title: spojeni predmeti T-244/16 i T-285/17: Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2019. — Janukovič protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Ukrajini — Zamrzavanje financijskih sredstava — Popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuje zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora — Zadržavanje tužiteljeva imena na popisu — Obveza Vijeća da provjeri da su prilikom donošenja odluke tijela treće države poštovana prava obrane i pravo na djelotvornu sudsku zaštitu”)

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/38

      Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2019. — Janukovič protiv Vijeća
      (spojeni predmeti T-244/16 i T-285/17) (1)

      („Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Ukrajini - Zamrzavanje financijskih sredstava - Popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuje zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora - Zadržavanje tužiteljeva imena na popisu - Obveza Vijeća da provjeri da su prilikom donošenja odluke tijela treće države poštovana prava obrane i pravo na djelotvornu sudsku zaštitu”)
      (2019/C 328/41)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Viktor Fedorovič Janukovič (Kijev, Ukrajina), (zastupnici: T. Beazley, QC, E. Dean i M. J. Marjason-Stamp, barristers)

         Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: P. Mahnič i J.-P. Hix, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje, s jedne strane, Odluke Vijeća (ZVSP) 2016/318 od 4. ožujka 2016. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2016., L 60, str. 76.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2016/311 od 4. ožujka 2016. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2016., L 60, str. 1.) i, s druge strane, Odluke Vijeća (ZVSP) 2017/381 od 3. ožujka 2017. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2017., L 58, str. 34.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2017/374 od 3. ožujka 2017. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2017., L 58, str. 1.), u dijelu u kojem je tužiteljevo ime zadržano na popisu osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuju te mjere ograničavanja.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se Odluka Vijeća (ZVSP) 2016/318 od 4. ožujka 2016. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini i Provedbena uredba Vijeća (EU) 2016/311 od 4. ožujka 2016. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini kao i Odluka Vijeća (ZVSP) 2017/381 od 3. ožujka 2017. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini i Provedbena uredba Vijeća (EU) 2017/374 od 3. ožujka 2017. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini u dijelu u kojem je ime Viktora Fedoroviča Janukoviča zadržano na popisu osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuju te mjere ograničavanja.

                  2.

                     Vijeće Europske unije snosit će, uz vlastite troškove, i troškove V. Janukoviča.

         (1)  SL C 243, 4. 7. 2016.


title: predmet T-805/16: Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2019. — IPPT PAN protiv Komisije i REA-e („Arbitražna klauzula — Šesti i sedmi okvirni program za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti — Odluka o naplati prijebojem tražbina Unije na temelju provedbe ugovorâ — Djelotvorna sudska zaštita — Pravo na obraćanje Europskom ombudsmanu — Financijska uredba — Nespornost tražbine — Legitimna očekivanja — Načelo nediskriminacije — Načelo dobre uprave — Zlouporaba ovlasti — Ugovorna odgovornost — Izvješće o reviziji — Prihvatljivi troškovi”)

text:
               30.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/39

      Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2019. — IPPT PAN protiv Komisije i REA-e
      (predmet T-805/16) (1)

      („Arbitražna klauzula - Šesti i sedmi okvirni program za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti - Odluka o naplati prijebojem tražbina Unije na temelju provedbe ugovorâ - Djelotvorna sudska zaštita - Pravo na obraćanje Europskom ombudsmanu - Financijska uredba - Nespornost tražbine - Legitimna očekivanja - Načelo nediskriminacije - Načelo dobre uprave - Zlouporaba ovlasti - Ugovorna odgovornost - Izvješće o reviziji - Prihvatljivi troškovi”)
      (2019/C 328/42)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Instytut Podstawowych Problemów Techniki Polskiej Akademii Nauk (IPPT PAN) (Varšava, Poljska) (zastupnik: M. Le Berre, odvjetnik)

         Tuženici: Europska komisija (zastupnici: M. Siekierzyńska i P. Rosa Plaza, a zatim M. Siekierzyńska i F. van den Berghe, agenti), Izvršna agencija za istraživanje (zastupnici: S. Payan-Lagrou i V. Canetti, agenti, uz asistenciju D. Waelbroeck i A. Duron, odvjetnika)

         Intervenijent u potporu tužitelju: Republika Poljska (zastupnik: B. Majczyna, agent)

         Predmet

      S jedne strane, zahtjev koji se temelji na članku 263. UFEU-a i kojim se traži poništenje Komisijine Odluke od 6. rujna 2016. da naplati svoje navodne tražbine prema tužitelju, na temelju dvaju ugovora sklopljenih u okviru šestog okvirnog programa Europske zajednice za istraživanje, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti, prijebojem s iznosima koje REA duguje tužitelju na temelju ugovora o dodjeli bespovratnih sredstava sklopljenog u okviru sedmog okvirnog programa Europske zajednice za istraživanje, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti, i, s druge strane, zahtjev koji se temelji na članku 272. UFEU-a i kojim se traži utvrđenje nepostojanja navodnih Komisijinih tražbina na temelju dvaju ugovora sklopljenih u okviru prethodno navedenog šestog okvirnog programa i nalaganje Komisiji i REA-i da mu isplate iznos od 69 623,94 eura na temelju ugovora o dodjeli bespovratnih sredstava sklopljenog u okviru prethodno navedenog sedmog okvirnog programa, te zatezne kamate.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Instytut Podstawowych Problemów Techniki Polskiej Akademii Nauk (IPPT PAN) snosit će dvije trećine vlastitih troškova, kao i troškova Izvršne agencije za istraživanje (REA).

                  3.

                     Europska komisija snosit će vlastite troškove kao i trećinu troškova IPPT PAN.

                  4.

                     Republika Poljska snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 22, 23. 1. 2017.


title: predmet T-578/19 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 11. rujna 2019. – Sophia Group protiv Parlamenta („Privremena pravna zaštita – Javna nabava usluga – Zahtjev za određivanje privremenih mjera – Nepostojanje hitnosti”)

text:
               28.10.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 363/17

      Rješenje predsjednika Općeg suda od 11. rujna 2019. – Sophia Group protiv Parlamenta
      (predmet T-578/19 R)
      („Privremena pravna zaštita - Javna nabava usluga - Zahtjev za određivanje privremenih mjera - Nepostojanje hitnosti”)
      (2019/C 363/25)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Sophia Group (Saint-Josse-ten-Noode, Belgija) (zastupnici: Y. Schneider i C.-H. de la Vallée Poussin, odvjetnici)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: L. Tapper Brandberg i S. Toliušis, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a kojim se traži određivanje privremenih mjera za, s jedne strane, suspenziju izvršenja odluke Parlamenta od 30. srpnja 2019. o dodjeli grupe br. 1 ugovora o „pružanju Buildings HelpDesk usluga” (Poziv za nadmetanje 06A0010/2019/M011) drugom ponuditelju i, s druge strane, suspenziju ugovora sklopljenog s tim drugim ponuditeljem.

         Izreka

                  1.

                     Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

                  2.

                     O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: predmet T-424/18: Rješenje Općeg suda od 3. rujna 2019. – Puma protiv EUIPO-a – Carrefour (Représentation de lignes croisées)

text:
               28.10.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 363/36

      Rješenje Općeg suda od 3. rujna 2019. – Puma protiv EUIPO-a – Carrefour (Représentation de lignes croisées)
      (predmet T-424/18) (1)

      (2019/C 363/46)
      Jezik postupka: engleski
      Predsjednik sedmog vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 301, 27. 8. 2018.


title: predmet C-730/19: Tužba podnesena 3. listopada 2019. – Europska komisija protiv Republike Bugarske

text:
               25.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/34

      Tužba podnesena 3. listopada 2019. – Europska komisija protiv Republike Bugarske
      (predmet C-730/19)
      (2019/C 399/40)
      Jezik postupka: bugarski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: Y. Marinova, E. Manhaeve)

         Tuženik: Republika Bugarska

         Tužbeni zahtjev

      Europska komisija od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je Republika Bugarska povrijedila svoje obveze iz članka 13. stavka 1. Direktive 2008/50/EZ (1) u vezi s njezinim Prilogom XI. time što sustavno i kontinuirano u zoni BG0006 (Jugoistok) ne poštuje sljedeće:

                              i)

                              od 2007. satnu graničnu vrijednost za sumporov dioksid,

                              ii)

                              od 2007. – osim 2010. i 2012. – dnevnu graničnu vrijednost za sumporov dioksid,

                  —

                  utvrdi da Republika Bugarska od 11. lipnja 2010. povređuje svoje obveze iz članka 23. stavka 1. Direktive 2008/50/EZ u vezi s njezinim Prilogom XV, odjeljkom A. i osobito svoju obvezu iz članka 23. stavka 1. podstavka 2. da osigura da razdoblje prekoračenja gore navedenih graničnih vrijednosti za sumporov dioksid u zoni BG0006 (Jugoistok) bude što je moguće kraće;

                  —

                  naloži Republici Bugarskoj snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvim tužbenim razlogom Komisija ističe da je Republika Bugarska povrijedila odredbe članka 13. stavka 1. Direktive 2008/50/EZ u vezi s njezinim Prilogom XI. u mjeri u kojoj u zoni BG0006 (Jugoistok) postoji sustavno i kontinuirano prekoračenje satnih i dnevnih graničnih vrijednosti za sumporov dioksid.
      Kao drugi tužbeni razlog Komisija navodi da je Bugarska povrijedila odredbe članka 23. stavka 1. podstavka 2. Direktive 2008/50/EG u vezi s njezinim Prilogom XV. odjeljkom A. u mjeri u kojoj od 11. lipnja 2010. u svojim planovima za kvalitetu zraka nije predvidjela odgovarajuće mjere kako bi razdoblje prekoračenja bilo što je moguće kraće.

         (1)  Direktiva 2008/50/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2008. o kvaliteti zraka i čišćem zraku za Europu (SL 2008., L 152, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 29., str. 169.)


title: Predmet C-538/18 P: Žalba koju je 16. kolovoza 2018. podnio České dráhy a.s. protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 20. lipnja 2018. u predmetu T-325/16, České dráhy protiv Komisije

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/9

      Žalba koju je 16. kolovoza 2018. podnio České dráhy a.s. protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 20. lipnja 2018. u predmetu T-325/16, České dráhy protiv Komisije
      (Predmet C-538/18 P)
      (2018/C 392/14)
      Jezik postupka: češki

         Stranke

         Žalitelj: České dráhy a.s. (zastupnici: K. Muzikář i J. Kindl, advokáti)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Predmet

      Žalba protiv presude Općeg suda od 20. lipnja 2018. u predmetu T-325/16, České dráhy/Komisija.

      Tom je presudom Opći sud djelomično usvojio tužbu podnesenu na temelju članka 263. UFEU-a kojom je České dráhy zahtijevao poništenje Odluke Komisije C(2016) 2417 final od 18. travnja 2016. u predmetu AT.40156 — Falcon. Opći je sud poništio pobijanu Komisijinu odluku „u dijelu u kojem se ona odnosi na linije koje nisu linija Prag – Ostrava i na postupanje koje nije navodna primjena cijena nižih od iznosa troškova”. U preostalom dijelu Opći sud je odbio tužbu. Također je naložio da svaka stranka snosi svoje troškove.

         Zahtjevi

      České dráhy od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda Europske unije od 20. lipnja 2018. u predmetu T-325/16 České dráhy/Europska komisija, EU:T:2018:368, u dijelu u kojem je Opći sud odbio tužbu i u dijelu u kojem je Opći sud odlučio o troškovima;

                  —

                  poništi Odluku Komisije C(2016) 2417 final od 18. travnja 2016. u predmetu AT.40156 — Falcon u cijelosti;

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje troškova postupka u predmetu T-325/16 i troškova postupka u vezi sa žalbenim postupkom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

                  1.

                  Prvi žalbeni razlog: Opći sud je pogrešno zaključio da je pobijana Komisijina odluka dostatno obrazložena.
                  České dráhy tvrdi da Europska komisija nije dovoljno precizno i detaljno obrazložila pobijanu odluku i da stoga nije postupila u skladu sa zahtjevima koji proizlaze iz sudske prakse Suda. Opći je sud pogrešno odlučio jer unatoč tomu nije poništio — u cijelosti — pobijanu Komisijinu odluku.

                  2.

                  Drugi žalbeni razlog: Opći sud nije uzeo u obzir da je Komisija prije donošenja pobijane odluke zanemarila velik broj dokaza u prilog tomu da České dráhy nije postupao nezakonito.
                  České dráhy tvrdi da Komisija prije donošenja pobijane odluke nije uzela u obzir činjenice koje pokazuju da postupanje društva České dráhy nije bilo nezakonito i da je pobijanu odluku (protivno načelu proporcionalnosti) donijela isključivo na temelju određenih izoliranih dokaza izvučenih iz konteksta. Opći je sud pogrešno odlučio jer unatoč tomu nije poništio — u cijelosti — pobijanu Komisijinu odluku.

                  3.

                  Treći žalbeni razlog: Opći je sud pogrešno ocijenio uvjete za primjenu članka 102. UFEU-a.
                  České dráhy tvrdi da Komisija na temelju Uredbe br. 1/2003 može samo istraživati ponašanje kojim bi se mogao kršiti članak 101. i/ili članak 102. UFEU-a. Komisija je naložila pretragu u sjedištu društva České dráhy jer je sumnjala na povredu članka 102. UFEU-a. Ta se odredba može primijeniti samo kada je a) poduzetnik možda zloupotrijebio vladajući položaj na čitavu unutarnjem tržištu ili njegovu znatnom dijelu i kada bi b) navodna zlouporaba mogla znatno utjecati na trgovinu među državama članicama. České dráhy smatra da je Opći sud pogrešno zaključio da su ti uvjeti u ovom slučaju ispunjeni.

                  4.

                  Četvrti žalbeni razlog: Odluka Općeg suda o troškovima je pogrešna.
                  České dráhy tvrdi da je Opći sud morao u cijelosti usvojiti tužbeni zahtjev i stoga naložiti Komisiji da društvu České dráhy naknadi troškove postupka.


title: Predmet T-515/15: Presuda Općeg suda od 13. rujna 2018. – Almaz-Antey protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini — Zadržavanje tužiteljeva imena na popisu subjekata na koje se primjenjuju mjere ograničavanja — Proporcionalnost — Pogreška u ocjeni — Obveza obrazlaganja — Temeljna prava”)

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/21

      Presuda Općeg suda od 13. rujna 2018. – Almaz-Antey protiv Vijeća
      (Predmet T-515/15) (1)

      ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini - Zadržavanje tužiteljeva imena na popisu subjekata na koje se primjenjuju mjere ograničavanja - Proporcionalnost - Pogreška u ocjeni - Obveza obrazlaganja - Temeljna prava”))
      (2018/C 392/24)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Joint-Stock Company „Almaz-Antey” Air and Space Defence Corp., prije OAO Concern PVO Almaz-Antey (Moskva, Rusija) (zastupnici: A. Haak, C. Stumpf i M. Brüggemann, odvjetnici)

         Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: J.-P. Hix i P. Mahnič, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje, kao prvo, Odluke Vijeća (ZVSP) 2015/971 od 22. lipnja 2015 o izmjeni Odluke 2014/512/ZVSP o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini (SL 2015., L 157, str. 50.), kao drugo, dopisa Vijeća od 31. srpnja 2015. kojim je potonje navelo da tužitelj treba ostati podložan mjerama predviđenima Odlukom Vijeća 2014/512/ZVSP od 31. srpnja 2014. o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini (SL 2014., L 229, str. 13.) i Uredbom Vijeća (EU) br. 833/2014 od 31. srpnja 2014. o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini (SL 2014., L 229, str. 1.), kao treće, Odluke Vijeća (ZVSP) 2015/2431 od 21. prosinca 2015. o izmjeni Odluke Vijeća 2014/512 (SL 2015., L 334, str. 22.), i, kao četvrto, Odluke Vijeća (ZVSP) 2016/1071 od 1. srpnja 2016. o izmjeni Odluke 2014/512 (SL 2016., L 178, str. 21.) u dijelu u kojem se ti akti odnose na tužitelja.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Joint-Stock Company „Almaz-Antey”Air and Space Defence Corp. nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 371, 9. 11. 2015.


title: Predmet C-474/18 P: Žalba koju je 19. srpnja 2018. podnijelo društvo J-M.-E. V. e hijos, S. R. L. protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 26. travnja 2018. u predmetu T-554/14, Messi Cuccittini protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) – J-M.-E. V. e hijos

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/5

      Žalba koju je 19. srpnja 2018. podnijelo društvo J-M.-E. V. e hijos, S. R. L. protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 26. travnja 2018. u predmetu T-554/14, Messi Cuccittini protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) – J-M.-E. V. e hijos
      (Predmet C-474/18 P)
      (2018/C 392/08)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelj: J-M.-E. V. e hijos, S. R. L. (zastupnici: J. Güell Serra i R. Gimeno-Bayón Cobos, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) i Lionel Messi Cuccittini

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  u cijelosti ukine pobijanu presudu od 26. travnja 2018. u predmetu T-554/14 (1) i prema tome

                  —

                  konačno odluči o sporu ako stanje predmeta to dopušta, ili

                  —

                  vrati predmet Općem sudu kako bi on donio odluku u skladu s obvezujućim kriterijima koje utvrdi Sud, i

                  —

                  naloži Lionelu Messiju Cuccittiniju snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Opći sud poništio je u pobijanoj presudi odluku žalbenog vijeća EUIPO-a, kojom je odbijena prijava žiga „MESSI” zbog vjerojatnosti dovođenja u zabludu zbog ranijeg žiga „MASSI”, smatrajući da je žalbeno vijeće počinilo pogrešku jer konceptualne razlike između žigova onemogućavaju svaku vjerojatnost dovođenja u zabludu unatoč tomu što su žigovi „MESSI” i „MASSI” vizualno i fonetski slični te upućuju na iste proizvode.
      Presuda Općeg suda sadržava četiri pogreške koje se tiču prava pa stoga žalba sadržava četiri žalbena razloga:

                  1.

                  Opći sud u pobijanoj presudi navodi da je žalbeno vijeće trebalo zaključiti da se na konceptualnoj razini pojam „messi” očito razlikuje od pojma „massi” da je bilo uzelo u obzir poznatost žalitelja. Suprotno onomu što se navodi u pobijanoj presudi, sudska praksa Suda i Općeg suda ustaljeno potvrđuje da je u svrhe ocjenjivanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu zbog ranijeg žiga prema članku 8. stavku 1. točki (b) Uredbe o žigu Europske unije nebitna moguća poznatost žiga za koji se podnosi prijava.

                  2.

                  Opći sud također je pogriješio kada je smatrao da je poznatost prezimena podnositelja prijave žiga općepoznata činjenica koju je, čak iako nije bila dokazana, a niti ju je pred žalbenim vijećem isticao sâm Lionel Messi, žalbeno vijeće trebalo uzeti u obzir jer je riječ o činjenici koju svatko može znati odnosno koja se može provjeriti u opće dostupnim izvorima. Stupanj poznatosti prezimena podnositelja prijave u Europi u trenutku odlučivanja o prigovoru (12/06/2013) ne može se pretpostavljati u 2018., a to tim manje jer se taj stupanj poznatosti nije isticao pred žalbenim vijećem, a niti je uopće potkrijepljen dokazima.

                  3.

                  U ovom je slučaju preinačen tužbeni zahtjev čime su povrijeđena prava obrane jer je Opći sud dopustio isticanje novog zahtjeva koji je različit od zahtjeva koji je bio istaknut pred žalbenim vijećem: „razlikovni konceptualni učinak MESSI”.

                  4.

                  U presudi se pogrešno primjenjuje presuda PICARO/PICASSO jer (i) je u predmetu PICASSO/PICARO opće poznati žig bio suprotstavljeni žig „PICASSO”, dok je u predmetnom slučaju žig koji je navodno opće poznat žig čija se prijava traži, i jer se (ii) u navedenoj presudi radilo se o proizvodima u pogledu kojih je u trenutku kupnje stupanj pažnje prosječnog potrošača osobito visok, dok se u ovom sporu radi o proizvodima koji su namijenjeni uobičajeno obaviještenom, razumno pažljivom i opreznom potrošaču u Europskoj uniji.

         (1)  ECLI:EU:T:2018:230


title: Presuda Suda od 14. lipnja 2018. u predmetu E-13/17 – Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda (Propust države EFTA-e da ispuni svoje obveze – Neprovedba – Uredba (EU) 2015/514)

text:
               15.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 414/8

      PRESUDA SUDA
      od 14. lipnja 2018.
      u predmetu E-13/17
      Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda

         (Propust države EFTA-e da ispuni svoje obveze – Neprovedba – Uredba (EU) 2015/514)

      (2018/C 414/10)
      U predmetu E-13/17, Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda – ZAHTJEV za izjavu da Island nije ispunio svoje obveze iz akta iz članka 7. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru jer u svojem pravnom poretku nije proveo akt iz točke 31.bbe Priloga IX. tom Sporazumu (Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/514 оd 18. prosinca 2014. o informacijama koje su nadležna tijela dužna dostaviti Europskom nadzornom tijelu za vrijednosne papire i tržišta kapitala u skladu s člankom 67. stavkom 3. Direktive 2011/61/EU Europskog parlamenta i Vijeća), kako je prilagođen Sporazumu njegovim Protokolom 1., Sud, u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik, Per Christiansen i Bernd Hammermann (sudac-izvjestitelj), suci, presudio je 14. lipnja 2018. kao u izreci:
      Sud:

                  1.

                  Izjavljuje da Island nije ispunio svoje obveze iz članka 7. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru jer u svojem pravnom poretku nije proveo akt iz točke 31.bbe Priloga IX. tom Sporazumu (Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/514 оd 18. prosinca 2014. o informacijama koje su nadležna tijela dužna dostaviti Europskom nadzornom tijelu za vrijednosne papire i tržišta kapitala u skladu s člankom 67. stavkom 3. Direktive 2011/61/EU Europskog parlamenta i Vijeća), kako je prilagođen Sporazumu njegovim Protokolom 1.

                  2.

                  Nalaže Islandu plaćanje troškova postupka.


title: Predmet C-601/18 P: Žalba koju su 24. rujna 2018. podnijeli Prysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 12. srpnja 2018. u predmetu T-475/14: Prysmian and Prysmian Cavi e Sistemi protiv Komisije

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/25

      Žalba koju su 24. rujna 2018. podnijeli Prysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 12. srpnja 2018. u predmetu T-475/14: Prysmian and Prysmian Cavi e Sistemi protiv Komisije
      (Predmet C-601/18 P)
      (2018/C 427/34)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Prysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl (zastupnici: C. Tesauro, F. Russo, L. Armati, avvocati)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, The Goldman Sachs Group, Inc., Pirelli & C. SpA

         Zahtjevi

      Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu;

                  —

                  usvoji zahtjeve postavljene u prvostupanjskom postupku;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova.

            Žalitelji podredno zahtijevaju od Suda da:

                  —

                  vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje;

                  —

                  odluči da će se o troškovima prvostupanjskog i žalbenog postupka odlučiti naknadno.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

                  1.

                  Opći je sud pogriješio kada je zaključio da članak 20. Uredbe br. 1/2003 (1) ne sprječava Komisiju da forenzički snimi cijele tvrde diskove zaposlenika žaliteljâ a da nije ispitala njihove sadržaje i da nastavi njihov pregled u Komisijinim prostorijama u Bruxellesu. Pravilno tumačenje odredbe je da se pretrage mogu provesti samo u prostorima poduzetnika i da Komisija može uzeti samo preslike poslovne dokumentacije relevantnost koje je ispitala. S obzirom na njezino zadiranje u temeljna prava društava i njihovih zaposlenika, praksa poput forenzičkog snimanja cijelih tvrdih diskova ne može se svesti na napomenu s objašnjenjem koja Komisiji daje punu diskreciju već treba biti uređena zakonom, u skladu s načelom zakonitosti.

                  2.

                  Opći je sud povrijedio načelo osobne odgovornosti, pravne sigurnosti i načelo jednakog postupanja, uz to što je povrijedio svoju obvezu obrazlaganja, jer nije zaključio da je pripisivanje odgovornosti Prysmian Cavi e Sistemi na temelju gospodarskog kontinuiteta iznimka od pravila prema kojem odgovornost slijedi pravnu osobu koja upravlja poduzetnikom u vrijeme povrede. Poput svih iznimki, ona se mora strogo primjenjivati i opravdana je samo kada je ugrožena učinkovitost pravila tržišnog natjecanja. Štoviše, Opći je sud pogriješio kada je u ovom slučaju isključio diskriminaciju na temelju toga da ne može postojati jednakost u nezakonitosti, jer je utvrđivanje odgovornosti na temelju gospodarskog kontinuiteta mogućnost koja je dodijeljena Komisiji.

                  3.

                  Opći sud također nije odgovorio na glavni argument društva istaknut u prvostupanjskom postupku prema kojem se bilo koje načelo „nacionalnog područja” pod pretpostavkom da postoji, – quod non -, ne bi moglo razumno primijeniti na sve različite instance na koje se upućuje u odluci i na dokazivanje u skladu s potrebnim pravnim standardom jedinstvene i trajne povrede.

                  4.

                  Opći je sud djelovao ultra petita i povrijedio je prava obrane društva iz članka 48. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i članka 6. EKLJP-a pri ispitivanju sedmog tužbenog razloga žaliteljâ, u vezi s početnim danom zabranjenog sporazuma. Opći sud je očito pogrešno razumio dokaze koji su mu podneseni i primijenio pogrešan pravni standard pri svojem ispitivanju. Takvo očito iskrivljavanje dokaza dovelo je do pogrešnih utvrđenja i izvođenja pogrešnog pravnog zaključka da je 18. veljače 1999. Komisija mogla utvrditi početni dan povrede koja utječe na trgovinu među državama članicama prema članku 101. UFEU-a.

                  5.

                  Opći je sud povrijedio načelo jednakog postupanja kada je potvrdio Komisijinu ocjenu da je raspodjela projekata između europskih proizvođača u okviru „Isključivo Europa – (R)” konfiguracije osigurala 2 %-tno povećanje stupnja težine povrede (i, posljedično, „ulazne naknade”) za europske proizvođače, a takvo povećanje nije se primijenilo na azijske proizvođače. Nije moguće, s jedne strane, prihvatiti to da se Komisijinom odlukom nije mogla utvrditi jedinstvena i trajna povreda na temelju pravila o nacionalnom području koja se sastoji od nezavisnih konfiguracija, i istovremeno prihvatiti da aktivno sudjelovanje u jednoj ili drugoj opravdava različit stupanj težine za sudionike. Iako azijski proizvođači nisu aktivno sudjelovali u navodnoj europskoj podjeli, oni su doprinijeli toj podjeli na usporedivoj razini kao i europski proizvođači.

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima 81. i 82. Ugovora o EZ-u (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165.)


title: Predmet C-437/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. srpnja 2018. uputio Sąd Okręgowy w Gliwicach (Poljska) – Lebopoll Logistics Sp. z o.o. w Sośnicowicach protiv Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Zabrzu

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/4

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. srpnja 2018. uputio Sąd Okręgowy w Gliwicach (Poljska) – Lebopoll Logistics Sp. z o.o. w Sośnicowicach protiv Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Zabrzu
      (Predmet C-437/18)
      (2018/C 427/06)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Gliwicach

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Lebopoll Logistics Sp. z o.o. w Sośnicowicach

         Tuženik: Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Zabrzu

         Prethodno pitanje

      Treba li pojam „boravište” tumačiti u skladu s člankom 1. točkom (j) Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (1) i člankom 11. Uredbe (EZ) br. 987/2009 Europskog parlamenta i Vijeća (2) ili pak pojam „boravište” znači i privremeno boravište u smislu članka 1. točke (k) Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća?

         (1)  Uredba (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (SL 2004, L 166, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 160.).

         (2)  Uredba (EZ) br. 987/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. o utvrđivanju postupka provedbe Uredbe (EZ) br. 883/2004 o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (SL 2009, L 284, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 171.).


title: Predmet T-554/18: Tužba podnesena 19. rujna 2018. – Hernández Hernández protiv Vijeća

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/89

      Tužba podnesena 19. rujna 2018. – Hernández Hernández protiv Vijeća
      (Predmet T-554/18)
      (2018/C 427/117)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužiteljica: Socorro Elizabeth Hernández Hernández (Caracas, Venezuela) (zastupnici: F. Di Gianni i L. Giuliano, odvjetnici)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2018/901 od 25. lipnja 2018. o izmjeni Odluke Vijeća (ZVSP) 2017/2074 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Venezueli (1) i Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2018/899 od 25. lipnja 2018. o provedbi Uredbe (EU) 2017/2063 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Venezueli (2) , u dijelu u kojem se njihove odredbe odnose na tužiteljicu; i

                  —

                  naloži Vijeću snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužiteljica ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da pobijani akti sadržavaju očitu pogrešku u ocjeni, te da nisu potkrijepljeni preciznim i dosljednim dokazima.

                              —

                              U tom pogledu, tužiteljica tvrdi da je Vijeće počinilo očito pogrešku u ocjeni što se tiče tužiteljičinih funkcija i uloga, te nije podnijelo precizne i dosljedne dokaze u prilog svojim tvrdnjama. Tužiteljica nadalje ističe da Vijeće nije temeljito ocijenilo dokaze odnosno da je u najmanju ruku takva ocjena bila očito pogrešna.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da su mjere ograničavanja koje su određene pobijanim aktima neopravdano i neproporcionalno ograničenje tužiteljičina temeljna prava na vlasništvo.

         (1)  Odluka Vijeća (ZVSP) 2018/901 od 25. lipnja 2018. o izmjeni Odluke Vijeća (ZVSP) 2017/2074 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Venezueli (SL 2018., L 160 I, 25. 6. 2018., str. 12.)

         (2)  Provedbena uredba Vijeća (EU) 2018/899 od 25. lipnja 2018. o provedbi Uredbe (EU) 2017/2063 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Venezueli (SL 2018., L 160 I, 25. 6.2018., str. 5.)


title: Predmet C-469/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. srpnja 2018. uputio Hof van Cassatie (Belgija) – IN protiv État belge

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/4

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. srpnja 2018. uputio Hof van Cassatie (Belgija) – IN protiv État belge
      (Predmet C-469/18)
      (2018/C 427/07)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Hof van Cassatie

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj žalbe u kasacijskom postupku: IN

         Druga stranka u kasacijskom postupku: État belge

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da mu se u odnosu na porez na dodanu vrijednost u svim okolnostima protivi upotreba dokaza koji su stečeni povredom prava na poštovanje privatnog života zajamčenog člankom 7. Povelje ili dopušta nacionalno uređenje prema kojem sud koji mora odlučiti smije li se takav dokaz upotrijebiti kao temelj za utvrđivanje poreza na dodanu vrijednost mora provesti ocjenu kako je to opisano u točki 4. odluke kojom se upućuje prethodno pitanje?


title: Predmet T-699/18: Tužba podnesena 26. studenoga 2018. – Apera Capital Master protiv EUIPO-a – Altera Capital (APERA CAPITAL)

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/76

      Tužba podnesena 26. studenoga 2018. – Apera Capital Master protiv EUIPO-a – Altera Capital (APERA CAPITAL)
      (Predmet T-699/18)
      (2019/C 44/101)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Apera Capital Master Ltd. (St Peter Port, Guernsey) (zastupnici: C. Schröder i A. von Alten, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Altera Capital (Luxembourg, Luksemburg)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije APERA CAPITAL – prijava za registraciju br. 15 640 436

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 18. rujna 2018. u predmetu R 1091/2018-5

         Tužbeni zahtjevi

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi spornu odluku;

                  —

                  vrati predmet EUIPO-u na ponovno odlučivanje;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 104. stavka 1. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda tužiteljevog prava na dobru upravu i pošteno suđenje.


title: Predmet T-712/18: Tužba podnesena 3. prosinca 2018. – Umweltinstitut München protiv Komisije

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/77

      Tužba podnesena 3. prosinca 2018. – Umweltinstitut München protiv Komisije
      (Predmet T-712/18)
      (2019/C 44/103)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Umweltinstitut München eV – Verein zur Erforschung und Verminderung der Umweltbelastung (München, Njemačka) (zastupnik: M. John, odvjetnica)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi tuženikovu odluku o odbijanju od 2. listopada 2018. (C(2018) 6539 final).

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Ovom tužbom zahtijeva se poništenje odluke Komisije o odbijanju od 2. listopada 2018., kojom je tužitelju konačno odbijen pristup dokumentima koji se odnose na prvu sjednicu Zajedničkog odbor CETA-e, koja se održala 26. i 27. ožujka 2018.
      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sljedeći tužbeni razlog:
      Povreda članka 15. stavka 3. UFEU-a u vezi s člankom 2. Uredbe (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća (1), jer tuženik nije imao pravo, na temelju članka 4. Uredbe br. 1049/2001, (djelomično) odbiti pristup traženim dokumentima.

         (1)  Uredba (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL 2001., L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1. svezak 16. str. 70.)


title: Predmet C-756/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. prosinca 2018. uputio tribunal d'instance d'Aulnay-Sous-Bois (Francuska) – LC, MD protiv easyJet Airline Co. Ltd

text:
               11.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/12

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. prosinca 2018. uputio tribunal d'instance d'Aulnay-Sous-Bois (Francuska) – LC, MD protiv easyJet Airline Co. Ltd
      (Predmet C-756/18)
      (2019/C 54/15)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal d'instance d'Aulnay-Sous-Bois

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: LC, MD

         Tuženik: easyJet Airline Co. Ltd

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 3. stavak 2. točku (a) Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta […] te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (1) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 261/2004) tumačiti na način da putnici, kako bi se pozvali na odredbe te uredbe, moraju dokazati da su bili nazočni kod prijave za let?
      U slučaju potvrdnog odgovora, protivi li se članak 3. stavak 2. točka (a) Uredbe (EZ) br. 261/2004 sustavu jednostavne presumpcije u skladu s kojim se uvjet nazočnosti putnika kod prijave za let smatra ispunjenim kada potonji raspolaže rezervacijom koju je stvarni zračni prijevoznik potvrdio i registrirao u smislu članka 2. točke (g)?

         (1)  SL L 46, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)


title: Predmet C-762/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. prosinca 2018. uputio Rajonen sad Haskovo (Bugarska) – QH protiv Vrhoven kasacionen sad Republike Bugarske

text:
               11.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/12

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. prosinca 2018. uputio Rajonen sad Haskovo (Bugarska) – QH protiv Vrhoven kasacionen sad Republike Bugarske
      (Predmet C-762/18)
      (2019/C 54/16)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rajonen sad Haskovo

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: QH

         Tuženik: Vrhoven kasacionen sad Republike Bugarske

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 7. stavak 1. Direktive 2003/88/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis i/ili sudska praksa prema kojima radnik kojemu je ugovor o radu nezakonito otkazan i sudski je naloženo njegovo ponovno zaposlenje nema pravo na plaćeni godišnji odmor za razdoblje od dana otkaza do dana ponovnog zaposlenja?

                  2.

                  Ako je odgovor na prvo pitanje pozitivan: treba li članak 7. stavak 2. Direktive 2003/88 tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis i/ili sudska praksa prema kojima u slučaju ponovnog prestanka radnog odnosa taj radnik nema pravo na novčanu naknadu za neiskorišteni plaćeni godišnji odmor za razdoblje od dana prethodnog otkaza do ponovnog zaposlenja?

         (1)  SL 2003., L 299, str. 9. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 31.)


title: Spojeni predmeti C-138/17 P i C-146/17 P: Presuda Suda (prvo vijeće) od 13. prosinca 2018. – Europska unija, koju zastupa Sud Europske unije protiv Gascogne Sack Deutschland GmbH, ranije Sachsa Verpackung GmbH, Gascogne SA, Europske komisije (C-138/17), Gascogne Sack Deutschland GmbH, Gascogne SA protiv Europske unije, koju zastupa Sud Europske unije, Europske komisije (C-146/17) (Žalba — Tužba za naknadu štete — Članak 340. drugi stavak UFEU-a — Prekomjerno trajanje postupka u okviru dvaju predmeta pred Općim sudom Europske unije — Naknada štete koju su žalitelji navodno pretrpjeli — Imovinska šteta — Troškovi bankarske garancije — Uzročna veza — Zatezne kamate — Neimovinska šteta)

text:
               18.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/2

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 13. prosinca 2018. – Europska unija, koju zastupa Sud Europske unije protiv Gascogne Sack Deutschland GmbH, ranije Sachsa Verpackung GmbH, Gascogne SA, Europske komisije (C-138/17), Gascogne Sack Deutschland GmbH, Gascogne SA protiv Europske unije, koju zastupa Sud Europske unije, Europske komisije (C-146/17)
      (Spojeni predmeti C-138/17 P i C-146/17 P) (1)

      ((Žalba - Tužba za naknadu štete - Članak 340. drugi stavak UFEU-a - Prekomjerno trajanje postupka u okviru dvaju predmeta pred Općim sudom Europske unije - Naknada štete koju su žalitelji navodno pretrpjeli - Imovinska šteta - Troškovi bankarske garancije - Uzročna veza - Zatezne kamate - Neimovinska šteta))
      (2019/C 65/02)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         (predmet C-138/17 P)

         Žalitelj: Europska unija, koju zastupa Sud Europske unije (zastupnici: J. Inghelram i Á.M. Almendros Manzano, agenti)

         Druge stranke u postupku: Gascogne Sack Deutschland GmbH, ranije Sachsa Verpackung GmbH, Gascogne SA (zastupnici: F. Puel i E. Durand, avocats), Europska komisija (zastupnici: C. Urraca Caviedes, S. Noë i F. Erlbacher, agenti)

         (predmet C-146/17 P)

         Žalitelji: Gascogne Sack Deutschland GmbH, Gascogne SA (zastupnici: F. Puel i E. Durand, avocats)

         Druge stranke u postupku: Europska unija, koju zastupa Sud Europske unije (zastupnici: J. Inghelram i Á.M. Almendros Manzano, agenti), Europska komisija

         Izreka

                  1.

                  Ukida se točka 1. izreke presude Općeg suda Europske unije od 10. siječnja 2017., Gascogne Sack Deutschland i Gascogne/Europska unija (T-577/14, EU:T:2017:1).

                  2.

                  Odbija se žalba u predmetu C-146/17 P koju su podnijeli Gascogne Sack Deutschland GmbH i Gascogne SA.

                  3.

                  Odbija se tužba za naknadu štete koju su podnijeli Gascogne Sack Deutschland GmbH i Gascogne SA u dijelu u kojem se njome zahtijeva obeštećenje u iznosu od 187 571 eura na temelju navodne imovinske štete koja se sastoji od plaćanja troškova bankarske garancije izvan razumnog roka za suđenje u okviru predmeta u kojima su donesene presude od 16. studenoga 2011., Groupe Gascogne/Komisija (T-72/06, neobjavljena, EU:T:2011:671) i od 16. studenoga 2011., Sachsa Verpackung/Komisija (T-79/06, neobjavljena, EU:T:2011:674).

                  4.

                  Gascogne Sack Deutschland GmbH i Gascogne SA snosit će, osim vlastitih troškova, i ukupne troškove Europske unije, koju zastupa Sud Europske unije, u okviru ovih žalbi te vlastite troškove u prvostupanjskom postupku.

                  5.

                  Europska unija, koju zastupa Sud Europske unije, snosi vlastite troškove u prvostupanjskom postupku.

                  6.

                  Europska komisija snosi vlastite troškove u prvostupanjskom i žalbenom postupku u predmetu C-138/17 P.

         (1)  SL C 151, 15. 5. 2017.


title: Predmet C-150/17 P: Presuda Suda (prvo vijeće) od 13. prosinca 2018. – Europska unija, koju zastupa Sud Europske unije protiv Kendrion NV, Europske komisije (Žalba — Tužba za naknadu štete — Članak 340. drugi stavak UFEU-a — Prekomjerno trajanje postupka u okviru predmeta pred Općim sudom Europske unije — Naknada štete koju je žalitelj navodno pretrpio — Imovinska šteta — Troškovi bankarske garancije — Uzročna veza — Zatezne kamate — Neimovinska šteta)

text:
               18.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/3

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 13. prosinca 2018. – Europska unija, koju zastupa Sud Europske unije protiv Kendrion NV, Europske komisije
      (Predmet C-150/17 P) (1)

      ((Žalba - Tužba za naknadu štete - Članak 340. drugi stavak UFEU-a - Prekomjerno trajanje postupka u okviru predmeta pred Općim sudom Europske unije - Naknada štete koju je žalitelj navodno pretrpio - Imovinska šteta - Troškovi bankarske garancije - Uzročna veza - Zatezne kamate - Neimovinska šteta))
      (2019/C 65/03)
      Jezik postupka: nizozemski

         Stranke

         Žalitelj: Europska unija, koju zastupa Sud Europske unije (zastupnici: J. Inghelram i E. Beysen, agenti)

         Druge stranke u postupku: Kendrion NV (zastupnici: Y. de Vries, T. Ottervanger i E. Besselink, advocaten), Europska komisija (zastupnici: C. Urraca Caviedes, S. Noë i F. Erlbacher, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Ukida se točka 1. izreke presude Općeg suda Europske unije od 1. veljače 2017., Kendrion/Europska unija (T-479/14, EU:T:2017:48).

                  2.

                  Odbija se protužalba koju je podnio Kendrion NV.

                  3.

                  Odbija se tužba za naknadu štete koju je podnio Kendrion NV u dijelu u kojem se njome nastoji popraviti imovinska šteta koja se sastoji od plaćanja troškova bankarske garancije izvan razumnog roka za suđenje u okviru predmeta u kojem je donesena presuda od 16. studenoga 2011., Kendrion/Komisija (T-54/06, neobjavljena, EU:T:2011:667).

                  4.

                  Kendrion NV snosi, osim vlastitih troškova, i ukupne troškove Europske unije, koju zastupa Sud Europske unije, u okviru ove žalbe te vlastite troškove u prvostupanjskom postupku.

                  5.

                  Europska unija, koju zastupa Sud Europske unije, snosi vlastite troškove u prvostupanjskom postupku.

                  6.

                  Europska komisija snosi vlastite troškove u prvostupanjskom i žalbenom postupku.

         (1)  SL C 161, 22. 5. 2017.


title: Spojeni predmeti C-174/17 P i C-222/17 P: Presuda Suda (prvo vijeće) od 13. prosinca 2018. – Europska unija, koju zastupa Sud Europske unije protiv Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA, Europske komisije (C-174/17 P), Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA protiv Europske unije, koju zastupa Sud Europske unije, Europske komisije (C-222/17 P) (Žalba — Tužba za naknadu štete — Članak 340. drugi stavak UFEU a — Prekomjerno trajanje postupka u okviru dvaju predmeta pred Općim sudom Europske unije — Naknada štete koju su žalitelji navodno pretrpjeli — Imovinska šteta — Troškovi bankarske garancije — Uzročna veza — Zatezne kamate)

text:
               18.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/4

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 13. prosinca 2018. – Europska unija, koju zastupa Sud Europske unije protiv Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA, Europske komisije (C-174/17 P), Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA protiv Europske unije, koju zastupa Sud Europske unije, Europske komisije (C-222/17 P)
      (Spojeni predmeti C-174/17 P i C-222/17 P) (1)

      ((Žalba - Tužba za naknadu štete - Članak 340. drugi stavak UFEU a - Prekomjerno trajanje postupka u okviru dvaju predmeta pred Općim sudom Europske unije - Naknada štete koju su žalitelji navodno pretrpjeli - Imovinska šteta - Troškovi bankarske garancije - Uzročna veza - Zatezne kamate))
      (2019/C 65/04)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         (predmet C-174/17 P)

         Žalitelj: Europska unija, koju zastupa Sud Europske unije (zastupnici: prvo J. Inghelram, Á.M. Almendros Manzano i P. Giusta, agenti, zatim J. Inghelram, Á.M. Almendros Manzano, agenti)

         Druge stranke u postupku: Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA (zastupnici: M. Troncoso Ferrer, C. Ruixó Claramunt i S. Moya Izquierdo, abogados), Europska komisija (zastupnici: C. Urraca Caviedes, S. Noë, F. Erlbacher i F. Castilla Contreras, agenti)

         (predmet C-222/17 P)

         Žalitelji: Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA (zastupnici: S. Moya Izquierdo i M. Troncoso Ferrer, abogados)

         Druge stranke u postupku: Europska unija, koju zastupa Sud Europske unije (zastupnici: prvo J. Inghelram, Á.M. Almendros Manzano i P. Giusta, agenti, zatim J. Inghelram, Á.M. Almendros Manzano, agenti), Europska komisija

         Izreka

                  1.

                  Ukida se točka 1. izreke presude Općeg suda Europske unije od 17. veljače 2017., ASPLA i Armando Álvarez/Europska unija (T-40/15, EU:T:2017:105).

                  2.

                  Odbija se žalba u predmetu C-222/17 P koju su podnijeli Plásticos Españoles SA (ASPLA) i Armando Álvarez SA.

                  3.

                  Odbija se tužba za naknadu štete koju su podnijela društva Plásticos Españoles SA (ASPLA) i Armando Álvarez SA u dijelu u kojem se njome zahtijeva obeštećenje u iznosu od 3 495 038,66 eura na temelju imovinske štete pretrpljene zbog prekoračenja razumnog roka za suđenje u okviru predmeta u kojima su donesene presude od 16. studenoga 2011., ASPLA/Komisija (T-76/06, neobjavljena, EU:T:2011:672) i od 16. studenoga 2011., Álvarez/Komisija (T-78/06, neobjavljena, EU:T:2011:673).

                  4.

                  Plásticos Españoles SA (ASPLA) i Armando Álvarez SA snosit će, osim vlastitih, i ukupne troškove Europske unije, koju zastupa Sud Europske unije, u okviru ovih žalbi te vlastite troškove u prvostupanjskom postupku.

                  5.

                  Europska unija, koju zastupa Sud Europske unije, snosi vlastite troškove u prvostupanjskom postupku.

                  6.

                  Europska komisija snosi vlastite troškove u prvostupanjskom i žalbenom postupku u predmetu C-174/17 P.

         (1)  SL C 161, 22. 5. 2017.

         SL C 213, 3. 7. 2017.


title: Predmet C-216/17: Presuda Suda (osmo vijeće) od 19. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust, Coopservice Soc. coop. arl protiv Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Vallecamonica – Sebino (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale del Garda (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Valcamonica (ASST) (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 2004/18/EZ — Članak 1. stavak 5. — Članak 32. stavak 2. — Provedba javne nabave radova, robe i usluga — Okvirni sporazumi — Ugovorna odredba kojom se okvirni sporazum proširuje na druge javne naručitelje — Načela transparentnosti i jednakog postupanja prema gospodarskim subjektima — Neutvrđivanje obujma uzastopne javne nabave odnosno utvrđivanje upućivanjem na redovne potrebe javnih naručitelja koji nisu potpisnici okvirnog sporazuma — Zabrana)

text:
               18.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/5

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 19. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust, Coopservice Soc. coop. arl protiv Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Vallecamonica – Sebino (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale del Garda (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Valcamonica (ASST)
      (Predmet C-216/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2004/18/EZ - Članak 1. stavak 5. - Članak 32. stavak 2. - Provedba javne nabave radova, robe i usluga - Okvirni sporazumi - Ugovorna odredba kojom se okvirni sporazum proširuje na druge javne naručitelje - Načela transparentnosti i jednakog postupanja prema gospodarskim subjektima - Neutvrđivanje obujma uzastopne javne nabave odnosno utvrđivanje upućivanjem na redovne potrebe javnih naručitelja koji nisu potpisnici okvirnog sporazuma - Zabrana))
      (2019/C 65/05)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust, Coopservice Soc. coop. arl

         Druge stranke u postupku: Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Vallecamonica – Sebino (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale del Garda (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Valcamonica (ASST)

         uz sudjelovanje: Markas Srl, ATI – Zanetti Arturo & C. Srl e in proprio, Regione Lombardia

         Izreka

      Članak 1. stavak 5. i članak 32. stavak 2. četvrti podstavak Direktive 2004/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o [javnoj nabavi radova, robe i usluga] moraju se tumačiti na način:

                  —

                  da javni naručitelj može djelovati za svoj račun i za račun drugih jasno određenih javnih naručitelja koji nisu izravno strane okvirnog sporazuma ako se poštuju zahtjevi oglašavanja i pravne sigurnosti i, stoga, transparentnosti te

                  —

                  da je isključeno da javni naručitelji koji nisu potpisnici tog okvirnog sporazuma ne odrede količinu usluga koja se može zahtijevati kada sklapaju ugovore provedbom tog sporazuma odnosno da je odrede upućivanjem na redovne potrebe jer bi u protivnom bila povrijeđena načela transparentnosti i jednakog postupanja prema gospodarskim subjektima koji su zainteresirani za sklapanje navedenog okvirnog sporazuma.

         (1)  SL C 277, 21. 8. 2017.


title: Predmet C-219/17: Presuda Suda (veliko vijeće) od 19. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – Silvio Berlusconi, Finanziaria d'investimento Fininvest SpA (Fininvest) protiv Banca d'Italia, Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS) („Zahtjev za prethodnu odluku — Usklađivanje zakonodavstava — Bonitetni nadzor nad kreditnim institucijama — Stjecanje kvalificiranog udjela u kreditnoj instituciji — Postupak uređen Direktivom 2013/36/EU, Uredbom (EU) br. 1024/2013 i Uredbom (EU) br. 468/2014 — Složeni upravni postupak — Isključiva ovlast donošenja odluka Europske središnje banke (ESB) — Tužba podnesena protiv pripremnih akata koje je donijelo nadležno nacionalno tijelo — Navodna povreda pravomoćnosti nacionalne odluke”)

text:
               18.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/6

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 19. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – Silvio Berlusconi, Finanziaria d'investimento Fininvest SpA (Fininvest) protiv Banca d'Italia, Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS)
      (Predmet C-219/17) (1)

      ((„Zahtjev za prethodnu odluku - Usklađivanje zakonodavstava - Bonitetni nadzor nad kreditnim institucijama - Stjecanje kvalificiranog udjela u kreditnoj instituciji - Postupak uređen Direktivom 2013/36/EU, Uredbom (EU) br. 1024/2013 i Uredbom (EU) br. 468/2014 - Složeni upravni postupak - Isključiva ovlast donošenja odluka Europske središnje banke (ESB) - Tužba podnesena protiv pripremnih akata koje je donijelo nadležno nacionalno tijelo - Navodna povreda pravomoćnosti nacionalne odluke”))
      (2019/C 65/06)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Silvio Berlusconi, Finanziaria d'investimento Fininvest SpA (Fininvest)

         Tuženici: Banca d'Italia, Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS)

         uz sudjelovanje: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Banca Mediolanum SpA, Holding Italiana Quarta SpA, Fin. Prog. Italia di E. Doris & C. s.a.p.a., Sirefid SpA, Ennija Dorisa

         Izreka

      Članak 263. UFEU-a treba tumačiti na način da se njime nacionalni sudovi isključuju od provođenja nadzora zakonitosti akata o pokretanju postupka, pripremnih akata ili neobvezujućih prijedloga koje nacionalna nadležna tijela donose u okviru postupka uređenog člancima 22. i 23. Direktive 2013/36/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o pristupanju djelatnosti kreditnih institucija i bonitetnom nadzoru nad kreditnim institucijama i investicijskim društvima, izmjeni Direktive 2002/87/EZ te stavljanju izvan snage direktiva 2006/48/EZ i 2006/49/EZ, člankom 4. stavkom 1. točkom (c) i člankom 15. Uredbe Vijeća (EU) br. 1024/2013 od 15. listopada 2013. o dodjeli određenih zadaća Europskoj središnjoj banci u vezi s politikama bonitetnog nadzora kreditnih institucija te člancima 85. do 87. Uredbe (EU) br. 468/2014 Europske središnje banke od 16. travnja 2014. o uspostavljanju okvira za suradnju unutar jedinstvenog nadzornog mehanizma između Europske središnje banke i nacionalnih nadležnih tijela te s nacionalnim imenovanim tijelima (Okvirna uredba o SSM-u). U tom pogledu nije relevantna okolnost da je nacionalnom sudu podnesena posebna tužba za utvrđenje akta ništavim zbog navodne povrede pravomoćnosti odluke nacionalnog suda.

         (1)  SL C 283, 28. 8. 2017.


title: Predmet C-367/17: Presuda Suda (prvo vijeće) od 19. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundespatentgericht – Njemačka) – S protiv EA, EB, EC (Zahtjev za prethodnu odluku — Poljoprivreda — Uredba (EZ) br. 510/2006 — Članak 4. stavak 2. točka (e) — Uredba (EU) br. 1151/2012 — Članak 7. stavak 1. točka (e) — Zaštita oznaka zemljopisnog podrijetla i oznaka izvornosti — Zahtjev za izmjenu specifikacije proizvoda — Šunka podrijetlom iz regije Schwarzwald, Njemačka („Schwarzwälder Schinken”) — Odredbe o pakiranju na području proizvodnje — Primjenjivost Uredbe (EZ) br. 510/2006 ili Uredbe (EU) br. 1151/2012)

text:
               18.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/7

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 19. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundespatentgericht – Njemačka) – S protiv EA, EB, EC
      (Predmet C-367/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Poljoprivreda - Uredba (EZ) br. 510/2006 - Članak 4. stavak 2. točka (e) - Uredba (EU) br. 1151/2012 - Članak 7. stavak 1. točka (e) - Zaštita oznaka zemljopisnog podrijetla i oznaka izvornosti - Zahtjev za izmjenu specifikacije proizvoda - Šunka podrijetlom iz regije Schwarzwald, Njemačka („Schwarzwälder Schinken”) - Odredbe o pakiranju na području proizvodnje - Primjenjivost Uredbe (EZ) br. 510/2006 ili Uredbe (EU) br. 1151/2012))
      (2019/C 65/08)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundespatentgericht

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: S

         Tuženici: EA, EB, EC

         Izreka

      Članak 4. stavak 2. točku (e) Uredbe Vijeća (EZ) br. 510/2006 od 20. ožujka 2006. o zaštiti oznaka zemljopisnog podrijetla i oznaka izvornosti poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda u vezi s člankom 8. Uredbe Komisije (EZ) br. 1898/2006 od 14. prosinca 2006. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe br. 510/2006 i članak 7. stavak 1. točku (e) Uredbe (EU) br. 1151/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. studenoga 2012. o sustavima kvalitete za poljoprivredne i prehrambene proizvode treba tumačiti na način da je zahtjev pakiranja proizvoda koji ima zaštićenu oznaku zemljopisnog podrijetla na zemljopisnom području njegove proizvodnje opravdan, u skladu s tim člankom 4. stavkom 2. točkom (e), ako je nužno i proporcionalno sredstvo kako bi se očuvala kakvoća proizvoda, zajamčila njegova izvornost i osigurala kontrola specifikacije proizvoda za zaštićenu oznaku zemljopisnog podrijetla. Na nacionalnom je sudu da ocijeni je li u pogledu zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla „Schwarzwälder Schinken” taj zahtjev opravdan nekim od gore navedenih ciljeva.

         (1)  SL C 293, 4. 9. 2017.


title: Predmet C-374/17: Presuda Suda (veliko vijeće) od 19. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesfinanzhof – Njemačka) – Finanzamt B protiv A-Brauerei (Zahtjev za prethodnu odluku — Državne potpore — Članak 107. stavak 1. UFEU-a — Porez na promet nekretnina — Oslobođenje — Prijenosi vlasništva nekretnine do kojih je došlo zbog postupaka preoblikovanja provedenih u okviru određenih grupa društava — Pojam „državna potpora” — Uvjet koji se odnosi na selektivnost — Opravdanje)

text:
               18.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/8

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 19. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesfinanzhof – Njemačka) – Finanzamt B protiv A-Brauerei
      (Predmet C-374/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Državne potpore - Članak 107. stavak 1. UFEU-a - Porez na promet nekretnina - Oslobođenje - Prijenosi vlasništva nekretnine do kojih je došlo zbog postupaka preoblikovanja provedenih u okviru određenih grupa društava - Pojam „državna potpora” - Uvjet koji se odnosi na selektivnost - Opravdanje))
      (2019/C 65/09)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzhof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Finanzamt B

         Tuženik: A-Brauerei

         uz sudjelovanje: Bundesministerium der Finanzen

         Izreka

      Članak 107. stavak 1. UFEU-a treba tumačiti na način da porezna pogodnost poput one u glavnom postupku, koja se sastoji od oslobođenja od poreza na promet nekretnina prijenosa vlasništva nekretnine do kojeg je došlo zbog postupka preoblikovanja koji uključuje isključivo društva iste grupe vezana udjelom sudjelovanja od barem 95 % u minimalnom i neprekinutom razdoblju od pet godina koje prethodi navedenom postupku i pet godina nakon njega, ne ispunjava uvjet selektivnosti dotične pogodnosti postavljen u toj odredbi.

         (1)  SL C 309, 18. 9. 2017.


title: Predmet C-385/17: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 13. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Arbeitsgericht Verden – Njemačka) – Torsten Hein protiv Albert Holzkamm GmbH & Co. („Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna politika — Organizacija radnog vremena — Direktiva 2003/88/EZ — Pravo na plaćeni godišnji odmor — Članak 7. stavak 1. — Propis države članice koji dopušta da se kolektivnim ugovorom predvidi da se za potrebe izračuna naknade plaće za vrijeme godišnjeg odmora uzimaju u obzir razdoblja rada sa skraćenim radnim vremenom — Vremenski učinci presuda o tumačenju”)

text:
               18.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/10

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 13. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Arbeitsgericht Verden – Njemačka) – Torsten Hein protiv Albert Holzkamm GmbH & Co.
      (Predmet C-385/17) (1)

      ((„Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Organizacija radnog vremena - Direktiva 2003/88/EZ - Pravo na plaćeni godišnji odmor - Članak 7. stavak 1. - Propis države članice koji dopušta da se kolektivnim ugovorom predvidi da se za potrebe izračuna naknade plaće za vrijeme godišnjeg odmora uzimaju u obzir razdoblja rada sa skraćenim radnim vremenom - Vremenski učinci presuda o tumačenju”))
      (2019/C 65/11)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Arbeitsgericht Verden

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Torsten Hein

         Tuženik: Albert Holzkamm GmbH & Co.

         Izreka

                  1.

                  Članak 7. stavak 1. Direktive 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena, kao i članak 31. stavak 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima treba tumačiti na način da se protive nacionalnom propisu, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, koji za potrebe izračuna naknade plaće za vrijeme godišnjeg odmora dopušta da se kolektivnim ugovorom uzmu u obzir smanjenja plaće koja su posljedica činjenice da je tijekom referentnog razdoblja bilo dana u kojima se uopće nije stvarno radilo zbog rada sa skraćenim radnim vremenom, što je rezultiralo time da radnik za vrijeme najkraćeg godišnjeg odmora na koji ima pravo na temelju tog članka 7. stavka 1. prima naknadu plaće za vrijeme godišnjeg odmora nižu od redovne plaće koju prima tijekom razdoblja u kojima radi. Na sudu koji je uputio zahtjev je da nacionalni propis protumači u najvećoj mogućoj mjeri u svjetlu teksta i svrhe Direktive 2003/88, tako da naknada plaće za vrijeme godišnjeg odmora koja se radnicima isplaćuje za najkraći odmor predviđen tim člankom 7. stavkom 1. ne bude niža od prosjeka redovne plaće koju su oni primali tijekom razdoblja u kojima su stvarno radili.

                  2.

                  Ne treba vremenski ograničiti učinke ove presude i pravo Unije treba tumačiti na način da mu se protivi to da nacionalni sudovi na temelju nacionalnog prava štite legitimna očekivanja poslodavaca u pogledu opstanka sudske prakse najviših nacionalnih sudova, kojom je potvrđena zakonitost odredaba o plaćenim odmorima iz kolektivnog ugovora za građevinarstvo.

         (1)  SL C 318, 25. 9. 2017.


title: Spojeni predmeti C-412/17 i C-474/17: Presuda Suda (drugo vijeće) od 13. prosinca 2018. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Bundesverwaltungsgericht – Njemačka) – Bundesrepublik Deutschland protiv Touring Tours und Travel GmbH (C-412/17), Sociedad de Transportes SA (C-474/17) (Zahtjev za prethodnu odluku — Područje slobode, sigurnosti i pravde — Uredba (EZ) br. 562/2006 — Zakonik Zajednice o pravilima kojima se uređuje kretanje osoba preko granica (Zakonik o schengenskim granicama) — Članci 20. i 21. — Ukidanje nadzora državnih granica na unutarnjim granicama schengenskog područja — Kontrole unutar državnog područja države članice — Mjere koje imaju učinak istovjetan graničnoj kontroli — Propis države članice kojim se autobusnim prijevoznicima koji prelaze unutarnje granice schengenskog područja nalaže da provjeravaju putovnice i boravišne dozvole putnika — Sankcija — Prijetnja izricanja novčane kazne)

text:
               18.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/11

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 13. prosinca 2018. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Bundesverwaltungsgericht – Njemačka) – Bundesrepublik Deutschland protiv Touring Tours und Travel GmbH (C-412/17), Sociedad de Transportes SA (C-474/17)
      (Spojeni predmeti C-412/17 i C-474/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Područje slobode, sigurnosti i pravde - Uredba (EZ) br. 562/2006 - Zakonik Zajednice o pravilima kojima se uređuje kretanje osoba preko granica (Zakonik o schengenskim granicama) - Članci 20. i 21. - Ukidanje nadzora državnih granica na unutarnjim granicama schengenskog područja - Kontrole unutar državnog područja države članice - Mjere koje imaju učinak istovjetan graničnoj kontroli - Propis države članice kojim se autobusnim prijevoznicima koji prelaze unutarnje granice schengenskog područja nalaže da provjeravaju putovnice i boravišne dozvole putnika - Sankcija - Prijetnja izricanja novčane kazne))
      (2019/C 65/12)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesverwaltungsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Bundesrepublik Deutschland

         Tuženici: Touring Tours und Travel GmbH (C-412/17), Sociedad de Transportes SA (C-474/17)

         Izreka

      Članak 67. stavak 2. UFEU-a i članak 21. Uredbe (EZ) br. 562/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o Zakoniku Zajednice o pravilima kojima se uređuje kretanje osoba preko granica (Zakonik o schengenskim granicama), kako je izmijenjena Uredbom br. 610/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013., treba tumačiti na način da im se protivi zakonodavstvo države članice poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, koje svakog autobusnog prijevoznika koji pruža uslugu prekograničnog linijskog prijevoza unutar schengenskog područja na državno područje te države članice obvezuje da prije prelaska unutarnje granice kontrolira putovnicu i boravišnu dozvolu putnika, kako bi se spriječio prijevoz državljana trećih zemalja koji nemaju te putne isprave na nacionalno državno područje, i koje omogućava, kako bi se osiguralo poštovanje te obveze kontrole, da policijska tijela donesu odluku o zabrani takvih prijevoza pod prijetnjom izricanja novčanih kazni protiv prijevoznika za koje se utvrdi da su na to područje prevozili državljane trećih zemalja bez navedenih putnih isprava.

         (1)  SL C 330, 2. 10. 2017.

         SL C 382, 13. 11. 2017.


title: Predmet C-414/17: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 19. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud – Češka Republika) – AREX CZ a.s. protiv Odvolací finanční ředitelství (Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost — Direktiva 2006/112/EZ — Članak 2. stavak 1. točka (b) podtočke i. i iii. — Članak 3. stavak 1. — Stjecanja unutar Zajednice trošarinske robe — Članak 138. stavak 1. i stavak 2. točka (b) — Isporuke unutar Zajednice — Lanac transakcija samo s jednim prijevozom — Pripisivanje prijevoza — Prijevoz u sustavu odgode plaćanja trošarina — Utjecaj na kvalifikaciju stjecanja unutar Zajednice)

text:
               18.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/11

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 19. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud – Češka Republika) – AREX CZ a.s. protiv Odvolací finanční ředitelství
      (Predmet C-414/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 2. stavak 1. točka (b) podtočke i. i iii. - Članak 3. stavak 1. - Stjecanja unutar Zajednice trošarinske robe - Članak 138. stavak 1. i stavak 2. točka (b) - Isporuke unutar Zajednice - Lanac transakcija samo s jednim prijevozom - Pripisivanje prijevoza - Prijevoz u sustavu odgode plaćanja trošarina - Utjecaj na kvalifikaciju stjecanja unutar Zajednice))
      (2019/C 65/13)
      Jezik postupka: češki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Nejvyšší správní soud

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: AREX CZ a.s.

         Tuženik: Odvolací finanční ředitelství

         Izreka

                  1.

                  Članak 2. stavak 1. točku (b) podtočku iii. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da se primjenjuje na stjecanja unutar Zajednice proizvoda koji podliježu trošarinama, na temelju kojih se trošarina obračunava na području države članice odredišta otpreme ili prijevoza tih proizvoda, a koja je obavio porezni obveznik čija ostala stjecanja ne podliježu porezu na dodanu vrijednost u skladu s člankom 3. stavkom 1. te direktive.

                  2.

                  Članak 2. stavak 1. točku (b) podtočku iii. Direktive 2006/112 treba tumačiti na način da se – u slučaju postojanja lanca uzastopnih transakcija koje su dovele samo do jednog prijevoza unutar Zajednice proizvoda koji podliježu trošarinama u sustavu odgode plaćanja trošarina – stjecanje subjekta koji je obveznik plaćanja trošarina u državi članici odredišta ne može kvalificirati stjecanjem unutar Zajednice koje podliježe porezu na dodanu vrijednost na temelju te odredbe, ako se taj prijevoz ne može pripisati tom stjecanju.

                  3.

                  Članak 2. stavak 1. točku (b) podtočku i. Direktive 2006/112 treba tumačiti na način da – u slučaju postojanja lanca uzastopnih stjecanja koji se odnosi na iste proizvode koji podliježu trošarinama i koji je doveo samo do jednog prijevoza unutar Zajednice tih proizvoda u sustavu odgode plaćanja trošarina – okolnost da su ti proizvodi prevezeni u tom sustavu nije odlučujuća za utvrđivanje kojem stjecanju valja pripisati prijevoz za potrebe njegova podvrgavanja porezu na dodanu vrijednost u skladu s tom odredbom.

         (1)  SL C 300, 11. 9. 2017.


title: Predmet C-492/17: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 13. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Tübingen – Njemačka) – Südwestrundfunk protiv Tila Rittingera, Patricka Woltera, Haralda Zastere, Dagmar Fahner, Layle Sofan, Marca Schultea (Zahtjev za prethodnu odluku — Potpore koje dodjeljuju države — Članak 107. stavak 1. UFUE-a — Članak 108. stavak 3. UFEU-a — Javni pružatelji radiodifuzijskih usluga — Financiranje — Propis države članice prema kojem su sve odrasle osobe koje posjeduju stambeni prostor na državnom području dužne plaćati pristojbu javnim pružateljima radiodifuzijskih usluga)

text:
               18.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/13

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 13. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Tübingen – Njemačka) – Südwestrundfunk protiv Tila Rittingera, Patricka Woltera, Haralda Zastere, Dagmar Fahner, Layle Sofan, Marca Schultea
      (Predmet C-492/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Potpore koje dodjeljuju države - Članak 107. stavak 1. UFUE-a - Članak 108. stavak 3. UFEU-a - Javni pružatelji radiodifuzijskih usluga - Financiranje - Propis države članice prema kojem su sve odrasle osobe koje posjeduju stambeni prostor na državnom području dužne plaćati pristojbu javnim pružateljima radiodifuzijskih usluga))
      (2019/C 65/15)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Tübingen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Südwestrundfunk

         Tuženici: Tilo Rittinger, Patric Wolter, Harald Zastera, Dagmar Fahner, Layla Sofan, Marc Schulte

         Izreka

                  1.

                  Članak 1. točku (c) Uredbe Vijeća br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka [108. UFEU-a] treba tumačiti na način da izmjena sustava financiranja javne radiodifuzijske usluge u državi članici – koja se, poput one u glavnim postupcima, sastoji u tome da se pristojba za radiodifuzijske usluge na temelju posjedovanja prijamnika za radiodifuziju zamijeni doprinosom za radiodifuzijske usluge koji se osobito temelji na posjedu stambenog ili poslovnog prostora – ne predstavlja izmjenu zatečene potpore u smislu te odredbe koja se mora prijaviti Komisiji na temelju članka 108. stavka 3. UFEU-a.

                  2.

                  Članke 107. i 108. UFEU-a treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni propis poput onog u glavnim postupcima koji javnom pružatelju radiodifuzijske usluge daje ovlasti kojima se odstupa od općih pravila i koje mu omogućavaju da sam provede prisilnu naplatu nepodmirenih potraživanja na ime doprinosa za radiodifuzijske usluge.

         (1)  SL C 402, 27. 11. 2017.


title: Predmet C-493/17: Presuda Suda (veliko vijeće) od 11. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesverfassungsgericht – Njemačka) – postupak koji su pokrenuli Heinrich Weiss i dr. (Zahtjev za prethodnu odluku — Ekonomska i monetarna politika — Odluka (EU) 2015/774 Europske središnje banke — Valjanost — Program kupnje vrijednosnih papira javnog sektora na sekundarnim tržištima — Članci 119. i 127. UFEU-a — Ovlasti ESB-a i Europskog sustava središnjih banaka — Održavanje stabilnosti cijena — Proporcionalnost — Članak 123. UFEU-a — Zabrana monetarnog financiranja država članica europodručja)

text:
               18.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/14

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 11. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesverfassungsgericht – Njemačka) – postupak koji su pokrenuli Heinrich Weiss i dr.
      (Predmet C-493/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Ekonomska i monetarna politika - Odluka (EU) 2015/774 Europske središnje banke - Valjanost - Program kupnje vrijednosnih papira javnog sektora na sekundarnim tržištima - Članci 119. i 127. UFEU-a - Ovlasti ESB-a i Europskog sustava središnjih banaka - Održavanje stabilnosti cijena - Proporcionalnost - Članak 123. UFEU-a - Zabrana monetarnog financiranja država članica europodručja))
      (2019/C 65/16)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesverfassungsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Heinrich Weiss, Jürgen Heraeus, Patrick Adenauer, Bernd Lucke, Hans-Olaf Henkel, Joachim Starbatty, Bernd Kölmel, Ulrike Trebesius, Peter Gauweiler, Johann Heinrich von Stein, Gunnar Heinsohn, Otto Michels, Reinhold von Eben-Worlée, Michael Göde, Dagmar Metzger, Karl-Heinz Hauptmann, Stefan Städter, Markus C. Kerber

         uz sudjelovanje: Bundesregierung, Bundestag, Deutsche Bundesbank

         Izreka

                  1.

                  Razmatranjem prvog, drugog, trećeg i četvrtog prethodnog pitanja nije utvrđeno postojanje nijednog elementa koji bi mogao utjecati na valjanost Odluke (EU) 2015/774 Europske središnje banke od 4. ožujka 2015. o programu kupnje vrijednosnih papira javnog sektora na sekundarnim tržištima, kako je izmijenjena Odlukom (EU) 2017/100 Europske središnje banke od 11. siječnja 2017.

                  2.

                  Peto prethodno pitanje je nedopušteno.

         (1)  SL C 402, 27. 11. 2017.


title: Predmet C-514/17: Presuda Suda (prvo vijeće) od 13. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour d'appel de Liège – Belgija) – Izvršenje europskog uhidbenog naloga izdanog protiv Marin-Simiona Suta (Zahtjev za prethodnu odluku — Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima — Okvirna odluka 2002/584/PUP — Europski uhidbeni nalog — Članak 4. točka 6. — Razlog za moguće neizvršenje europskog uhidbenog naloga — Kazneno djelo na kojemu se temelji presuda kojom je izrečena kazna zatvora u državi izdavateljici naloga koje se kažnjava samo novčanom kaznom u državi koja izvršava nalog)

text:
               18.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/14

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 13. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour d'appel de Liège – Belgija) – Izvršenje europskog uhidbenog naloga izdanog protiv Marin-Simiona Suta
      (Predmet C-514/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima - Okvirna odluka 2002/584/PUP - Europski uhidbeni nalog - Članak 4. točka 6. - Razlog za moguće neizvršenje europskog uhidbenog naloga - Kazneno djelo na kojemu se temelji presuda kojom je izrečena kazna zatvora u državi izdavateljici naloga koje se kažnjava samo novčanom kaznom u državi koja izvršava nalog))
      (2019/C 65/17)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour d'appel de Liège

         Stranke glavnog postupka

      Marin-Simion Sut

         Izreka

      Članak 4. točku 6. Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009., treba tumačiti na način da, kada, kao u glavnom postupku, osoba koja je predmet europskoga uhidbenog naloga izdanog radi izvršenja kazne zatvora boravi u državi članici izvršenja i povezana je s potonjom obiteljskim, društvenim i profesionalnim vezama, pravosudno tijelo izvršenja može, zbog okolnosti u vezi sa socijalnom rehabilitacijom te osobe, odbiti izvršiti taj nalog, iako je prema pravu države članice izvršenja kazneno djelo za koje je taj nalog izdan kažnjivo samo novčanom kaznom, ako, u skladu s tim nacionalnim pravom, ta okolnost ne sprječava to da se kaznu zatvora izrečenu traženoj osobi stvarno izvrši u toj državi članici, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

         (1)  SL C 347, 16. 10. 2017.


title: Predmet C-530/17 P: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 19. prosinca 2018. – Mikola Janovič Azarov protiv Vijeća Europske unije („Žalba — Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Ukrajini — Zamrzavanje sredstava i gospodarskih izvora — Popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuju mjere zamrzavanja sredstava i gospodarskih izvora — Uvrštenje žaliteljeva imena — Odluka tijela treće države — Obveza Vijeća da provjeri da su prilikom donošenja te odluke poštovana prava obrane i pravo na djelotvornu sudsku zaštitu”)

text:
               18.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/15

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 19. prosinca 2018. – Mikola Janovič Azarov protiv Vijeća Europske unije
      (Predmet C-530/17 P) (1)

      ((„Žalba - Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Ukrajini - Zamrzavanje sredstava i gospodarskih izvora - Popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuju mjere zamrzavanja sredstava i gospodarskih izvora - Uvrštenje žaliteljeva imena - Odluka tijela treće države - Obveza Vijeća da provjeri da su prilikom donošenja te odluke poštovana prava obrane i pravo na djelotvornu sudsku zaštitu”))
      (2019/C 65/18)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Mikola Janovič Azarov (zastupnici: A. Egger i G. Lansky, Rechtsanwälte)

         Druga stranka u postupku: Vijeće Europske unije (zastupnici: J.-P. Hix i F. Naert, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Presuda Općeg suda Europske unije od 7. srpnja 2017., Azarov/Vijeće (T-215/15, EU:T:2017:479), se ukida.

                  2.

                  Odluka Vijeća (ZVSP) 2015/364 od 5. ožujka 2015. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini i Provedbena uredba Vijeća (EU) 2015/357 od 5. ožujka 2015. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini ukidaju se u dijelu u kojem se odnose na Mikolu Janoviča Azarova.

                  3.

                  Vijeću Europske unije nalaže se snošenje troškova prvostupanjskog i žalbenog postupka.

         (1)  SL C 374, 6. 11. 2017.


title: Predmet C-552/17: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 19. prosinca 2108. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesfinanzhof – Njemačka) – Alpenchalets Resorts GmbH protiv Finanzamt München Abteilung Körperschaften (Zahtjev za prethodnu odluku — Oporezivanje — Usklađivanje poreznih zakonodavstava — Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) — Direktiva 2006/112/EZ — Posebna odredba za putničke agente — Iznajmljivanje smještaja za odmor koji se unajmljuje od drugih poreznih obveznika — Dodatne usluge — Glavne i pomoćne usluge — Snižena porezna stopa — Smještaj koji putnički agent u svoje ime stavlja na raspolaganje)

text:
               18.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/16

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 19. prosinca 2108. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesfinanzhof – Njemačka) – Alpenchalets Resorts GmbH protiv Finanzamt München Abteilung Körperschaften
      (Predmet C-552/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Usklađivanje poreznih zakonodavstava - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Posebna odredba za putničke agente - Iznajmljivanje smještaja za odmor koji se unajmljuje od drugih poreznih obveznika - Dodatne usluge - Glavne i pomoćne usluge - Snižena porezna stopa - Smještaj koji putnički agent u svoje ime stavlja na raspolaganje))
      (2019/C 65/19)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzhof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Alpenchalets Resorts GmbH

         Tuženik: Finanzamt München Abteilung Körperschaften

         Izreka

                  1.

                  Članke 306. do 310. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da, kada putnički agent samo stavlja na raspolaganje smještaj za odmor koji unajmljuje od drugih poreznih obveznika ili kada se uz takvo stavljanje na raspolaganje smještaja za odmor nude i dodatne usluge, neovisno o njihovoj važnosti, svaka je od tih usluga jedinstvena i obuhvaćena posebnom odredbom za putničke agente.

                  2.

                  Članak 98. stavak 2. Direktive 2006/112 treba tumačiti na način da se na uslugu putničkog agenta koja se sastoji od pružanja smještaja za odmor i koja potpada pod članak 307. te direktive ne može primijeniti snižena porezna stopa ili neka od sniženih poreznih stopa iz prvospomenute odredbe.

         (1)  SL C 437, 18. 12. 2017.


title: Predmet C-572/17: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 19. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Högsta domstolen – Švedska) – kazneni postupak protiv Imrana Syeda (Zahtjev za prethodnu odluku — Autorsko pravo i srodna prava — Direktiva 2001/29/EZ — Članak 4. stavak 1. — Pravo distribucije — Povreda — Roba namijenjena prodaji koja je označena motivima zaštićenima autorskim pravom — Skladištenje u komercijalne svrhe — Skladište odvojeno od prodavaonice)

text:
               18.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/16

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 19. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Högsta domstolen – Švedska) – kazneni postupak protiv Imrana Syeda
      (Predmet C-572/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Autorsko pravo i srodna prava - Direktiva 2001/29/EZ - Članak 4. stavak 1. - Pravo distribucije - Povreda - Roba namijenjena prodaji koja je označena motivima zaštićenima autorskim pravom - Skladištenje u komercijalne svrhe - Skladište odvojeno od prodavaonice))
      (2019/C 65/20)
      Jezik postupka: švedski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Högsta domstolen

         Stranka glavnog kaznenog postupka

      Imran Syed

         Izreka

      Članak 4. stavak 1. Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu treba tumačiti na način da trgovčevo skladištenje robe označene motivom koji je zaštićen autorskim pravom na području države članice u kojoj se roba skladišti može predstavljati povredu ekskluzivnog prava distribucije nositelja autorskog prava u smislu te odredbe kada taj trgovac u prodavaonici nudi na prodaju, bez ovlaštenja spomenutog nositelja, robu istovjetnu onoj koju skladišti, pod uvjetom da je uskladištena roba doista namijenjena prodaji na području države članice na kojem je taj motiv zaštićen. Udaljenost između skladišta i prodavaonice ne može, sama po sebi, biti odlučujuća prilikom utvrđivanja je li uskladištena roba namijenjena prodaji na području te države članice.

         (1)  SL C 412, 4. 12. 2017.


title: Predmet C-667/17: Presuda Suda (deseto vijeće) od 19. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari – Italija) – Francesca Cadeddu protiv Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Cagliari, Regione autonoma della Sardegna, Regione autonoma della Sardegna – Agenzia regionale per il lavoro („Zahtjev za prethodnu odluku — Uredba (EZ) br. 1083/2006 — Članak 2. točka 4. — Pojam ‚korisnik’ — Članak 80. — Zabrana oduzimanja ili zadržavanja isplaćenih iznosa — Posebna davanja ili davanja s istovrsnim učinkom — Pojam — Stipendija sufinancirana iz Europskog socijalnog fonda — Izjednačavanje s dohodcima od nesamostalnog rada — Zadržavanje na ime predujma poreza na dohodak uvećanog za dodatne regionalne i općinske poreze”)

text:
               18.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/17

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 19. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari – Italija) – Francesca Cadeddu protiv Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Cagliari, Regione autonoma della Sardegna, Regione autonoma della Sardegna – Agenzia regionale per il lavoro
      (Predmet C-667/17) (1)

      ((„Zahtjev za prethodnu odluku - Uredba (EZ) br. 1083/2006 - Članak 2. točka 4. - Pojam ‚korisnik’ - Članak 80. - Zabrana oduzimanja ili zadržavanja isplaćenih iznosa - Posebna davanja ili davanja s istovrsnim učinkom - Pojam - Stipendija sufinancirana iz Europskog socijalnog fonda - Izjednačavanje s dohodcima od nesamostalnog rada - Zadržavanje na ime predujma poreza na dohodak uvećanog za dodatne regionalne i općinske poreze”))
      (2019/C 65/21)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Francesca Cadeddu

         Tuženici: Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Cagliari, Regione autonoma della Sardegna, Regione autonoma della Sardegna – Agenzia regionale per il lavoro

         Izreka

      Članak 80. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1083/2006 od 11. srpnja 2006. o utvrđivanju općih odredaba o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu i Kohezijskom fondu i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1260/1999, u vezi s člankom 2. točkom 4. te uredbe, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalna porezna odredba poput one u glavnom postupku, koja porezu na dohodak fizičkih osoba podvrgava iznose koje im je kao stipendije dodijelilo javno tijelo odgovorno za provedbu projekta koji je odabralo upravljačko tijelo predmetnog operativnog programa u smislu članka 2. točke 3. navedene uredbe i koji je financiran sredstvima europskih strukturnih fondova.

         (1)  SL C 52, 12. 2. 2018.


title: Predmet C-17/18: Presuda Suda (deseto vijeće) od 19. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunalul Mureş – Rumunjska) – kazneni postupak protiv Virgila Mailata, Delije Elene Mailat, Apcom Select SA (Zahtjev za prethodnu odluku — Oporezivanje — Porez na dodanu vrijednost (PDV) — Direktiva 2006/112/EZ — Članci 19. i 29. i članak 135. stavak 1. točka (l) — Prijenos ukupne imovine ili njezina dijela — Izuzeće iznajmljivanja nepokretne imovine — Ugovor o najmu koji se odnosi na nekretninu namijenjenu poslovnoj djelatnosti i na pokretnine potrebne za tu djelatnost — Isporuke koje se odnose na nekretninu u vezi s kojima je odbijen PDV — Ispravak)

text:
               18.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/18

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 19. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunalul Mureş – Rumunjska) – kazneni postupak protiv Virgila Mailata, Delije Elene Mailat, Apcom Select SA
      (Predmet C-17/18) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članci 19. i 29. i članak 135. stavak 1. točka (l) - Prijenos ukupne imovine ili njezina dijela - Izuzeće iznajmljivanja nepokretne imovine - Ugovor o najmu koji se odnosi na nekretninu namijenjenu poslovnoj djelatnosti i na pokretnine potrebne za tu djelatnost - Isporuke koje se odnose na nekretninu u vezi s kojima je odbijen PDV - Ispravak))
      (2019/C 65/22)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunalul Mureş

         Stranke glavnog kaznenog postupka

      Virgil Mailat, Delia Elena Mailat, Apcom Select SA

         Izreka

                  1.

                  Pojam „prijenos ukupne imovine ili njezina dijela” u smislu članka 19. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost valja tumačiti na način da ne obuhvaća transakciju kojom se nekretnina koja je služila poslovnoj djelatnosti iznajmljuje sa svom dugotrajnom imovinom i inventarom potrebnim za tu djelatnost, čak i ako najmoprimac nastavlja obavljati najmodavčevu djelatnost pod istim nazivom.

                  2.

                  Članak 135. stavak 1. točku (l) Direktive 2006/112 valja tumačiti na način da ugovor o najmu koji se odnosi na nekretninu koja je služila poslovnoj djelatnosti te na svu dugotrajnu imovinu i inventar potreban za tu djelatnost čini jedinstvenu isporuku u okviru koje je najam nekretnine glavna isporuka.

         (1)  SL C 123, 9. 4. 2018.


title: Predmet C-51/18: Presuda Suda (osmo vijeće) od 19. prosinca 2018. – Europska komisija protiv Republike Austrije (Povreda obveze države članice — Oporezivanje — Porez na dodanu vrijednost (PDV) — Direktiva 2006/112/EZ — Članak 2. stavak 1. — Upravna praksa koja se sastoji od oporezivanja PDV-om naknade koja se duguje autoru izvornika umjetničkog djela na temelju prava slijeđenja)

text:
               18.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/18

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 19. prosinca 2018. – Europska komisija protiv Republike Austrije
      (Predmet C-51/18) (1)

      ((Povreda obveze države članice - Oporezivanje - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 2. stavak 1. - Upravna praksa koja se sastoji od oporezivanja PDV-om naknade koja se duguje autoru izvornika umjetničkog djela na temelju prava slijeđenja))
      (2019/C 65/23)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: N. Gossement i B.-R. Killmann, agenti)

         Tuženik: Republika Austrija (zastupnik: G. Hesse, agent)

         Izreka

                  1.

                  Time što je propisala da naknada koja se duguje autoru izvornika umjetničkog djela na temelju prava slijeđenja podliježe porezu na dodanu vrijednost, Republika Austrija povrijedila je obveze koje ima na temelju članka 2. stavka 1. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost.

                  2.

                  Republici Austriji nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 112, 26. 3. 2018.


title: Predmet C-621/18: Presuda Suda (puni sastav) od 10. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Court of Session (Škotska), Edinburgh – Royaume-Uni) – Andy Wightman i dr. protiv Secretary of State for Exiting the European Union („Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 50. UEU-a — Obavijest države članice o namjeri povlačenja iz Europske unije — Posljedice obavijesti — Pravo na jednostrani opoziv obavijesti — Uvjeti”)

text:
               18.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/19

      Presuda Suda (puni sastav) od 10. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Court of Session (Škotska), Edinburgh – Royaume-Uni) – Andy Wightman i dr. protiv Secretary of State for Exiting the European Union
      (Predmet C-621/18) (1)

      ((„Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 50. UEU-a - Obavijest države članice o namjeri povlačenja iz Europske unije - Posljedice obavijesti - Pravo na jednostrani opoziv obavijesti - Uvjeti”))
      (2019/C 65/24)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Court of Session (Scotland), Edinburgh

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Andy Wightman, Ross Greer, Alyn Smith, David Martin, Catherine Stihler, Jolyon Maugham, Joanna Cherry

         Tuženik: Secretary of State for Exiting the European Union

         uz sudjelovanje: Chrisa Leslieja, Toma Brakea

         Izreka

      Članak 50. UEU-a treba tumačiti na način da, ako je država članica obavijestila Europsko vijeće, u skladu s tim člankom, o svojoj namjeri povlačenja iz Europske unije, navedeni članak dopušta toj državi članici da – sve dok sporazum o povlačenju sklopljen između navedene države članice i Europske unije nije stupio na snagu ili, ako do sklapanja ne dođe, sve dok ne istekne rok od dvije godine predviđen stavkom 3. tog članka, koji se eventualno može produljiti u skladu s tim stavkom – jednostrano, jednoznačno i bezuvjetno povuče tu obavijest dopisom u pisanom obliku Europskom vijeću, nakon što dotična država članica donese odluku o opozivu u skladu sa svojim ustavnim odredbama. Cilj je takvog opoziva potvrditi članstvo te države članice u Europskoj uniji u neizmijenjenim uvjetima u pogledu njezina statusa države članice, čime se navedenim opozivom završava postupak povlačenja.

         (1)  SL C 445, 10. 12. 2018.