title: Predmet C-561/16: Presuda Suda (drugo vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo – Španjolska) – Saras Energía SA protiv Administración del Estado (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 2012/27/EU — Članak 7. stavci 1., 4. i 9. — Članak 20. stavci 4. i 6. — Promicanje energetske učinkovitosti — Sustav obveza energetske učinkovitosti — Druge mjere politike — Nacionalni fond za energetsku učinkovitost — Uspostava takvog fonda kao glavne mjere provedbe obveza energetske učinkovitosti — Obveza doprinosa — Određivanje stranaka obveznica — Distributeri energije i/ili poduzeća za maloprodaju energije)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/4

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo – Španjolska) – Saras Energía SA protiv Administración del Estado
      (Predmet C-561/16) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2012/27/EU - Članak 7. stavci 1., 4. i 9. - Članak 20. stavci 4. i 6. - Promicanje energetske učinkovitosti - Sustav obveza energetske učinkovitosti - Druge mjere politike - Nacionalni fond za energetsku učinkovitost - Uspostava takvog fonda kao glavne mjere provedbe obveza energetske učinkovitosti - Obveza doprinosa - Određivanje stranaka obveznica - Distributeri energije i/ili poduzeća za maloprodaju energije))
      (2018/C 352/04)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Supremo

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Saras Energía SA

         Tuženik: Administración del Estado

         uz sudjelovanje: Endesa SA, Endesa Energía SA, Endesa Energía XXI SLU, Viesgo Infraestructuras Energéticas SL, Hidroeléctrica del Cantábrico SAU, Nexus Energía SA, Nexus Renovables SLU, Engie España SL, Villar Mir Energía SL, Energya VM Gestión de Energía SLU, Estaciones de Servicio de Guipúzcoa SA, Acciona Green Energy Developments SLU, Fortia Energía SL

         Izreka

                  1.

                  Članke 7. i 20. Direktive 2012/27/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. o energetskoj učinkovitosti, izmjeni direktiva 2009/125/EZ i 2010/30/EU i stavljanju izvan snage direktiva 2004/8/EZ i 2006/32/EZ treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni propis koji kao glavni način ispunjenja obveza ekonomske učinkovitosti utvrđuje sustav godišnjeg doprinosa u nacionalni fond za energetsku učinkovitost, pod uvjetom da, s jedne strane, taj propis jamči ostvarenje uštede energije u mjeri ekvivalentnoj sustavima obveza energetske učinkovitosti koji se mogu provesti na temelju članka 7. stavka 1. te direktive i da, s druge strane, zahtjevi iz članka 7. stavaka 10. i 11. navedene direktive budu poštovani, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

                  2.

                  Članak 7. Direktive 2012/27 treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis poput onog u glavnom postupku, koji nameće obveze energetske učinkovitosti samo određenim poduzećima u energetskom sektoru, pod uvjetom da se određivanje tih poduzeća kao stranaka obveznica zaista temelji na objektivnim i nediskriminirajućim kriterijima koji su izričito izneseni, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

         (1)  SL C 22, 23. 1. 2017.


title: Predmet C-482/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. srpnja 2018. uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – Google Ireland Limited protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. srpnja 2018. uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – Google Ireland Limited protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága
      (Predmet C-482/18)
      (2018/C 352/28)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Google Ireland Limited

         Tuženik: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članke 18. i 56. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (u daljnjem tekstu: UFEU) i zabranu diskriminacije tumačiti na način da im je protivan porezni propis države članice čiji sustav sankcija za povredu obveze registracije u svrhu poreza na oglašavanje, predviđa izricanje novčane kazne zbog propusta, čiji iznos za društva koja nemaju poslovni nastan u Mađarskoj može biti i do 2 000 puta veći od one koja se primjenjuje na društva s poslovnim nastanom u Mađarskoj?

                  2.

                  Treba li smatrati da novčana kazna opisana u prethodnom pitanju, u izrazito visokom iznosu i kaznene naravi, može odvratiti pružatelje usluga bez poslovnog nastana u Mađarskoj od toga da pružaju usluge u toj zemlji?

                  3.

                  Treba li članak 56. UFEU-a i zabranu diskriminacije tumačiti na način da im je protivan propis prema kojem se u slučaju poduzeća s poslovnim nastanom u Mađarskoj, obveza registracije ispunjava automatski bez izričitog zahtjeva, dodjelom poreznog identifikacijskog broja tijekom njegova upisa u sudski registar poslovnih subjekata, neovisno o tome objavljuje li poduzeće oglase ili ne, dok se u slučaju poduzeća bez poslovnog nastana u Mađarskoj koja objavljuju oglase u toj zemlji to ne događa automatski, nego moraju izričito ispuniti obvezu registracije i u slučaju da to ne učine može im se izreći posebna sankcija?

                  4.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, treba li članak 56. UFEU-a i zabranu diskriminacije tumačiti na način da im je protivna sankcija poput one koja je predmet glavnog postupka, izrečena zbog neispunjenja obveze registracije u svrhu poreza na oglašavanje, ako se taj propis pokaže protivnim navedenom članku?

                  5.

                  Treba li članak 56. UFEU-a i zabranu diskriminacije tumačiti na način da im je protivna odredba prema kojoj je, u slučaju poduzeća s poslovnim nastanom u inozemstvu, odluka kojom im se izriče kazna konačna i izvršna od njezine dostave i može se pobijati samo u sudskom postupku u kojem sud ne može održati raspravu i u kojem su dopušteni samo dokumentirani dokazi, dok se u slučaju poduzeća s poslovnim nastanom u Mađarskoj nametnute novčane kazne mogu pobijati u upravnom postupku i k tome sudski postupak nije ograničen ni na koji način?

                  6.

                  Treba li članak 56. UFEU-a tumačiti uzimajući u obzir pravo na pravični postupak iz članka 41. stavka 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), na način da taj zahtjev nije ispunjen kada je izrečena novčana kazna zbog neispunjenja po danu, utrostručujući svaki put njezin iznos a da pružatelj usluga koji još nema saznanja o ranijoj odluci, nije u mogućnosti svoj propust ispraviti prije nego mu se izrekne sljedeća novčana kazna?

                  7.

                  Treba li članak 56. UFEU-a tumačiti uzimajući u obzir pravo na pravični postupak utvrđeno u članku 41. stavku 1. Povelje, pravo na saslušanje iz članka 41. stavka 2. točke (a) Povelje i pravo na djelotvoran pravni lijek te pravo na pošteno suđenje utvrđeno u članku 47. Povelje na način da ti zahtjevi nisu ispunjeni kada se odluka ne može pobijati u upravnom postupku dok je u sudskom postupku dopušteno podnositi samo dokumentirane dokaze te sud ne može održati raspravu u predmetu?


title: Predmet C-161/17: Presuda Suda (drugo vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – Land Nordrhein-Westfalen protiv Dirka Renckhoffa (Zahtjev za prethodnu odluku — Autorsko pravo i srodna prava — Direktiva 2001/29/EZ — Informacijsko društvo — Usklađivanje određenih aspekata autorskog i srodnih prava — Članak 3. stavak 1. — Priopćavanje javnosti — Pojam — Stavljanje na internetsku stranicu, bez odobrenja nositelja autorskog prava, fotografije koja je prethodno objavljena, bez ograničenja i uz njegovo odobrenje, na drugoj internetskoj stranici — Nova javnost)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/10

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – Land Nordrhein-Westfalen protiv Dirka Renckhoffa
      (Predmet C-161/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Autorsko pravo i srodna prava - Direktiva 2001/29/EZ - Informacijsko društvo - Usklađivanje određenih aspekata autorskog i srodnih prava - Članak 3. stavak 1. - Priopćavanje javnosti - Pojam - Stavljanje na internetsku stranicu, bez odobrenja nositelja autorskog prava, fotografije koja je prethodno objavljena, bez ograničenja i uz njegovo odobrenje, na drugoj internetskoj stranici - Nova javnost))
      (2018/C 352/13)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Land Nordrhein-Westfalen

         Tuženik: Dirk Renckhoff

         Izreka

      Pojam „priopćavanje javnosti” u smislu članka 3. stavka 1. Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu treba tumačiti na način da obuhvaća stavljanje na internetsku stranicu fotografije koja je prethodno objavljena – bez ograničenja u pogledu njezina preuzimanja i uz odobrenje nositelja autorskog prava – na drugoj internetskoj stranici.

         (1)  SL C 231, 17. 7. 2017.


title: Predmet T-825/16: Presuda Općeg suda od 13. srpnja 2018. – Cipar protiv EUIPO-a – Papouis Dairies (Pallas Halloumi) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Europske unije Pallas Halloumi — Raniji verbalni certifikacijski žig Ujedinjene Kraljevine HALLOUMI — Relativni razlog za odbijanje — Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/32

      Presuda Općeg suda od 13. srpnja 2018. – Cipar protiv EUIPO-a – Papouis Dairies (Pallas Halloumi)
      (Predmet T-825/16) (1)

      ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije Pallas Halloumi - Raniji verbalni certifikacijski žig Ujedinjene Kraljevine HALLOUMI - Relativni razlog za odbijanje - Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”))
      (2018/C 352/38)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Republika Cipar (zastupnici: S. Malynicz, QC, i V. Marsland, solicitor)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: D. Gája, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Papouis Dairies Ltd (Nicosie, Cipar) (zastupnik: N. Korogiannakis, avocat)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 22. rujna 2016. (predmet R 2065/2014-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između Republike Cipra i društva Papouis Dairies.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Republici Cipru nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 22, 23. 1. 2017.


title: Predmet C-300/17: Presuda Suda (treće vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Kúria – Mađarska) – Hochtief AG protiv Budapest Főváros Önkormányzata (Zahtjev za prethodnu odluku — Javna nabava — Postupci pravne zaštite — Direktiva 89/665/EZ — Tužba za naknadu štete — Članak 2. stavak 6. — Nacionalni propis koji dopuštenost svih tužbi za naknadu štete uvjetuje prethodnim i konačnim utvrđenjem nezakonitosti odluke javnog naručitelja koja je uzrokovala navedenu štetu — Tužba za poništenje — Prethodna tužba pred arbitražnom komisijom — Sudski nadzor odluka arbitražne komisije — Nacionalni propis koji isključuje isticanje razloga koji nisu izneseni pred arbitražnom komisijom — Povelja Europske unije o temeljnim pravima — Članak 47. — Pravo na djelotvornu sudsku zaštitu — Načela djelotvornosti i ekvivalentnosti)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/11

      Presuda Suda (treće vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Kúria – Mađarska) – Hochtief AG protiv Budapest Főváros Önkormányzata
      (Predmet C-300/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Javna nabava - Postupci pravne zaštite - Direktiva 89/665/EZ - Tužba za naknadu štete - Članak 2. stavak 6. - Nacionalni propis koji dopuštenost svih tužbi za naknadu štete uvjetuje prethodnim i konačnim utvrđenjem nezakonitosti odluke javnog naručitelja koja je uzrokovala navedenu štetu - Tužba za poništenje - Prethodna tužba pred arbitražnom komisijom - Sudski nadzor odluka arbitražne komisije - Nacionalni propis koji isključuje isticanje razloga koji nisu izneseni pred arbitražnom komisijom - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članak 47. - Pravo na djelotvornu sudsku zaštitu - Načela djelotvornosti i ekvivalentnosti))
      (2018/C 352/14)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Kúria

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Hochtief AG

         Tuženik: Budapest Főváros Önkormányzata

         Izreka

                  1.

                  Članak 2. stavak 6. Direktive Vijeća 89/665/EEZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima, kako je izmijenjena Direktivom 2014/23/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014., valja tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni postupovni propis, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koji mogućnost isticanja građanskopravnog zahtjeva u slučaju povrede pravila o javnoj nabavi i dodjeli ugovora o javnoj nabavi uvjetuje time da arbitražna komisija ili sud u okviru sudskog nadzora odluke te arbitražne komisije konačno utvrde povredu.

                  2.

                  Pravo Unije, a osobito članak 1. stavke 1. i 3. Direktive 89/665, kako je izmijenjena Direktivom 2014/23, s obzirom na članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da im se u kontekstu tužbe za naknadu štete ne protivi nacionalno postupovno pravilo, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koje sudski nadzor odluka arbitražne komisije koja je u prvom stupnju provela nadzor odluka koje su javni naručitelji donijeli u okviru provedbe postupaka javne nabave ograničava na ispitivanje samo razloga istaknutih pred tom komisijom.

         (1)  SL C 269, 14. 8. 2017.


title: Predmet T-847/16: Presuda Općeg suda od 13. srpnja 2018. – Cipar protiv EUIPO-a – POA (COWBOYS HALLOUMI) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Europske unije COWBOYS HALLOUMI — Raniji verbalni certifikacijski žig Ujedinjene Kraljevine HALLOUMI — Relativni razlog za odbijanje — Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/33

      Presuda Općeg suda od 13. srpnja 2018. – Cipar protiv EUIPO-a – POA (COWBOYS HALLOUMI)
      (Predmet T-847/16) (1)

      ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije COWBOYS HALLOUMI - Raniji verbalni certifikacijski žig Ujedinjene Kraljevine HALLOUMI - Relativni razlog za odbijanje - Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”))
      (2018/C 352/39)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Republika Cipar (zastupnici: S. Malynicz, QC, i V. Marsland, solicitor)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: D. Gája, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Pagkypriosorganismos ageladotrofon (POA) (Latsia, Cipar) (zastupnik: N. Korogiannakis, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 22. rujna 2016. (predmet R 2781/2014-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između Republike Cipra i POA-e.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Republici Cipru nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 22, 23. 1. 2017.


title: Predmet C-16/17: Presuda Suda (peto vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugal) – TGE Gas Engineering GmbH – Sucursal em Portugal protiv Autoridade Tributária e Aduaneira (Zahtjev za prethodnu odluku — Porez na dodanu vrijednost (PDV) — Odbitak pretporeza — Nastanak i opseg prava na odbitak)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/4

      Presuda Suda (peto vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugal) – TGE Gas Engineering GmbH – Sucursal em Portugal protiv Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Predmet C-16/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Odbitak pretporeza - Nastanak i opseg prava na odbitak))
      (2018/C 352/05)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: TGE Gas Engineering GmbH – Sucursal em Portugal

         Tuženik: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Izreka

      Članke 167. i 168. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2010/45/EU od 13. srpnja 2010., kao i načelo neutralnosti treba tumačiti na način da im se protivi to da porezna uprava države članice smatra da su društvo koje ima sjedište u drugoj državi članici i podružnica koju ono ima u prvoj od tih država članica dva različita porezna obveznika zbog toga što ti subjekti imaju svaki svoj porezni identifikacijski broj i da zbog toga podružnici odbije pravo na odbitak PDV-a iz obavijesti o terećenju koje izda gospodarsko interesno udruženje u kojem je to društvo član, ali ne i njegova podružnica.

         (1)  SL C 104, 3. 4. 2017.


title: Predmet C-484/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. srpnja 2018. uputio Cour de cassation (Francuska) – Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (SPEDIDAM), PG, GF protiv Institut national de l’audiovisuel

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. srpnja 2018. uputio Cour de cassation (Francuska) – Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (SPEDIDAM), PG, GF protiv Institut national de l’audiovisuel
      (Predmet C-484/18)
      (2018/C 352/29)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour de cassation

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (SPEDIDAM), PG, GF

         Tuženik: Institut national de l’audiovisuel

         Druge stranke: Syndicat indépendant des artistes-interprètes (SIA-UNSA), Syndicat français des artistes-interprètes (CGT)

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 2. točku (b), članak 3. stavak 2. točku (a) i članak 5. Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu (1), tumačiti na način da im nije protivno to da se nacionalnom odredbom poput one koja proizlazi iz članka 49., II, Zakona br. 86-1067 od 30. rujna 1986. o slobodi komuniciranja izmijenjenog člankom 44. Zakona br. 2006-961 od 1. kolovoza 2006., uvede, u korist Nacionalnog audiovizualnog instituta, korisnika prava iskorištavanja nacionalnih programskih društava na audiovizualnim arhivima, derogativni režim koji predviđa da uvjeti iskorištavanja izvedbe umjetnika izvođača i naknade do kojih te izvedbe dovode budu uređene ugovorima sklopljenim između samih umjetnika izvođača ili organizacija zaposlenika koje zastupaju umjetnike izvođače i tog instituta, pri čemu ti ugovori moraju osobito precizirati ljestvicu plaća i načine isplate tih plaća?

         (1)  SL 2001. L 167, str. 10. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17. svezak 1., str. 119.)


title: Predmet T-797/17: Presuda Općeg suda od 13. srpnja 2018. – Star Television Productions protiv EUIPO-a – Marc Dorcel (STAR) („Žig Europske unije — Postupak povodom opoziva — Figurativni žig Europske unije STAR — Nepostojanje stvarne uporabe žiga — Članak 51. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 58. stavak 1. točka (a) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/34

      Presuda Općeg suda od 13. srpnja 2018. – Star Television Productions protiv EUIPO-a – Marc Dorcel (STAR)
      (Predmet T-797/17) (1)

      ((„Žig Europske unije - Postupak povodom opoziva - Figurativni žig Europske unije STAR - Nepostojanje stvarne uporabe žiga - Članak 51. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 58. stavak 1. točka (a) Uredbe (EU) 2017/1001)”))
      (2018/C 352/40)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Star Television Productions Ltd (Tortola, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: D. Farnsworth, solicitor)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: V. Ruzek, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Marc Dorcel SA (Pariz, Francuska) (zastupnik: B. Soyer, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 14. rujna 2017. (predmet R 1519/2016-2), koja se odnosi na postupak povodom opoziva između društava Star Television Productions i Marc Dorcel.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Star Television Productions Ltd nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 42, 5. 2. 2018.


title: Predmet C-52/17: Presuda Suda (peto vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesverwaltungsgericht – Austrija) – VTB Bank (Austria) AG protiv Finanzmarktaufsichtsbehörde (Zahtjev za prethodnu odluku — Usklađivanje zakonodavstava — Direktiva 2013/36/EU — Članci 64., 65. i 67. — Uredba (EU) br. 575/2013 — Članak 395. stavci 1. i 5. — Nadzor kreditnih institucija — Nadzorne ovlasti i ovlasti izricanja kazni — Ograničenja velikih izloženosti — Propisi države članice koji predviđaju nametanje kamata u slučaju prekoračenja tih ograničenja — Uredba (EU) br. 468/2014 — Članak 48. — Podjela nadležnosti između Europske središnje banke (ESB) i nacionalnih tijela — Formalno pokrenut bonitetni nadzorni postupak)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/5

      Presuda Suda (peto vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesverwaltungsgericht – Austrija) – VTB Bank (Austria) AG protiv Finanzmarktaufsichtsbehörde
      (Predmet C-52/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Usklađivanje zakonodavstava - Direktiva 2013/36/EU - Članci 64., 65. i 67. - Uredba (EU) br. 575/2013 - Članak 395. stavci 1. i 5. - Nadzor kreditnih institucija - Nadzorne ovlasti i ovlasti izricanja kazni - Ograničenja velikih izloženosti - Propisi države članice koji predviđaju nametanje kamata u slučaju prekoračenja tih ograničenja - Uredba (EU) br. 468/2014 - Članak 48. - Podjela nadležnosti između Europske središnje banke (ESB) i nacionalnih tijela - Formalno pokrenut bonitetni nadzorni postupak))
      (2018/C 352/06)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesverwaltungsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: VTB Bank (Austria) AG

         Tuženik: Finanzmarktaufsichtsbehörde

         Izreka

                  1.

                  Članak 64. i članak 65. stavak 1. Direktive 2013/36/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o pristupanju djelatnosti kreditnih institucija i bonitetnom nadzoru nad kreditnim institucijama i investicijskim društvima, izmjeni Direktive 2002/87/EZ te stavljanju izvan snage direktiva 2006/48/EZ i 2006/49/EZ te članak 395. stavke 1. i 5. Uredbe (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva i o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 valja tumačiti na način da im se protivi nacionalno zakonodavstvo na temelju kojeg se, u slučaju prekoračenja ograničenja izloženosti iz članka 395. stavka 1. Uredbe br. 575/2013, kreditnoj instituciji automatski nameću kompenzacijske kamate čak i ako potonja ispunjava uvjete iz članka 395. stavka 5. navedene uredbe, u skladu s kojima može prekoračiti navedena ograničenja.

                  2.

                  Članak 48. stavak 3. Uredbe (EU) br. 468/2014 Europske središnje banke od 16. travnja 2014. o uspostavljanju okvira za suradnju unutar Jedinstvenog nadzornog mehanizma između Europske središnje banke i nacionalnih nadležnih tijela te s nacionalnim imenovanim tijelima (Okvirna uredba o SSM-u) treba tumačiti na način da se postupak bonitetnog nadzora ne može smatrati formalno pokrenutim u smislu te odredbe ni ako je kreditna institucija izvijestila nacionalno nadzorno tijelo o prekoračenju ograničenja iz članka 395. stavka 1. Uredbe br. 575/2013 ni ako je to tijelo već donijelo odluku u usporednom postupku o sličnim kršenjima.

         (1)  SL C 144, 8. 5. 2017.


title: Predmet T-388/18: Tužba podnesena 27. lipnja 2018. – WV protiv ESVD

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/34

      Tužba podnesena 27. lipnja 2018. – WV protiv ESVD
      (Predmet T-388/18)
      (2018/C 352/41)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužiteljica: WV (zastupnik: É. Boigelot, odvjetnik)

         Tuženik: Europska služba za vanjsko djelovanje

         Tužbeni zahtjev

      Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  njezinu tužbu proglasi dopuštenom i osnovanom;

                              —

                              posljedično tomu, i nakon što je tuženiku odredio da najprije i na temelju članka 89. stavka 3. točke (d) Poslovnika Općeg suda kojim se određuju „Mjere upravljanja postupkom”, podnese sve dokazne elemente i dokumente u vezi s ovim predmetom, osobito: ovlaštenje i zaključke interne sigurnosne istrage koju je provelo tijelo za imenovanje; sve ESVD-ove interne dokumente i odluke sastavljene u vezi s optužbama za navodno iznošenje dokumenata i moguće tužiteljičino prosljeđivanje informacija trećoj zemlji (Izrael/Turska), precizne datume, navodno podijeljene informacije i konkretne dokaze te informacije proslijeđene sigurnosnoj službi i njezin odgovor; dokumente i/ili interne odluke koje su očito donesene ili sastavljene u vezi s incidentom od 27. srpnja 2016. i osobito obavijest Izvršnog glavnog tajnika ESVD-a o isključenju tužiteljice iz odjela za Tursku; poruku elektroničke pošte koju je [X] poslala [Y-u] u rujnu 2015., a u kojoj navodno navodi „ozbiljne probleme koji su uglavnom vezani uz tužiteljičino ponašanje”; informacije o naravi njezinih različitih premještaja kako bi se razjasnilo jesu li oni bili izvršeni u okviru njezina radnog mjesta i/ili drugih radnih mjesta; zadaće nacionalnih stručnjaka koji su stavljeni na raspolaganje ESVD-ovu odjelu za Tursku na temelju sporazuma sklopljenog s različitim državama članicama u lipnju 2015. radi osnivanja navedenog odjela; zapisnik sastanka od 18. svibnja 2017. na kojem su prisustvovali tužiteljica, predstavnik odbora za osoblje i tijelo za imenovanje; razmjena poruka elektroničke pošte od 10. srpnja 2017. između [Z-a] i šefa delegacije Europske unije u Turskoj;

                              —

                              poništi prešutnu odluku o odbijanju zahtjeva za pomoć na temelju članka 24. Statuta, podnesenog 4. rujna 2017.;

                              —

                              poništi odluku od 28. ožujka 2018., pod referentnim brojem Ares(2018)1705593, koja je bila dostavljena istog dana i kojom je tijelo za imenovanje odbilo tužiteljičinu pritužbu od 29. studenoga 2017.; pod referentnim brojem R/510/17, protiv prešutnog odbijanja zahtjeva za pomoć na temelju članka 24. Statuta;

                              —

                              naloži tuženiku snošenje svih troškova, u skladu s člankom 134. Poslovnika Općeg suda Europske unije.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužiteljica u prilog svojoj tužbi ističe jedan tužbeni razlog, koji se temelji na povredi dužnosti pružanja pomoći i brižnog postupanja, povredi članka 1.e stavka 2., 12., 12.a, 22.c, 24., 25. i 26. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik), načela dobre uprave te na povredi članaka 1. i 2. Priloga IX. Pravilniku o osoblju za dužnosnike Europske unije i Uredbe (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom kretanju takvih podataka (SL 2001., L 8, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 34., str. 6.).
      Tužiteljica također u okviru tužbenog razloga navodi povredu osobito članaka 41., 47. i 52. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, prava na obranu, zlouporabu prava i postupka, pored očitog kršenja načela legtiminih očekivanja i jednakosti oružja.
      Tužiteljica u okviru tužbenog razloga naposljetku ističe povredu načela koje upravi nalaže da donosi odluke samo na temelju zakonom dopuštenih razloga, koji su relevantni i ne sadržavaju očitu/e pogrešku/e u činjeničnoj ili pravnoj ocjeni te povredu načela proporcionalnosti, kontradiktornosti, dobre uprave i pravne sigurnosti, pored kršenja Uredbe (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o pristupu javnosti dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL 2001., L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.).
      Navedeni prigovor sastoji se od toga što tijelo za imenovanje, donijevši pobijanu odluku u navedenim okolnostima i potom odbivši tužiteljičinu pritužbu, očito nije pravilno primijenilo i protumačilo odredbe internih pravila i navedena načela jer je odluku utemeljilo na netočnom obrazloženju kako u pogledu činjeničnog stanja, tako i u pogledu pravne ocjene te je stoga tužiteljicu stavilo u nezakonit upravni položaj, u kojem ne postoji nikakva podudarnost između utvrđenih činjenica i odbijanja zahtjeva za pomoć.


title: Predmet C-485/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. srpnja 2018. uputio Conseil d'État (Francuska) – Groupe Lactalis protiv Premier ministre, Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Garde des Sceaux, ministre de la Justice, Ministre de l’Économie et des Finances

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. srpnja 2018. uputio Conseil d'État (Francuska) – Groupe Lactalis protiv Premier ministre, Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Garde des Sceaux, ministre de la Justice, Ministre de l’Économie et des Finances
      (Predmet C-485/18)
      (2018/C 352/30)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d’État

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Groupe Lactalis

         Tuženici: Premier ministre, Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Garde des Sceaux, ministre de la Justice, Ministre de l’Économie et des Finances

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li smatrati da je člankom 26. Uredbe br. 1169/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. (1), kojim je, među ostalim, propisano da Komisija Europskom parlamentu i Vijeću podnosi izvješća o obveznom navođenju zemlje podrijetla ili mjesta podrijetla za mlijeko i mlijeko koje se koristi kao sastojak, izričito usklađena ta materija u smislu članka 38. stavka 1. te uredbe i predstavlja li on prepreku mogućnosti da države članice donesu mjere kojima se propisuju dodatni obvezni podaci na temelju njezina članka 39.?

                  2.

                  U slučaju da su nacionalne mjere opravdane interesom zaštite potrošača s obzirom na članak 39. stavak 1., treba li tumačiti zajedno dva kriterija propisana stavkom 2. tog članka koji se tiču, s jedne strane, dokazane povezanosti određene kakvoće hrane i njezina podrijetla i, s druge strane, dokaza da većina potrošača pridaje značajnu [važnost] navođenju odnosnog podatka i, osobito, može li se ocjena dokazane povezanosti temeljiti samo na subjektivnim kriterijima koji se odnose na važnost veze koju potrošači uglavnom mogu pridavati između svojstva hrane i njezina podrijetla?

                  3.

                  Ako bi svojstva hrane trebalo tumačiti tako da mogu obuhvaćati sve čimbenike koji doprinose njezinoj kvaliteti, mogu li se radi primjene članka 39. stavka 2. razlozi koji se tiču otpornosti hrane na prijevoz i na opasnosti od njezine izmjene prilikom prijevoza uzeti u obzir prilikom ocjene postojanja dokazane povezanosti između nekih svojstava hrane i njezina podrijetla?

                  4.

                  Pretpostavlja li ocjena uvjeta određenih člankom 39. da se svojstva hrane smatraju jedinstvenima ili zajamčenima zbog njezina podrijetla i, u potonjem slučaju, unatoč usklađivanju sanitarnih i ekoloških standarda koji se primjenjuju u Europskoj uniji, može li podatak o podrijetlu biti precizniji od oznake u obliku „EU” ili „izvan EU-a”?

         (1)  Uredba (EU) br. 1169/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o informiranju potrošača o hrani, izmjeni uredbi (EZ) br. 1924/2006 i (EZ) br. 1925/2006 Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Komisije 87/250/EEZ, Direktive Vijeća 90/496/EEZ, Direktive Komisije 1999/10/EZ, Direktive 2000/13/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, direktiva Komisije 2002/67/EZ i 2008/5/EZ i Uredbe Komisije (EZ) br. 608/2004 (SL L 304, str. 18.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 20., str. 168. i ispravak u SL-u 2016., L 266, str. 7.).


title: Predmet C-59/17: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Francuska) – Château du Grand Bois SCI protiv Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer) (Zahtjev za prethodnu odluku — Poljoprivreda — Tržište vina — Uredba (EZ) br. 555/2008 — Potpore za restrukturiranje i prenamjenu vinograda — Nenajavljene kontrole na licu mjesta — Ovlasti kontrolnih službenika — Ovlaštenost službenika da uđu na poljoprivredno gospodarstvo bez vinogradareva dopuštenja)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/6

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Francuska) – Château du Grand Bois SCI protiv Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)
      (Predmet C-59/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Poljoprivreda - Tržište vina - Uredba (EZ) br. 555/2008 - Potpore za restrukturiranje i prenamjenu vinograda - Nenajavljene kontrole na licu mjesta - Ovlasti kontrolnih službenika - Ovlaštenost službenika da uđu na poljoprivredno gospodarstvo bez vinogradareva dopuštenja))
      (2018/C 352/07)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d'État

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Château du Grand Bois SCI

         Tuženik: Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

         Izreka

      Članke 76., 78. i 81. Uredbe Komisije (EZ) br. 555/2008 od 27. lipnja 2008. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 479/2008 o zajedničkoj organizaciji tržišta vina u vezi s programima potpore, [s] trgovinom s trećim zemljama, [s] proizvodnim potencijalom i o nadzoru u sektoru vina treba tumačiti na način da ne ovlašćuju službenike koji provode kontrole na licu mjesta da uđu na poljoprivredno gospodarstvo bez vinogradareva dopuštenja.

         (1)  SL C 112, 10. 4. 2017.


title: Predmet C-486/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. srpnja 2018. uputio Cour de cassation (Francuska) – RE protiv Praxair MRC

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/26

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. srpnja 2018. uputio Cour de cassation (Francuska) – RE protiv Praxair MRC
      (Predmet C-486/18)
      (2018/C 352/31)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour de cassation

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: RE

         Tuženik: Praxair MRC

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li klauzulu 2. točke 4. i 6. Okvirnog sporazuma o roditeljskom dopustu, koji se nalazi u Prilogu Direktivi Vijeća 96/34/EZ od 3. lipnja 1996. o Okvirnom sporazumu o roditeljskom dopustu koji su sklopili UNICE, CEEP i ETUC, tumačiti na način da joj se protivi to da se na zaposlenika koji je, u trenutku kad mu je otkazan ugovor o radu, na roditeljskom dopustu u nepunom radnom vremenu, primjenjuje odredba nacionalnog prava poput članka L. 3123-13 Zakonika o radu, koji se tada primjenjivao, u skladu s kojom se „otpremnina i otpremnina prilikom odlaska u mirovinu zaposlenika koji je bio zaposlen u punom i u nepunom radnom vremenu u istom poduzeću obračunava proporcionalno radnom stažu navršenom u skladu s tim modalitetima od stupanja na radno mjesto u poduzeću”?

                  2.

                  Treba li klauzulu 2. točke 4. i 6. Okvirnog sporazuma o roditeljskom dopustu, koji se nalazi u Prilogu Direktivi Vijeća 96/34/EZ od 3. lipnja 1996. o Okvirnom sporazumu o roditeljskom dopustu koji su sklopili UNICE, CEEP i ETUC, tumačiti na način da joj se protivi to da se na zaposlenika koji je, u trenutku kad mu je otkazan ugovor o radu, na roditeljskom dopustu u nepunom radnom vremenu, primjenjuje odredba nacionalnog prava poput članka R. 1233-32 Zakonika o radu, u skladu s kojom za vrijeme dopusta zbog prekvalifikacije koji premašuje razdoblje otkaznog roka poslodavac zaposleniku isplaćuje mjesečnu naknadu koja iznosi barem 65 % njegove prosječne mjesečne bruto plaće na koju se plaćaju doprinosi iz članka L. 5422- 9 za dvanaest proteklih mjeseci koji prethode obavijesti o otkazu?

                  3.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na bilo koje od prethodna dva pitanja, treba li članak 157. Ugovora o funkcioniranju Europske unije tumačiti na način da mu se protive odredbe nacionalnog prava poput članaka L. 3123-13 Zakonika o radu, koji se tada primjenjivao, i članka R. 1233-32 tog zakonika, ako se znatno veći broj žena nego muškaraca odlučuje koristiti roditeljski dopust u nepunom radnom vremenu te ako posljedična neizravna diskriminacija u pogledu primanja otpremnine i doplatka za dopust radi prekvalifikacije koji su manji od onih koje primaju zaposlenici koji nisu koristili roditeljski dopust u nepunom radnom vremenu nije opravdana objektivnim razlozima koji su potpuno nediskriminatorni?


title: Predmet C-329/17: Presuda Suda (osmo vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgerichtshof – Austrija) – Gerhard Prenninger i dr. protiv Oberösterreichische Landesregierung (Zahtjev za prethodnu odluku — Okoliš — Direktiva 2011/92/EU — Procjena učinaka određenih projekata na okoliš — Prilog II. — Točka 1. podtočka (d) — Pojam „sječa šuma radi prenamjene zemljišta” — Otvaranje trase kroz šumu vezano uz izgradnju i iskorištavanje nadzemnog elektroenergetskog prijenosnog voda)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/12

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgerichtshof – Austrija) – Gerhard Prenninger i dr. protiv Oberösterreichische Landesregierung
      (Predmet C-329/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Okoliš - Direktiva 2011/92/EU - Procjena učinaka određenih projekata na okoliš - Prilog II. - Točka 1. podtočka (d) - Pojam „sječa šuma radi prenamjene zemljišta” - Otvaranje trase kroz šumu vezano uz izgradnju i iskorištavanje nadzemnog elektroenergetskog prijenosnog voda))
      (2018/C 352/15)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Gerhard Prenninger, Karl Helmberger, Franziska Zimmer, Franz Scharinger, Norbert Pühringer, Agrargemeinschaft Pettenbach, Marktgemeinde Vorchdorf, Marktgemeinde Pettenbach, Gemeinde Steinbach am Ziehberg

         Tuženik: Oberösterreichische Landesregierung

         uz sudjelovanje: Netz Oberösterreich GmbH

         Izreka

      Točku 1. podtočku (d) Priloga II. Direktivi 2011/92/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o procjeni učinaka određenih javnih i privatnih projekata na okoliš treba tumačiti na način da je pojmom „sječa šuma radi prenamjene zemljišta” u smislu te odredbe obuhvaćeno otvaranje trase kroz šumu u svrhu izgradnje i iskorištavanja nadzemnog elektroenergetskog voda, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, tijekom njegova zakonitog postojanja.

         (1)  SL C 318, 25. 9. 2017.


title: Spojeni predmeti C-61/17, C-62/17 i C-72/17: Presuda Suda (peto vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg – Njemačka) – Miriam Bichat (C-61/17), Daniela Chlubna (C-62/17), Isabelle Walkner (C-72/17) protiv Aviation Passage Service Berlin GmbH & Co. KG (Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna politika — Kolektivno otkazivanje – Direktiva 98/59/EZ — Članak 2. stavak 4. prvi podstavak — Pojam „poduzeće koje kontrolira poslodavca” — Postupci savjetovanja s radnicima — Teret dokazivanja)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/6

      Presuda Suda (peto vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg – Njemačka) – Miriam Bichat (C-61/17), Daniela Chlubna (C-62/17), Isabelle Walkner (C-72/17) protiv Aviation Passage Service Berlin GmbH & Co. KG
      (Spojeni predmeti C-61/17, C-62/17 i C-72/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Kolektivno otkazivanje – Direktiva 98/59/EZ - Članak 2. stavak 4. prvi podstavak - Pojam „poduzeće koje kontrolira poslodavca” - Postupci savjetovanja s radnicima - Teret dokazivanja))
      (2018/C 352/08)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Miriam Bichat (C-61/17), Daniela Chlubna (C-62/17), Isabelle Walkner (C-72/17)

         Tuženik: Aviation Passage Service Berlin GmbH & Co. KG

         Izreka

      Članak 2. stavak 4. prvi podstavak Direktive Vijeća 98/59/EZ od 20. srpnja 1998. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na kolektivno otkazivanje treba tumačiti na način da se pojam „poduzeće koje kontrolira tog poslodavca” odnosi na svako poduzeće povezano s tim poslodavcem na temelju sudjelovanja u njegovu kapitalu društva ili na temelju drugih pravnih veza koje mu omogućuju da izvršava odlučujući utjecaj u poslodavčevim tijelima za donošenje odluka i da ga primora da razmotri ili provede kolektivno otkazivanje.

         (1)  SL C 144, 8. 5. 2017.


title: Predmet T-391/18: Tužba podnesena 27. lipnja 2018. – Riesco García protiv Parlamenta

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/36

      Tužba podnesena 27. lipnja 2018. – Riesco García protiv Parlamenta
      (Predmet T-391/18)
      (2018/C 352/42)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Juan Carlos Riesco García (Rota, Španjolska) (zastupnik: M. Tey Ariza, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  na temelju svojih nadležnosti utvrdi da je u predmetnom slučaju podnio tužbu radi propuštanja s obzirom na odgovor Odbora za predstavke Europskog parlamenta od 31. svibnja 2017. na njegovu predstavku br. 0741/2015 o postojanju navodne diskriminacije između karijernih službenika i službenika zaposlenih na određeno vrijeme u vezi s različitim postupanjem u pogledu uvjeta umirovljenja službenika zaposlenih u tijelima javne uprave Španjolske Države;

                  —

                  u skladu s predmetnim propisima (Direktiva Vijeća 1999/70 od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP) proglasi ovu tužbu dopuštenom i odluči u predmetu na način da naloži Španjolskoj Državi da prizna pravo svih službenika zaposlenih u tijelima svoje javne uprave na prijevremeno umirovljenje pod istim ili sličnim uvjetima i da odmah omogući njegovo ostvarivanje.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužitelj tvrdi da se u skladu sa španjolskim zakonodavstvom koje je predmet predstavke pojedinim stalnim (karijernim) zaposlenicima uključenima u sustav socijalne sigurnosti dopušta da, neposredno prije dobrovoljnog odlaska u mirovinu, promjene taj sustav zbog činjenice da su stalno zaposleni dok se isto, s obzirom na nepostojanje stalnog zaposlenja, ne dopušta radnicima zaposlenima na određeno vrijeme.
      Tužitelj smatra razočaravajućim i neshvatljivim neutemeljeni odgovor Odbora za predstavke Europskog parlamenta (0741/2015) na njegovu predstavku: institucija koja je tu predstavku proglasila dopuštenom i koja je 3. kolovoza 2016. ocijenila da je u pogledu zatraženog (jednakost uvjeta umirovljenja) nužno usklađivanje španjolskog zakonodavstva s Direktivom 1999/70, pri čemu je razmatrala i mogućnost pokretanja postupka zbog povrede obveze, kasnije je od toga odstupila, tvrdeći da postoje nerazjašnjena „činjenična pitanja”.
      Još je neshvatljivije to da, unatoč postojanju predmetnih dvojbi, nije zatražen odgovor od institucije nadležne za odlučivanje o tome je li u predmetnom slučaju nužno usklađivanje nacionalnog zakonodavstva s Direktivom 1999/70, to jest od Suda Europske unije, nego je predloženo da se spomenuto pitanje razriješi pred nacionalnim sudovima koji su manje nadležni ili uopće nisu nadležni za odlučivanje o nužnosti usklađivanja nacionalnog s europskim zakonodavstvom.


title: Predmet C-435/17: Presuda Suda (treće vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tartu Halduskohus – Estonija) – Argo Kalda Mardi talu protiv Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA) (Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednička poljoprivredna politika — Izravna plaćanja — Uredba (EU) br. 1306/2013 — Članci 93. i 94. — Prilog II. — Višestruka sukladnost — Poljoprivredno i okolišno stanje — Minimalni zahtjevi — Provedba od strane države članice — Obveza zadržavanja područja „grobova spomenika” — Doseg)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/12

      Presuda Suda (treće vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tartu Halduskohus – Estonija) – Argo Kalda Mardi talu protiv Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)
      (Predmet C-435/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednička poljoprivredna politika - Izravna plaćanja - Uredba (EU) br. 1306/2013 - Članci 93. i 94. - Prilog II. - Višestruka sukladnost - Poljoprivredno i okolišno stanje - Minimalni zahtjevi - Provedba od strane države članice - Obveza zadržavanja područja „grobova spomenika” - Doseg))
      (2018/C 352/16)
      Jezik postupka: estonski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tartu Halduskohus

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Argo Kalda Mardi talu

         Tuženik: Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)

         Izreka

                  1.

                  Članak 93. stavak 1., članak 94. i Prilog II. Uredbi (EU) br. 1306/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o financiranju, upravljanju i nadzoru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 352/78, (EZ) br. 165/94, (EZ) br. 2799/98, (EZ) br. 814/2000, (EZ) br. 1290/2005 i (EZ) 485/2008 treba tumačiti na način da im se ne protivi to da država članica kao standard za dobro poljoprivredno i okolišno stanje iz tog priloga II. postavlja zahtjev za zadržavanje kamenih grobova na poljoprivrednom području, čije premještanje znači povredu takvog standarda i posljedično dovodi do umanjenja plaćanja dotičnom poljoprivredniku.

                  2.

                  Članak 72. stavak 1. točku (a), članak 91. stavke 1. i 2., članak 93. stavak 1. i članak 94. Uredbe br. 1306/2013 te članak 4. stavak 1. točke (b), (c) i (e) Uredbe (EU) br. 1307/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju pravila za izravna plaćanja poljoprivrednicima u programima potpore u okviru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 637/2008 i Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 treba tumačiti na način da obveze u vezi s dobrim poljoprivrednim i okolišnim stanjem, predviđene Uredbom br. 1306/2013, treba poštovati na cjelokupnom poljoprivrednom imanju, a ne samo na poljoprivrednom području u odnosu na koje se konkretno zahtijeva potpora.

         (1)  SL C 338, 9. 10. 2017.


title: Predmet C-115/17: Presuda Suda (peto vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation – Francuska) – Administration des douanes et droits indirects, Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer) protiv Huberta Clergeaua i dr. (Zahtjev za prethodnu odluku — Uredba (EEZ) br. 1964/82 — Lažne deklaracije ili manipulacije s ciljem dobivanja posebnih izvoznih subvencija za određene komade otkoštenog mesa od životinja vrste goveda — Izmjena Uredbe br. 1964/82 kojom se proširuje mogućnost dobivanja posebnih izvoznih subvencija — Načelo retroaktivnosti blažeg kaznenog zakona — Članak 49. stavak 1. treća rečenica Povelje Europske unije o temeljnim pravima)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/7

      Presuda Suda (peto vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation – Francuska) – Administration des douanes et droits indirects, Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer) protiv Huberta Clergeaua i dr.
      (Predmet C-115/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Uredba (EEZ) br. 1964/82 - Lažne deklaracije ili manipulacije s ciljem dobivanja posebnih izvoznih subvencija za određene komade otkoštenog mesa od životinja vrste goveda - Izmjena Uredbe br. 1964/82 kojom se proširuje mogućnost dobivanja posebnih izvoznih subvencija - Načelo retroaktivnosti blažeg kaznenog zakona - Članak 49. stavak 1. treća rečenica Povelje Europske unije o temeljnim pravima))
      (2018/C 352/09)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour de cassation

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Administration des douanes et droits indirects, Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

         Tuženici: Hubert Clergeau, Jean-Luc Labrousse, Jean-Jacques Berthellemy, Alain Bouchet, Jean-Pierre Dubois, Marcel Géry, Jean-Paul Matrat, Jean-Pierre Paziot, Patrice Raillot

         Izreka

      Načelo retroaktivnosti blažeg kaznenog zakona, utvrđeno člankom 49. stavkom 1. trećom rečenicom Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da se neka osoba osudi zbog nepropisnog dobivanja posebnih izvoznih subvencija predviđenih Uredbom Komisije (EEZ) br. 1964/82 od 20. srpnja 1982. o utvrđivanju uvjeta za dodjelu posebnih izvoznih subvencija za određene komade otkoštenog mesa od životinja vrste goveda do kojeg je došlo manipulacijama ili lažnim deklaracijama o prirodi robe za koju su se tražile subvencije, iako je zbog izmjene te uredbe do koje je došlo nakon nastanka činjenica roba koju je ta osoba izvezla postala pogodna za dodjelu tih subvencija.

         (1)  SL C 178, 6. 6. 2017.


title: Predmet C-475/17: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Riigikohus – Estonija) – Viking Motors AS i dr. protiv Tallinna linn, Maksu- ja Tolliamet (Zahtjev za prethodnu odluku — Oporezivanje — Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) — Direktiva 2006/112/EZ — Članak 401. — Nacionalni porezi koji imaju obilježje poreza na promet — Zabrana — Pojam „porez na promet” — Lokalni porez na prodaju — Bitna obilježja PDV-a — Nepostojanje)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/13

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Riigikohus – Estonija) – Viking Motors AS i dr. protiv Tallinna linn, Maksu- ja Tolliamet
      (Predmet C-475/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 401. - Nacionalni porezi koji imaju obilježje poreza na promet - Zabrana - Pojam „porez na promet” - Lokalni porez na prodaju - Bitna obilježja PDV-a - Nepostojanje))
      (2018/C 352/17)
      Jezik postupka: estonski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Riigikohus

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Viking Motors AS, TKM Beauty Eesti OÜ, TKM King AS, Kaubamaja AS, Selver AS

         Tuženik: Tallinna linn, Maksu- ja Tolliamet

         Izreka

      Članak 401. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost mora se tumačiti na način da mu se ne protivi zadržavanje ili uvođenje poreza poput poreza na prodaju o kojem je riječ u glavnom postupku.

         (1)  SL C 347, 16. 10. 2017.


title: Predmet C-120/17: Presuda Suda (osmo vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Satversmes tiesa – Latvija) – Administratīvā rajona tiesa protiv Ministru kabinets (Zahtjev za prethodnu odluku — Poljoprivreda — Potpora ruralnom razvoju — Uredba (EZ) br. 1257/1999 — Članci 10. do 12. — Potpora za prijevremeno umirovljenje — Nacionalno zakonodavstvo koje predviđa prijenos potpore nasljeđivanjem — Zakonodavstvo koje je odobrila Europska komisija — Naknadna promjena stajališta — Zaštita legitimnih očekivanja)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/8

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Satversmes tiesa – Latvija) – Administratīvā rajona tiesa protiv Ministru kabinets
      (Predmet C-120/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Poljoprivreda - Potpora ruralnom razvoju - Uredba (EZ) br. 1257/1999 - Članci 10. do 12. - Potpora za prijevremeno umirovljenje - Nacionalno zakonodavstvo koje predviđa prijenos potpore nasljeđivanjem - Zakonodavstvo koje je odobrila Europska komisija - Naknadna promjena stajališta - Zaštita legitimnih očekivanja))
      (2018/C 352/10)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Satversmes tiesa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Administratīvā rajona tiesa

         Tuženik: Ministru kabinets

         Izreka

                  1.

                  Članke 10. do 12. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1257/1999 od 17. svibnja 1999. o potpori Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP) ruralnom razvoju kojom se izmjenjuju i stavljaju izvan snage određene uredbe treba tumačiti na način da im se protivi to da, u okviru provedbe tih članaka, države članice donesu mjere koje omogućavaju prijenos potpore za prijevremeno umirovljenje nasljeđivanjem poput onog o kojemu je riječ u glavnom postupku.

                  2.

                  Načelo zaštite legitimnih očekivanja treba tumačiti na način da je nacionalna odredba, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja je predviđala prijenos potpore za prijevremeno umirovljenje nasljeđivanjem i koju je Europska komisija odobrila zaključivši da je u skladu s Uredbom br. 1257/1999, stvorila legitimna očekivanja nasljednicima poljoprivrednika koji su primili tu potporu i da zaključkom poput onoga navedenog u zapisniku sa sastanka Komisijina Odbora za ruralni razvoj od 19. listopada 2011., na temelju kojeg se navedena potpora ne može prenijeti nasljeđivanjem, ta legitimna očekivanja nisu okončana.

         (1)  SL C 168, 29. 5. 2017.


title: Predmet T-396/18: Tužba podnesena 29. lipnja 2018. – ITSA protiv Komisije

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/36

      Tužba podnesena 29. lipnja 2018. – ITSA protiv Komisije
      (Predmet T-396/18)
      (2018/C 352/43)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: International Tax Stamp Association Ltd (ITSA) (Sunbury-on-Thames, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik F. Scanvic, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Delegiranu uredbu Komisije (EU) 2018/573 od 15. prosinca 2017. o ključnim elementima ugovora o pohrani podataka koji se sklapaju u okviru sustava sljedivosti duhanskih proizvoda, Provedbenu uredbu Komisije (EU) 2018/574 od 15. prosinca 2017. o tehničkim standardima za uspostavu i rad sustava sljedivosti duhanskih proizvoda i Provedbenu odluku Komisije (EU) 2018/576 od 15. prosinca 2017. o tehničkim standardima za sigurnosna obilježja koja se stavljaju na duhanske proizvode.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog tužbi, tužitelj ističe jedan tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 8. Protokola Svjetske zdravstvene organizacije o uklanjanju nezakonite trgovine duhanskim proizvodima donesenog u Seulu 12. studenoga 2012., kojim se zabranjuje da radnje označivanja duhanskih proizvoda obavlja duhanska industrija. U tom pogledu, tužitelj smatra da, iako navedeni Protokol još nije stupio na snagu, Europska unija ga je sklopila i potpisala, što joj zabranjuje da donosi akte koji mu se protive.
      Usto, tužitelj ističe da se Direktiva br. 2014/40 od 3. travnja 2014. Europskog parlamenta i Vijeća o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica o proizvodnji, predstavljanju i prodaji duhanskih i srodnih proizvoda i o stavljanju izvan snage Direktive 2001/37/EZ (SL 2014., L 127, str. 1. i ispravci SL 2015., L 150, str. 24. i SL 2017., L 123, str. 135.), na temelju koje je donesena Uredba koju se pobija u ovom slučaju, može i mora tumačiti u skladu s navedenim Protokolom, neovisno o činjenici da se njome izričito ne zabranjuje da duhanska industrija obavlja predmetne radnje.
      Napokon, pod pretpostavkom da takvo tumačenje nije moguće i sama bi navedena direktiva bila protivna Protokolu i stoga, europskim Ugovorima.


title: Predmet C-122/17: Presuda Suda (veliko vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Court of Appeal – Irska) – David Smith protiv Patricka Meadea, Philipa Meadea, FBD Insurance plc, Irske, Attorney General (Zahtjev za prethodnu odluku — Usklađivanje zakonodavstava — Osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila — Treća direktiva 90/232/EEZ — Članak 1. — Odgovornost za tjelesne ozljede svih putnika osim vozača — Obvezno osiguranje — Izravni učinak direktiva — Obveza neprimjene nacionalnog propisa protivnog direktivi — Neprimjena ugovorne klauzule protivne direktivi)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/8

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Court of Appeal – Irska) – David Smith protiv Patricka Meadea, Philipa Meadea, FBD Insurance plc, Irske, Attorney General
      (Predmet C-122/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Usklađivanje zakonodavstava - Osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila - Treća direktiva 90/232/EEZ - Članak 1. - Odgovornost za tjelesne ozljede svih putnika osim vozača - Obvezno osiguranje - Izravni učinak direktiva - Obveza neprimjene nacionalnog propisa protivnog direktivi - Neprimjena ugovorne klauzule protivne direktivi))
      (2018/C 352/11)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Court of Appeal

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: David Smith

         Tuženici: Patrick Meade, Philip Meade, FBD Insurance plc, Irska, Attorney General

         Izreka

      Pravo Unije, a osobito članak 288. UFEU-a, treba tumačiti na način da nacionalni sud pred kojim se vodi spor između pojedinaca, koji ne može protumačiti odredbe svojeg nacionalnog prava protivne odredbi direktive koja ispunjava sve uvjete za izravan učinak na način koji je u skladu s tom potonjom odredbom, nije dužan, samo na temelju prava Unije, ne primijeniti te odredbe nacionalnog prava kao ni klauzulu koja je u skladu s tim odredbama sadržana u ugovoru o osiguranju.
      U situaciji poput one iz glavnog postupka stranka koja je oštećena zbog neusklađenosti nacionalnog prava s pravom Unije ili osoba koja je subrogacijom stekla prava te stranke može se, međutim, pozvati na sudsku praksu koja je proizašla iz presude od 19. studenoga 1991., Francovich i dr. (C-6/90 i C-9/90, EU:C:1991:428), kako bi od države članice, po potrebi, ostvarila naknadu pretrpljene štete.

         (1)  SL C 151, 15. 5. 2017.


title: Predmet T-436/18: Tužba podnesena 13. srpnja 2018. – Prigent protiv Komisije

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/37

      Tužba podnesena 13. srpnja 2018. – Prigent protiv Komisije
      (Predmet T-436/18)
      (2018/C 352/44)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Claude Prigent (Caudan, Francuska) (zastupnik: A. Bove, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  dopusti ovu tužbu za poništenje;

                  —

                  proglasi tužbu osnovanom;

                  —

                  poništi stoga Odluku Europske komisije od 23. svibnja 2018. na temelju načela nacionalne solidarnosti kako ga je definirao Sud Europske unije (opće načelo prava) i/ili na temelju članka 9. Ugovora o Europskoj uniji;

                  —

                  vrati predmet nadležnom tijelu na ponovno odlučivanje;

                  —

                  naloži izvršenje svih pravnih obveza;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka;

                  —

                  pridrži tužitelju sva druga prava, obveze i zahtjeve.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela nacionalne solidarnosti, koje je opće načelo prava, kako ga je definirao Sud Europske unije. U tom pogledu tužitelj ističe da Sud Europske unije smatra da sustav namijenjen određenoj kategoriji stanovništva ili radnika nije pravni sustav, nego strukovni sustav. Ističe da u ovom slučaju očito nije riječ o pravnom sustavu, s obzirom na diskriminaciju koja bi postojala između samozaposlenih osoba koje su, čak i u slučaju prihoda jednakog nuli ili deficita, obvezne biti osigurane socijalnim osiguranjem za samozaposlene osobe (u daljnjem tekstu: RSI) i ostalih, kao što su zaposlenici ili dužnosnici.
                  Osim toga, tužitelj ističe da u ovom slučaju RSI ne poštuje načelo solidarnosti, na kojemu se, prema stajalištu Francuske države, temelji kao pravni sustav socijalne sigurnosti, s obzirom na to da se u njega, čak i u slučaju niskih primanja, uplaćuju minimalni i paušalni doprinosi. Usto, tužitelj bi se mogao naći u situaciji da, zbog nedovoljnih doprinosa ili običnog kašnjenja bude potpuno lišen novčane naknade u slučaju bolesti ili odlaska u mirovinu, što ne bi bio slučaj za ostale francuske radnike koji su osigurani u drugom sustavu socijalne sigurnosti.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 9. Ugovora o Europskoj uniji, kojim je uspostavljena jednakost među svim europskim građanima, u mjeri u kojoj ne bi bilo moguće izračunati vrijednost doprinosa u RSI na način koji bi za samozaposlene osobe kao što je tužitelj, bio nepovoljniji u odnosu na ostale francuske radnike. Prema tome, time što je odbila tužiteljevu pritužbu, Komisija je povrijedila načelo nacionalne solidarnosti na način kako ga je Sud Europske unije definirao kao opće načelo prava i članak 9. Ugovora o Europskoj uniji, zbog čega bi trebalo poništiti njezinu odluku.


title: Predmet C-495/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. srpnja 2018. uputio Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovačka Republika) – YX

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/26

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. srpnja 2018. uputio Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovačka Republika) – YX
      (Predmet C-495/18)
      (2018/C 352/32)
      Jezik postupka: slovački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: YX

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 4. stavak 1. točku (a) Okvirne odluke (1) tumačiti na način da su kriteriji predviđeni tom odredbom ispunjeni samo u slučaju ako osuđena osoba u državi članici čiji je državljanin ima obiteljske, društvene, profesionalne ili druge veze, s obzirom na koje se može osnovano pretpostaviti da se izvršenjem kazne u toj državi može olakšati njezina društvena reintegracija te da se toj odredbi stoga protivi odredba nacionalnog prava, poput članka 4. stavka 1. točke (a) Zakona br. 549/2011, kojom se u tim slučajevima priznanje i izvršenje presude dopušta na temelju samo formalno upisanog uobičajenog boravišta u državi izvršenja, ne uzimajući u obzir ima li osuđena osoba u toj državi konkretne veze koje mogu doprinijeti njezinoj društvenoj reintegraciji?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, treba li članak 4. stavak 2. Okvirne odluke tumačiti na način da je nadležno tijelo države izdavanja i u slučaju iz članka 4. stavka 1. točke (a) Okvirne odluke dužno provjeriti, još prije prosljeđivanja presude i potvrde, da će izvršenje kazne u državi izvršenja udovoljavati cilju olakšavanja društvene reintegracije osuđene osobe te da je u tom kontekstu [navedeno tijelo] istodobno dužno navesti podatke prikupljene u dijelu (d) točke 4. potvrde, osobito ako osuđena osoba u mišljenju izraženom na temelju članka 6. stavka 3. Okvirne odluke tvrdi da ima konkretne obiteljske, društvene ili profesionalne veze s državom izdavanja?

                  3.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, treba li članak 9. stavak 1. točku (b) Okvirne odluke tumačiti na način da postoji razlog za odbijanje priznanja i izvršenja presude i onda ako, u slučaju iz članka 4. stavka 1. točke (a) Okvirne odluke, unatoč savjetovanju iz stavka 3. te odredbe te eventualnim pružanjem ostalih potrebnih podataka nije dokazano postojanje obiteljskih, društvenih, profesionalnih ili drugih veza s obzirom na koje se osnovano može pretpostaviti da bi se izvršenjem kazne u državi izvršenja olakšala društvena reintegracija osuđene osobe?

         (1)  Okvirna odluka Vijeća 2008/909/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršenja u Europskoj uniji (SL 2008., L 327, str. 27.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 111.)


title: Predmet C-485/17: Presuda Suda (osmo vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – Verbraucherzentrale Berlin eV protiv Unimatic Vertriebs GmbH (Zahtjev za prethodnu odluku — Zaštita potrošača — Direktiva 2011/83/EU — Članak 2. točka 9. — Pojam „poslovna prostorija” — Mjerila — Kupoprodajni ugovor sklopljen na štandu koji drži trgovac na trgovačkom sajmu)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/14

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – Verbraucherzentrale Berlin eV protiv Unimatic Vertriebs GmbH
      (Predmet C-485/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita potrošača - Direktiva 2011/83/EU - Članak 2. točka 9. - Pojam „poslovna prostorija” - Mjerila - Kupoprodajni ugovor sklopljen na štandu koji drži trgovac na trgovačkom sajmu))
      (2018/C 352/18)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Verbraucherzentrale Berlin eV

         Tuženik: Unimatic Vertriebs GmbH

         Izreka

      Članak 2. točku 9. Direktive 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o pravima potrošača, izmjeni Direktive Vijeća 93/13/EEZ i Direktive 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 85/577/EEZ i Direktive 97/7/EZ Europskog parlamenta i Vijeća treba tumačiti na način da je štand, poput onoga o kojemu je riječ u glavnom postupku, koji trgovac drži na trgovačkom sajmu i na kojemu nekoliko dana godišnje obavlja svoje aktivnosti, „poslovna prostorija” u smislu te odredbe ako, s obzirom na sve činjenične okolnosti u kojima on obavlja svoje aktivnosti i osobito s obzirom na izgled tog štanda i informacije dostupne u prostorijama samog sajma, uobičajeno obaviješten, razumno pažljiv i oprezan potrošač može opravdano očekivati da će trgovac ondje obavljati svoje aktivnosti i stupiti u vezu s njim radi sklapanja ugovora, što je na nacionalnom sudu da provjeri.

         (1)  SL C 392, 20. 11. 2017.


title: Predmet T-680/13: Presuda Općeg suda od 13. srpnja 2018. – K. Chrysostomides & Co. i dr. protiv Vijeća i dr. („Izvanugovorna odgovornost — Ekonomska i monetarna politika — Program potpore stabilnosti za Cipar — Odluka upravnog vijeća ESB-a o pružanju hitne likvidnosne pomoći na temelju zahtjeva Središnje banke Cipra — Izjave Euroskupine od 25. ožujka, 12. travnja, 13. svibnja i 13. rujna 2013. o Cipru — Odluka 2013/236/EU — Memorandum o razumijevanju od 26. travnja 2013. o specifičnim uvjetima gospodarske politike zaključen između Cipra i Europskog stabilizacijskog mehanizma — Nadležnost Općeg suda — Dopuštenost — Formalni zahtjevi — Iscrpljivanje nacionalnih pravnih sredstava — Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima — Pravo vlasništva — Legitimno očekivanje — Jednako postupanje”)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/28

      Presuda Općeg suda od 13. srpnja 2018. – K. Chrysostomides & Co. i dr. protiv Vijeća i dr.
      (Predmet T-680/13) (1)

      ((„Izvanugovorna odgovornost - Ekonomska i monetarna politika - Program potpore stabilnosti za Cipar - Odluka upravnog vijeća ESB-a o pružanju hitne likvidnosne pomoći na temelju zahtjeva Središnje banke Cipra - Izjave Euroskupine od 25. ožujka, 12. travnja, 13. svibnja i 13. rujna 2013. o Cipru - Odluka 2013/236/EU - Memorandum o razumijevanju od 26. travnja 2013. o specifičnim uvjetima gospodarske politike zaključen između Cipra i Europskog stabilizacijskog mehanizma - Nadležnost Općeg suda - Dopuštenost - Formalni zahtjevi - Iscrpljivanje nacionalnih pravnih sredstava - Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima - Pravo vlasništva - Legitimno očekivanje - Jednako postupanje”))
      (2018/C 352/33)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC (Nikozija, Cipar) i 50 drugih tužitelja čija se imena nalaze u prilogu presudi (zastupnik: P. Tridimas, barrister)

         Tuženici: Vijeće Europske unije (zastupnici: A. de Gregorio Merino, E. Dumitriu-Segnana, E. Chatziioakeimidou i E. Moro, agenti), Europska komisija (zastupnici: u početku B. Smulders, J.-P. Keppenne i M. Konstantinidis, zatim J.-P. Keppenne, M. Konstantinidis i L. Flynn, agenti), Europska središnja banka (zastupnici: u početku N. Lenihan i F. Athanasiou, zatim P. Papapaschalis i P. Senkovic te naposljetku M. Szablewska i K. Laurinavičius, agenti, uz asistenciju H.-G. Kamanna, odvjetnika), Euroskupina, koju zastupa Vijeće Europske unije (zastupnici: A. de Gregorio Merino, E. Dumitriu-Segnana, E. Chatziioakeimidou i E. Moro, agenti), Europska unija, koju zastupa Europska komisija (zastupnici: u početku B. Smulders, J.-P. Keppenne i M. Konstantinidis, zatim J.-P. Keppenne, M. Konstantinidis i L. Flynn, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a kojim se traži naknada štete koju su tužitelji navodno pretrpjeli na temelju Odluke upravnog vijeća ESB-a od 21. ožujka 2013. o pružanju hitne likvidnosne pomoći na temelju zahtjeva koji je podnijela Središnja banka Cipra, izjava Euroskupine od 25. ožujka, 12. travnja, 13. svibnja i 13. rujna 2013. o Cipru, Odluke Vijeća 2013/236/EU od 25. travnja 2013. upućene Cipru o posebnim mjerama za ponovnu uspostavu financijske stabilnosti i održivog rasta (SL 2013., L 141, str. 32.), Memoranduma o razumijevanju od 26. travnja 2013. o specifičnim uvjetima gospodarske politike zaključenom između Republike Cipra i Europskog stabilizacijskog mehanizma (ESM), kao i drugih akata i postupanja Komisije, Vijeća, ESB-a i Euroskupine u vezi s odobrenjem ugovora o financijskoj pomoći Republici Cipru.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC i drugim tužiteljima čija se imena nalaze u prilogu nalaže se snošenje, osim vlastitih troškova, i troškova Vijeća Europske unije, Europske komisije i Europske središnje banke (ESB).

         (1)  SL C 194, 24. 6. 2014.


title: Predmet C-521/17: Presuda Suda (treće vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Tallinna Ringkonnakohus – Estonija) – Coöperatieve Vereniging SNB-REACT U.A. protiv Deepaka Mehte (Zahtjev za prethodnu odluku — Intelektualno i industrijsko vlasništvo — Direktiva 2004/48/EZ — Članak 4. — Aktivna procesna legitimacija pred sudom organizacije za kolektivno zastupanje nositelja žigova — Direktiva 2000/31/EZ — Članci 12. do 14. — Odgovornost pružatelja usluga najma i registracije IP adresa koje omogućuju anonimno korištenje nazivima domena i internetskim stranicama)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/15

      Presuda Suda (treće vijeće) od 7. kolovoza 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Tallinna Ringkonnakohus – Estonija) – Coöperatieve Vereniging SNB-REACT U.A. protiv Deepaka Mehte
      (Predmet C-521/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Intelektualno i industrijsko vlasništvo - Direktiva 2004/48/EZ - Članak 4. - Aktivna procesna legitimacija pred sudom organizacije za kolektivno zastupanje nositelja žigova - Direktiva 2000/31/EZ - Članci 12. do 14. - Odgovornost pružatelja usluga najma i registracije IP adresa koje omogućuju anonimno korištenje nazivima domena i internetskim stranicama))
      (2018/C 352/19)
      Jezik postupka: estonski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tallinna Ringkonnakohus

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Coöperatieve Vereniging SNB-REACT U.A.

         Tuženik: Deepak Mehta

         Izreka

                  1.

                  Članak 4. točku (c) Direktive 2004/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o provedbi prava intelektualnog vlasništva treba tumačiti na način da su države članice dužne organizaciji za kolektivno zastupanje nositelja žigova poput onog u glavnom postupku priznati ovlaštenje da radi zaštite njihovih prava u vlastito ime podnosi pravne lijekove i da radi isticanja spomenutih prava u vlastito ime podnosi tužbe sudovima, pod uvjetom da se u skladu s nacionalnim zakonodavstvom smatra da ta organizacija ima izravan interes za zaštitu navedenih prava i da joj to zakonodavstvo omogućuje sudjelovanje u sudskim postupcima u tu svrhu, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

                  2.

                  Članke 12. do 14. Direktive 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine (Direktiva o elektroničkoj trgovini) treba tumačiti na način da se u njima predviđena ograničenja odgovornosti primjenjuju na pružatelja usluga iznajmljivanja i registracije IP adresa koje omogućuju anonimno korištenje nazivima internetskih domena, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, pod uvjetom da ta usluga potpada pod jednu od kategorija navedenih u tim člancima i da ispunjava sve odgovarajuće uvjete, pri čemu je aktivnost takvog pružatelja usluga samo tehničke, automatske i pasivne naravi, što podrazumijeva da on nije upoznat s informacijama koje prenose ili pohranjuju njegovi klijenti niti ima kontrolu nad njima i da njegova uloga nije aktivna, u smislu da klijentima omogućuje da optimiziraju aktivnost prodaje putem interneta, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

         (1)  SL C 382, 13. 11. 2017.


title: Predmet T-453/18: Tužba podnesena 24. srpnja 2018. – Biasotto protiv EUIPO-a – OOFOS (OOF)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/38

      Tužba podnesena 24. srpnja 2018. – Biasotto protiv EUIPO-a – OOFOS (OOF)
      (Predmet T-453/18)
      (2018/C 352/45)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Alessandro Biasotto (Treviso, Italija) (zastupnici: F. le Divelec Lemmi, R. Castiglioni i E. Cammareri, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: OOFOS LLC (Reno, Nevada, Sjedinjene Američke Države).

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj u postupku pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije OOF – Prijava za registraciju br. 14 961 767

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 10. svibnja 2018. u predmetu R 1270/2017-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  u cijelosti prihvati ovu tužbu;

                  —

                  u cijelosti poništi pobijanu odluku i posljedično, odobri registraciju žiga Europske unije br. 14 961 767 za sve proizvode i usluge za koje je zatražena registracija iz razreda 18., 25. i 35. (ili da, po potrebi, zatraži od EUIPO-a ponovno ispitivanje žalbe koju je tužitelj podnio 15. lipnja 2017., ali ovog puta usporedbom prijave spornog žiga s ranijom međunarodnom prijavom br. 1 258 728 podnositelja prigovora);

                  —

                  naloži EUIPO-u ili intervenijentu snošenje svih troškova nastalih ne samo u ovom postupku pred Općim sudom, nego i u postupku povodom prigovora i žalbenom postupku pred EUIPO-om.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet C-396/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. lipnja 2018. uputio Corte suprema di cassazione (Italija) – Gennaro Cafaro protiv DQ-a

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. lipnja 2018. uputio Corte suprema di cassazione (Italija) – Gennaro Cafaro protiv DQ-a
      (Predmet C-396/18)
      (2018/C 352/20)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Corte suprema di cassazione

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Gennaro Cafaro

         Druga stranka u postupku: DQ

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se nacionalni propis, poput DPCM-a od 9. rujna 2008. – kojim se, provedbom članka 748. stavka 3. Zakonika o zračnoj plovidbi, uređuju ograničenja zapošljavanja zrakoplovnog osoblja DQ-a i posebice automatski prestanak radnog odnosa kada radnik navrši 60 godina života – Uredbi br. 1178/2011 (1) u dijelu u kojem je njome gornja dobna granica kod zapošljavanja pilota za komercijalni zračni prijevoz utvrđena na 65 godina života i je li potonja uredba, jednom kada se poseban nacionalni propis izuzme iz primjene, primjenjiva u ovom slučaju?

                  2.

                  Podredno, ako se bude smatralo da je Uredba neprimjenjiva na okolnosti ovog slučaja ratione materiae, protivi li se gore navedeni nacionalni propis načelu nediskriminacije na temelju dobi koje se spominje u Direktivi 2000/78 (2) i Povelji Europske unije o temeljnim pravima (članak 21. stavak 1.), a konkretizirano je u Direktivi 2000/78?

         (1)  Uredba Komisije (EU) br. 1178/2011 od 3. studenoga 2011. o utvrđivanju tehničkih zahtjeva i administrativnih postupaka vezano za članove posade zrakoplova u civilnom zrakoplovstvu u skladu s Uredbom (EZ) br. 216/2008 Europskog parlamenta i Vijeća (SL L 311, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 15., str. 102.)

         (2)  Direktiva Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (SL L 303, str. 16.) (SL L 311, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69.)


title: Predmet T-454/18: Tužba podnesena 24. srpnja 2018. – Biasotto protiv EUIPO-a – OOFOS (OO)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/39

      Tužba podnesena 24. srpnja 2018. – Biasotto protiv EUIPO-a – OOFOS (OO)
      (Predmet T-454/18)
      (2018/C 352/46)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Alessandro Biasotto (Treviso, Italija) (zastupnici: F. Le Divelec Lemmi, R. Castiglioni i E. Cammareri, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: OOFOS LLC (Reno, Nevada, Sjedinjene Američke Države).

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj u postupku pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: prijava žiga Europske unije „OO” – Prijava za registraciju br. 14 961 791

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 15. svibnja 2018. u predmetu R 1218/2017-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  u cijelosti prihvati ovu tužbu;

                  —

                  u cijelosti poništi pobijanu odluku time što će, u bitnome, potvrditi EUIPO-ov zaključak iz njegove odluke od 17. svibnja 2017. u vezi s postupkom povodom prigovora br. B 2683558 te posljedično odobriti registraciju žiga Europske unije br. 14 961 791 za sve proizvode i usluge koje obuhvaća u razredima 18., 25. i 35.;

                  —

                  naloži intervenijentu da snosi sve troškove nastale ne samo u okviru ovog postupka pred Općim sudom, nego također i troškove nastale u okviru postupka povodom prigovora i žalbe pred EUIPO-om.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet C-417/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. lipnja 2018. uputio Vilniaus apygardos administracinis teismas (Litva) – AW, BV, CU, DT protiv Republike Litve, koju zastupaju Lietuvos Respublikos ryšių reguliavimo tarnyba, Bendrasis pagalbos centras i Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. lipnja 2018. uputio Vilniaus apygardos administracinis teismas (Litva) – AW, BV, CU, DT protiv Republike Litve, koju zastupaju Lietuvos Respublikos ryšių reguliavimo tarnyba, Bendrasis pagalbos centras i Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija
      (Predmet C-417/18)
      (2018/C 352/21)
      Jezik postupka: litavski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Vilniaus apygardos administracinis teismas

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: AW, BV, CU, DT

         Tuženik: Republika Litva koju zastupaju Lietuvos Respublikos ryšių reguliavimo tarnyba, Bendrasis pagalbos centras i Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Uređuje li članak 26. stavak 5. Direktive 2002/22/EZ (1), kako je izmijenjena Direktivom 2009/136/EZ (2), obvezan prijenos podataka o lokaciji pozivatelja kada se pozivi upućuju s mobilnih uređaja bez SIM kartica?

                  2.

                  Kada nacionalno zakonodavstvo države članice pojedincima dopušta pozive na europski pozivni broj za hitne slučajeve „112” bez SIM kartice, znači li to da se podaci o lokaciji za takve hitne pozive moraju utvrditi prema članku 26. stavku 5. Direktive 2002/22/EZ, kako je izmijenjena Direktivom 2009/136/EZ?

                  3.

                  Je li nacionalno zakonodavstvo iz točke 4.5.4. Postupka za pristup pretplatnika i/ili korisnika uslugama hitnih službi (verzija koja je bila na snazi od 11. studenoga 2011. do 15. travnja 2016.), koje među ostalim određuje da pružatelji javnih pokretnih mreža moraju prenositi podatke o lokaciji pozivatelja s preciznošću pokrivenosti (sektora) baznim stanicama (Cell-ID), ali koje ne određuje minimalnu razinu preciznosti (u smislu udaljenosti) s kojom bazne stanice moraju utvrditi lokaciju pozivatelja ni gustoću (u smislu udaljenosti) raspoređenosti baznih stanica, u skladu s člankom 26. stavkom 5. Direktive 2002/22/EZ, kako je izmijenjena Direktivom 2009/136/EZ, koji određuje da nadležna zakonodavna tijela moraju utvrditi kriterije za preciznost i pouzdanost navedenih podataka o lokaciji pozivatelja?

                  4.

                  Ako su odgovori na prvo i/ili drugo pitanje takvi da država članica mora osigurati da podaci o lokaciji budu utvrđeni u skladu s člankom 26. stavkom 5. Direktive 2002/22/EZ, kako je izmijenjena Direktivom 2009/136/EZ, i/ili ako je odgovor na treće pitanje je takav da nacionalno zakonodavstvo nije u skladu s člankom 26. stavkom 5. Direktive 2002/22/EZ, kako je izmijenjena Direktivom 2009/136/EZ, koji određuje da nadležna zakonodavna tijela moraju utvrditi kriterije za preciznost i pouzdanost navedenih podataka o lokaciji pozivatelja, je li nacionalni sud prilikom odlučivanja o naknadi štete dužan utvrditi izravnu uzročno-posljedičnu vezu između povrede prava Europske unije i štete koju su pretrpjeli pojedinci ili je dovoljno utvrditi neizravnu uzročno-posljedičnu vezu između povrede prava Europske unije i štete koju su pretrpjeli pojedinci kada je, u skladu s odredbama nacionalnog prava i/ili nacionalnom sudskom praksom, za nastanak odgovornosti dovoljno utvrditi neizravnu uzročno-posljedičnu vezu između nezakonitih radnji i štete koju su pretrpjeli pojedinci?

         (1)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o univerzalnoj usluzi i pravima korisnika u vezi s elektroničkim komunikacijskim mrežama i uslugama (Direktiva o univerzalnoj usluzi) (SL 2002., L 108, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 50., str. 3.)

         (2)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009. o izmjeni Direktive 2002/22/EZ o univerzalnim uslugama i pravima korisnika s obzirom na elektroničke komunikacijske mreže i usluge, Direktive 2002/58/EZ o obradi osobnih podataka i zaštiti privatnosti u sektoru elektroničkih komunikacija i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 o suradnji između nacionalnih tijela odgovornih za provedbu zakona o zaštiti potrošača (SL 2009., L 337, str. 11.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 52., str. 224. i ispravak SL 2018., L 74, str. 11.)


title: Predmet T-463/18: Tužba podnesena 30. srpnja 2018. – Novartis protiv EUIPO-a (SMARTSURFACE)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/40

      Tužba podnesena 30. srpnja 2018. – Novartis protiv EUIPO-a (SMARTSURFACE)
      (Predmet T-463/18)
      (2018/C 352/47)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Novartis AG (Basel, Švicarska) (zastupnik: L. Junquera Lara, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije SMARTSURFACE – prijava za registraciju br. 16 492 076

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 25. svibnja 2018. u predmetu R 1765/2017-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  utvrdi da članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) i članak 7. stavak 2. Uredbe br. 207/2009 nisu prepreka za registraciju predmetnog znaka (prijava žiga Zajednice br. 16 492 076) za proizvode iz razreda 9. označene u prijavi za registraciju i;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točaka (b) i (c) i članka 7. stavka 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet C-430/18: Tužba podnesena 29. lipnja 2018. – Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/17

      Tužba podnesena 29. lipnja 2018. – Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske
      (Predmet C-430/18)
      (2018/C 352/22)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: T. Scharf, J. Rius, G. von Rintelen, agenti)

         Tuženik: Kraljevina Španjolska

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da Kraljevina Španjolska nije ispunila obveze koje ima na temelju članka 29. stavka 1. Direktive 2014/92/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 23. srpnja 2014. o usporedivosti naknada povezanih s računima za plaćanje, prebacivanju računa za plaćanje i pristupu računima za plaćanje s osnovnim uslugama (1) zato što do 18. rujna 2016. nije donijela zakonske i druge propise potrebne za usklađivanje s tom direktivom odnosno zato što, u svakom slučaju, Komisiji nije dostavila tekst tih propisa;

                  —

                  naloži Kraljevini Španjolskoj u skladu s člankom 260. stavkom 3. UFEU-a plaćanje novčane kazne od 48 919,20 eura dnevno, počevši od dana objave presude kojom se utvrđuje da nije ispunila obvezu donošenja propisa potrebnih za usklađivanje s Direktivom 2014/92/EU odnosno, u svakom slučaju, dostavljanja Komisiji njihova teksta;

                  —

                  naloži Kraljevini Španjolskoj snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U skladu s člankom 29. stavkom 1. Direktive 2014/92/EU, države članice najkasnije do 18. rujna 2016. donose i objavljuju zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s navedenom direktivom te Komisiji odmah dostavljaju njihov tekst.
      Budući da Kraljevina Španjolska nije u potpunosti prenijela Direktivu 2014/92/EU i Komisiji nije dostavila tekst mjera kojima se ona prenosi, spomenuta institucija odlučila je Sudu podnijeti ovu tužbu.
      Komisija predlaže da se Kraljevini Španjolskoj naloži da počevši od dana objave presude plati novčanu kaznu od 48 919,20 eura dnevno, koja je izračunata imajući u vidu težinu i trajanje povrede te odvraćajući učinak s obzirom na sposobnost plaćanja spomenute države članice.

         (1)  SL 2014., L 257, str. 214.


title: Predmet T-473/18: Tužba podnesena 27. srpnja 2018. – Getsmarter Online protiv EUIPO-a (getsmarter)

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/40

      Tužba podnesena 27. srpnja 2018. – Getsmarter Online protiv EUIPO-a (getsmarter)
      (Predmet T-473/18)
      (2018/C 352/48)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Getsmarter Online Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: I. Silcock, barrister)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije getsmarter – Prijava za registraciju br. 16 565 939

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 10. svibnja 2018. u predmetu R 2632/2017-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 7. stavka 3. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-474/18: Tužba podnesena 6. kolovoza 2018. – Veit protiv ESB-a

text:
               1.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 352/41

      Tužba podnesena 6. kolovoza 2018. – Veit protiv ESB-a
      (Predmet T-474/18)
      (2018/C 352/49)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Sebastian Veit (Frankfurt na Majni, Njemačka) (zastupnik: K. Kujath, odvjetnik)

         Tuženik: Europska središnja banka

         Tužbeni zahtjevi

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi tuženikovu odluku od 3. siječnja 2018. kojom se tužitelja s učinkom od 1. siječnja 2018. razvrstava u platežni razred 17 u okviru platežne skupine F/G;

                  —

                  poništi tuženikovu odluku od 25. svibnja 2018. kojom je odbijen tužiteljev zahtjev da ga se s učinkom od 1. siječnja 2018. razvrsta platežni razred 83 u okviru platežne skupine F/G;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sljedeće tužbene razloge:

                  1.

                  Povreda načela jednakog postupanja
                  Tužitelj u okviru prvog tužbenog razloga tvrdi da je tuženik u slučaju kandidata na internom natječaju – za razliku od kandidata na vanjskom natječaju, koji se u istovjetnom postupka odabira nalaze u usporedivoj situaciji – samo djelomično uzeo u obzir relevantno profesionalno iskustvo.

                  2.

                  Povreda općeg načela brižnog postupanja
                  U okviru drugog tužbenog razloga tužitelj navodi da je tuženik prilikom razvrstavanja prema njemu, kao vlastitom zaposleniku, bez objektivnog opravdanja nepovoljnije postupao nego prema kandidatima koji još nisu bili u službi tuženika.