title: Predmet T-753/14: Presuda Općeg suda od 25. svibnja 2016. – Ice Mountain Ibiza protiv EUIPO-a – Etyam (ocean beach club ibiza) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Europske unije ocean beach club ibiza — Raniji nacionalni figurativni i verbalni žigovi ocean drive Ibiza-hotel i OCEAN THE GROUP — Poništenje ranijeg žiga na kojem se temeljila pobijana odluka — Obustava postupka”)

text:
               4.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 243/29

         Presuda Općeg suda od 25. svibnja 2016. – Ice Mountain Ibiza protiv EUIPO-a – Etyam (ocean beach club ibiza)
   (Predmet T-753/14) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije ocean beach club ibiza - Raniji nacionalni figurativni i verbalni žigovi ocean drive Ibiza-hotel i OCEAN THE GROUP - Poništenje ranijeg žiga na kojem se temeljila pobijana odluka - Obustava postupka”))
   (2016/C 243/30)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Ice Mountain Ibiza, SL (San Antonio, Španjolska) (zastupnici: J. L. Gracia Albero, F. Miazzetto i E. Cebollero González, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: S. Palmero Cabezas, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Etyam, SL (Ibiza, Španjolska)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 31. srpnja 2014. (predmet R 2293/2013-1) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Etyam i Ice Mountain Ibiza.

      Izreka

               1.

               Obustavlja se postupak povodom tužbe.

               2.

               Svaka stranka snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 26, 26. 1. 2015.


title: Predmet T-582/16: Rješenje Općeg suda od 22. lipnja 2017. – Vankerckhoven-Kahmann protiv Komisije („Javna služba — Dužnosnici — Obnova karijere — Odbijanje promaknuća — Međuinstitucionalni premještaj — Razvrstavanje u razred — Zahtjev u smislu članka 90. stavka 1. Poslovnika — Razuman rok — Nedopuštenost”)

text:
               14.8.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 269/22

         Rješenje Općeg suda od 22. lipnja 2017. – Vankerckhoven-Kahmann protiv Komisije
   (Predmet T-582/16) (1)

   ((„Javna služba - Dužnosnici - Obnova karijere - Odbijanje promaknuća - Međuinstitucionalni premještaj - Razvrstavanje u razred - Zahtjev u smislu članka 90. stavka 1. Poslovnika - Razuman rok - Nedopuštenost”))
   (2017/C 269/32)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Monique Vankerckhoven-Kahmann (Enghien, Belgija) (zastupnik: N. Lhoëst, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: u početku G. Berscheid i C. Berardis-Kayser, a zatim G. Berscheid i L. Radu Bouyon, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a radi poništenja, s jedne strane, odluke Komisije od 17. travnja 2015. kojom je odbijeno ponovno razmatranje tužiteljeva razreda prilikom njegova premještaja te, s druge strane, radi poništenja odluke Komisije od 9. studenoga 2015. kojom je odbijen njegov prigovor podnesen 17. srpnja 2015.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

               2.

               Monique Vankerckhoven-Kahmann snosit će vlastite troškove, kao i troškove Europske komisije.

      (1)  SL C 145, 25. 4. 2016. (predmet prvotno upisan pred Službeničkim sudom Europske unije pod brojem F-11/15 i prenesen na Opći sud Europske unije 1.9.2016.).


title: Predmet T-366/15 P: Žalba koju je 9. srpnja 2015. podnio Viara Todorova Androva protiv presude Službeničkog suda od 29. travnja 2015. u predmetu T-78/12, Todorova Androva protiv Vijeća

text:
               12.10.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 337/16

         Žalba koju je 9. srpnja 2015. podnio Viara Todorova Androva protiv presude Službeničkog suda od 29. travnja 2015. u predmetu T-78/12, Todorova Androva protiv Vijeća
   (Predmet T-366/15 P)
   (2015/C 337/19)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Žalitelj: Viara Todorova Androva (Rhode-Saint-Genèse, Belgija) (zastupnik: M. Velardo, odvjetnik)

      Druge stranke u postupku: Vijeće Europske unije, Europska komisija i Europski revizorski sud

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               ukine presudu od 29. travnja 2015. doneseu u predmetu F-78/12 i sam odluči o predmetu;

               —

               alternativno, predmet vrati na ponovno odlučivanje Službeničkom sudu;

               —

               naloži Vijeću snošenje troškova postupka.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti žalbe žalitelj ističe četiri žalbena razloga.

               1.

               Prvi žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava Službeničkog suda (u daljnjem tekstu: SS) koji je smatrao da članak 45. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije ne omogućuje da se, u svrhu upisa na popis dužnosnika koji se mogu promaknuti, uzme u obzir radni staž koji je stečen u svojstvu člana privremenog osoblja.

               2.

               Drugi žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava koju je počinio SS time što je smatrao da se ovaj slučaj ne odnosi na sudsku praksu Suda kao što je ona koja proizlazi iz presude od 8. rujna 2011., Rosado Santana (C-177/10, Zb., EU:C:2011:557), nego iz one koja proizlazi iz rješenja od 7. ožujka 2013., Rivas Montes (C-178/12, EU:C:2013:150).

               3.

               Treći žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava Službeničkog suda koji je smatrao da je bio nedopušten tužbeni razlog koji se zasniva na povredi načela jednakog postupanja, zbog toga što nisu navedena točna imena kandidata koji su promaknuti na mjesto tužitelja.

               4.

               Četiri žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava koju je počinio SS time što je smatrao da je nedopušten tužbeni razlog koji se zasniva na povredi dužnosti skrbi, zbog toga što postoji neslaganje između prigovora i tužbe.


title: Predmet C-445/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. kolovoza 2015. uputio High Court of Justice, Queen's Bench Division (Ujedinjena Kraljevina) – The Queen po zahtjevu Nutricia Limited protiv Secretary of State for Health

text:
               26.10.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 354/25

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. kolovoza 2015. uputio High Court of Justice, Queen's Bench Division (Ujedinjena Kraljevina) – The Queen po zahtjevu Nutricia Limited protiv Secretary of State for Health
   (Predmet C-445/15)
   (2015/C 354/27)
   Jezik postupka: engleski

      Sud koji je uputio zahtjev

   High Court of Justice, Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Nutricia Limited

      Tuženik: Secretary of State for Health

      Prethodna pitanja

               1.

               Da bi proizvod bio hrana za posebne medicinske potrebe (HPMP) u smislu definicije iz članka 1. stavka 2. točke (b) Direktive Komisije br. 1999/21/EC o hrani za posebne medicinske potrebe (1):

                           a.

                           Mora li se, objektivno, raditi o slučaju u kojem:

                                       (i)

                                       svi pacijenti koji boluju od određene bolesti, poremećaja ili drugog medicinskog stanja za čiju dijetalnu prehranu je proizvod stavljen na tržište (‘indicirano stanje’) ili

                                       (ii)

                                       podskupina takvih pacijenata
                                       ima ograničenu, oslabljenu ili poremećenu mogućnost konzumiranja, probave, apsorpcije, metaboliziranja ili izlučivanja uobičajene hrane, nekih hranjivih tvari koje ta hrana sadrži ili metabolita ili ima posebne medicinske zahtjeve nastale kao rezultat indiciranog stanja?

                           b.

                           Alternativno, je li također dovoljna namjera proizvođača da uporaba proizvoda bude zbog „medicinskih zahtjeva” u svrhu članka 1. stavka 2. točke (b), u smislu: (i) da je namjera proizvođača da se proizvod konzumira samo pod liječničkim nadzorom kliničara koji liječe pacijente koji imaju indicirano stanje i, (ii) da bi odgovorni nadzorni kliničar mogao valjano klinički procijeniti, kod svakog pacijenta ponaosob, da bi korištenje takvog proizvoda bio prikladan oblik dijetalne prehrane nekih pacijenata koji boluju od indiciranog stanja jer kliničar razumno smatra da takav pacijent ima posebne prehrambene zahtjeve u vezi s indiciranim stanjem?

                           c.

                           Ako je odgovor na pitanje 1. , stavak a. pod (ii) potvrdan, (i) u kojem razmjeru pacijenti s indiciranim stanjem moraju imati relevantnu ograničenu, oslabljenu ili poremećenu mogućnost ili posebne medicinske zahtjeve, ili ne postoji minimalni razmjer, te (ii) je li nužno da se ta podskupina pacijenata može unaprijed identificirati u vrijeme stavljanja proizvoda na tržište?

                           d.

                           Ako je odgovor na pitanje 1., stavak b. potvrdan, koji su to „posebni medicinski zahtjevi” koje treba zadovoljavati sigurna, korisna i učinkovita upotreba proizvoda u smislu članka 3.?

               2.

               Što se tiče izraza „[posebni medicinski zahtjevi] koji se ne mogu podmiriti izmjenom prehrane uobičajenog sastava, hranom za posebne prehrambene potrebe ili njihovom kombinacijom” iz članka 1., stavka 2. točke (b), kako se može procijeniti mogućnost izmjene prehrane? Osobito:

                           a.

                           Jesu li za tu procjenu od značaja pitanja sigurnosti i izvedivosti izmjene prehrane? Ako jesu, na koji ih se način treba uzeti u obzir?

                           b.

                           Treba li takvu mogućnost izmjene uobičajene prehrane (i, ako su od značaja, pitanja njene sigurnosti i izvedivosti) procjenjivati:

                                       (i)

                                       generički i unaprijed, s obzirom na: (i) tipičnu osobu s tipičnom prehranom i s tipičnom sposobnošću takve osobe da izmijeni prehranu; ili (ii) tipičnu oboljelu osobu od indiciranog stanja, s prehranom koja je tipična za takvu oboljelu osobu i s tipičnom sposobnošću takve oboljele osobe da izmijeni prehranu; ili (iii) neku drugu skupinu karakteristika pacijenta?

                                       (ii)

                                       individualno i tijekom liječenja, primjenom kliničke prosudbe nadzornog kliničara, tako da je dovoljno da je razumna namjera proizvođača da proizvod bude klinički koristan jer bi nadzorni kliničar mogao odlučiti na temelju razumnih razloga koji se odnose na pojedinog pacijenta (primjerice, iz razloga sigurnosti pojedinog pacijenta ili razloga izvedivosti) da bi korištenje HPMP-a za neke pacijente s indiciranim stanjem moglo biti klinički poželjnije od ostalih oblika izmjene prehrane? Ili

                                       (iii)

                                       na neki drugi način, i ako je tako, na koji?

                           c.

                           Uključuje li „izmjena uobičajene prehrane” konzumaciju „dodataka prehrani” u smislu Direktive 2002/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 10. lipnja 2002. o usklađivanju zakona država članica u odnosu na dodatke prehrani ili konzumaciju „obogaćene hrane” obuhvaćene Uredbom (EZ) br. 1925/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o dodavanju vitamina, minerala i određenih drugih tvari hrani?

                           d.

                           Ako skupina pacijenata oboljelih od određene bolesti, poremećaja ili drugog medicinskog stanja ima poteškoća prisjećanjem da trebaju uzeti obrok normalne prehrane, ako ih se na to ne podsjeti, može li se proizvod koji je osmišljen da bi olakšao konzumaciju, od strane tih pacijenata, nutrijenata koji bi činili dio uobičajene prehrane, smatrati hranom za medicinske potrebe u smislu Direktive Komisije 1999/21/EC o hrani za posebne medicinske potrebe?

      (1)  SL L 91, str. 29. SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 30., str. 68.


title: Predmet T-535/13: Tužba podnesena 7. listopada 2013. — Vakoma protiv OHIM-a — VACOM (VAKOMA)

text:
               14.12.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 367/32

         Tužba podnesena 7. listopada 2013. — Vakoma protiv OHIM-a — VACOM (VAKOMA)
   (Predmet T-535/13)
   2013/C 367/57
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Vakoma GmbH (Magdeburg, Njemačka) (zastupnik: P. Kazzer, Rechtsanwalt)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: VACOM Vakuum Komponenten & Messtechnik GmbH (Jena, Njemačka)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               ukine odluku prvog žalbenog vijeća tuženika, oznaka predmeta: R 0908/2012-1 od 1. kolovoza 2013. dostavljenu 6. kolovoza 2013. kao i odluku Odjela za prigovore tuženika od 12. ožujka 2012. i odbije prigovor br. B1 833 915 kao neosnovan;

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Podnositelj prijave žiga Zajednice: tužitelj

      Predmetni žig Zajednice: figurativni žig „VAKOMA” za proizvode i usluge iz razreda 7, 40 i 42 — prijava žiga Zajednice br. 9 437 963

      Nositelj žiga ili znaka navedenog u postupku prigovora: VACOM Vakuum Komponenten & Messtechnik GmbH

      Navedeni žig ili znak: verbalni žig Zajednice „VACOM” za proizvode iz razreda 7, 9 i 42

      Odluka Odjela za prigovore: prigovor je prihvaćen

      Odluka žalbenog vijeća: odbijanje žalbe

      Tužbeni razlozi: povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.


title: Predmet C-432/14: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 1. listopada 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil de prud'hommes de Paris – Francuska) – O protiv Bio Philippe Auguste SARL (Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna politika — Načela jednakog postupanja i nediskriminacije na temelju dobi — Direktiva 2000/78/EZ — Jednako postupanje u području zaposlenja i rada — Članak 2. stavak 1. i stavak 2. točka (a) — Različito postupanje na temelju dobi — Usporedivost situacija — Isplata naknade zbog isteka ugovora na određeno vrijeme namijenjene kompenzaciji nesigurnosti — Isključenje mladih osoba koje rade tijekom svojih školskih ili sveučilišnih praznika)

text:
               16.11.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 381/10

         Presuda Suda (sedmo vijeće) od 1. listopada 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil de prud'hommes de Paris – Francuska) – O protiv Bio Philippe Auguste SARL
   (Predmet C-432/14) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Načela jednakog postupanja i nediskriminacije na temelju dobi - Direktiva 2000/78/EZ - Jednako postupanje u području zaposlenja i rada - Članak 2. stavak 1. i stavak 2. točka (a) - Različito postupanje na temelju dobi - Usporedivost situacija - Isplata naknade zbog isteka ugovora na određeno vrijeme namijenjene kompenzaciji nesigurnosti - Isključenje mladih osoba koje rade tijekom svojih školskih ili sveučilišnih praznika))
   (2015/C 381/11)
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Conseil de prud'hommes de Paris

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: O

      Tuženik: Bio Philippe Auguste SARL

      Izreka

   Načelo nediskriminacije na temelju dobi, utvrđeno člankom 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i konkretizirano Direktivom Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja, treba tumačiti na način da se ne protivi nacionalnom zakonodavstvu poput onoga iz glavnog postupka, na temelju kojega se naknada zbog isteka ugovora, koja se isplaćuje kao dodatak plaći po isteku ugovora o radu na određeno vrijeme kad se ugovorni radni odnosi ne nastavljaju ugovorom na neodređeno vrijeme, ne mora isplatiti u slučaju kad je ugovor sklopljen s mladom osobom za razdoblje koje ulazi u njezine školske ili sveučilišne praznike.

      (1)  SL C 431, 1. 2. 2014.


title: Predmet T-100/15: Tužba podnesena 27. veljače 2015. – Dextro Energy protiv Komisije

text:
               11.5.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/31

         Tužba podnesena 27. veljače 2015. – Dextro Energy protiv Komisije
   (Predmet T-100/15)
   (2015/C 155/37)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Dextro Energy GmbH & Co. KG (Krefeld, Njemačka) (zastupnici: M. Hagenmeyer i T. Teufer, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Uredbu Komisije (EU) 2015/8 od 6. siječnja 2015. o uskraćivanju odobrenja za određene zdravstvene tvrdnje navedene na hrani, osim onih koje se odnose na smanjenje rizika od bolesti te na razvoj i zdravlje djece (SL L 3, 7. 1. 2015., str. 6.);

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.
   Prvi tužbeni razlog: povreda članka 18. stavka 4. Uredbe br. 1924/2006 (1)

   Tužitelj ističe da ne postoje razlozi koji mogu opravdati uskraćivanje odobrenja za pet tvrdnji, iako je Europska agencija za sigurnost hrane za njih izdala pet pozitivnih znanstvenih ocjena. Pet tvrdnji niti krše općeprihvaćena prehrambena i zdravstvena načela niti šalju potrošačima proturječnu i zbunjujuću poruku; a nisu ni dvosmislene ili zavaravajuće.
   Drugi tužbeni razlog: nepostojanje proporcionalnosti
   Tužitelj ističe da je apsolutna zabrana oglašavanja zbog odbijanja zahtjevâ neproporcionalna s obzirom na pozitivna stajališta Europske agencije za sigurnost hrane o pet zdravstvenih tvrdnji tužitelja.
   Treći tužbeni razlog: povreda načela jednakosti
   Tužitelj ističe da je tuženik uskratio odobrenje za znanstveno nesporne zdravstvene tvrdnje, iako je u prošlosti odobrio usporedive tvrdnje.
   Četvrti tužbeni razlog: nedovoljno obrazloženje
   Zaključno tužitelj ističe da pobijana uredba ne sadrži dovoljno obrazloženje; nije razvidno da je tuženik uzeo u obzir argumente tužitelja i javnosti niti da je te argumente uopće samostalno ispitao.

      (1)  Uredba (EZ) br. 1924/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama koje se navode na hrani (SL 404 od 30.12.2006., str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str. 172.).


title: Predmet F-117/13: Presuda Službeničkog suda (treće vijeće) od 17. rujna 2014. – Wahlström protiv FRONTEX-a (Javna služba — Osoblje FRONTEX-a — Privremeni službenik — Neproduljenje ugovora na određeno vrijeme — Postupak produljenja — Članak 41. stavak 2. točka (a) Povelje Europske unije o temeljnim pravima — Pravo na saslušanje — Nepoštovanje — Utjecaj na smisao odluke)

text:
               10.11.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 395/65

      Presuda Službeničkog suda (treće vijeće) od 17. rujna 2014. – Wahlström protiv FRONTEX-a
      (Predmet F-117/13) (1)

      ((Javna služba - Osoblje FRONTEX-a - Privremeni službenik - Neproduljenje ugovora na određeno vrijeme - Postupak produljenja - Članak 41. stavak 2. točka (a) Povelje Europske unije o temeljnim pravima - Pravo na saslušanje - Nepoštovanje - Utjecaj na smisao odluke))
      (2014/C 395/79)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Kari Wahlström (Espoo, Finska) (zastupnik: S. A. Pappas, odvjetnik)

         Tuženik: Europska agencija za upravljanje operativnom suradnjom na vanjskim granicama država članica Europske unije (zastupnici: S. Vuorensola i H. Caniard, agenti, D. Waelbroeck i A. Duron, odvjetnici)

         Predmet

      Zahtjev za poništenje odluke o neproduljenju tužiteljevog ugovora privremenog službenika nakon što je Službenički sud u predmetu F 87/11 poništio prvu odluku o neproduljenju njegovog ugovora.

         Izreka presude

                  1.

                  Poništava se odluka izvršnog direktora Europske agencije za upravljanje operativnom suradnjom na vanjskim granicama država članica Europske unije od 19. veljače 2013. o neproduljenju ugovora privremenog službenika K. Wahlströma.

                  2.

                  U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                  Europska agencija za upravljanje operativnom suradnjom na vanjskim granicama država članica Europske unije snosi vlastite troškove i nalaže joj se snošenje troškova K. Wahlströma.

         (1)  SL C 31, 1.2.2014., str. 23.


title: Predmet C-433/15: Tužba podnesena 6. kolovoza 2015. – Europska komisija protiv Talijanske Republike

text:
               26.10.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 354/22

         Tužba podnesena 6. kolovoza 2015. – Europska komisija protiv Talijanske Republike
   (Predmet C-433/15)
   (2015/C 354/25)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: P. Rossi, D. Nardi, J. Guillem Carrau, agenti)

      Tuženik: Talijanska Republika

      Tužbeni zahtjev

   Europska komisija zahtijeva od Suda da:

               —

                           a)

                           utvrdi da je, propuštajući osigurati da će dodatnu pristojbu za proizvodnju koja je ostvarena u Italiji i koja premašuje razinu nacionalne kvote, u razdoblju od prve godine stvarne primjene dodatne pristojbe u Italiji (1995./1996.) do posljednje godine u kojoj je u Italiji utvrđena prekomjerna proizvodnja (2008./2009.), stvarno potraživati od pojedinačnih proizvođača koji su pridonijeli svakom prekoračenju proizvodnje, kao i to da će ju kupac ili proizvođač, nakon što budu obaviješteni o dugovanom iznosu, u najkraćem roku platiti, sve u slučaju izravne prodaje, odnosno da će ju, ako pristojba ne bude u predviđenim rokovima plaćena, evidentirati za naplatu i eventualno prisilno naplatiti od tih istih kupaca ili proizvođača, talijanska vlada povrijedila obveze koja je dužna ispuniti na temelju relevantnih odredbi prava Unije koje se primjenjuju na predmetne godine, i to posebno iz članaka 1. i 2. Uredbe (EZ) br. 3950/92 (1), članka 4. Uredbe (EZ) br. 1788/2003 (2), članaka 79., 80. i 83. Uredbe (EZ) br. 1234/2007 (3) te, u odnosu na provedbene odredbe Komisije, članka 7. Uredbe (EZ) br. 536/1993 (4), članka 11. stavaka 1. i 2. Uredbe (EZ) br. 1392/2001 (5) i, konačno, članaka 15. i 17. Uredbe (EZ) br. 595/2004 (6);

               —

                           b)

                           naloži Talijanskoj Republici snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U potporu svojeg zahtjeva Komisija ističe da, sukladno podacima koje su dostavila talijanska tijela ili koji su prikupljeni tijekom predsudskog postupka, visina dodatne pristojbe koju još valja naplatiti iznosi otprilike 1  343 milijuna eura. Iznos stvarno naplaćene dodatne pristojbe iznosi oko 282 milijuna eura od ukupno dugovanog iznosa na ime naknade od oko 2  305 milijuna eura, u razdoblju od prve godine stvarne primjene dodatne pristojbe u Italiji (1995./1996.) do posljednje godine u kojoj je u Italiji utvrđena prekomjerna proizvodnja (2008./2009.). Nakon umanjenja iznosa čije je plaćanje predviđeno u ratama (469 milijuna eura) i iznosa koji su proglašeni kao nenaplativi (211 milijuna eura), odnos između stvarno naplaćene pristojbe i one koja ostaje za naplatiti, nakon što se umanji za iznose čije je plaćanje predviđeno u ratama i iznosa koji su proglašeni nenaplativim, iznosi 21 %. Ustvari, stvarno naplaćeni iznosi su manji od 1/4 iznosa koje je još valjalo naplatiti do datuma koji je određen u obrazloženom mišljenju.
   Komisija navodi da postotni odnosi između stvarno naplaćenih i potraživanih iznosa, za svaku predmetnu godinu, nakon što se umanje za iznose čije je plaćanje predviđeno u ratama i iznose koji su proglašeni nenaplativim, dokazuju neučinkovitost sustava obveze plaćanja dodatne pristojbe, budući da su u promatranim razdobljima bili općenito niži od 21 %, usprkos tome što je u trenutku isteka roka određenog u obrazloženom mišljenju prošlo više od 5 godina od proteka posljednje godine u kojoj je zabilježena prekomjerna proizvodnja u Italiji.
   U odnosu na opravdanje koje je dala Italija, prema kojemu je stvarna naplata dužnih iznosa s osnova pristojbe bila spriječena brojnim tužbama, koji postupci su još u tijeku i koje su dužnici podnijeli protiv zahtjeva za plaćanje, Komisija je izložila podatke o stvarno naplaćenim iznosima u odnosu na one koje treba još naplatiti, glede kojih plaćanje nije osporeno, za svaku predmetnu godinu. Podaci pokazuju da od otprilike 1  068 milijuna eura dospjelih iznosa, samo je 241 milijun eura naplaćen, što odgovara 23 % dospjelih iznosa, a da u odnosu na to nije dano nikakvo obrazloženje.
   S obzirom na to da je funkcija dodatne pristojbe odvraćanje od prekomjerne proizvodnje mlijeka u odnosu na nacionalnu mliječnu kvotu, ustrajala nenaplata tako visokih iznosa, dvadeset godina nakon uvođenja sustava kvota proizvodnje u Italiji i 6 godina od posljednjeg zabilježenog prekoračenja talijanske nacionalne mliječne kvote dovela je do gubitka korisnog učinka sustava dodatne pristojbe kako ga je zamislio zakonodavac, kako to dokazuju stalna prekoračenja koja su utvrđena u svakoj godini od 1995./1996. do 2008/2009.
   Komisija smatra da se nenaplata tako visokih iznosa dodatne pristojbe može povezati s posebnom nemarnošću Talijanske Republike, kojom se objašnjava neučinkovitost sustava naplate dodatne pristojbe u Italiji u promatranom razdoblju.
   Kao prvo, zakonodavna nejasnoća koja je obilježila talijanske provedbene propise dovela je do kašnjenja stvarne provedbe sustava pristojbe u Italiji i do neuobičajeno velikog broja sporova, što je imalo za učinak smanjenje naplate zbog odgode plaćanja koje su određivali nacionalni sudovi kao privremene mjere.
   Kao drugo, Italija nije djelotvorno iskoristila sve dostupne upravne mehanizme za djelotvornu naplatu dužnih iznosa pristojbe, kao što je prijeboj. Prebijanje pristojbi koje treba naplatiti s potporama koje su dodijeljene u području zajedničke poljoprivredne politike je uvedeno na neučinkovit način i kasno te još uvijek postoje talijanski zakoni koji onemogućuju njihovu provedbu.
   Kao treće, postupci naplate su u većem dijelu prekinuti počevši od stupanja na snagu Zakona 33/2009 sve do danas, zbog nepostojanja provedbenih odredbi ili ugovora između tijela i ustanova koji su u to uključeni, a koji su potrebni za njihov nastavak.
   Kao četvrto, Komisija zaključuje da su zbog metodoloških pogrešaka upravnih tijela koji su bili dužni provesti naplatu dospjeli iznosi pogrešno smatrani nenaplativima, što je doprinijelo daljnjom neučinkovitosti naplate dodatne pristojbe.

      (1)  Uredba Vijeća (EEZ) br. 3950/92 od 28. prosinca 1992. o uvođenju dodatne pristojbe u sektor mlijeka i mliječnih proizvoda (SL L 405, str. 1.).

      (2)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1788/2003 od 29. rujna 2003. o uvođenju dodatne pristojbe u sektor mlijeka i mliječnih proizvoda (SL L 270, str. 123.).

      (3)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1234/2007 od 22. listopada 2007. o uspostavljanju zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta i o posebnim odredbama za određene poljoprivredne proizvode (Uredba o jedinstvenom ZOT-u) (SL L 299, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 9., str. 61.).

      (4)  Uredba Komisije (EEZ) br. 536/93 od 9. ožujka 1993. kojom se utvrđuju načini primjene dodatne pristojbe u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda (SL L 57, str. 12.).

      (5)  Uredba Komisije (EZ) br. 1392/2001 od 9. srpnja 2001. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3950/92 o uvođenju dodatne pristojbe u sektor mlijeka i mliječnih proizvoda (SL L 187, str. 19.).

      (6)  Uredba Komisije (EZ) br. 595/2004 od 30. ožujka 2004. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe (EZ) br. 1788/2003 o uvođenju dodatne pristojbe u sektor mlijeka i mliječnih proizvoda (SL L 94, str. 22.).


title: Predmet F-98/15: Presuda Službeničkog suda (treće vijeće) od 12. travnja 2016. – CP protiv Parlamenta (Javna služba — Dužnosnici — Načelnik odjela — Probno razdoblje — Nepotvrđivanje kao načelnika odjela — Izvršavanje presude o poništenju — Gubitak prilike)

text:
               30.5.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/50

         Presuda Službeničkog suda (treće vijeće) od 12. travnja 2016. – CP protiv Parlamenta
   (Predmet F-98/15) (1)

   ((Javna služba - Dužnosnici - Načelnik odjela - Probno razdoblje - Nepotvrđivanje kao načelnika odjela - Izvršavanje presude o poništenju - Gubitak prilike))
   (2016/C 191/72)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: CP (zastupnici: L. Levi i A. Tymen, odvjetnik)

      Tuženik: Europski parlament (zastupnici: V. Montebello-Demogeot i O. Caisou-Rousseau, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje odluke od 18. srpnja 2014., kojom je, nastavno na presudu Općeg suda u predmetu F-8/13, CP/Europski parlament od 26. ožujka 2014., tužitelj potvrđen kao načelnik odjela, u dijelu u kojem tom odlukom nije predviđeno retroaktivno priznavanje statusa načelnika odjela i retroaktivno uvećanje osnovne plaće koje odgovara njegovom radnom mjestu (naknada za rukovodeću poziciju) i zahtjev za naknadu štete za navodno pretrpljenu materijalnu i nematerijalnu štetu.

      Izreka presude

               1.

               Nalaže se Europskom parlamentu da CP-u plati iznos od 3 219,55 eura. Taj iznos uvećat će se za zatezne kamate izračunate obračunate po stopi koju određuje Europska središnja banka za glavne operacije refinanciranja, a koja se primjenjivala u dotičnom razdoblju, uvećanoj za dva boda, počevši od 11. veljače 2014. do dana stvarne isplate.

               2.

               Tužba se odbija u preostalom dijelu.

               3.

               Svaka stranka snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 294, 7. 9. 2015., str. 86.


title: Predmet F-29/14: Rješenje Službeničkog suda od 26. veljače 2016. – Wisniewski protiv Komisije

text:
               18.4.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 136/50

         Rješenje Službeničkog suda od 26. veljače 2016. – Wisniewski protiv Komisije
   (Predmet F-29/14) (1)

   (2016/C 136/72)
   Jezik postupka: francuski
   Predsjednik drugog vijeća vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 184, 16. 6. 2014., str. 44.


title: Predmet C-674/16 P: Žalba koju je 29. prosinca 2016. podnio Guccio Gucci SpA protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 11. listopada 2016. u predmetu T-753/15: Guccio Gucci SpA protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo

text:
               8.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 144/14

         Žalba koju je 29. prosinca 2016. podnio Guccio Gucci SpA protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 11. listopada 2016. u predmetu T-753/15: Guccio Gucci SpA protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo
   (Predmet C-674/16 P)
   (2017/C 144/20)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: Guccio Gucci SpA (zastupnici: V. Volpi, P. Roncaglia, F. Rossi, N. Parrotta, avvocati)

      Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo, Guess? IP Holder LP

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               ukine pobijanu presudu;

               —

               naloži EUIPO-u plaćanje troškova koje je žalitelj pretrpio tijekom tih postupaka;

               —

               naloži društvu Guess plaćanje troškova koje je žalitelj pretrpio tijekom tih postupaka.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

               1.

               Ovom žalbom društvo Guccio Gucci S.p.A. (dalje u tekstu: društvo Gucci ili žalitelj) od Suda traži da ukine presudu Općeg suda Europske unije (treće vijeće) u predmetu T-753/15 („pobijana presuda”) kojom je Opći sud odbio tužbu društva Gucci protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća od 14. listopada 2015. u predmetu R 1703/2014-4 kojom je izmijenjena odluka Odjela za prigovore od 1. srpnja 2014. kojom je prihvaćen prigovor društva Gucci na EU oznaku međunarodne registracije br. 1090048, u razredu 9. („sporni žig”) u imenu društva Guess? IP Holder L.P. (dalje u tekstu: društvo Guess).

               2.

               Ovom žalbom želi se pokazati da je Opći sud pogriješio pri zaključku da se na sporni žig ne primjenjuju razlozi za odbijanje iz članka 8. stavka 1. točke (b) i članka 8. stavka 5. Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 (1) od 26. veljače 2009., prije izmjena (dalje u tekstu „Uredba o žigu Zajednice”). Osobito, Opći sud očigledno je iskrivio činjenice i dokaze koji su mu podastrijeti prilikom ocjene sličnosti sukobljenih znakova i, slijedom navedenog, pogrešno je primijenio članak 8. stavak 1. točku (b) i članak 8. stavak 5. Uredbe o žigu Zajednice; te nije obrazložio pobijanu presudu.

               3.

               Opći sud isključio je postojanje sličnosti između sukobljenih znakova na temelju pretpostavke da relevantna javnost … neće zamijetiti na [spornom] žigu veliko slovo „G” koje sadržavaju raniji žigovi, već apstraktni ornamentalni motiv. Štoviše, s obzirom na stilizaciju znaka i okolnost da su njegovi elementi isprepleteni ili spojeni, žig je moguće doživjeti na način da reproducira stilizirana slova, na primjer veliko slovo „X” ili slovo „e”, kao i na način da predstavlja kombinaciju brojeva i slova, na primjer broj „3” i slovo „e” (vidjeti u tom smislu točku 32. pobijane presude). Ta pretpostavka od ključnog je značaja za pobijanu presudu jer je na temelju nje Opći sud isključio postojanje sličnosti među sukobljenim znakovima i, slijedom navedenog, primjenu članka 8. stavka 1. točke (b) i članka 8. stavka 5. Uredbe o žigu Zajednice u ovom predmetu.

               4.

               Međutim, navedena pretpostavka očigledno je pogrešna. To očigledno proizlazi iz dokumenata koji prileže spisu koji jasno pokazuju da relevantna javnost zamjećuje veliko slovo „G” kod spornog žiga, kao što navode rezultati ankete koju je priložilo društvo Gucci o tome kako javnost zamjećuje sporni žig. To očigledno iskrivljavanje činjenica i dokaza utjecalo je na to kako je Opći sud ocijenio prijavu za registraciju društva Gucci: da je Opći sud utvrdio da mjerodavna javnost – ili barem njezin dio – zamjećuje sporni žig kao kombinaciju velikih slova „G”, on ne bi mogao isključiti sličnost između sukobljenih žigova te, slijedom navedenog, primjenu članka 8. stavka 1. točke (b) i članka 8. stavka 5. Uredbe o žigu Zajednice.

               5.

               Nadalje, Opći sud povrijedio je obvezu obrazlaganja svojih presuda zato što je prilikom ocjenjivanja u potpunosti previdio gore navedenu anketu a da nije barem neizravno obrazložio zašto nije uzeo u obzir tako važan dokazni element.

               6.

               S obzirom na sve navedeno žalitelj traži da Sud ukine pobijanu presudu i naloži EUIPO-u i društvu Guess plaćanje troškova koje je žalitelj pretrpio tijekom tih postupaka.

      (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (kodificirana verzija) (SL 2009., L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.)


title: Predmet T-218/12: Presuda Općeg suda od 10. rujna 2014. – Micrus Endovascular protiv OHIM-a – Laboratorios Delta (DELTA) ( „Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava za registraciju verbalnog žiga Zajednice DELTA — Raniji međunarodni i nacionalni figurativni žigovi DELTA PORTUGAL i naziv društva LABORATORIOS DELTA — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ)br. 207/2009” )

text:
               20.10.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 372/14

         Presuda Općeg suda od 10. rujna 2014. – Micrus Endovascular protiv OHIM-a – Laboratorios Delta (DELTA)
   (Predmet T-218/12) (1)

   ((„Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora - Prijava za registraciju verbalnog žiga Zajednice DELTA - Raniji međunarodni i nacionalni figurativni žigovi DELTA PORTUGAL i naziv društva LABORATORIOS DELTA - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ)br. 207/2009”))
   2014/C 372/18
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Micrus Endovascular LLC (Wilmington, Delaware, Sjedinjene Američke Države) (zastupnik: B. Brandreth, barrister)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: J. Crespo Carrillo, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Laboratórios Delta Lda (Queluz, Portugal) (zastupnik: J. Sena Mioludo, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća OHIM-a od 6. ožujka 2012. (predmet R 244/2011-2) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između Laboratórios Delta Lda i Micrus Endovascular Corp.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Micrus Endovascular LLC-u nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 217, 21.7.2012.


title: Predmet C-682/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. prosinca 2015. uputio Cour administrative (Luxembourg) – Berlioz Investment Fund S.A. protiv Directeur de l'administration des Contributions directes

text:
               29.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 78/6

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. prosinca 2015. uputio Cour administrative (Luxembourg) – Berlioz Investment Fund S.A. protiv Directeur de l'administration des Contributions directes
   (Predmet C-682/15)
   (2016/C 078/07)
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Cour administrative

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Berlioz Investment Fund S.A.

      Tuženik: Directeur de l'administration des Contributions directes

      Prethodna pitanja

               1.

               Provodi li država članica pravo Unije što dovodi do primjene Povelje sukladno njezinom članku 51. stavku 1., u situaciji poput one u ovom slučaju kad stranci odredi administrativnu novčanu kaznu zbog povreda koje joj se stavljaju na teret u odnosu na obvezu suradnje koja proizlazi iz naloga što ga je donijelo nadležno nacionalno tijelo na temelju postupovnih pravila nacionalnog prava koje je ta država članica u svojstvu države koja prima zahtjev donijela u tu svrhu, u okviru izvršenja zahtjeva za razmjenu informacija koji potječe iz druge države članice, a koji potonja osobito temelji na odredbama Direktive 2011/16 (1) o razmjeni informacija na zahtjev?

               2.

               U slučaju da na ovaj predmet treba primijeniti Povelju, može li se stranka pozivati na njezin članak 47. ako smatra da je predviđena administrativna novčana kazna koja joj je određena namijenjena tomu da ju obveže na dostavu informacija u okviru izvršenja – od strane nadležnog tijela države članice koja prima zahtjev i u kojoj ona boravi – zahtjeva za informacijama koji potječe iz druge države članice, za koji u odnosu na stvarni porezni cilj nema nikakvog opravdanja tako da u tom slučaju ne postoji legitimni cilj i koji se odnosi na dobivanje informacija koje nisu predvidivo relevantne za porezni predmet o kojem je riječ?

               3.

               U slučaju da na ovaj predmet treba primijeniti Povelju, zahtijeva li pravo na djelotvoran pravni lijek i na pošteno suđenje kao što je to utvrđeno u članku 47. Povelje, bez mogućnosti predviđanja ograničenja na temelju članka 52. stavka 1. Povelje, da nadležni nacionalni sud mora imati neograničenu nadležnost i u skladu s tim ovlast nadzora, barem povodom prigovora, valjanosti naloga nadležnog tijela države članice u okviru izvršenja zahtjeva za razmjenu informacija koji je podnijelo nadležno tijelo druge države članice, osobito na temelju Direktive 2011/16, u okviru postupka po tužbi koju je podnijela treća osoba, kod koje se informacije nalaze, odnosno adresat tog naloga, protiv odluke o određivanju administrativne novčane kazne zbog povrede koja se tom subjektu stavlja na teret u odnosu na njegovu obvezu suradnje u okviru izvršenja navedenog zahtjeva?

               4.

               U slučaju da na ovaj predmet treba primijeniti Povelju, treba li članak 1. stavak 1. i članak 5. Direktive 2011/16, u odnosu na, s jedne strane, usporedivost sa standardom predvidive relevantnosti koja proizlazi iz predloška porezne konvencije OECD-a o porezu na dohodak i kapital i, s druge strane, načelo lojalne suradnje iz članka 4. UEU-a, zajedno s ciljem Direktive 2011/16, tumačiti na način da predvidivo relevantna narav – u odnosu na navedeni porezni predmet i na navedenu poreznu svrhu – informacija koje jedna država članica traži od druge države članice predstavlja uvjet koji mora zadovoljiti zahtjev za informacijama kako bi za nadležno tijelo države članice koja prima zahtjev nastala obveza da po njemu postupi i da opravda nalog upućen trećoj osobi, kod koje se one nalaze?

               5.

               U slučaju da na ovaj predmet treba primijeniti Povelju, treba li povezane odredbe članka 1. stavka 1. i članka 5. Direktive 2011/16, kao i članka 47. Povelje tumačiti na način da se protive zakonskoj odredbi države članice koja na općenit način ograničava ispitivanje – koje izvršava njezino nadležno nacionalno tijelo u svojstvu tijela države koja prima zahtjev – valjanosti zahtjeva za informacijama, na nadzor formalne ispravnosti i da se njima nacionalnom sudu nalaže da u okviru spora koji se pred njim vodi, kako je opisan u gore navedenom trećem pitanju, provjeri poštovanje uvjeta predvidive relevantnosti zahtijevanih informacija iz svih aspekata koji se odnose na povezanost s poreznim predmetom o kojem je konkretno riječ, na navedenu poreznu svrhu i poštovanje članka 17. Direktive 2011/16?

               6.

               U slučaju da na ovaj predmet treba primijeniti Povelju, protivi li se njezin članak 47. stavak 2. zakonskoj odredbi države članice koja isključuje mogućnost podnošenja nadležnom nacionalnom sudu države koja prima zahtjev, u okviru spora koji se pred njim vodi, kako je opisan u gore navedenom trećem pitanju, zahtjeva za informacijama koji je uputilo nadležno tijelo druge države članice i zahtijeva li on podnošenje tog dokumenta nadležnom nacionalnom sudu i dozvolu trećoj osobi kod koje se informacije nalaze da mu pristupi, odnosno podnošenje tog dokumenta pred nacionalnim sudom, bez dozvole pristupa tom dokumentu trećoj osobi, kod koje se informacije nalaze, zbog povjerljive naravi tog dokumenta pod uvjetom da sve poteškoće koje su trećoj osobi uzrokovane ograničenjem njegovih prava moraju biti dostatno nadoknađene u postupku pred nadležnim nacionalnim sudom?

      (1)  Direktiva Vijeća 2011/16/EU od 15. veljače 2011. o administrativnoj suradnji u području oporezivanja i stavljanju izvan snage Direktive 77/799/EEZ (SL L 64, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 363.).


title: Predmet C-103/13: Presuda Suda (prvo vijeće) od 5. studenoga 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Administrativen sad Sofia-grad – Bugarska) – Snezhana Somova protiv Glaven director na Stolichno upravlenie „Sotsialno osiguryavane” (Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna sigurnost — Uredba (EEZ) br. 1408/71 — Članci 12., 45., 46. i 94. — Nacionalni propis prema kojem je prekid uplate doprinosa za slučaj starosti pretpostavka stjecanja prava na mirovinu — Dokup razdoblja osiguranja koje nedostaje uplatom doprinosa — Preklapanje razdoblja osiguranja u više država članica — Mogućnost osiguranika da izuzme iz primjene pravilo o preklapanju razdoblja uplate doprinosa i osiguranja — Ukidanje priznatog prava na mirovinu i povrat preplaćenog iznosa — Obveza plaćanja kamata)

text:
               12.1.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 7/4

         Presuda Suda (prvo vijeće) od 5. studenoga 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Administrativen sad Sofia-grad – Bugarska) – Snezhana Somova protiv Glaven director na Stolichno upravlenie „Sotsialno osiguryavane”
   (Predmet C-103/13) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna sigurnost - Uredba (EEZ) br. 1408/71 - Članci 12., 45., 46. i 94. - Nacionalni propis prema kojem je prekid uplate doprinosa za slučaj starosti pretpostavka stjecanja prava na mirovinu - Dokup razdoblja osiguranja koje nedostaje uplatom doprinosa - Preklapanje razdoblja osiguranja u više država članica - Mogućnost osiguranika da izuzme iz primjene pravilo o preklapanju razdoblja uplate doprinosa i osiguranja - Ukidanje priznatog prava na mirovinu i povrat preplaćenog iznosa - Obveza plaćanja kamata))
   (2015/C 007/05)
   Jezik postupka: bugarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Administrativen sad Sofia-grad

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Snezhana Somova

      Tuženik: Glaven director na Stolichno upravlenie „Sotsialno osiguryavane”

      Izreka

               1.

               Članak 49. UFEU-a protivi se odredbi nacionalnog prava države članice, kao što je to članak 94. stavak 1. Zakonika o socijalnom osiguranju (Kodeks za sotsialnoto osiguryavane), prema kojem je prekid uplate doprinosa za socijalnu sigurnost koji se odnose na aktivnost obavljanu u drugoj državi članici pretpostavka priznavanja prava na starosnu mirovine.

               2.

               Članak 45., članak 46. stavak 2. i članak 94. stavak 2. Uredbe br. 1408/71 od 14. lipnja 1971. o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe, samozaposlene osobe i članove njihovih obitelji koji se kreću unutar Zajednice, u verziji izmijenjenoj i ažuriranoj Uredbom Vijeća (EZ) br. 118/97 od 2. prosinca 1996., kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 1992/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2006., treba tumačiti na način da osobama osiguranim u sustavu socijalne sigurnosti ne daju mogućnost odabira da se prilikom stjecanja prava u jednoj državi članici ne uzmu u obzir razdoblja osiguranja navršena u drugoj državi članici prije datuma primjene te uredbe u prvoj državi članici.

      (1)  SL C 129, 4.5.2013.


title: Predmet T-565/14: Tužba podnesena 30. srpnja 2014. – EEB protiv Komisije

text:
               10.11.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 395/51

      Tužba podnesena 30. srpnja 2014. – EEB protiv Komisije
      (Predmet T-565/14)
      (2014/C 395/64)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: European Environmental Bureau (EEB) (Bruxelles, Belgija) (zastupnik: S. Podskalská, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu Odluku Komisije od 12. lipnja 2014. (Ares (2014)1915757);

                  —

                  poništi drugu pobijanu Odluku Komisije br. 2014/804/EU od 17. veljače 2014.;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Ovom tužbom tužitelj zahtijeva poništenje Odluke Komisije od 12. lipnja 2014. (Ares (2014)1915757) kojom se kao nedopušten odbacuje tužiteljev zahtjev za interno preispitivanje u pogledu Odluke Komisije C(2014) 804 final od 17. veljače 2014. o notifikaciji prijelaznog nacionalnog plana Republike Poljske iz članka 32. Direktive 2010/75/EU (1) Europskog parlamenta i Vijeća o industrijskim emisijama. Tužitelj nadalje zahtijeva poništenje Odluke Komisije C(2014) 804 final od 17. veljače 2014.
      U potporu svoje tužbe, tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog odnosi se na Odluku Ares (2014) 1915757, te se njime navodi povreda Uredbe br. 1367/2006 (2) i Direktive br. 2010/75:

                              —

                              jer je odluka o prijelaznom nacionalnom planu pojedinačna mjera i stoga upravni akt prema Uredbi br. 1367/2006. Prema shvaćanju tužitelja Komisija je trebala dopustiti zahtjev za interno preispitivanje;

                              —

                              jer je Komisija trebala tumačiti članak 10. Uredbe br. 1367/2006 u skladu s Aarhuškom konvencijom i utvrditi da je članak 2. stavak 1. točka (g) Uredbe br. 1367/2006 nezakonita;

                              —

                              jer se argumentacija Komisije temelji na netočnom tumačenju bitnih odredbi Direktive 2010/75/EU.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog odnosi se na Odluku C(2014) 804 final, te se njime navodi povreda članka 17. UEU-a, Direktive 2010/75/EU, Provedbene Odluke Komisije 2012/115/EU (3), Aarhuške konvencije, Direktive 2001/42/EC (4) i Direktive 2008/50/EC (5).

         (1)  Direktiva br. 2010/75/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 24. studenoga 2010. o industrijskim emisijama (integrirano sprečavanje i kontrola onečišćenja) (SL 2010 L 334, str. 17.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 15., str. 159.).

         (2)  Uredba (EZ) br. 1367/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. rujna 2006. o primjeni odredaba Aarhuške konvencije o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša na institucije i tijela Zajednice (SL 2006 L 264, str. 13.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 20., str. 29.).

         (3)  Provedbena odluka Komisije 2012/115/EU od 10. veljače 2012. o utvrđivanju pravila o prijelaznim nacionalnim planovima iz Direktive 2010/75/EU Europskoga parlamenta i Vijeća o industrijskim emisijama (priopćena pod brojem dokumenta C(2012) 612) (SL 2012 L 52, str. 12.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 17., str. 300.).

         (4)  Direktiva 2001/42/EC Europskog parlamenta i Vijeća od 27. lipnja 2001. o procjeni učinaka određenih planova i programa na okoliš (SL 2001 L 197, str. 30.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 13., str. 17.).

         (5)  Direktiva 2008/50/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2008. o kvaliteti zraka i čišćem zraku za Europu (SL 2008 L 152, str. 1.).


title: Predmet T-210/17: Tužba podnesena 6. travnja 2017. – International Gaming Projects protiv EUIPO-a – Zitro IP (TRIPLE TURBO)

text:
               22.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 161/40

         Tužba podnesena 6. travnja 2017. – International Gaming Projects protiv EUIPO-a – Zitro IP (TRIPLE TURBO)
   (Predmet T-210/17)
   (2017/C 161/57)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: International Gaming Projects Ltd (Qormi, Malta) (zastupnik: M. D. Garayalde Niño, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Zitro IP Sàrl (Luxembourg, Luksemburg)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Podnositelj prijave: tužitelj

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije s verbalnim elementima „TRIPLE TURBO” – prijava za registraciju br. 13 140 207

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 08/02/2017 u predmetu R 119/2016-4

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku,

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

               —

               Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet T-21/16: Tužba podnesena 19. siječnja 2016. – Karl Conzelmann protiv OHIM-a (LIKE IT)

text:
               14.3.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 98/55

         Tužba podnesena 19. siječnja 2016. – Karl Conzelmann protiv OHIM-a (LIKE IT)
   (Predmet T-21/16)
   (2016/C 098/71)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Karl Conzelmann GmbH & Co. KG (Albstadt, Njemačka) (zastupnik: J. Klink, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)

      Podaci o postupku pred OHIM-om

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Zajednice „LIKE IT” – prijava za registraciju br. 13 180 104

      Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća OHIM-a od 11. studenoga 2015. u predmetu R 223/2015-1

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži OHIM-u snošenje troškova uključujući i troškove postupka pred žalbenim vijećem.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda čl. 7. st. 1. t. (b) u vezi s čl. 7. st. 2. Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet F-43/15: Rješenje Službeničkog suda (drugo vijeće) od 30. lipnja 2015. – Centurione protiv Komisije (Javna služba — Dužnosnici — Socijalna sigurnost — Nesreća — Članak 73. Pravilnika — Opći propisi koji se odnose na osiguranje od nesreće i profesionalnih bolesti — Utvrđivanje stupnja djelomične trajne invalidnosti — Izvješće medicinske komisije — Članak 82. Poslovnika — Apsolutna zapreka vođenju postupka — Usklađenost tužbe i žalbe — Nepostojanje — Nedopuštenost)

text:
               10.8.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 262/41

         Rješenje Službeničkog suda (drugo vijeće) od 30. lipnja 2015. – Centurione protiv Komisije
   (Predmet F-43/15) (1)

   ((Javna služba - Dužnosnici - Socijalna sigurnost - Nesreća - Članak 73. Pravilnika - Opći propisi koji se odnose na osiguranje od nesreće i profesionalnih bolesti - Utvrđivanje stupnja djelomične trajne invalidnosti - Izvješće medicinske komisije - Članak 82. Poslovnika - Apsolutna zapreka vođenju postupka - Usklađenost tužbe i žalbe - Nepostojanje - Nedopuštenost))
   (2015/C 262/56)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Fernando Centurione (Nivelles, Belgija) (zastupnik: S. Pappas, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J. Currall i T. S. Bohr, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje odluke Komisije kojom se tužitelju nakon pretrpljene nesreće na radu priznaje stopa invalidnosti od samo 2 % .

      Izreka rješenja

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Svaka stranka snosi vlastite troškove.

      (1)  SL C 178, 1. 6. 2015., str. 29.


title: Predmet C-104/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. veljače 2017. uputila Curtea de Apel Pitești (Rumunjska) – SC Cali Esprou SRL protiv Administraţia Fondului pentru Mediu

text:
               29.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 168/22

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. veljače 2017. uputila Curtea de Apel Pitești (Rumunjska) – SC Cali Esprou SRL protiv Administraţia Fondului pentru Mediu
   (Predmet C-104/17)
   (2017/C 168/29)
   Jezik postupka: rumunjski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Curtea de Apel Pitești

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: SC Cali Esprou SRL

      Tuženik: Administraţia Fondului pentru Mediu

      Prethodna pitanja

   Može li se članak 15. Direktive 94/62/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 1994. o ambalaži i ambalažnom otpadu (1) tumačiti na način da mu se protivi donošenje propisa u državi članici Europske unije kojim se za gospodarski subjekt koji stavlja na nacionalno tržište pakiranu robu i ambalažu, ali ni na koji način u njih ne zadire, već ih u istom obliku prenosi na gospodarski subjekt koji ih pak prenosi krajnjem potrošaču, uvodi doprinos čiji iznos se utvrđuje prema kilogramu (kg) na temelju razlike između, s jedne strane, količine ambalažnog otpada kojom se ispunjavaju minimalni ciljevi obnove i spaljivanja u spalionicama otpada uporabom otpada za energetske svrhe i obnovom pomoću recikliranja i, s druge strane, količine ambalažnog otpada koja je stvarno obnovljena ili spaljena u spalionicama otpada uporabom otpada za energetske svrhe i obnovom pomoću recikliranja?

      (1)  Direktiva 94/62/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 1994. o ambalaži i ambalažnom otpadu (SL 1994., L 365, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 64., str. 12.)


title: Predmet T-680/13: Tužba podnesena 20. prosinca 2013. – K. Chrysostomides & Co. i dr. protiv Vijeća i dr.

text:
               24.6.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 194/25

         Tužba podnesena 20. prosinca 2013. – K. Chrysostomides & Co. i dr. protiv Vijeća i dr.
   (Predmet T-680/13)
   2014/C 194/33
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC (Nikozija, Cipar) i 50 ostalih tužitelja (zastupnik: P. Tridimas, Barrister)

      Tuženici: Vijeće Europske unije, Europska komisija, Europska unija zastupana od strane Europske komisije, Eurogrupa zastupana od strane Vijeća Europske unije, Europska središnja banka

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               naloži tuženicima da tužiteljima plate iznose navedene u Popisu priloženom uz tužbu uvećane za kamate tekuće od 26. ožujka 2013. do donošenja presude;

               —

               naloži tuženicima snošenje troškova.

         Alternativno, podrednim zahtjevom, tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               utvrdi da su Europska unija i/ili tužene institucije prouzročile izvanugovornu odgovornost;

               —

               utvrdi postupak koji se treba provesti kako bi se utvrdio naknadivi gubitak koji su tužitelji stvarno pretrpjeli;

               —

               naloži tuženicima snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Tužitelji (sveukupno njih 51) su deponenti i/ili dioničari kod Bank of Cyprus Public Company Ltd i/ili Cyprus Popular Bank Public Co. Ltd. Oni zahtijevaju naknadu štete prema članku 268., članku 340. stavak 2. i članku 340. stavak 3. UFEU-a, koji uređuju izvanugovornu odgovornost EU-a, za gubitke koje su pretrpjeli kao posljedica mjera sustava sanacija u Republici Cipar koje su provele tužene institucije.
   Tužitelji smatraju da su tužene institucije usvojile sustav sanacije za Republiku Cipar koje je izravno doveo do gubitka njihovih depozita i dionica. Prema stajalištu tužitelja, mjere sanacije koje je usvojila Republika Cipar uvedene su isključivo kako bi se implementirale mjere koje su donijeli tuženici te su ih tužene institucije i odobrile.
   Tužitelji smatraju da se sustav sanacije krši pravo vlasništva, zaštićeno člankom 17. stavkom 1. Povelje o temeljnim pravima Europske unije i člankom 1. Protokola br. 1 Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda. Tužitelji također tvrde da sustav sanacija krši načelo proporcionalnosti, načelo zaštite legitimnih očekivanja i načelo nediskriminacije.


title: Spojeni predmeti C-514/11 P do C-605/11 P: Presuda Suda (peto vijeće) od 14. studenoga 2013. — Liga para a Protecção de Natureza (LPN), Republika Finska protiv Europske komisije (Žalba — Pristup dokumentima institucija — Uredba (EZ) br. 1049/2001 — Članak 4. stavak 2. treća alineja — Iznimka koja se odnosi na zaštitu ciljeva inspekcija, istraga i revizija — Informacije o okolišu — Uredba (EZ) br. 1367/2006 — Članak 6. stavak 1. — Dokumenti u vezi s postupkom zbog neispunjenja obveze u fazi prethodnog postupka — Uskraćivanje pristupa — Obveza konkretnog i pojedinačnog ispitivanja sadržaja dokumenata na koje se poziva zahtjev za pristup — Prevladavajući javni interes)

text:
               11.1.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 9/3

         Presuda Suda (peto vijeće) od 14. studenoga 2013. — Liga para a Protecção de Natureza (LPN), Republika Finska protiv Europske komisije
   (Spojeni predmeti C-514/11 P do C-605/11 P) (1)

   (Žalba - Pristup dokumentima institucija - Uredba (EZ) br. 1049/2001 - Članak 4. stavak 2. treća alineja - Iznimka koja se odnosi na zaštitu ciljeva inspekcija, istraga i revizija - Informacije o okolišu - Uredba (EZ) br. 1367/2006 - Članak 6. stavak 1. - Dokumenti u vezi s postupkom zbog neispunjenja obveze u fazi prethodnog postupka - Uskraćivanje pristupa - Obveza konkretnog i pojedinačnog ispitivanja sadržaja dokumenata na koje se poziva zahtjev za pristup - Prevladavajući javni interes)
   2014/C 9/04
   Jezik postupka: portugalski

      Stranke

      Žalitelji: Liga para a Protecção de Natureza (LPN) (zastupnici: P. Vinagre e Silva i L. Rossi, advogadas), Republika Finska (zastupnici: J. Heliskoski, M. Pere i M. J. Leppo, agenti)

      Intervenijent na strani žalitelja: Republika Estonija (zastupnik: M. Linntam, agent)

      Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: P. Costa de Oliveira i D. Recchia, agenti), Kraljevina Danska (zastupnici: V. Pasternak Jørgensen i C. Thorning, agenti), Kraljevina Švedska (zastupnici: A. Falk i C. Meyer-Seitz, agenti)

      Intervenijent na strani Europske komisije: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: T. Henze i A. Wiedmann, agenti)

      Predmet

   Žalbe protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 9. rujna 2011., LPN/Komisija (T-29/08), kojom je Opći sud odbio tužbu koju je podnio LPN u dijelu u kojem se odnosi na dokumente i dijelove dokumenata za koje mu je uskraćen pristup u odluci Komisije SG.E.3/MIB/psi D(2008) 8639 od 24. listopada 2008.

      Izreka

               1.

               Žalbe se odbijaju.

               2.

               Liga para a Protecção da Natureza i Republici Finskoj nalaže se snošenje troškova u jednakim dijelovima.

               3.

               Kraljevina Danska, Savezna Republika Njemačka, Republika Estonija i Kraljevina Švedska snosit će svoje troškove.

      (1)  SL C 58, 25.2.2012.


               10.11.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/8

         Postupak koji je pokrenulo Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Kraljevine Norveške 3. kolovoza 2016.
   (Predmet E-9/16)
   (2016/C 413/08)
   Nadzorno tijelo EFTA-e, koje zastupaju Carsten Zatschler i Auður Ýr Steinarsdóttir, zastupnici Nadzornog tijela EFTA-e, 35 Rue Belliard, 1040 Bruxelles, pokrenulo je 3. kolovoza 2016. pred Sudom EFTA-e postupak protiv Kraljevine Norveške.
   Nadzorno tijelo EFTA-e od Suda EFTA-e zahtijeva da ustvrdi:

               1.

               Zadržavanjem na snazi nacionalne odredbe kao što je odjeljak 2. stavak 32. norveške Uredbe o proizvodima, kojom se zabranjuje proizvodnja, uvoz, izvoz i prodaja proizvoda široke potrošnje koji sadržavaju određene koncentracije perfluorooktanske kiseline (PFOA), Norveška nije ispunila svoje obveze koje proistječu iz akta navedenog u točki 12.zc u poglavlju XV. Priloga II. Sporazumu o EGP-u (Uredba (EZ) br. 1907/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2006. o registraciji, evaluaciji, autorizaciji i ograničavanju kemikalija (REACH) i osnivanju Europske agencije za kemikalije te o izmjeni Direktive 1999/45/EZ i stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 793/93 i Uredbe Komisije (EZ) br. 1488/94 kao i Direktive Vijeća 76/769/EEZ i direktiva Komisije 91/155/EEZ, 93/67/EEZ, 93/105/EZ i 2000/21/EZ, kako je izmijenjena), a posebno iz njegovog članka 128. stavka 1., kako je prilagođen Sporazumu o EGP-u njegovim Protokolom 1.

               2.

               Zadržavanjem na snazi nacionalne odredbe kao što je navedena odredba nakon što je pokrenut postupak uvođenja ograničenja na temelju glave VIII. akta navedenog u točki 12.zc u poglavlju XV. Priloga II. Sporazumu o EGP-u, Norveška nije ispunila svoje obveze koje proistječu iz članka 3. Sporazuma o EGP-u zajedno s člankom 128. stavkom 1. tog akta.

               3.

               Zadržavanjem na snazi nacionalne odredbe kao što je navedena odredba, Norveška nije ispunila svoje obveze koje proistječu iz članka 11. Sporazuma o EGP-u.

               4.

               Kraljevina Norveška snosi troškove postupka.

      Pravna pozadina i činjenična osnova te navedeni razlozi:

               —

               Nadzorno tijelo EFTA-e (ESA) tvrdi da je Kraljevina Norveška prekršila svoje obveze na temelju Uredbe REACH i/ili svoje obveze na temelju Sporazuma o EGP-u, zadržavanjem na snazi nacionalne odredbe kojom se zabranjuje proizvodnja, uvoz, izvoz i prodaja proizvoda široke potrošnje koji sadržavaju 0,001 % ili više masenog udjela tvari poznate kao „PFOA”.

               —

               ESA traži da se razjasni da je, nakon što se za neku tvar utvrdi da predstavlja nekontrolirani rizik za okoliš i ljudsko zdravlje, reguliranje tvari obuhvaćene REACH-om unilateralnim nacionalnim propisima dopustivo samo u određenim usko definiranim okolnostima predviđenima Uredbom REACH.

               —

               Ovaj zahtjev odnosi se na nacionalne propise donesene u Norveškoj kako bi se ograničila upotreba PFOA-e. ESA ovim zahtjevom ni na koji način ne dovodi u pitanje nužnost reguliranja PFOA-e kao tvari. Riječ je, međutim, o važnom postupovnom pitanju, što je potaklo ESA-u da pokrene postupak zbog povrede: za funkcioniranje sustava uspostavljenog REACH-om, od ključne je važnosti da, kada se utvrdi da tvar obuhvaćena REACH-om predstavlja rizik za zdravlje ili okoliš, zemlje članice EGP-a po tom pitanju djeluju u okviru tog sustava, a ne donošenjem unilateralnih mjera.

               —

               Dana 27. kolovoza 2013. norveška vlada obavijestila je ESA-u da je 27. svibnja 2013. donesena uredba o izmjeni norveške Uredbe o proizvodima, i to uvođenjem ograničenja proizvodnje, uvoza, izvoza i prodaje proizvoda široke potrošnje koji sadržavaju PFOA-u i određene soli i estere PFOA-e.

               —

               Dana 8. srpnja 2015. ESA je dostavila obrazloženo mišljenje o tom pitanju. U skladu s drugim stavkom članka 31. Sporazuma o nadzoru i sudu (SCA), ESA je od Norveške zatražila da u roku od dva mjeseca nakon obavijesti, to jest do 8. rujna 2015., poduzme potrebne mjere radi postupanja u skladu s obrazloženim mišljenjem.

               —

               Norveška je odgovorila na obrazloženo mišljenje dopisom od 16. listopada 2015., u kojem je zadržala svoje stajalište i dala neke dodatne primjedbe. Budući da je Norveška zadržala predmetne nacionalne odredbe i nakon isteka roka utvrđenog u obrazloženom mišljenju, ESA je odlučila uputiti predmet Sudu EFTA-e u skladu s drugim stavkom članka 31. SCA.


title: Predmet C-29/15 P: Žalba koju je 26. siječnja 2015. faksom podnio Verband der Kölnisch-Wasser Hersteller, Köln e.V. protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 25. studenoga 2014. u predmetu T-556/13, Verband der Kölnisch Wasser Hersteller e.V. protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

text:
               1.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 38/21

         Žalba koju je 26. siječnja 2015. faksom podnio Verband der Kölnisch-Wasser Hersteller, Köln e.V. protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 25. studenoga 2014. u predmetu T-556/13, Verband der Kölnisch Wasser Hersteller e.V. protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)
   (Predmet C-29/15 P)
   (2016/C 038/30)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Žalitelj: Verband der Kölnisch-Wasser Hersteller, Köln e.V. (zastupnik: T. Schulte-Beckhausen, odvjetnik)

      Druga stranka u postupku: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)
   Rješenjem od 3. prosinca 2015. Sud Europske unije (osmo vijeće) odbio je žalbu i odlučio da je žalitelj dužan snositi vlastite troškove.


title: Predmet C-58/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. veljače 2017. uputio Verwaltungsgericht Berlin (Njemačka) – INEOS Köln GmbH protiv Savezne Republike Njemačke

text:
               8.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 144/23

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. veljače 2017. uputio Verwaltungsgericht Berlin (Njemačka) – INEOS Köln GmbH protiv Savezne Republike Njemačke
   (Predmet C-58/17)
   (2017/C 144/29)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Verwaltungsgericht Berlin

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: INEOS Köln GmbH

      Tuženik: Savezna Republika Njemačka

      Prethodno pitanje

   Treba li Odluku Komisije od 27. travnja 2011. o utvrđivanju prijelaznih propisa na razini Unije za usklađenu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica na temelju članka 10.a Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (2011/278/EU) (1) tumačiti na način da se definicija izraza „podpostrojenje s procesnim emisijama” iz članka 3. točke (h) 2011/278/EU odnosi na plinovito agregatno stanje nepotpuno oksidiranog ugljika ili da obuhvaća i nepotpuno oksidirani ugljik u tekućem stanju?

      (1)  SL L 130, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 29., str. 257.


title: Predmet T-294/14 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 4. rujna 2014. – Klemme protiv Komisije („Privremena pravna zaštita — Državne potpore — Nacionalno promicanje proizvodnje električne energije iz obnovljivih izvora energije — Odluka Komisije o pokretanju službenog istražnog postupka u području državnih potpora — Zahtjev za suspenziju izvršenja — Fumus boni juris”)

text:
               1.12.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 431/25

         Rješenje predsjednika Općeg suda od 4. rujna 2014. – Klemme protiv Komisije
   (Predmet T-294/14 R)
   ((„Privremena pravna zaštita - Državne potpore - Nacionalno promicanje proizvodnje električne energije iz obnovljivih izvora energije - Odluka Komisije o pokretanju službenog istražnog postupka u području državnih potpora - Zahtjev za suspenziju izvršenja - Fumus boni juris”))
   (2014/C 431/43)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Klemme AG (Lutherstadt Eisleben, Njemačka) (zastupnici: T. Volz i B. Wißmann, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: T. Maxian Rusche i R. Sauer, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za suspenziju pravnih učinaka odluke kojom je Komisija pokrenula službeni istražni postupak u području državnih potpora u vezi s njemačkim zakonom o obnovljivim izvorima energije.

      Izreka

               1.

               Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

               2.

               O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet T-343/17: Tužba podnesena 31. svibnja 2017. – Cathay Pacific Airways protiv Komisije

text:
               24.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 239/64

         Tužba podnesena 31. svibnja 2017. – Cathay Pacific Airways protiv Komisije
   (Predmet T-343/17)
   (2017/C 239/76)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Cathay Pacific Airways Ltd (Hong Kong, Kina) (zastupnici: R. Kreisberger i N. Grubeck, Barristers, M. Rees, Solicitor i E. Estellon, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi utvrđenja svih povreda koje su navedene u članku 1. stavcima 1. do 4. Odluke Komisije C(2017) 1742 final od 17. ožujka 2017. o postupku primjene članka 101. UFEU-a, članka 53. Sporazuma o EGP-u i članka 8. Sporazuma o zračnom prometu između Europske zajednice i Švicarske konfederacije (predmet AT.39258 – Airfreight) u dijelu u kojem se odnose na tužitelja;

               —

               poništi članak 3. pobijane odluke u dijelu u kojem je tužitelju određena novčana kazna u visini od 57 120 000 eura ili, podredno, snizi iznos te kazne, i

               —

               naloži Komisiji plaćanje tužiteljevih troškova nastalih povodom ove tužbe.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sedam tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava i/ili nije primijenila prikladan standard dokazivanja time što je tužitelja navela u članku 1. stavku 1. i članku 1. stavku 4. izreke pobijane odluke i time što je utvrdila da je tužitelj sudjelovao u jedinstvenoj i trajnoj povredi.

                           —

                           Tužitelj navodi da ne postoji zakonita pravna osnova za utvrđenje da je počinio povredu unutar Europe.

                           —

                           Tužitelj nadalje navodi da nije postojala prikladna činjenična osnova za utvrđenje da je počinio povredu unutar Europe.

                           —

                           Tužitelj pored toga navodi da su Komisijinim pozivanjem na nove elemente obrazloženja povrijeđena njegova prava obrane.

                           —

                           Tužitelj konačno navodi da je Komisijino nezakonito navođenje tužitelja u članku 1. stavku 1. do članka 1. stavka 4. ključno za pokušaj Komisije da utvrdi da je tužitelj sudjelovalo u navodnoj jedinstvenoj i trajnoj povredi.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na da je usvajanjem nove odluke protiv tužitelja kojom je utvrdila da je počinio još jednu povredu, Komisija povrijedila članak 25. Uredbe 1/2003 i načela pravne sigurnosti, pravde i dobrog sudovanja.

               3.

               Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisija nije primijenila odgovarajući dokazni standard kod utvrđivanja da je tužitelj odgovoran za sudjelovanje u jedinstvenoj i trajnoj povredi.

                           —

                           Prema tužitelju, Komisija nije ispitala posebnu tužiteljevu situaciju i nije utvrdila pojedinačne elemente jedinstvene i trajne povrede koju je počinio tužitelj.

                           —

                           Tužitelj nadalje navodi da Komisija nije dokazala općenit plan koji ima zajednički cilj.

                           —

                           Tužitelj zatim navodi da Komisija nije dokazala da je tužitelj sudjelovao ili da je imao nužno namjeru sudjelovanja u jedinstvenoj i trajnoj povredi.

                           —

                           Tužitelj konačno navodi da nije utvrđeno da je imao nužna saznanja.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisija nije prikladno obrazložila svoje utvrđenje da je tužitelj sudjelovao u navodnoj jedinstvenoj i trajnoj povredi.

               5.

               Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija pogriješila pozvavši se na tužiteljeve djelatnosti u reguliranim nadležnostima treće zemlje kao dokaz sudjelovanja u navodnoj jedinstvenoj i trajnoj povredi te o tome propustila dati obrazloženje.

                           —

                           Prema tužitelju, Komisija nije primijenila odgovarajući dokazni standard u pogledu tužiteljevog ponašanja u Hong Kongu i/ili nije o tome dala prikladno obrazloženje.

                           —

                           Tužitelj nadalje navodi da je ponašanje tužitelja u Hong Kongu imalo cilj protivan pravilima o tržišnom natjecanju.

                           —

                           Tužitelj zatim navodi da je prema honkonškom pravu morao podnijeti kolektivnu prijavu.

                           —

                           Tužitelj konačno navodi povredu načela reciprociteta i neuplitanja.

               6.

               Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisija nije imala nadležnost primijeniti člana 101. UFEU-a na dolazne letove, tj.na zračni teretni prijevoz iz trećih zemalja u Europu.

               7.

               Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija pogriješila pri izračunu novčane kazne određene tužitelju.


title: Predmet T-356/12: Presuda Općeg suda od 3. travnja 2014. – Debonair Trading Internacional protiv OHIM-a – Ibercosmetica (SÔ:UNIC) ( „Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Zajednice SÔ:UNIC — Raniji verbalni žigovi Zajednice i nacionalni žigovi SO…?, SO…? ONE, SO…? CHIC i neregistrirani verbalni žigovi — Relativni razlozi za odbijanje — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Vjerojatnost zabune — Skupina žigova — Članak 8. stavak 4. Uredbe br. 207/2009 — Pravilo 15. stavak 2. točka (b) podtočka (iii) Uredbe (EZ) br. 2868/95 — Dopuštenost prigovora” )

text:
               26.5.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 159/22

         Presuda Općeg suda od 3. travnja 2014. – Debonair Trading Internacional protiv OHIM-a – Ibercosmetica (SÔ:UNIC)
   (Predmet T-356/12) (1)

   ((„Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Zajednice SÔ:UNIC - Raniji verbalni žigovi Zajednice i nacionalni žigovi SO…?, SO…? ONE, SO…? CHIC i neregistrirani verbalni žigovi - Relativni razlozi za odbijanje - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Vjerojatnost zabune - Skupina žigova - Članak 8. stavak 4. Uredbe br. 207/2009 - Pravilo 15. stavak 2. točka (b) podtočka (iii) Uredbe (EZ) br. 2868/95 - Dopuštenost prigovora”))
   2014/C 159/30
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Debonair Trading Internacional Lda (Funchal, Madeira) (zastupnik: T. Alkin, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: L. Rampini, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a: Ibercosmetica, SA de CV (Mexico, Meksiko)

      Predmet

   Žalba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća OHIM-a od 4. lipnja 2012. (predmet R 1033/2011-4), povodom postupka prigovora između Debonair Trading Internacional Lda i Ibercosmetica, SA de CV.

      Izreka

               1.

               Poništava se odluka četvrtog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) od 4. lipnja 2012. (predmet R 1033/2011-4) u dijelu u kojem je žalbeno vijeće odbacilo kao nedopušten prigovor koji se temelji na članku 8. stavku 4. Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice, u odnosu na znakove na koje se pozvao Debonair Trading Internacional Lda što se tiče Ujedinjene Kraljevine i Irske.

               2.

               U preostalom dijelu žalba se odbija.

               3.

               Svaka stranka snosit će svoje troškove.

      (1)  SL C 311, 13.10.2012.


title: Predmet T-243/13: Rješenje Općeg suda od 7. srpnja 2014. – ICT protiv Komisije ( „Tužba za poništenje — Okoliš — Direktiva 94/62/EZ — Ambalaža i ambalažni otpad — Direktiva 2013/2/EU — Kalemi, tube i valjci na koje se namataju fleksibilni materijali — Nepostojanje izravnog utjecaja — Nedopuštenost” )

text:
               15.9.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 315/58

         Rješenje Općeg suda od 7. srpnja 2014. – ICT protiv Komisije
   (Predmet T-243/13) (1)

   ((„Tužba za poništenje - Okoliš - Direktiva 94/62/EZ - Ambalaža i ambalažni otpad - Direktiva 2013/2/EU - Kalemi, tube i valjci na koje se namataju fleksibilni materijali - Nepostojanje izravnog utjecaja - Nedopuštenost”))
   2014/C 315/97
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Industrie Cartarie Tronchetti SpA (ICT) (Borgo a Mozzano, Italija) (zastupnici: J.-M. Leprêtre i N. Chahid-Nouraï, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: A. Alcover San Pedro i J.-F. Brakeland, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za djelomično poništenje Direktive Komisije 2013/2/EU od 7. veljače 2013. o izmjeni Priloga I. Direktivi 94/62/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o ambalaži i ambalažnom otpadu (SL L 37, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 61., str. 288.) u dijelu u kojem Komisija kaleme, tube i valjke na koje se namataju fleksibilni materijali, osim kalema, tuba i valjaka koji su dio proizvodnih strojeva i ne rabe se za prezentiranje proizvoda kao prodajne jedinice uvrštava na popis ilustrativnih primjera za primjenu kriterija kojima se određuje pojam „ambalaža”.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

               2.

               Nalaže se Industrie Cartarie Tronchetti SpA (ICT) snošenje vlastitih troškova, kao i onih Europske komisije.

      (1)  SL C 171, 15.6.2013.


title: Predmet F-55/10 RENV: Presuda Službeničkog suda (prvo vijeće) od 15. listopada 2014. – Moschonaki protiv Komisije (Javna služba — Dužnosnici — Vraćanje predmeta na ponovno suđenje Službeničkom sudu nakon ukidanja — Zapošljavanje — Interni oglas za slobodno radno mjesto u instituciji — Uvjeti odabira sadržani u oglasu za slobodno radno mjesto — Diskrecijske ovlasti tijela za imenovanje)

text:
               24.11.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 421/46

         Presuda Službeničkog suda (prvo vijeće) od 15. listopada 2014. – Moschonaki protiv Komisije
   (Predmet F-55/10 RENV)
   ((Javna služba - Dužnosnici - Vraćanje predmeta na ponovno suđenje Službeničkom sudu nakon ukidanja - Zapošljavanje - Interni oglas za slobodno radno mjesto u instituciji - Uvjeti odabira sadržani u oglasu za slobodno radno mjesto - Diskrecijske ovlasti tijela za imenovanje))
   2014/C 421/63
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Chrysanthe Moschonaki (Bruxelles, Belgija) (zastupnik: N. Lhoëst, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J. Currall i B. Eggers, agenti)

      Predmet

   Vraćanje predmeta na ponovno suđenje nakon ukidanja – Zahtjev za poništenje odluke kojom se odbija uzimanje u obzir prijave tužiteljice za radno mjesto pomoćnika knjižničara i nalaganje Komisiji isplate određenog iznosa na ime naknade materijalne i nematerijalne štete.

      Izreka presude

               1.

               Poništava se odluka od 30. rujna 2009. kojom je Europska komisija odbila prijavu gđe Moschonaki za radno mjesto „[p]omoćnik – [k]njižničar/[d]okumentalist.”

               2.

               Europskoj komisiji nalaže se plaćanje gđi Moschonaki iznosa od 5  000 eura.

               3.

               Europska komisija snosi svoje vlastite troškove te joj se nalaže snošenje troškova gđe Moschonaki u predmetima F-55/10, T-476/11 P i F-55/10 RENV.


title: Predmet C-47/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. veljače 2017. uputio Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Nizozemska) – X protiv Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               10.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/23

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. veljače 2017. uputio Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Nizozemska) – X protiv Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
   (Predmet C-47/17)
   (2017/C 112/33)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: X

      Tuženik: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li država članica kojoj se podnosi zahtjev, uzimajući u obzir cilj, sadržaj i doseg Uredbe Dublin (1) i uredbe o postupku (2) u roku od dva tjedna odgovoriti na zahtjev za ponovno razmatranje zahtjeva sukladno članku 5. stavku 2. Provedbene uredbe (3)?

               2.

               Ako je odgovor na prvo pitanje negativan: treba li u tom slučaju, uzimajući u obzir zadnju rečenicu članka 5. stavka 2. Provedbene uredbe, primijeniti najduži rok od mjesec dana predviđen člankom 20. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 343/2003 (4) (sada članak 25. stavak 1. Uredbe Dublin)?

               3.

               Ako su odgovori na prvo i drugo pitanje negativni: raspolaže li država članica kojoj se podnosi zahtjev na temelju izraza „nastoji” [u inačici na nizozemskom jeziku] u članku 5. stavku 2. Provedbene uredbe, razumnim rokom za provedbu zahtjeva za ponovnim razmatranjem?

               4.

               Ako država članica kojoj se podnosi zahtjev mora stvarno odgovoriti u razumnom roku na zahtjev za ponovno razmatranje prema članku 5. stavku 2. Provedbene uredbe, radi li se još uvijek o razumnom roku, kao u ovom slučaju, ako je prošlo više od šest mjeseci? Ako je odgovor na ovo pitanje negativan: koji rok se može smatrati razumnim?

               5.

               Koje su posljedice ako država članica kojoj se podnosi zahtjev ne odgovori na zahtjev za ponovno razmatranje ni u roku od dva tjedna, niti u razumnom roku? Je li u tom slučaju država članica koja podnosi zahtjev odgovorna za meritorno ispitivanje zahtjeva za azilom koji je podnio stranac, ili je to ipak država kojoj se podnosi zahtjev?

               6.

               Ako se pretpostavlja da je država članica kojoj se podnosi zahtjev nadležna za meritorno ispitivanje zahtjeva za azilom zbog nedonošenja pravodobnog odgovora na zahtjev za ponovno razmatranje zahtjeva prema članku 5. stavku 2. Provedbene uredbe, u kojem roku država članica, koja je u ovom slučaju tuženik u glavnom postupku, o tome obavijestiti stranca?

      (1)  Uredba (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva (SL 2013., L 180, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 108.).

      (2)  Direktiva 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite (SL 2013., L 180, str. 60.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 249.).

      (3)  Uredba Komisije (EZ) br. 1560/2003 od 2. rujna 2003. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe Vijeća (EZ) br. 343/03 o uvođenju kriterija i mehanizama za utvrđivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za azil koji državljanin treće zemlje podnosi u jednoj od država članica (SL 2003., L 222, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 10., str. 17.

      (4)  Uredba Vijeća (EZ) br. 343/2003 od 18. veljače 2003. o uvođenju kriterija i mehanizama za utvrđivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za azil koji državljanin treće zemlje podnosi u jednoj od država članica (SL 2003., L 50, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 37.).


title: Predmet C-81/15: Presuda Suda (šesto vijeće) od 2. lipnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Symvoulio tis Epikrateias – Grčka) – Kapnoviomichania Karelia AE protiv Ypourgos Oikonomikon (Zahtjev za prethodnu odluku — Oporezivanje — Opći aranžmani za trošarine — Direktiva 92/12/EEZ — Prerađeni duhan koji je stavljen u promet u sustavu odgode plaćanja trošarina — Odgovornost ovlaštenog držatelja trošarinskih skladišta — Mogućnost država članica da ovlaštenog držatelja trošarinskog skladišta smatraju solidarno odgovornim za plaćanje novčanih kazni izrečenih počiniteljima krijumčarenja — Načela proporcionalnosti i pravne sigurnosti)

text:
               8.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 287/10

         Presuda Suda (šesto vijeće) od 2. lipnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Symvoulio tis Epikrateias – Grčka) – Kapnoviomichania Karelia AE protiv Ypourgos Oikonomikon
   (Predmet C-81/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Opći aranžmani za trošarine - Direktiva 92/12/EEZ - Prerađeni duhan koji je stavljen u promet u sustavu odgode plaćanja trošarina - Odgovornost ovlaštenog držatelja trošarinskih skladišta - Mogućnost država članica da ovlaštenog držatelja trošarinskog skladišta smatraju solidarno odgovornim za plaćanje novčanih kazni izrečenih počiniteljima krijumčarenja - Načela proporcionalnosti i pravne sigurnosti))
   (2016/C 287/12)
   Jezik postupka: grčki

      Sud koji je uputio zahtjev

   Symvoulio tis Epikrateias

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Kapnoviomichania Karelia AE

      Tuženik: Ypourgos Oikonomikon

      Izreka

   Direktivu Vijeća 92/12/EEZ od 25. veljače 1992. o općim aranžmanima za proizvode koji podliježu trošarinama te o posjedovanju, kretanju i praćenju takvih proizvoda, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 92/108/EEZ od 14. prosinca 1992., tumačenu s obzirom na opća načela prava Unije, a posebno načela pravne sigurnosti i proporcionalnosti, treba tumačiti na način da joj je protivan nacionalni propis – poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, a koji omogućuje proglašavanje solidarne odgovornosti osobito vlasnika proizvoda koji su u sustavu odgode plaćanja trošarina, kad su oni vezani za počinitelje kažnjivog djela ugovornim odnosom na temelju kojeg su potonji njihovi nalogoprimci, za plaćanje iznosa koji odgovaraju novčanim kaznama izrečenima u slučaju kažnjivog djela počinjenog tijekom kretanja tih proizvoda – na temelju kojeg je ovlašteni držatelj trošarinskog skladišta proglašen solidarno odgovornim za plaćanje tih iznosa, pri čemu se on ne može osloboditi te odgovornosti dokazivanjem da uopće nije znao za djelovanja počinitelja kažnjivog djela, čak i ako prema nacionalnom pravu taj držatelj trošarinskog skladišta nije bio ni vlasnik navedenih proizvoda u trenutku počinjenja kažnjivog djela niti je bio vezan za počinitelje tog djela ugovornim odnosom na temelju kojeg su oni njegovi nalogoprimci.

      (1)  SL C 138, 27. 4. 2015.


title: Predmet C-180/16 P: Žalba koju je 29. ožujka 2016. podnijela Toshiba Corporation protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 19. siječnja 2016. u predmetu T-404/12, Toshiba Corporation protiv Europske komisije

text:
               17.5.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 175/14

         Žalba koju je 29. ožujka 2016. podnijela Toshiba Corporation protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 19. siječnja 2016. u predmetu T-404/12, Toshiba Corporation protiv Europske komisije
   (Predmet C-180/16 P)
   (2016/C 175/16)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: Toshiba Corporation (zastupnici: J. F. MacLennan, Solicitor, A. Schulz, Rechtsanwalt, S. Sakellariou, Δικηγόρος, J. Jourdan, avocat)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija

      Zahtjevi

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               ukine presudu Općeg suda u predmetu T-404/12 i

                           i.

                           poništi odluku Europske komisije u predmetu COMP/39.966 – Gas Insulated Switchgear re-adoption; ili

                           ii.

                           smanji iznos kazne određene Toshibi, u skladu s člankom 261. UFEU-a; ili

                           iii.

                           predmet vrati Općem sudu kako bi u skladu s presudom Suda odlučio o pravnim pitanjima i, u svakom slučaju,

               —

               Europskoj komisiji naloži snošenje troškova.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Predmetni se zahtjev zasniva na trima žalbenim razlozima:

               a)

               Prvi žalbeni razlog: Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada je zaključio da Europska komisija nije prekršila prava Toshibe na obranu, posebno s obzirom na to da Komisija Toshibi nije uputila izjavu o prigovoru prije donošenja odluke o ponovnom usvajanju 2012. godine;

               b)

               Drugi žalbeni razlog: Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava kada je zaključio da se metodologijom Europske komisije koja se koristila pri izračunu visine kazne određene Toshibi nije prekršilo načelo jednakog postupanja; naime, riječ je o tome da se Komisija kao osnovom za izračun kazne određene Toshibi koristila prvotnim iznosom izračunatim za zajedničko poduzeće TM T&D, a ne prometom koji je relevantan za Toshibu, što je u suprotnosti s onime što je Komisija učinila za europske subjekte na koje se odluka usvojena 2007. odnosila; te

               c)

               Treći žalbeni razlog: Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava kada je zaključio da Europska komisija nije prekršila načelo jednakog postupanja time što nije umanjila kaznu Toshibi kako bi odražavala mjeru u kojoj je Toshiba sudjelovala u predmetnoj povredi, a posebno zbog toga što Komisija nije smatrala da bi se Toshibino ograničeno sudjelovanje u koluzivnom postupanju, u odnosu na koluzivno postupanje europskih subjekata na koje se ta odluka iz 2007. odnosi, trebalo odraziti i u visini iznosa kazne.


title: Predmet T-840/14: Rješenje Općeg suda od 11. ožujka 2016. – International Gaming Projects protiv OHIM-a – Sky (Sky BONUS) („Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Zajednice Sky BONUS — Raniji nacionalni verbalni žig SKY — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Ograničenje proizvoda navedenih u prijavi za registraciju — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 — Nedopuštenost”)

text:
               2.5.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 156/43

         Rješenje Općeg suda od 11. ožujka 2016. – International Gaming Projects protiv OHIM-a – Sky (Sky BONUS)
   (Predmet T-840/14) (1)

   ((„Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Zajednice Sky BONUS - Raniji nacionalni verbalni žig SKY - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Ograničenje proizvoda navedenih u prijavi za registraciju - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 - Nedopuštenost”))
   (2016/C 156/58)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: International Gaming Projects Ltd (Valetta, Malta) (zastupnik: M. Garayalde Niño, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: D. Walicka, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Sky plc, ranije British Sky Broadcasting Group plc (Isleworth, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: J. Barry, solicitor)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća OHIM-a od 23. listopada 2014. (predmet R 2040/2013-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između British Sky Broadcasting Group plc i International Gaming Projects Ltd.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

               2.

               Nalaže se društvu International Gaming Projects Ltd snošenje troškova.

      (1)  SL C 65, 23. 2. 2015.


title: Predmet C-322/13: Presuda Suda (deseto vijeće) od 27. ožujka 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Landesgericht Bozen – Italija) – Ulrike Elfriede Grauel Rüffer protiv Katerine Pokorne (Građanstvo Unije — Načelo zabrane diskriminacije — Pravila o jeziku koja se primjenjuju u građanskim postupcima)

text:
               19.5.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 151/8

         Presuda Suda (deseto vijeće) od 27. ožujka 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Landesgericht Bozen – Italija) – Ulrike Elfriede Grauel Rüffer protiv Katerine Pokorne
   (Predmet C-322/13) (1)

   ((Građanstvo Unije - Načelo zabrane diskriminacije - Pravila o jeziku koja se primjenjuju u građanskim postupcima))
   2014/C 151/10
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Landesgericht Bozen

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Ulrike Elfriede Grauel Rüffer

      Tuženik: Katerina Pokorná

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku – Tribunale di Bolzano/Landesgericht Bozen – Tumačenje članaka 18. i 21. UFEU-a – Zabrana diskriminacije i građanstvo Unije – Pravila o jeziku koja se primjenjuju u građanskim postupcima – Odstupanje u korist vlastitih državljana – Proširenje tog odstupanja na državljane Europske unije koji se nalaze u istoj situaciji kao i vlastiti državljani

      Izreka

   Članci 18. UFEU-a i 21. UFEU-a trebaju se tumačiti tako da su im protivni nacionalni propisi poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, koji u građanskim postupcima pred sudovima države članice sa sjedištem u određenoj teritorijalnoj jedinici dodjeljuju pravo na uporabu jezika koji je različit od službenog jezika te države samo državljanima te države koji imaju prebivalište u navedenoj teritorijalnoj jedinici.

      (1)  SL C 226, 3.8.2013.


title: Predmet C-197/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. travnja 2014. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) – T.A. van Dijk protiv Staatssecretaris van Financiën

text:
               14.7.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 223/5

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. travnja 2014. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) – T.A. van Dijk protiv Staatssecretaris van Financiën
   (Predmet C-197/14)
   2014/C 223/06
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Hoge Raad der Nederlanden

      Stranke glavnog postupka

      Podnositelj žalbe u kasacijskom postupku: T.A. van Dijk

      Druga stranka u postupku: Staatssecretaris van Financiën

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li Hoge Raad kao najviši nacionalni sud zbog pitanja koje je niži nacionalni sud uputio na prethodno odlučivanje obvezan uputiti Sudu pitanje na prethodno odlučivanje ili mora pričekati odgovor na pitanje koje je postavio niži sud, čak i ako smatra da je pravilna primjena prava Europske unije u stvari o kojoj treba odlučiti toliko očita da ne postoji prostor za razumnu sumnju o tome na koji način treba odgovoriti na to pitanje?

               2.

               U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: obvezuje li tada nizozemska tijela u području socijalne sigurnosti potvrda E 101 koju je izdalo tijelo druge države članice, čak i ako je riječ o lađaru na Rajni, tako da se na temelju članka 7. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 1408/71 (1) ne primjenjuju odredbe o mjerodavnim propisima u toj uredbi na koju se ta potvrda poziva?

      (1)  Uredba Vijeća (EEZ) br. 1408/71 od 14. lipnja 1971. o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe i njihove obitelji koji se kreću unutar Zajednice (SL L 149, str. 2.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 5., str. 7.).