačka Republika („Žalba – Državne potpore – Program potpore za obnovljivu energiju – Odluka o proglašavanju programa potpora spojivim s unutarnjim tržištem – Tužba za poništenje”)

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/4

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 16. rujna 2021. – FVE Holýšov I s. r. o. i dr./Europska komisija, Češka Republika, Kraljevina Španjolska, Republika Cipar, Slovačka Republika
      (Predmet C-850/19 P) (1)

      („Žalba - Državne potpore - Program potpore za obnovljivu energiju - Odluka o proglašavanju programa potpora spojivim s unutarnjim tržištem - Tužba za poništenje”)
      (2021/C 471/05)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: FVE Holýšov I s. r. o., FVE Stříbro s. r. o., FVE Úsilné s. r. o., FVE Mozolov s. r. o., FVE Osečná s. r. o., Solarpark Rybníček s. r. o., FVE Kněžmost s. r. o., Hutira FVE – Omice a.s., Exit 90 SPV s.r.o., Onyx Energy s.r.o., Onyx Energy projekt II s.r.o., Photon SPV 1 s.r.o., Photon SPV 3 s.r.o., Photon SPV 4 s.r.o., Photon SPV 6 s.r.o., Photon SPV 8 s.r.o., Photon SPV 10 s.r.o., Photon SPV 11 s.r.o., Antaris GmbH, Michael Göde, NGL Business Europe Ltd, NIG NV, GIHG Ltd, Radiance Energy Holding Sàrl, ICW Europe Investments Ltd, Photovoltaik Knopf Betriebs-GmbH, Voltaic Network GmbH, WA Investments-Europa Nova Ltd (zastupnici: A. Reuter, H. Wendt, C. Bürger, T. Christner, A. Compes, T. Herbold i W. Schumacher, Rechtsanwälte)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: L. Armati, P. Němečková i T. Maxian Rusche, agenti), Češka Republika (zastupnici: M. Smolek, J. Vláčil, T. Müller i I. Gavrilova, agenti), Kraljevina Španjolska (zastupnik: S. Centeno Huerta, agent), Republika Cipar, Slovačka Republika (zastupnik: B. Ricziová, agent)

         Intervenijent u potporu žaliteljima: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: J. Möller i D. Klebs, agenti)

         Intervenijent u potporu Europskoj komisiji: Republika Poljska (zastupnik: B. Majczyna, agent)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Nije potrebno odlučiti o protužalbi Europske komisije.

                  3.

                  Društvima FVE Holýšov I s. r. o., FVE Stříbro s. r. o., FVE Úsilné s. r. o., FVE Mozolov s. r. o., FVE Osečná s. r. o., Solarpark Rybníček s. r. o., FVE Kněžmost s. r. o., Hutira FVE – Omice a.s., Exit 90 SPV s. r. o., Onyx Energy s. r. o., Onyx Energy projekt II s. r. o., Photon SPV 1 s. r. o., Photon SPV 3 s. r. o., Photon SPV 4 s. r. o., Photon SPV 6 s. r. o., Photon SPV 8 s. r. o., Photon SPV 10 s. r. o., Photon SPV 11 s. r. o., Antaris GmbH, Michaelu Gödeu, NGL Business Europe Ltd, NIG NV, GIHG Ltd, Radiance Energy Holding Sàrl, ICW Europe Investments Ltd, Photovoltaik Knopf Betriebs-GmbH, Voltaic Network GmbHet i WA Investments-Europa Nova Ltd nalaže se snošenje troškova žalbenog postupka.

                  4.

                  Društva FVE Holýšov I s. r. o., FVE Stříbro s. r. o., FVE Úsilné s. r. o., FVE Mozolov s. r. o., FVE Osečná s. r. o., Solarpark Rybníček s. r. o., FVE Kněžmost s. r. o., Hutira FVE – Omice a.s., Exit 90 SPV s. r. o., Onyx Energy s. r. o., Onyx Energy projekt II s. r. o., Photon SPV 1 s. r. o., Photon SPV 3 s. r. o., Photon SPV 4 s. r. o., Photon SPV 6 s. r. o., Photon SPV 8 s. r. o., Photon SPV 10 s. r. o., Photon SPV 11 s. r. o., Antaris GmbH, M. Michaelu Gödeu, NGL Business Europe Ltd, NIG NV, GIHG Ltd, Radiance Energy Holding Sàrl, ICW Europe Investments Ltd, Photovoltaik Knopf Betriebs-GmbH, Voltaic Network GmbH, WA Investments-Europa Nova Ltd i Europska komisija snosit će vlastite troškove u vezi s protužalbom.

                  5.

                  Savezna Republika Njemačka, Republika Poljska, Češka Republika, Kraljevina Španjolska i Slovačka Republika snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 68, 2. 3. 2020.


title: Predmet C-144/20: Presuda Suda (peto vijeće) od 9. rujna 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Administratīvā rajona tiesa – Latvija) – AS „LatRailNet”, „Latvijas dzelzceļš” VAS/Valsts dzelzceļa administrācija („Zahtjev za prethodnu odluku – Željeznički prijevoz – Direktiva 2012/34/EU – Članci 32. i 56. – Ubiranje pristojbi za korištenje željezničke infrastrukture – Neovisnost upravitelja infrastrukture – Funkcije regulatornog tijela – Pojam „optimalna konkurentnost segmenata tržišta željezničkih usluga” – Isključivo pravo na segmentu željezničkih usluga – Operator javnih usluga”)

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/6

      Presuda Suda (peto vijeće) od 9. rujna 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Administratīvā rajona tiesa – Latvija) – AS „LatRailNet”, „Latvijas dzelzceļš” VAS/Valsts dzelzceļa administrācija
      (Predmet C-144/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Željeznički prijevoz - Direktiva 2012/34/EU - Članci 32. i 56. - Ubiranje pristojbi za korištenje željezničke infrastrukture - Neovisnost upravitelja infrastrukture - Funkcije regulatornog tijela - Pojam „optimalna konkurentnost segmenata tržišta željezničkih usluga” - Isključivo pravo na segmentu željezničkih usluga - Operator javnih usluga”)
      (2021/C 471/07)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Administratīvā rajona tiesa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: AS „LatRailNet”, „Latvijas dzelzceļš” VAS

         Tuženik: Valsts dzelzceļa administrācija

         Izreka

                  1.

                  Članak 56. Direktive 2012/34/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 21. studenoga 2012. o uspostavi jedinstvenog Europskog željezničkog prostora treba tumačiti na način da regulatornom tijelu daje ovlast da na vlastitu inicijativu donese odluku kojom se poduzeću koje obavlja osnovne funkcije upravitelja željezničke infrastrukture iz članka 7. stavka 1. te direktive nalaže da u program ubiranja pristojbi za korištenje infrastrukture unese određene izmjene, iako taj program ne podrazumijeva diskriminaciju podnositelja zahtjeva.

                  2.

                  Članak 56. Direktive 2012/34 treba tumačiti na način da uvjeti koje treba uvesti u program ubiranja pristojbi koje je regulatorno tijelo ovlašteno nametnuti poduzeću koje izvršava osnovne funkcije upravitelja željezničke infrastrukture moraju biti obrazloženi povredom Direktive 2012/34 i ograničiti se na ispravljanje situacija neusklađenosti te ne mogu sadržavati ocjene svrhovitosti tog tijela, koje narušavaju diskrecijski prostor tog upravitelja.

                  3.

                  Članak 32. stavak 1. Direktive 2012/34 treba tumačiti na način da se primjenjuje – i kad je riječ o kriteriju optimalne konkurentnosti segmenata željezničkog tržišta – na segmente tržišta željezničkog prijevoza u kojima nema tržišnog natjecanja, osobito ako u predmetnom segmentu usluge pruža operator javnih usluga kojemu je na temelju ugovora o javnim uslugama dodijeljeno isključivo pravo u smislu članka 2. točke (f) Uredbe (EZ) br. 1370/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2007. o uslugama javnog željezničkog i cestovnog prijevoza putnika i stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 1191/69 i (EEZ) br. 1107/70.

         (1)  SL C 201, 15. 6. 2020.


title: Spojeni predmet C-208/20 i C-256/20.: Presuda Suda (šesto vijeće) od 9.rujna 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sofiyski Rayonen sad – Bugarska) – „Toplofikatsia Sofia” EAD, „CHEZ Elektro Bulgaria” AD, „Agentsia za control na prosrocheni zadalzhenia” EOOD (C-208/20), et „Toplofikatsia Sofia” EAD (C-256/20) („Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 20. stavak 2. točka (a) UFEU a – Članak 47. stavak 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Uredba (EZ) br. 1206/2001 – Suradnja između sudova država članica u izvođenju dokaza u građanskim ili trgovačkim stvarima – Članak 1. stavak 1. točka (a) – Uredba (EU) br. 1215/2012 – Nadležnost, priznavanje i izvršenje odluka u građanskim i trgovačkim stvarima – Članak 5. stavak 1. – Nepodmirena potraživanja – Sudske odluke – Platni nalozi – Dostava – Dužnik s prebivalištem na nepoznatoj adresi u državi članici različitoj od države članice u kojoj je sjedište suda pred kojim je pokrenut postupak”)

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/7

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 9.rujna 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sofiyski Rayonen sad – Bugarska) – „Toplofikatsia Sofia” EAD, „CHEZ Elektro Bulgaria” AD, „Agentsia za control na prosrocheni zadalzhenia” EOOD (C-208/20), et „Toplofikatsia Sofia” EAD (C-256/20)
      (Spojeni predmet C-208/20 i C-256/20.) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 20. stavak 2. točka (a) UFEU a - Članak 47. stavak 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima - Uredba (EZ) br. 1206/2001 - Suradnja između sudova država članica u izvođenju dokaza u građanskim ili trgovačkim stvarima - Članak 1. stavak 1. točka (a) - Uredba (EU) br. 1215/2012 - Nadležnost, priznavanje i izvršenje odluka u građanskim i trgovačkim stvarima - Članak 5. stavak 1. - Nepodmirena potraživanja - Sudske odluke - Platni nalozi - Dostava - Dužnik s prebivalištem na nepoznatoj adresi u državi članici različitoj od države članice u kojoj je sjedište suda pred kojim je pokrenut postupak”)
      (2021/C 471/08)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sofiyski Rayonen sad

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji:„Toplofikatsia Sofia” EAD, „CHEZ Elektro Bulgaria” AD, „Agentsia za control na prosrocheni zadalzhenia” EOOD (C-208/20), „Toplofikatsia Sofia” EAD (C-256/20)

         Izreka

                  1.

                  Članak 1. stavak 1. točku (a) Uredbe Vijeća (EZ) br. 1206/2001 od 28. svibnja 2001. o suradnji između sudova država članica u izvođenju dokaza u građanskim ili trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da se on ne primjenjuje na situaciju u kojoj sud jedne države članice traži obavijest o adresi, u drugoj državi članici, osobe kojoj treba dostaviti sudsku odluku.

                  2.

                  Članak 5. stavak 1. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da nalog izdan protiv dužnika postane izvršiv i da se njime ne nalaže ukidanje takvog naloga.

         (1)  SL C 255, 3. 8.2020.

         SL C 271, 17. 8. 2020.


title: Predmet C-277/20: Presuda Suda (prvo vijeće) od 9. rujna 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof – Austrija) – Postupak koji je pokrenula osoba UM („Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Nasljeđivanje – Uredba (EU) br. 650/2012 – Članak 3. stavak 1. točka (b) – Pojam „ugovor o nasljeđivanju” – Područje primjene – Ugovor o prijenosu vlasništva za slučaj smrti – Članak 83. stavak 2. – Izbor mjerodavnog prava – Prijelazne odredbe”)

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/8

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 9. rujna 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof – Austrija) – Postupak koji je pokrenula osoba UM
      (Predmet C-277/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Nasljeđivanje - Uredba (EU) br. 650/2012 - Članak 3. stavak 1. točka (b) - Pojam „ugovor o nasljeđivanju” - Područje primjene - Ugovor o prijenosu vlasništva za slučaj smrti - Članak 83. stavak 2. - Izbor mjerodavnog prava - Prijelazne odredbe”)
      (2021/C 471/09)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberster Gerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: UM

         uz sudjelovanje: osobe HW, kao upravitelja ostavinom osobe ZL, Marktgemeinde Kötschach-Mauthen, Finanzamt Spittal Villach

         Izreka

                  1.

                  Članak 3. stavak 1. točku (b) Uredbe (EU) br. 650/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršavanju odluka i prihvaćanju i izvršavanju javnih isprava u nasljednim stvarima i o uspostavi Europske potvrde o nasljeđivanju treba tumačiti na način da ugovor na temelju kojeg pojedina osoba određuje budući prijenos vlasništva nad nekretninom koja joj pripada drugim ugovornim stranama nakon svoje smrti čini ugovor o nasljeđivanju u smislu te odredbe.

                  2.

                  Članak 83. stavak 2. Uredbe br. 650/2012 treba tumačiti na način da se ne primjenjuje na ispitivanje valjanosti izbora mjerodavnog prava, izvršenog prije 17. kolovoza 2015., kojim se uređuje samo ugovor o nasljeđivanju, u smislu članka 3. stavka 1. točke (b) te uredbe, koji se odnosi na određeni dio ostaviteljeve imovine, a ne na njegovu ostavinu u cjelini.

         (1)  SL C 313, 21. 9. 2020.


title: Predmet C-406/20: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 9. rujna 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Köln – Njemačka) – Phantasialand/Finanzamt Brühl („Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje – Porez na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Članak 98. – Mogućnost država članica da primijene sniženu stopu PDV a na određene isporuke robe i usluga – Prilog III. točka 7. – Ulaznice za zabavne parkove i sajmove – Načelo porezne neutralnosti – Usluge koje obavljaju poduzetnici koji obavljaju sajamsku zabavljačku djelatnost na stalnoj lokaciji i putujući poduzetnici koji obavljaju sajamsku zabavljačku djelatnost – Usporedivost – Kontekst – Stajalište prosječnog potrošača – Sudsko vještačenje”)

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/10

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 9. rujna 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Köln – Njemačka) – Phantasialand/Finanzamt Brühl
      (Predmet C-406/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 98. - Mogućnost država članica da primijene sniženu stopu PDV a na određene isporuke robe i usluga - Prilog III. točka 7. - Ulaznice za zabavne parkove i sajmove - Načelo porezne neutralnosti - Usluge koje obavljaju poduzetnici koji obavljaju sajamsku zabavljačku djelatnost na stalnoj lokaciji i putujući poduzetnici koji obavljaju sajamsku zabavljačku djelatnost - Usporedivost - Kontekst - Stajalište prosječnog potrošača - Sudsko vještačenje”)
      (2021/C 471/12)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Finanzgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Phantasialand

         Tuženik: Finanzamt Brühl

         Izreka

      Članak 98. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost u vezi s njezinim Prilogom III. točkom 7. treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalno zakonodavstvo na temelju kojeg se, s jedne strane, usluge koje obavljaju putujući poduzetnici koji obavljaju sajamsku zabavljačku djelatnost i, s druge strane, usluge koje obavljaju poduzetnici koji obavljaju sajamsku zabavljačku djelatnost na stalnoj lokaciji u obliku lunaparkova, podvrgavaju različitim stopama PDV a, jednoj sniženoj, a drugoj standardnoj, pod uvjetom da se poštuje načelo porezne neutralnosti. Pravu Unije ne protivi se to da sud koji je uputio zahtjev, kada naiđe na osobite poteškoće provjeravajući poštovanje načela porezne neutralnosti zatraži, pod uvjetima predviđenima nacionalnim pravom, vještačenje na kojem bi utemeljio svoju presudu.

         (1)  SL C 423, 7. 12. 2020.


title: Predmet C-422/20: Presuda Suda (šesto vijeće) od 9. rujna 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberlandesgericht Köln – Njemačka) – RK/CR („Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Nasljeđivanje – Uredba (EU) br. 650/2012 – Članak 6. točka (a) – Odbijanje nadležnosti – Članak 7. točka (a) – Sudska nadležnost – Nadzor suda pred kojim je naknadno pokrenut postupak – Članak 22. – Izbor mjerodavnog prava – Članak 39. – Uzajamno priznavanje – Članak 83. stavak 4. – Prijelazne odredbe”)

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/10

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 9. rujna 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberlandesgericht Köln – Njemačka) – RK/CR
      (Predmet C-422/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Nasljeđivanje - Uredba (EU) br. 650/2012 - Članak 6. točka (a) - Odbijanje nadležnosti - Članak 7. točka (a) - Sudska nadležnost - Nadzor suda pred kojim je naknadno pokrenut postupak - Članak 22. - Izbor mjerodavnog prava - Članak 39. - Uzajamno priznavanje - Članak 83. stavak 4. - Prijelazne odredbe”)
      (2021/C 471/13)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberlandesgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: RK

         Tuženik: CR

         Izreka

                  1.

                  Članak 7. točku (a) Uredbe (EU) br. 650/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršavanju odluka i prihvaćanju i izvršavanju javnih isprava u nasljednim stvarima i o uspostavi Europske potvrde o nasljeđivanju treba tumačiti na način da, kako bi se utvrdilo odbijanje nadležnosti u smislu članka 6. točke (a) te uredbe u korist sudova države članice čije je pravo umrli izabrao, nije nužno da je sud pred kojim je prethodno pokrenut postupak izričito odbio svoju nadležnost, ali je potrebno da takva namjera nedvojbeno proizlazi iz odluke koju je donio u tom pogledu.

                  2.

                  Članak 6. točku (a), članak 7. točku (a) i članak 39. Uredbe br. 650/2012 treba tumačiti na način da sud države članice pred kojim je postupak pokrenut nakon odbijanja nadležnosti nije ovlašten provesti nadzor nad time jesu li uvjeti predviđeni tim odredbama bili ispunjeni kako bi sud pred kojim je prethodno pokrenut postupak mogao odbiti svoju nadležnost.

                  3.

                  Članak 6. točku (a) i članak 7. točku (a) Uredbe br. 650/2012 treba tumačiti na način da se pravila o nadležnosti predviđena tim odredbama također primjenjuju ako u svojoj oporuci, sastavljenoj prije 17. kolovoza 2015., umrli nije izabrao pravo mjerodavno za nasljeđivanje i ako određivanje tog prava proizlazi iz samog članka 83. stavka 4. te uredbe.

         (1)  SL C 443, 21. 12. 2020.


title: Predmet C-449/20: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 9. rujna 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supremo Tribunal Administrativo – Portugal) – Real Vida Seguros SA/Autoridade Tributária e Aduaneira („Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje – Članak 63. UFEU a – Slobodno kretanje kapitala – Porez na dobit – Dividende od dionica uvrštenih na burzi radi trgovanja – Porezna pogodnost predviđena za dividende od dionica uvrštenih na nacionalnoj burzi radi trgovanja – Različito postupanje – Objektivni razlikovni kriterij – Ograničenje – Članak 65. UFEU a – Objektivno usporedive situacije – Opravdanje – Cilj isključivo ekonomske prirode”)

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/11

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 9. rujna 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supremo Tribunal Administrativo – Portugal) – Real Vida Seguros SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Predmet C-449/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Članak 63. UFEU a - Slobodno kretanje kapitala - Porez na dobit - Dividende od dionica uvrštenih na burzi radi trgovanja - Porezna pogodnost predviđena za dividende od dionica uvrštenih na nacionalnoj burzi radi trgovanja - Različito postupanje - Objektivni razlikovni kriterij - Ograničenje - Članak 65. UFEU a - Objektivno usporedive situacije - Opravdanje - Cilj isključivo ekonomske prirode”)
      (2021/C 471/14)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Supremo Tribunal Administrativo

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Real Vida Seguros SA

         Tuženik: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Izreka

      Članke 63. i 65. UFEU-a treba tumačiti na način da im se protivi porezna praksa države članice u skladu s kojom se za potrebe utvrđivanja porezne osnovice poreza na dobit poreznog obveznika uzima u obzir samo 50 % iznosa dividendi od dionica uvrštenih radi trgovanja na burzi te države članice, dok se dividende od dionica uvrštenih radi trgovanja na burzama drugih država članica uzimaju u obzir u cijelosti.

         (1)  SL C 433, 14. 12. 2020.


title: Predmet C-173/19 P: Rješenje Suda (prvo vijeće) od 3. rujna 2021. – Scandlines Danmark ApS, Scandlines Deutschland GmbH/Europska komisija, Kraljevina Danska („Žalba – Članak 181. Poslovnika Suda – Tužba za poništenje – Državne potpore – Javno financiranje stalne željezničko-cestovne poveznice u tjesnacu Fehmarn – Pojedinačne potpore – Akt koji se ne može pobijati – Isključivo potvrđujući akt – Pripremni akt”)

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/12

      Rješenje Suda (prvo vijeće) od 3. rujna 2021. – Scandlines Danmark ApS, Scandlines Deutschland GmbH/Europska komisija, Kraljevina Danska
      (Predmet C-173/19 P) (1)

      („Žalba - Članak 181. Poslovnika Suda - Tužba za poništenje - Državne potpore - Javno financiranje stalne željezničko-cestovne poveznice u tjesnacu Fehmarn - Pojedinačne potpore - Akt koji se ne može pobijati - Isključivo potvrđujući akt - Pripremni akt”)
      (2021/C 471/15)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Scandlines Danmark ApS, Scandlines Deutschland GmbH (zastupnik: L. Sandberg-Mørch, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: S. Noë, V. Bottka i L. Armati, agenti), Kraljevina Danska (zastupnici: J. Nymann-Lindegren, agent, uz asistenciju R. Holdgaarda, odvjetnika)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija kao očito neosnovana.

                  2.

                  Društvima Scandlines Danmark ApS i Scandlines Deutschland GmbH nalaže se snošenje, osim vlastitih, i troškova Europske komisije.

                  3.

                  Kraljevina Danska snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 148, 29. 4. 2019.


title: Predmet C-341/20: Presuda Suda (osmo vijeće) od 16. rujna 2021. – Europska komisija/Talijanska Republika („Povreda obveze države članice – Članak 258. UFEU-a – Direktiva 2003/96/EZ – Oporezivanje energenata i električne energije – Članak 14. stavak 1. točka (c) – Oslobođenje za energente koji se upotrebljavaju kao gorivo pri plovidbi unutar vodenih putova Europske unije – Oslobođenje koje se odobrava samo za privatna plovila za rekreaciju koja su predmet ugovora o zakupu”)

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/9

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 16. rujna 2021. – Europska komisija/Talijanska Republika
      (Predmet C-341/20) (1)

      („Povreda obveze države članice - Članak 258. UFEU-a - Direktiva 2003/96/EZ - Oporezivanje energenata i električne energije - Članak 14. stavak 1. točka (c) - Oslobođenje za energente koji se upotrebljavaju kao gorivo pri plovidbi unutar vodenih putova Europske unije - Oslobođenje koje se odobrava samo za privatna plovila za rekreaciju koja su predmet ugovora o zakupu”)
      (2021/C 471/11)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: F. Moro i A. Armenia, agenti)

         Tuženik: Talijanska Republika (zastupnici: G. Palmieri, agent, uz asistenciju A. Maddala, avvocato dello Stato)

         Izreka

                  1.

                  Talijanska Republika je, time što je oslobođenje od plaćanja trošarina za gorivo koje se upotrebljava za privatna plovila za rekreaciju odobravala isključivo u situacijama kada su ta plovila bila predmet ugovora o zakupu, neovisno o tome na koji su način ta plovila stvarno bila upotrebljavana, povrijedila obveze koje ima na temelju članka 14. stavka 1. točke (c) Direktive Vijeća 2003/96/EZ od 27. listopada 2003. o restrukturiranju sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije.

                  2.

                  Talijanskoj Republici nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 339, 12. 10. 2020.


title: Predmet C-387/20: Rješenje Suda (šesto vijeće) od 1. rujna 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Notariusz w Krapkowicach Justyna Gawlica – Krapkowice – Poljska) –Postupak koji je pokrenuo OKR („Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda – Članak 267. UFEU-a – Javnobilježnički prisjednik – Pojam „nacionalni sud” – Kriteriji – Nedopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku”)

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/12

      Rješenje Suda (šesto vijeće) od 1. rujna 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Notariusz w Krapkowicach Justyna Gawlica – Krapkowice – Poljska) –Postupak koji je pokrenuo OKR
      (Predmet C-387/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda - Članak 267. UFEU-a - Javnobilježnički prisjednik - Pojam „nacionalni sud” - Kriteriji - Nedopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku”)
      (2021/C 471/16)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Zastępca notarialny w Krapkowicach Marcin Margoński, za Justynu Gawlica, Notariusz w Krapkowicach

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: OKR

         Izreka

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio jedan Zastępca notarialny w Krapkowicach (javnobilježnički prisjednik koji obavlja javnobilježničke djelatnosti u Krapkowicama, Poljska) očito je nedopušten.

         (1)  SL C 53, 15. 2. 2021.


title: Predmet C-540/20 P: Žalba koju je 23. listopada 2020. podnijelo društvo FL Brüterei M-V GmbH protiv rješenja Općeg suda (deveto prošireno vijeće) od 20. kolovoza 2020. u predmetu FL Brüterei M-V GmbH i dr./Europska komisija

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/14

      Žalba koju je 23. listopada 2020. podnijelo društvo FL Brüterei M-V GmbH protiv rješenja Općeg suda (deveto prošireno vijeće) od 20. kolovoza 2020. u predmetu FL Brüterei M-V GmbH i dr./Europska komisija
      (Predmet C-540/20 P)
      (2021/C 471/19)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: FL Brüterei M-V GmbH (zastupnici: H. Schmidt, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Erdegut GmbH, Ökofarm Groß Markow GmbH, Europska komisija
      Sud Europske unije (šesto vijeće) je rješenjem od 24. rujna 2021. odbacio žalbu kao djelomično očito nedopuštenu i odbio je kao djelomično očito neosnovanu, te je naložio žalitelju snošenje vlastitih troškova.


title: Predmet C-131/21: Rješenje Suda (deveto vijeće) od 1. rujna 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Budai Központi Kerületi Bíróság – Mađarska) – kazneni postupak protiv KI („Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Načelo ne bis in idem – Kumuliranje sankcija – Priroda sankcije koju izriče policija – Provedba nacionalnog prava – Nepostojanje poveznice s pravom Unije – Očita nenadležnost Suda”)

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/14

      Rješenje Suda (deveto vijeće) od 1. rujna 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Budai Központi Kerületi Bíróság – Mađarska) – kazneni postupak protiv KI
      (Predmet C-131/21) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Načelo ne bis in idem - Kumuliranje sankcija - Priroda sankcije koju izriče policija - Provedba nacionalnog prava - Nepostojanje poveznice s pravom Unije - Očita nenadležnost Suda”)
      (2021/C 471/18)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Budai Központi Kerületi Bíróság

         Stranka glavnog kaznenog postupka

      KI

         Izreka

      Sud Europske unije očito je nenadležan za odgovor na prethodno pitanje koje je uputio Budai Központi Kerületi Bíróság (Središnji sud gradske četvrti u Budimu, Mađarska), odlukom od 10. veljače 2021.

         (1)  SL C 182, 10. 5. 2021.


title: Predmet C-176/21 P: Žalba koju je 22. ožujka 2021. podnio Johann A. Löning protiv rješenja Općeg suda (prvo vijeće) od 20. siječnja 2021. u predmetu T-543/20, Johann A. Löning/Europska unija, koju zastupa Europska komisija

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/14

      Žalba koju je 22. ožujka 2021. podnio Johann A. Löning protiv rješenja Općeg suda (prvo vijeće) od 20. siječnja 2021. u predmetu T-543/20, Johann A. Löning/Europska unija, koju zastupa Europska komisija
      (Predmet C-176/21 P)
      (2021/C 471/20)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Johann A. Löning (zastupnik: W. Mathes, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija
      Sud Europske unije (deveto vijeće) odbacio je rješenjem od 3. rujna 2021 žalbu kao očito nedopuštenu te je naložio žalitelju snošenje vlastitih troškova.


title: Predmet C-236/21 P: Žalba koju je 12. travnja 2021. podnio sprd.net AG protiv rješenja Općeg suda (deveto vijeće) od 12. veljače 2021. u predmetu T-19/20, sprd.net AG/Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/15

      Žalba koju je 12. travnja 2021. podnio sprd.net AG protiv rješenja Općeg suda (deveto vijeće) od 12. veljače 2021. u predmetu T-19/20, sprd.net AG/Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (Predmet C-236/21 P)
      (2021/C 471/21)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: sprd.net AG (zastupnik: J. Hellenbrand, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo, Shirtlabor GmbH
      Sud Europske unije (vijeće za dopuštanje žalbi) rješenjem od 1. rujna 2021. nije dopustio žalbu te je tužitelju naložio snošenje vlastitih troškova.


title: Predmet C-361/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. lipnja 2021. uputio Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Hrvatska) – IC protiv PET-PROM d.o.o.

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. lipnja 2021. uputio Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Hrvatska) – IC protiv PET-PROM d.o.o.
      (Predmet C-361/21)
      (2021/C 471/22)
      Jezik postupka: hrvatski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Visoki trgovački sud Republike Hrvatske

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: IC

         Tuženik: PET-PROM d.o.o.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li smatrati da je pravilo iz drugog dijela prve rečenice i druge rečenice čl. 177. st. 3. Sudskog poslovnika, „Narodne novine” broj: 37/14, 49/14, 8/15, 35/15, 123/15, 45/16, 29/17, 33/17, 34/17, 57/17, 101/18, 119/18, 81/19, 128/19, 39/20 i 47/20, koje propisuje: „Kod drugostupanjskog suda predmet se smatra dovršenim u trenutku otpravka odluke iz referade suca nakon što je predmet vraćen iz službe evidencije. Služba evidencije dužna je u što kraćem roku od dana prijama spisa isti vratiti u referadu suca. Sudska pisarnica će u daljnjem roku od 8 dana otpremiti odluku sa suda.”, u skladu s člankom 19. stavkom 1. UEU-a i člankom 47. Povelje?

                  2.

                  Da li je odredba čl. 40. st. 2. Zakona o sudovima, koja predviđa: „Pravno shvaćanje prihvaćeno na sjednici svih sudaca odnosno sudskog odjela Vrhovnog suda Republike Hrvatske, Visokog trgovačkog suda Republike Hrvatske, Visokog upravnog suda Republike Hrvatske, Visokoga kaznenog suda Republike Hrvatske, Visokog prekršajnog suda Republike Hrvatske i sjednici odjela županijskog suda obvezno je za sva drugostupanjska vijeća ili suce pojedince tog odjela, odnosno suda.”, u skladu s člankom 19. stavkom 1. UEU-a i člankom 47. Povelje?


title: Predmet C-418/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. srpnja 2021. uputio Oberlandesgericht Düsseldorf (Njemačka) – Orthomol pharmazeutische Vertriebs GmbH/Verband Sozialer Wettbewerb e.V.

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. srpnja 2021. uputio Oberlandesgericht Düsseldorf (Njemačka) – Orthomol pharmazeutische Vertriebs GmbH/Verband Sozialer Wettbewerb e.V.
      (Predmet C-418/21)
      (2021/C 471/23)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Tuženik i žalitelj: Orthomol pharmazeutische Vertriebs GmbH

         Tužitelj i druga stranka u žalbenom postupku: Verband Sozialer Wettbewerb eV

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Pod kojim je okolnostima riječ o drugim posebnim medicinskim prehrambenim potrebama u smislu članka 2. stavka 2. točke (g) druge mogućnosti Uredbe (1)

                  odnosno:
                  pretpostavlja li se time da uz navedenu prvu mogućnost – koja se odnosi na ograničenu, smanjenu ili narušenu sposobnost konzumiranja, probave, apsorpcije, metaboliziranja ili izlučivanja uobičajene hrane zbog bolesti – postoji povećana prehrambena potreba koju valja zadovoljiti hranom ili
                  je dovoljno ako bolesnik konzumiranjem te hrane općenito ostvaruje korist od konzumiranja te hrane jer tvari koje ta hrana sadržava sprečavaju poremećaj ili ublažavaju simptome tog poremećaja?

                  2.

                  U slučaju da na prvo pitanje u smislu posljednje navedene mogućnosti treba odgovoriti niječno:
                  pretpostavlja li se „opće prihvaćenim znanstvenim podacima” u smislu članka 2. stavka 2 (2). Delegirane uredbe u svakom slučaju randomizirano i placebom kontrolirano dvostruko slijepo ispitivanje, za koje je točno da se ne odnosi na sporni proizvod, ali koje barem služi kao polazišna točka u pogledu navedenih učinaka?

         (1)  Uredba (EU) br. 609/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. lipnja 2013. o hrani za dojenčad i malu djecu, hrani za posebne medicinske potrebe i zamjeni za cjelodnevnu prehranu pri redukcijskoj dijeti te o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 92/52/EEZ, direktiva Komisije 96/8/EZ, 1999/21/EZ, 2006/125/EZ i 2006/141/EZ, Direktive 2009/39/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i uredbi Komisije (EZ) br. 41/2009 i (EZ) br. 953/2009 (SL 2013., L 181, str. 35.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 66., str. 216.)

         (2)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2016/128 оd 25. rujna 2015. o dopuni Uredbe (EU) br. 609/2013 Europskog parlamenta i Vijeća s obzirom na posebne zahtjeve u pogledu sastojaka i informacija za hranu za posebne medicinske potrebe (SL 2016., L 25, str. 30.)


title: Predmet C-426/21: Zahtjev za prethodnu odluku koju je 13. srpnja 2021. uputio Obersten Gerichtshofs (Austrija) – Ocilion IPTV Technologies GmbH/Seven.One Entertainment Group GmbH i Puls 4 TV GmbH & Co. KG

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koju je 13. srpnja 2021. uputio Obersten Gerichtshofs (Austrija) – Ocilion IPTV Technologies GmbH/Seven.One Entertainment Group GmbH i Puls 4 TV GmbH & Co. KG
      (Predmet C-426/21)
      (2021/C 471/24)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberster Gerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj revizije: Ocilion IPTV Technologies GmbH

         Druge stranke u revizijskom postupku: Seven.One Entertainment Group GmbH, Puls 4 TV GmbH & Co. KG

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li u skladu s pravom Unije nacionalni propis kojim se na temelju članka 5. stavka 2. točke (b) Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu (1) dopušta upravljanje mrežnim videosnimačem koji stavlja na raspolaganje komercijalni pružatelj usluge i u pogledu kojeg

                              a)

                              se zbog tehnički primijenjenog postupka uklanjanja udvostručavanja ne stvara zasebno umnožavanje programiranog emitiranog sadržaja prilikom svakog snimanja koje je pokrenuo korisnik, nego se, ako je predmetni sadržaj već pohranjen na inicijativu drugog korisnika koji je prvi izradio snimku – kako bi se izbjegli suvišni podaci – samo provodi referenciranje kojim se sljedećem korisniku omogućuje pristup već pohranjenom sadržaju;

                              b)

                              postoji mogućnost naknadnog gledanja sadržaja u okviru koje se ukupni televizijski program svih odabranih kanala snima tijekom cijelog dana i taj je program dostupan za gledanje unatrag sedam dana, pod uvjetom da korisnik u izborniku mrežnog videosnimača televizijskih kanala samo jednom odabere odgovarajuću opciju označavanjem određenog polja; i

                              c)

                              u pogledu kojeg se korisniku (ili kao dio usluge u oblaku pružatelja usluga ili u okviru cjelovitog rješenja koje se odnosi na televiziju utemeljenu na internetskom protokolu koja je dostupna preko lokalnih poslužitelja (on premises IPTV) i koje pružatelj usluge stavlja na raspolaganje) također omogućuje pristup zaštićenim emitiranim sadržajima a da nositelji prava na to nisu pristali?

                  2.

                  Treba li izraz „priopćavanje djela javnosti” iz članka 3. stavka 1. Direktive 2001/29 tumačiti na način da takvo priopćavanje provodi komercijalni pružatelj usluge cjelovitog rješenja koje se odnosi na televiziju utemeljenu na internetskom protokolu koja je dostupna preko lokalnih poslužitelja (on premises IPTV) i u okviru kojeg pružatelj usluge, osim programske i strojne opreme za prijem televizijskih programa preko interneta, pruža i tehničku podršku te izvršava stalne prilagodbe usluge, ali se usluga u potpunosti pruža na korisnikovoj infrastrukturi, u slučaju kad se uslugom korisniku ne omogućuje samo pristup emitiranim sadržajima čiju su internetsku upotrebu odobrili odgovarajući nositelji prava, nego i zaštićenim sadržajima za koje ne postoji odgovarajući pristanak, a pružatelj usluge može

                              a)

                              utjecati na to koje televizijske programe krajnji korisnik može primati u okviru usluge,

                              b)

                              zna da se njegovom uslugom omogućuje i prijem zaštićenih emitiranih sadržaja a da nositelji prava na to nisu pristali, ali

                              c)

                              ne oglašava takvu mogućnost neovlaštenog korištenja njegovim uslugama, čime znatno ne potiče na kupnju proizvoda, nego prilikom sklapanja ugovora svoje korisnike upućuje na to da na vlastitu odgovornost moraju osigurati dodjelu prava; te

                              d)

                              svojim aktivnostima ne omogućuje nikakav poseban pristup emitiranim sadržajima koji se bez njegove intervencije ne bi mogli primati ili bi se mogli teško primati?

         (1)  SL. 2001., L 167, str. 10.


title: Predmet C-458/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. srpnja 2021. uputila Kúria (Mađarska) – CIG Pannónia Életbiztosító Nyrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/18

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. srpnja 2021. uputila Kúria (Mađarska) – CIG Pannónia Életbiztosító Nyrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Predmet C-458/21)
      (2021/C 471/25)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Kúria

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: CIG Pannónia Életbiztosító Nyrt.

         Tuženik: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 132. stavak 1. točku (c) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1) tumačiti na način da se od PDV-a izuzima usluga kojom se koristi osiguravajuće društvo i čija je svrha:

                  —

                  provjeriti točnost dijagnoze teške bolesti koja je dijagnosticirana osiguraniku, i

                  —

                  potražiti bolje dostupne zdravstvene usluge kako bi se osiguranik izliječio, i

                  —

                  u slučaju da je to obuhvaćeno policom osiguranja i da to zatraži osiguranik, organizirati zdravstveno liječenje u inozemstvu?

         (1)  SL 2006., L 347, str. 1.


title: Predmet C-472/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. kolovoza 2021. uputio Bundesgerichtshofs (Njemačka) – Monz Handelsgesellschaft lnternational mbH & Co. KG/Büchel GmbH & Co. Fahrzeugtechnik KG

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/18

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. kolovoza 2021. uputio Bundesgerichtshofs (Njemačka) – Monz Handelsgesellschaft lnternational mbH & Co. KG/Büchel GmbH & Co. Fahrzeugtechnik KG
      (Predmet C-472/21)
      (2021/C 471/26)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Monz Handelsgesellschaft lnternational mbH & Co. KG

         Druga stranka u žalbenom postupku: Büchel GmbH & Co. Fahrzeugtechnik KG

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li sastavni dio određenog dizajna sâmim time „vidljiv” u smislu članka 3. stavka 3. Direktive 98/71/EZ (1) ako je objektivno moguće prepoznati dizajn kad je sastavni dio ugrađen ili se vidljivost ocjenjuje s obzirom na određene uvjete uporabe ili određenu perspektivu promatrača?

                  2.

                  Ako na prvo prethodno pitanje treba odgovoriti na način da je vidljivost relevantna s obzirom na određene uvjete uporabe ili određenu perspektivu promatrača:

                              a)

                              ocjenjuje li se „uobičajena uporaba” krajnjeg korisnika koja se odnosi na složeni proizvod u smislu članka 3. stavaka 3. i 4. Direktive 98/71/EZ s obzirom na uporabu za koju je proizvođač namijenio sastavni dio ili složeni proizvod ili s obzirom na uobičajenu uporabu složenog proizvoda od strane krajnjeg korisnika?

                              b)

                              na temelju kojih kriterija valja ocijeniti je li uporaba krajnjeg korisnika koja se odnosi na složeni proizvod „uobičajena” u smislu članka 3. stavaka 3. i 4. Direktive 98/71/EZ?

         (1)  Direktiva 98/71/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 1998. o pravnoj zaštiti dizajna (SL 1998., L 289, str. 28.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 44., str. 49.)


title: Predmet C-477/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. kolovoza 2021. uputio Miskolci Törvényszék (Mađarska) – IH/MÁV-START Vasúti Személyszállító Zrt.

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. kolovoza 2021. uputio Miskolci Törvényszék (Mađarska) – IH/MÁV-START Vasúti Személyszállító Zrt.
      (Predmet C-477/21)
      (2021/C 471/27)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Miskolci Törvényszék

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: IH

         Tuženik: MÁV-START Vasúti Személyszállító Zrt.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 5. Direktive 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o određenim vidovima organizacije radnog vremena (1), u vezi s člankom 31. stavkom 2. Povelje [Europske unije o temeljnim pravima]2 tumačiti na način da je dnevni odmor iz članka 3. [navedene direktive] dio tjednog odmora?

                  2.

                  Ili pak članak 5. Direktive [2003/88], u vezi s člankom 31. stavkom 2. Povelje, treba tumačiti na način da se, u skladu s ciljem Direktive, navedenim člankom samo utvrđuje najkraće trajanje tjednog odmora, odnosno na način da tjedni odmor treba trajati najmanje 35 sati neprekidno, pod uvjetom da ne postoje objektivni, tehnički i organizacijski uvjeti rada koji to isključuju?

                  3.

                  Treba li članak 5. Direktive [2003/88], u vezi s člankom 31. stavkom 2. Povelje, tumačiti na način da je, ako se pravom države članice i primjenjivim kolektivnim ugovorom utvrđuje odobravanje neprekidnog tjednog odmora u najkraćem trajanju od 42 sata, nakon rada obavljenog na radni dan koji prethodi tjednom odmoru, obvezno odobriti i dnevni odmor od 12 sati koji je zajamčen uz odmor utvrđen u pravu relevantne države članice i primjenjivom kolektivnom ugovoru, pod uvjetom da ne postoje objektivni, tehnički i organizacijski uvjeti rada koji to isključuju?

                  4.

                  Treba li članak 3. Direktive [2003/88], u vezi s člankom 31. stavkom 2. Povelje, tumačiti na način da radnik također ima pravo na najkraći odmor koji treba odobriti unutar vremena od 24 sata u slučaju da zbog bilo kojeg razloga ne mora raditi u sljedećih 24 sata?

                  5.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na četvrto pitanje, treba li članke 3. i 5. Direktive [2003/88], u vezi s člankom 31. stavkom 2. Povelje, tumačiti na način da dnevni odmor [treba] odobriti prije tjednog odmora?

         (1)  SL 2003., L 299, str. 9.


title: Predmet C-482/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. kolovoza 2021. uputio Fővárosi Törvényszék (Mađarska) – Euler Hermes SA Magyarországi Fióktelepe/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. kolovoza 2021. uputio Fővárosi Törvényszék (Mađarska) – Euler Hermes SA Magyarországi Fióktelepe/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Predmet C-482/21)
      (2021/C 471/28)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Törvényszék

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Euler Hermes SA Magyarországi Fióktelepe

         Tuženik: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prethodna pitanja

      Protivi li se načelima proporcionalnosti, porezne neutralnosti i djelotvornosti, uzimajući osobito u obzir činjenicu da država članica ne može na ime PDV-a naplatiti iznos veći od onog koji je stvarno primio isporučitelj robe odnosno pružatelj usluge za predmetnu isporuku robe odnosno predmetno pružanje usluge, te izuzeću predviđenom u članku 135. stavku 1. točki (a) Direktive o PDV-u (1), osobito u pogledu zahtjeva da se toj djelatnosti pristupa kao jedinoj transakciji s izuzećem, upućujući na načela navedena u točkama 35., 37. i 53. mišljenja nezavisnog odvjetnika u predmetu Swiss Re Germany Holding (C 242/08, EU:C:2009:300) kao i zahtjevu da se zajamči slobodno kretanje kapitala i usluga na unutarnjem tržištu, praksa države članice u skladu s kojom se smanjenje oporezivog iznosa koje treba primijeniti u slučaju konačnog neplaćanja, utvrđeno u članku 90. stavku 1. Direktive o PDV-u, ne može primijeniti u slučaju osiguravatelja koji je u okviru svoje gospodarske djelatnosti osiguranja potraživanja osiguraniku platio naknadu štete za oporezivi iznos i obračunani PDV u trenutku ostvarenja osiguranog rizika (neplaćanje osiguranikova kupca), što u skladu s ugovorom o osiguranju podrazumijeva ustup potraživanja osiguravatelju, zajedno sa svim pripadajućim pravima na izvršenje za navedeno potraživanje, u sljedećim kumulativno ispunjenim okolnostima:

                  (i)

                  u trenutku u kojem su predmetna potraživanja postala nenaplativa nacionalnim zakonodavstvom uopće nije bilo predviđeno smanjenje oporezivog iznosa s osnove nenaplativa potraživanja;

                  (ii)

                  otkad je istaknuto da navedena zabrana nije u skladu s pravom Zajednice, iz nacionalnog pozitivnog prava kategorički se i neprekidno izuzima povrat PDV-a za nenaplativo potraživanje prvotnom isporučitelju (osiguranik) zbog činjenice da mu je osiguravatelj već nadoknadio iznos navedenog PDV-a i

                  (iii)

                  osiguravatelj može dokazati da je njegovo potraživanje od dužnika postalo konačno nenaplativo?

         (1)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: Predmet C-486/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. kolovoza 2021. uputila Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Slovenija) – SHARENGO najem in zakup vozil d.o.o./Mestna občina Ljubljana

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. kolovoza 2021. uputila Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Slovenija) – SHARENGO najem in zakup vozil d.o.o./Mestna občina Ljubljana
      (Predmet C-486/21)
      (2021/C 471/29)
      Jezik postupka: slovenski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SHARENGO najem in zakup vozil d.o.o.

         Tuženik: Mestna občina Ljubljana

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li Uredbu (EZ) br. 2195/2002 [Europskog parlamenta i Vijeća od 5. studenoga 2002. o Jedinstvenom rječniku javne nabave (CPV)], (1) kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 213/2008 Komisije [od 28. studenoga 2007. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 2195/2002 Europskog parlamenta i Vijeća o Jedinstvenom rječniku javne nabave (CPV) (2) i direktiva 2004/17/EZ (3) i 2004/18/EZ (4) Europskog parlamenta i Vijeća o postupcima javne nabave, u pogledu revizije CPV-a], tumačiti na način da najam motornih vozila za prijevoz putnika bez vozača nije obuhvaćen skupinom 601 Jedinstvenog rječnika (CPV), nego skupinom 341 Jedinstvenog rječnika (CPV), uz dodatak oznake PA01-7 Najam iz dodatnog rječnika CPV-a radi dopunjavanja opisa, a na koji se ne odnosi oznaka PB04-7 Bez vozača iz dodatnog rječnika CPV-a, zbog čega iz oznaka iz skupine 341 Jedinstvenog rječnika (CPV) u vezi s oznakom PA01-7 Najam iz dodatnog rječnika CPV-a proizlazi da najam motornih vozila za prijevoz putnika bez vozača treba smatrati ugovorom o pružanju usluga, a ne ugovorom o uslugama, pa prema tome, ako je opskrba električnim vozilima glavni element ulaganja gospodarskog subjekta radi provedbe projekta uspostave javnog sustava najma i zajedničkog korištenja električnih vozila te ako je to ulaganje čak veće od ulaganja javnog naručitelja u provedbu projekta, nije udovoljeno elementu „usluge” iz članka 5. stavka 1. točke (b) Direktive 2014/23 [Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o dodjeli ugovorâ o koncesiji] (5) te stoga ugovor o provedbi tog projekta nije koncesija usluga u smislu članka 5. stavka 1. točke (b) Direktive 2014/23?

                  2.

                  Treba li pojam „pružanje usluga ili upravljanje uslugama” iz članka 5. stavka 1. točke (b) Direktive 2014/23/EU tumačiti na način da:

                              a)

                              pojam „pružanje usluga” iz članka 5. stavka 1. točke (b) Direktive 2014/23/EU znači isto što i pojam „pružanje usluga” iz članka 2. stavka 1. točke 9. Direktive 2014/24/EU [Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ] (6), pa da pojam „pružanje usluga” iz članka 5. stavka 1. točke (b) Direktive 2014/23/EU prema tome znači da u slučaju uspostave javnog sustava najma i zajedničkog korištenja električnih vozila gospodarski subjekt pruža usluge povezane s najmom i zajedničkim korištenjem te obavlja djelatnosti koje nadilaze najam i zajedničko korištenje električnih vozila,
                              te da

                              b)

                              pojam „upravljanje uslugama” iz članka 5. stavka 1. točke (b) Direktive 2014/23/EU znači da gospodarski subjekt izvršava „pravo na iskorištavanje usluga”, koje se navodi u nastavku članka 5. stavka 1. točke (b) Direktive 2014/23/EU, i da se tim iskorištavanjem ostvaruju prihodi, pa pojam „upravljanje uslugama” iz članka 5. stavka 1. točke (b) Direktive 2014/23/EU prema tome znači da u slučaju uspostave javnog sustava najma i zajedničkog korištenja električnih vozila gospodarski subjekt zbog pružanja usluga obuhvaćenih najmom i zajedničkim korištenjem te obavljanja djelatnosti koje nadilaze najam i zajedničko korištenje električnih vozila ima pravo od korisnika tražiti plaćanje pružanja usluga i nije dužan općini platiti zakup parkirališta kao ni troškove redovitog održavanja parkirališta te da je, stoga, legitimno da ostvaruje prihode po toj osnovi?

                  3.

                  Treba li pojam „ukupni promet koncesionara ostvaren tijekom trajanja ugovora, bez PDV-a, kako ga je procijenio javni naručitelj ili naručitelj, s obzirom na […] usluge koj[e] su predmet koncesije” iz članka 8. stavka 2. prvog podstavka Direktive 2014/23/EU tumačiti na način da „ukupni promet koncesionara” obuhvaća i plaćanja koja izvršavaju korisnici sâmom koncesionaru i da, slijedom toga, predstavljaju naknadu za „[…] i usluge koj[e] su predmet koncesije”?

                  4.

                  Treba li članak 8. stavak 1. Direktive 2014/23/EU tumačiti na način da se Direktiva 2014/23/EU primjenjuje ako vrijednost ulaganja ili vrijednost ulaganja i troškova gospodarskog subjekta u okviru koncesije usluga ili troškova gospodarskog subjekta i javnog naručitelja u okviru koncesije usluga (očito) nadilazi vrijednost od 5 350 000 eura bez PDV-a?

                  5.

                  Treba li članak 38. stavak 1. Direktive 2014/23/EU tumačiti na način da se njime dopušta da javni naručitelj nametne uvjet za sudjelovanje koji se odnosi na profesionalnu djelatnost i da od gospodarskih subjekata zahtijeva da dokažu da udovoljavaju tom zahtjevu, također u skladu s Provedbenom uredbom Komisije 2015/1986 [оd 11. studenoga 2015. o utvrđivanju standardnih obrazaca za objavljivanje obavijesti u području javne nabave i stavljanju izvan snage Provedbene uredbe (EU) br. 842/2011] (7), te ispravkom [Provedbene uredbe Komisije (EU) 2015/1986 (8) оd 11. studenoga 2015. o utvrđivanju standardnih obrazaca za objavljivanje obavijesti u području javne nabave i stavljanju izvan snage Provedbene uredbe (EU) br. 842/2011], kojom se u Prilogu XXI. predviđa obavijest o koncesiji (standardni obrazac 24.), koji sadržava Odjeljak III.1.1.) Sposobnost obavljanja profesionalne djelatnosti, uključujući zahtjeve koji se odnose na upis u strukovne ili obrtne registre?

                  6.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na peto prethodno pitanje treba li članak 38. stavak 1. Direktive 2014/23/EU u vezi s načelima jednakog postupanja i nediskriminacije iz članka 3. stavka 1. Direktive 2014/23/EU tumačiti na način da se u svrhu određivanja uvjeta za sudjelovanje koji se odnosi na profesionalnu djelatnost javni naručitelj može pozvati na nacionalni podatak NACE 77.110 radi opisa djelatnosti Najam i leasing automobila i motornih vozila lake kategorije, koja ima isto značenje kao što ga određuje Uredba 1893/2006 [Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o utvrđivanju statističke klasifikacije gospodarskih djelatnosti NACE Revision 2 (9) i izmjeni Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3037/90 te određenih uredaba EZ-a o posebnim statističkim područjima] u Prilogu I., razred 77.11 klasifikacije NACE Rev.2 Najam i leasing automobila i motornih vozila lake kategorije?

                  7.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na peto prethodno pitanje treba li članak 38. stavak 1. Direktive 2014/23/EU, osobito u dijelu u kojem se odnosi na zahtjev proporcionalnosti u vezi s načelima jednakog postupanja i nediskriminacije iz članka 3. stavka 1. Direktive 2014/23/EU, tumačiti na način da javni naručitelj može zahtijevati da svaki od partnera ispunjava uvjet koji se odnosi na upis obavljanja djelatnosti Najam i leasing automobila i motornih vozila lake kategorije?

                  8.

                  Treba li članak 2. stavak 1. točku 8. Direktive 2014/24/EU tumačiti na način da je riječ o ugovoru o javnoj nabavi robe ako je (ovisno o vrijednosti ulaganja gospodarskog subjekta) ključni element budućeg ugovornog odnosa između općine i gospodarskog subjekta povezan s najmom i zajedničkim korištenjem električnih vozila namijenih korisnicima javnog sustava najma i zajedničkog korištenja električnih vozila u okviru kojeg općina ne ulaže u provedbu projekta uspostave javnog sustava najma i zajedničkog korištenja električnih vozila izravno plaćanjem novčanog iznosa gospodarskom subjektu, nego neizravno oslobođenjem od plaćanja najma parkirališta tijekom razdoblja od 20 godina i pružanjem redovitog održavanja parkirališta, a ukupna vrijednost tog ulaganja nadilazi vrijednost iz članka 4. točke (b) ili točke (c) Direktive 2014/24/EU s obzirom na Delegiranu uredbu Komisije 2019/1828 [оd 30. listopada 2019. o izmjeni Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s pragovima za ugovore o javnoj nabavi robe, radova i usluga te projektne natječaje] (10), pri čemu je to ulaganje općine (bitno) manje kako od ukupnog ulaganja gospodarskog subjekta u projekt uspostave javnog sustava najma i zajedničkog korištenja električnih vozila tako i od dijela ulaganja gospodarskog subjekta koji se odnosi na električna vozila, bez obzira na to što će korisnici gospodarskom subjektu plaćati korištenje električnih vozila i što će od potražnje korisnika ovisiti hoće li gospodarski subjekt uspjeti ostvariti prihode koji pokazuju financijski uspjeh uspostave javnog sustava najma i zajedničkog korištenja električnih vozila, zbog čega gospodarski subjekt snosi operativni rizik provedbe projekta, što je jedno od obilježja koncesije usluga u smislu članka 5. stavka 1. točke (b) Direktive 2014/23/EU, a ne ugovora o javnoj nabavi u smislu članka 2. stavka 1. točke 5. Direktive 2014/24/EU?

                  9.

                  Treba li članak 3. stavak 4. treći podstavak Direktive 2014/24/EU tumačiti na način da on predstavlja pravnu osnovu za primjenu uređenja predviđenog Direktivom 2014/24/EU u svrhu dodjele budućeg ugovora između općine i gospodarskog subjekta u vezi s projektom uspostave javnog sustava najma i zajedničkog korištenja električnih vozila jer taj ugovor treba smatrati mješovitim ugovorom koji sadržava elemente ugovora o javnoj nabavi robe i usluga te koncesije usluga s obzirom na to da vrijednost ulaganja općine u provedbu tog projekta nadilazi vrijednost iz članka 4. točke (c) Direktive 2014/24/EU, uzimajući u obzir Delegiranu uredbu 2019/1828?

                  10.

                  Treba li članak 58. stavke 1. i 2. Direktive 2014/24/EU u vezi s načelima jednakog postupanja i nediskriminacije iz članka 18. stavka 1. Direktive 2014/24/EU tumačiti na način da se u svrhu određivanja uvjeta za sudjelovanje koji se odnosi na profesionalnu djelatnost javni naručitelj može pozvati na nacionalni podatak NACE 77.110 radi opisa djelatnosti Najam i leasing automobila i motornih vozila lake kategorije, koja ima isto značenje kao što ga određuje Uredba 1893/2006 u Prilogu I., razred 77.11 klasifikacije NACE Rev.2 Najam i leasing automobila i motornih vozila lake kategorije?

                  11.

                  Treba li članak 58. stavak 1. Direktive 2014/24/EU, osobito u dijelu u kojem se odnosi na zahtjev proporcionalnosti, i članak 58. stavak 2. Direktive 2014/24/EU u vezi s načelima jednakog postupanja te nediskriminacije i proporcionalnosti iz članka 18. stavka 1. Direktive 2014/24/EU tumačiti na način da javni naručitelj može zahtijevati da svaki od partnera ispunjava uvjet koji se odnosi na upis obavljanja djelatnosti Najam i leasing automobila i motornih vozila lake kategorije?

         (1)  Uredba (EZ) br. 2195/2002 Europskog parlamenta i Vijeća od 5. studenoga 2002. o Jedinstvenom rječniku javne nabave (CPV) Tekst značajan za EGP (SL 2002., L 340, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 37.)

         (2)  Uredba Komisije (EZ) br. 213/2008 od 28. studenoga 2007. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 2195/2002 Europskog parlamenta i Vijeća o Jedinstvenom rječniku javne nabave (CPV) i direktiva 2004/17/EZ i 2004/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o postupcima javne nabave, u pogledu revizije CPV-a (tekst značajan za EGP) (SL 2008, L 74, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 2., str. 3.)

         (3)  Direktiva 2004/17/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga (SL 2004., L 134, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 43.)

         (4)  Direktiva 2004/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama (SL 2004., L 134, str. 114.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 156.)

         (5)  Direktiva 2014/23/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o dodjeli ugovorâ o koncesiji (SL 2014., L 94, str. 1.)

         (6)  Direktiva 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL 2014., L 94, str. 65. i ispravci SL 2015., L 275, str. 68., SL 2016., L 311, str. 26. i SL 2020., L 406, str. 67.)

         (7)  Provedbena uredba Komisije (EU) br. 842/2011 od 19. kolovoza 2011. o utvrđivanju standardnih obrazaca za objavljivanje obavijesti u okviru postupaka javne nabave i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1564/2005 (Tekst značajan za EGP) (SL 2011., L 222, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 6., str. 120.)

         (8)  Provedbena Uredba Komisije (EU) 2015/1986 od 11. studenoga 2015. o utvrđivanju standardnih obrazaca za objavljivanje obavijesti u području javne nabave i stavljanju izvan snage Provedbene uredbe (EU) br. 842/2011 (tekst značajan za EGP) (SL 2015., L 196, str. 1. i ispravci SL 2017., L 132, str. 36.)

         (9)  Uredba (EZ) br. 1893/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od dana 20. prosinca 2006. o utvrđivanju statističke klasifikacije ekonomskih djelatnosti NACE Revision 2 te izmjeni Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3037/90 kao i određenih uredbi EZ-a o posebnim statističkim područjima (SL 2006., L 393, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 30., str. 229.)

         (10)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2019/1828 od 30. listopada 2019. o izmjeni Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s pragovima za ugovore o javnoj nabavi robe, radova i usluga te projektne natječaje (Tekst značajan za EGP) (SL 2019., L 279, str. 25.)


title: Predmet C-492/21 P: Žalba koju je 9. kolovoza 2021. podnijela Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 2. lipnja 2021. u predmetu T-233/18., Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo/Europska komisija

text:
               22.11.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 471/23

      Žalba koju je 9. kolovoza 2021. podnijela Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 2. lipnja 2021. u predmetu T-233/18., Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo/Europska komisija
      (Predmet C-492/21 P)
      (2021/C 471/30)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Žalitelj: Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo (zastupnik: F. Rosi, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu koju je Opći sud donio 2. lipnja 2021. u predmetu T-223/18, povodom zahtjeva na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Komisije C(2017) 7973 final od 4. prosinca 2017. u vezi s državnom potporom SA.39913 (2017/NN) – Italija – Navodna naknada javnim bolnicama u regiji Lacij;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj osporava povredu obveze obrazlaganja i izvođenja dokaza: pogrešno tumačenje pojma solidarne djelatnosti, pojma poduzeća i gospodarske djelatnosti iz članka 106. UFEU-a, osobito u odnosu na talijanske propise iz Decreta legislativa 229/1999 (Zakonodavna uredba 229/1999), ističući da sustav financiranja regija od strane talijanske države nije obuhvaćen solidarnim sustavom, nego gospodarskim sustavom na način na koji upućuje sustav SGEI-ja.
      Konkretno, žalitelj osporava pojam solidarne djelatnosti koji Opći sud zastupa u pobijanoj presudi, kao prilično općenit pojam koji ne upućuje na važeće talijansko zakonodavstvo koje uređuje pružanje zdravstvenih usluga. Naime, Opći sud je presudu Suda od 11. lipnja 2020. u predmetu Dovera smatrao primjenjivom u ovom slučaju, a da nije proveo točnu analizu reforme u Italiji iz 1999. godine, a osobito da ju nije usporedio s propisima koji uređuju sustav pružanja zdravstvenih usluga u državi Slovačkoj.
      Osim toga, žalitelj osporava da pojam univerzalne djelatnosti može isključiti primjenjivost sustava iz članka 106. UFEU-a, s obzirom na to da se usluga koja je pružena, iako ne u potpunosti, na univerzalan način, ne može smatrati gospodarskom poput drugih usluga kao što su multimodalni prijevoz, električna energija, voda, telekomunikacije itd., već je upravo obuhvaćena istim pojmom iz SGEI-ja.
      Jednako tako, Opći sud ne navodi da država prenosi financiranje na regije i da je u tom slučaju na regiji obveza plaćanja javnim i privatnim zdravstvenim poduzećima za usluge na temelju regionalnih tarifa za izbor pacijenta/korisnika.
      Stoga regije potpisuju ugovore o koncesiji za javne usluge sa svim subjektima u javnom i privatnom vlasništvu, plaćajući usluge na temelju unaprijed utvrđene tarife. Svaka zdravstvena ustanova organizira svoju djelatnost na specifičan i autonoman način, kako bi privukla pacijenta u svoju ustanovu.
      I ne samo to, već se pacijent može obratiti javnoj ili privatnoj zdravstvenoj ustanovi kako bi zatražio privatnu uslugu, čime se izbjegavaju liste čekanja koje postoje u tzv. akreditiranom sustavu. Stoga se osporava tvrdnja koju je Opći sud naveo na početku presude: „U Italiji je organizacija zdravstvenog sustava usmjerena na Servizio sanitario nazionale [(Nacionalna zdravstvena služba, u daljnjem tekstu: SSN)]. U kontekstu SSN-a, zdravstvene se usluge izravno financiraju putem socijalnih doprinosa osiguranika i iz državnih sredstava, tako da te usluge javna tijela ili povezana privatna tijela pružaju besplatno ili gotovo besplatno svim pacijentima registriranima u SSN-u. Upravljanje SSN-om u osnovi osiguravaju regije”.

      Potonji argument ne samo da ne odgovara stvarnoj zdravstvenoj organizaciji u Italiji i važećem zakonodavstvu, nego Opći sud ne pojašnjava izjavu prema kojoj se „zdravstvene usluge izravno financiraju socijalnim doprinosima osiguranika i iz državnih sredstava”, što predstavlja apstraktan i nekontekstualiziran prikaz.
      Drugim riječima, Opći sud nije pojasnio što su „socijalni doprinosi osiguranika” niti od čega se sastoje „državna sredstva”. Preciznije govoreći, Opći sud ne provodi pažljivu analizu sadržaja odredbi koje uređuju SGEI u smislu članka 106. UFEU-a i na temelju presude Suda u predmetu Altmark iz 2003.
      Najprije Komisija, a zatim i Opći sud trebali su provesti detaljnu analizu sustava, uzimajući u obzir i tekst Priloga 26. Ugovoru koji se odnosi upravo na SGEI te činjenicu da nije razrađen poseban pojam koji identificira ovaj određeni sektor usluga.
      Naposljetku, osporavana presuda koju je donio Opći sud nije ništa drugo nego prijenos sadržaja iz pobijane odluke Komisije za koju je Opći sud smatrao da ne sadržava nedostatke u obrazlaganju.
      Stoga prigovori koje je žalitelj detaljno iznio ostaju bespredmetni, s obzirom na to da je on, suprotno onome što je tvrdio Opći sud, osporio odluku Komisije u smislu da je potpuno generička i da se ne odnosi se na važeće talijansko zakonodavstvo.
      Nije moguće ni jednostavno prenijeti sadržaj presude Suda u predmetu Dovera.
      Štoviše, temeljni prigovor koji je iznio žalitelj, a koji podliježe prvo ispitivanju Komisije, a zatim i ispitivanju strane Općeg suda, upravo je provjera usklađenosti talijanskog zdravstvenog sustava s odredbama sadržanima u članku 106. UFEU-a, a time i s primjenom sustava SGEI-ja.
      U vezi s tim, žalitelj se poziva na izostanak odluke Općeg suda i stoga na nedostatno obrazloženje.