title: Predmet C-171/16: Presuda Suda (peto vijeće) 21. rujna 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sofijski rajonen sad – Bugarska) – Trajan Beškov protiv Sofijske rajonne prokurature (Zahtjev za prethodnu odluku — Područje slobode, sigurnosti i pravde — Okvirna odluka 2008/675/PUP — Područje primjene — Poštovanje presude, prethodno donesene u nekoj drugoj državi članici, u novom kaznenom postupku u svrhu izricanja jedinstvene kazne — Nacionalni postupak prethodnog priznavanja te presude — Izmjena načina izvršenja kazne izrečene u toj drugoj državi članici)

text:
               20.11.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/9

         Presuda Suda (peto vijeće) 21. rujna 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sofijski rajonen sad – Bugarska) – Trajan Beškov protiv Sofijske rajonne prokurature
   (Predmet C-171/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Područje slobode, sigurnosti i pravde - Okvirna odluka 2008/675/PUP - Područje primjene - Poštovanje presude, prethodno donesene u nekoj drugoj državi članici, u novom kaznenom postupku u svrhu izricanja jedinstvene kazne - Nacionalni postupak prethodnog priznavanja te presude - Izmjena načina izvršenja kazne izrečene u toj drugoj državi članici))
   (2017/C 392/12)
   Jezik postupka: bugarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Sofijski rajonen sad

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Trajan Beškov

      Tuženik: Sofijska rajonna prokuratura

      Izreka

               1.

               Okvirnu odluku Vijeća 2008/675/PUP od 24. srpnja 2008. o poštovanju presuda među državama članicama Europske unije u novom kaznenom postupku, treba tumačiti na način da je se primjenjuje na nacionalni postupak čiji je predmet izricanje, u svrhu izvršenja, jedinstvene kazne oduzimanja slobode kojom se poštuje kazna koju je toj osobi izrekao nacionalni sud kao i kazna koju je prethodnom presudom toj istoj osobi izrekao sud druge države članice zbog različitih djela.

               2.

               Okvirnu odluku 2008/675 treba tumačiti na način da se protivi tomu da se poštovanje, u državi članici, presude koju je prethodno donio sud druge države članice uvjetuje prethodnom provedbom nacionalnog postupka priznavanja te odluke od strane nadležnih sudova te prve države članice, poput onog propisanog člancima 463. do 466. Nakazatelno-procesualenog kodeksa (Zakonika o kaznenom postupku).

               3.

               Članak 3. stavak 3. Okvirne odluke 2008/675 treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis koji predviđa da nacionalni sud, kojemu je u svrhu izvršenja podnesen zahtjev za izricanje jedinstvene kazne oduzimanja slobode kojom se, među ostalim, poštuje kazna izrečena presudom koju je prethodno donio sud druge države članice, u tu svrhu izmijeni načine izvršenja potonje kazne.

      (1)  SL C 200, 6. 6. 2016.


title: Predmet T-299/16: Rješenje Općeg suda od 26. rujna 2017. – Scheffler protiv EUIPO-a – Doc Generici (docfauna)

text:
               20.11.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/40

         Rješenje Općeg suda od 26. rujna 2017. – Scheffler protiv EUIPO-a – Doc Generici (docfauna)
   (Predmet T-299/16) (1)

   (2017/C 392/52)
   Jezik postupka: engleski
   Predsjednik sedmog vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 296, 16. 8. 2016.


title: Predmet T-40/17: Rješenje Općeg suda od 20. rujna 2017. – Habermaaß protiv EUIPO-a – Here Global (h) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Povlačenje prigovora — Obustava postupka”)

text:
               20.11.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/31

         Rješenje Općeg suda od 20. rujna 2017. – Habermaaß protiv EUIPO-a – Here Global (h)
   (Predmet T-40/17) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Povlačenje prigovora - Obustava postupka”))
   (2017/C 392/40)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Habermaaß GmbH AG (Bad Rodach, Njemačka) (zastupnici: U. Blumenröder, H. Gauß i E. Bertram, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: J. F. Crespo Carrillo i M. Tóhatí, agenti)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Here Global BV (Eindhoven, Nizozemska) (zastupnik: J. Erkkilä, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 24. listopada 2016. (predmet R 53/2016-2), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Here Global BV i Habermaaß GmbH.

      Izreka

               1.

               Obustavlja se postupak po tužbi.

               2.

               Društvima Habermaaß GmbH i Here Global BV nalaže se snošenje njihovih vlastitih troškova, kao i, svakome, polovice troškova Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO).

      (1)  SL C 86, 20. 3. 2017.


title: Predmet T-18/17: Rješenje Općeg suda od 22. rujna 2017. – Češka Republika protiv Komisije

text:
               20.11.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/41

         Rješenje Općeg suda od 22. rujna 2017. – Češka Republika protiv Komisije
   (Predmet T-18/17) (1)

   (2017/C 392/53)
   Jezik postupka: češki
   Predsjednik šestog vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 70, 6. 3. 2017.


title: Predmet C-429/16: Presuda Suda (deseto vijeće) od 21. rujna 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Okręgowy w Łodzi – Poljska) – Małgorzata Ciupa i dr. protiv II Szpital Miejski im. L. Rydygiera w Łodzi obecnie Szpital Ginekologiczno-Położniczy im dr L. Rydygiera Sp. z o.o. w Łodzi (Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna politika — Kolektivno otkazivanje — Direktiva 98/59/EZ — Članak 1. stavak 1. i članak 2. — Pojam ‚otkazivanje’ — Izjednačavanje otkazivanja s „prestankom ugovora o radu na inicijativu poslodavca” — Jednostrana izmjena poslodavca uvjeta rada i primitaka od rada — Utvrđivanje „namjere” poslodavca da provede otkazivanje)

text:
               20.11.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/10

         Presuda Suda (deseto vijeće) od 21. rujna 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Okręgowy w Łodzi – Poljska) – Małgorzata Ciupa i dr. protiv II Szpital Miejski im. L. Rydygiera w Łodzi obecnie Szpital Ginekologiczno-Położniczy im dr L. Rydygiera Sp. z o.o. w Łodzi
   (Predmet C-429/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Kolektivno otkazivanje - Direktiva 98/59/EZ - Članak 1. stavak 1. i članak 2. - Pojam ‚otkazivanje’ - Izjednačavanje otkazivanja s „prestankom ugovora o radu na inicijativu poslodavca” - Jednostrana izmjena poslodavca uvjeta rada i primitaka od rada - Utvrđivanje „namjere” poslodavca da provede otkazivanje))
   (2017/C 392/13)
   Jezik postupka: poljski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Sąd Okręgowy w Łodzi

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Małgorzata Ciupa, Jolanta Deszczka, Ewa Kowalska, Anna Stańczyk, Marta Krzesińska, Marzena Musielak, Halina Kaźmierska, Joanna Siedlecka, Szymon Wiaderek, Izabela Grzegora

      Tuženik: II Szpital Miejski im. L. Rydygiera w Łodzi obecnie Szpital Ginekologiczno-Położniczy im dr L. Rydygiera Sp. z o.o. w Łodzi

      Izreka

   Članak 1. stavak 1. Direktive Vijeća 98/59/EZ od 20. srpnja 1998. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na kolektivno otkazivanje treba tumačiti na način da se poslodavčeva jednostrana izmjena uvjeta koji se odnose na primitke od rada na štetu radnika, koja u slučaju odbijanja radnika dovodi do prestanka ugovora o radu, može kvalificirati kao „otkazivanje” u smislu te odredbe, a članak 2. te direktive treba tumačiti na način da poslodavac mora provesti savjetovanje propisano tim člankom kada namjerava provesti takvu jednostranu izmjenu uvjeta koji se odnose na primitke od rada, u slučaju kad su ispunjeni uvjeti iz članka 1. te direktive, a što treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev.

      (1)  SL C 392, 24. 10. 2016.


title: Predmet C-441/16: Presuda Suda (deseto vijeće) od 21. rujna 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Rumunjska) – SMS group GmbH protiv Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti (Zahtjev za prethodnu odluku — Porez na dodanu vrijednost (PDV) — Osma direktiva 79/1072/EEZ — Direktiva 2006/112/EZ — Porezni obveznik s boravištem u drugoj državi članici — Povrat PDV-a obračunatog na uvezenu robu — Pretpostavke — Objektivni elementi koji potvrđuju namjeru poreznog obveznika da koristi uvezenu robu u okviru svoje gospodarske aktivnosti — Ozbiljna opasnost da transakcija na kojoj se temeljio uvoz neće biti izvršena)

text:
               20.11.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/10

         Presuda Suda (deseto vijeće) od 21. rujna 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Rumunjska) – SMS group GmbH protiv Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti
   (Predmet C-441/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Osma direktiva 79/1072/EEZ - Direktiva 2006/112/EZ - Porezni obveznik s boravištem u drugoj državi članici - Povrat PDV-a obračunatog na uvezenu robu - Pretpostavke - Objektivni elementi koji potvrđuju namjeru poreznog obveznika da koristi uvezenu robu u okviru svoje gospodarske aktivnosti - Ozbiljna opasnost da transakcija na kojoj se temeljio uvoz neće biti izvršena))
   (2017/C 392/14)
   Jezik postupka: rumunjski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: SMS group GmbH

      Tuženik: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti

      Izreka

   Osmu direktivu Vijeća 79/1072/EEZ od 6. prosinca 1979. o usklađivanju zakonodavstva država članica o porezu na promet – Postupci za povrat poreza na dodanu vrijednost poreznim obveznicima koji nemaju sjedište na području države, u vezi s člankom 170. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, treba tumačiti na način da joj se protivi to da država članica odbije poreznom obvezniku koji nema poslovni nastan na njezinu državnom području pravo na povrat poreza na dodanu vrijednost plaćenog na uvoz robe u situaciji poput one u glavnom postupku u kojoj je, u trenutku uvoza, izvršenje ugovora na temelju kojeg je porezni obveznik kupio i uvezao tu robu bilo prekinuto, transakcija za koju je ona trebala biti korištena u konačnici nije izvršena i porezni obveznik nije podnio dokaz o njezinu naknadnom kretanju.

      (1)  SL C 419, 14. 11. 2016.


title: Predmet C-35/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. siječnja 2017. uputila Krajowa Izba Odwoławcza (Poljska) – Saferoad Grawil sp. z o.o., Saferoad Kabex sp. z o.o. protiv Generalna Dyrekcja Dróg Krajowych i Autostrad Oddział w Poznaniu

text:
               20.11.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/11

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. siječnja 2017. uputila Krajowa Izba Odwoławcza (Poljska) – Saferoad Grawil sp. z o.o., Saferoad Kabex sp. z o.o. protiv Generalna Dyrekcja Dróg Krajowych i Autostrad Oddział w Poznaniu
   (Predmet C-35/17)
   (2017/C 392/15)
   Jezik postupka: poljski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Krajowa Izba Odwoławcza

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelji: Saferoad Grawil sp. z o.o., Saferoad Kabex sp. z o.o.

      Druge stranke u postupku: Generalna Dyrekcja Dróg Krajowych i Autostrad Oddział w Poznaniu

      uz sudjelovanje: Przedsiębiorstwo Budownictwa Drogowego S.A., Zakład Bezpieczeństwa Ruchu Drogowego (Zaberd) S.A.
   Rješenjem od 13. srpnja 2017. Sud Europske unije (šesto vijeće) odlučio je da članak 2. Direktive Europskog parlamenta i Vijeća 2004/18/EZ od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama [ugovora o javnoj nabavi usluga] (1), načelo jednakog postupanja i obvezu transparentnosti treba tumačiti na način da im se protivi isključenje gospodarskog subjekta iz postupka javne nabave zbog neispunjenja obveze koja izričito ne proizlazi iz dokumentacije o toj nabavi.

      (1)  SL 2004, L 134, str. 114. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 156.)


title: Predmet C-463/17 P: Žalba koju je 25. srpnja 2017. podnio Ori Martin SA protiv rješenja Općeg suda (drugo vijeće) od 1. lipnja 2017. u predmetu T-797/16, Ori Martin protiv Suda Europske unije

text:
               20.11.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/12

         Žalba koju je 25. srpnja 2017. podnio Ori Martin SA protiv rješenja Općeg suda (drugo vijeće) od 1. lipnja 2017. u predmetu T-797/16, Ori Martin protiv Suda Europske unije
   (Predmet C-463/17 P)
   (2017/C 392/16)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Žalitelj: Ori Martin SA (zastupnik: G. Belotti, odvjetnik)

      Druga stranka u postupku: Sud Europske unije

      Žalbeni zahtjev

               —

               Žalitelj od Suda Europske unije (u daljnjem tekstu: Sud) zahtjeva da, pri preinaci rješenja Općeg suda u predmetu T-797/16 (Ori Martin spa/Sud Europske unije), presudi da je taj Sud (šesto vijeće) u predmetima C-490/15 P i C-505/15 P (EU:C:2016:678) povrijedio pravo ORI-a na pošteno suđenje iz članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), i da stoga naloži Sudu naknađivanje štete.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Tužba, koju je Opći sud odbio pobijanim rješenjem, se temeljila na jednom tužbenom razlogu: tomu što je Sud (šesto vijeće) povrijedio čl. 47. Povelje, a osobito pravo ORI-a na pošteno suđenje. ORI, naime, smatra da to opće pravno načelo zahtjeva da društvo kojem se izriče konačna sankcija razumije što mu se stavlja na teret, osobito radi izbjegavanja ponavljanja povrede. O tomu nije bilo riječ u ovom slučaju, s obzirom na to da ORI još uvijek ne zna koji je stvarni razlog njegove osude.
   Opći sud je odbacio ORI-jevu tužbu kao očito pravno neosnovanu na temelju činjenice da se zahtjev za naknadu štete nije temeljio na predugom trajanju postupka, što bi bila eventualna povreda članka 47. Povelje, već na navodnoj nezakonitosti kojom je zahvaćena presuda. Opći sud nije o odlučio o tomu je li povreda prava na pošteno suđenje, na koju se izrijekom pozvao tužitelj, obuhvaćena člankom 47. Povelje. S tim u vezi, pitanja koja se javljaju u ovoj žalbi imaju doseg izvan ovog predmeta.
   ORI osporava rješenje Općeg suda u mjeri u kojoj je pravo na pošteno suđenje, koje se ovdje javlja u obliku prava na poznavanje razloga za vlastitu osudu, neotuđivo pravo subjekata kojima su izrečene sankcije u području tržišnog natjecanja, a čija je kaznenopravna narav sada opće priznata u ustaljenoj sudskoj praksi. Načelo djelotvorne sudske zaštite prava dodijeljenih pojedincima je opće načelo prva Unije, koje proizlazi iz ustavnih tradicija zajedničkih državama članicama; to načelo je utanačeno u člancima 6. i 13. Europske konvencije o ljudskim pravima i preuzeto je u članku 47. Povelje.
   ORI nadalje naglašava relevantnost postavljenog pitanja s obzirom na to da je odgovornost propisana u materiji tržišnog natjecanja u članku 23. Uredbe 1/2003 EZ (1) osobne prirode, i s obzirom na to da pravo Unije u materiji tržišnog natjecanja ne poznaje ni objektivnu odgovornost ni culpa in vigilando.
   Stoga se nikome u Uniji ne može izreći sankcija bez da se utvrdi njegova krivnja čak ni u slučaju propusta u nadzoru; nijedno postupovno načelo koje predviđa prebacivanje tereta dokazivanja ne omogućava odbacivanje ovog zaključka.

      (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima 81. i 82. Ugovora (SL L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165.).


title: Predmet C-485/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. kolovoza 2017. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – Verbraucherzentrale Berlin eV protiv Unimatic Vertriebs GmbH

text:
               20.11.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/13

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. kolovoza 2017. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – Verbraucherzentrale Berlin eV protiv Unimatic Vertriebs GmbH
   (Predmet C-485/17)
   (2017/C 392/17)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesgerichtshof

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Verbraucherzentrale Berlin eV

      Tuženik: Unimatic Vertriebs GmbH

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li u slučaju sajamskog štanda u dvorani, koji trgovac tijekom sajma koji se održava nekoliko dana godišnje upotrebljava radi prodaje svojih proizvoda, riječ o nekretnini za poslove maloprodaje u smislu članka 2. točke 9. podtočke (a) Direktive 2011/83/EU (1) ili o pokretnini za poslove maloprodaje u smislu članka 2. točke 9. podtočke (b) Direktive 2011/83/EU?

               2.

               Ako je riječ o pokretnini za poslove maloprodaje:
               Treba li na pitanje obavlja li trgovac svoju aktivnost „na uobičajenoj osnovi” na sajamskim štandovima odgovoriti ovisno o tome,

                           (a)

                           kako trgovac organizira svoju aktivnost ili

                           (b)

                           mora li potrošač računati na sklapanje ugovora o predmetnoj robi na konkretnom sajmu?

               3.

               Ako je u odgovoru na drugo pitanje relevantno gledište potrošača (pitanje 2. (b)):
               Treba li u slučaju pitanja o tome mora li potrošač računati na sklapanje ugovora o konkretnoj robi na predmetnom sajmu uzeti u obzir način na koji se sajam predstavlja u javnosti ili način na koji se sajam stvarno predstavlja potrošaču pri predaji izjave o prihvatu ugovorne obveze?

      (1)  Direktiva 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o pravima potrošača, izmjeni Direktive Vijeća 93/13/EEZ i Direktive 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 85/577/EEZ i Direktive 97/7/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, SL L 304, str. 64. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 260.)


title: Predmet C-501/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. kolovoza 2017. uputio Landgerichts Köln (Njemačka) – Germanwings GmbH protiv Wolfganga Pauelsa

text:
               20.11.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/13

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. kolovoza 2017. uputio Landgerichts Köln (Njemačka) – Germanwings GmbH protiv Wolfganga Pauelsa
   (Predmet C-501/17)
   (2017/C 392/18)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Landgericht Köln

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Germanwings GmbH

      Druga stranka u žalbenom postupku: Wolfgang Pauels

      Prethodna pitanja

   Je li oštećenje gume zrakoplova zbog vijka koji se nalazio na uzletnoj ili sletnoj stazi (strano tijelo/FOD) izvanredna okolnost u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe br. (EZ) br. 261/2004 (1)?

      (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91, SL L 46, str. 1., SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku: poglavlje 7., svezak 26., str. 21.


title: Predmet C-516/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25 kolovoza 2017. uputio Bundesgerichtshofs (Njemačka) – Spiegel Online GmbH protiv Volker Beck

text:
               20.11.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/14

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25 kolovoza 2017. uputio Bundesgerichtshofs (Njemačka) – Spiegel Online GmbH protiv Volker Beck
   (Predmet C-516/17)
   (2017/C 392/19)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesgerichtshof

      Stranke glavnog postupka

      Podnositelj revizije i tuženik: Spiegel Online GmbH

      Protivnik revizije i tužitelj: Volker Beck

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li na temelju odredaba prava Unije o iznimkama ili ograničenjima predmetnih prava iz članka 5. stavka 3. Direktive 2001/29/EZ (1) ostavljen u nacionalnom pravu manevarski prostor za prenošenje?

               2.

               Na koji način treba prilikom određivanja dosega iznimaka ili ograničenja, koja su predviđena u članku 5. stavku 3. Direktive 2001/29/EZ i odnose se na isključivo pravo autora na reproduciranje (članak 2. točka (a) Direktive 2001/29/EZ) i priopćavanje javnosti, uključujući stavljanje na raspolaganje javnosti (članak 3. stavak 1. Direktive 2001/29/EZ) svojih djela, uzeti u obzir temeljna prava iz Povelje Europske unije o temeljnim pravima?

               3.

               Mogu li temeljna prava u vidu slobode informiranja (članak 11. stavak 1. druga rečenica Povelje Europske unije o temeljnim pravima) ili slobode tiska (članak 11. stavak 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima) opravdati iznimke ili ograničenja isključivog prava autora na reproduciranje (članak 2. točka (a) Direktive 2001/29/EZ) i priopćavanje javnosti, uključujući stavljanje na raspolaganje javnosti (članak 3. stavak 1. Direktive 2001/29/EZ) svojih autorskih djela, osim iznimaka ili ograničenja predviđenih u članku 5. stavku 3. Direktive 2001/29/EZ?

               4.

               Treba li smatrati da stavljanje na raspolaganje javnosti djela zaštićenih autorskim pravom na internetskom portalu novinskog poduzeća nije izvještavanje o tekućim događajima za koje nije potrebno odobrenje u smislu članka 5. stavka 3. točke (c) drugog slučaja Direktive 2001/29/EZ, s obzirom na to da je tom poduzeću bilo moguće i izvedivo dobiti pristanak autora prije stavljanja njegovih djela na raspolaganje javnosti?

               5.

               Može li se smatrati da nije riječ o objavljivanju u svrhu doslovnog navođenja u smislu članka 5. stavka 3. točke (d) Direktive 2001/29/EZ ako doslovno navedena pisana djela ili njihovi dijelovi nisu neodvojivo uneseni u novi tekst – primjerice umetanjem ili stavljanjem bilješke – nego su putem poveznice stavljeni na raspolaganje javnosti na internetu u obliku PDF datoteka koje se mogu preuzeti samostalno u odnosu na novi tekst?

               6.

               Treba li prilikom utvrđivanja kada je djelo u smislu članka 5. stavka 3. točke (d) Direktive 2001/29/EZ već zakonito stavljeno na raspolaganje javnosti uzeti u obzir je li to djelo u svojem konkretnom obliku već prije objavljeno uz pristanak autora?

      (1)  Direktiva 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu, SL 2001, L 167, str. 10., SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 119.


title: Predmet C-517/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. kolovoza 2017. uputio Bundesverwaltungsgericht (Njemačka) – Milkiyas Addis protiv Bundesrepublik Deutschland

text:
               20.11.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/15

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. kolovoza 2017. uputio Bundesverwaltungsgericht (Njemačka) – Milkiyas Addis protiv Bundesrepublik Deutschland
   (Predmet C-517/17)
   (2017/C 392/20)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesverwaltungsgericht

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Milkiyas Addis

      Tuženik: Bundesrepublik Deutschland

      Prethodna pitanja

               1.

               Sprečava li pravo Unije državu članicu (ovdje: Njemačka) da primjenom ovlasti iz članka 33. stavka 2. točke (a) Direktive 2013/32/EU (1) odnosno odredbe iz članka 25. stavka 2. točke (a) Direktive 2005/85/EZ (2), koja je prije bila na snazi, odbaci zahtjev za međunarodnu zaštitu kao nedopušten zbog priznavanja statusa izbjeglice u drugoj državi članici (ovdje: Italiji), ako uređenje međunarodne zaštite, osobito životni uvjeti za osobe s priznatim statusom izbjeglica, u toj drugoj državi članici koja je podnositelju zahtjeva već priznala međunarodnu zaštitu (ovdje: Italija) ne zadovoljavaju zahtjeve iz članka 20. i sljedećih Direktive 2011/95/EU, ali pritom ne krše članak 4. Povelje Europske unije o temeljnim pravima odnosno članak 3. EKLJP-a?

               2.

               Ako je odgovor na prvo pitanje potvrdan: vrijedi li navedeno i u slučaju kada se u državi članici priznavanja statusa izbjeglice (ovdje: Italija) osobama s priznatim statusom izbjeglica

                           (a)

                           ne isplaćuje nikakve naknade za podmirivanje osnovnih životnih potreba ili im ih se u usporedbi s drugim državama članicama isplaćuje u vrlo ograničenom obujmu, pri čemu se prema njima ne postupa drugačije nego prema državljanima te države članice?

                           (b)

                           iako im se priznaju prava iz članka 20. i sljedećima Direktive 2011/95/EU, njima u stvarnosti otežava pristup naknadama povezanim s tim pravima ili takvim naknadama obiteljskih mreža ili mreža civilnog društva koje nadomještaju ili dopunjuju državne naknade?

               3.

               Protivi li se članku 14. stavku 1. prvoj rečenici Direktive 2013/32/EU odnosno odredbi iz članka 12. stavka 1. prve rečenice Direktive 2005/85/EZ primjena nacionalne odredbe prema kojoj neprovođenje usmenog saslušanja podnositelja zahtjeva ne dovodi do poništenja odluke o odbacivanju zahtjeva za azil kao nedopuštenog koju je tijelo odlučivanja donijelo u okviru primjene ovlasti iz članka 33. stavka 2. točke (a) Direktive 2013/32/EU odnosno odredbe iz članka 25. stavka 2. točke (a) Direktive 2005/85/EZ, koja je prija bila na snazi, ako podnositelj zahtjeva u žalbenom postupku ima mogućnost iznijeti sve okolnosti koje proturječe odluci o nedopuštenosti i, čak i uzimajući u obzir te navode, nije moguće donijeti nikakvu drugu odluku o meritumu?

      (1)  Direktiva 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite (preinačena); SL L 180, str. 6., SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 249.

      (2)  Direktiva Vijeća 2005/85/EZ od 1. prosinca 2005. o minimalnim normama koje se odnose na postupke priznavanja i ukidanja statusa izbjeglica u državama članicama; SL L 326, str. 13., SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku: poglavlje 19., svezak 7., str. 19.


title: Predmet C-181/17: Presuda Suda (deseto vijeće) od 8. veljače 2018. – Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske (Povreda obveze države članice — Prometna politika — Uredba (EZ) br. 1071/2009 — Cestovni prijevoznik — Odobrenje za javni prijevoz — Uvjeti za odobrenje — Članak 3. stavci 1. i 2. — Članak 5. točka (b) — Nužan broj vozila — Nacionalno zakonodavstvo — Stroži uvjeti odobrenja — Veći najmanji broj vozila)

text:
               9.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 123/6

         Presuda Suda (deseto vijeće) od 8. veljače 2018. – Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske
   (Predmet C-181/17) (1)

   ((Povreda obveze države članice - Prometna politika - Uredba (EZ) br. 1071/2009 - Cestovni prijevoznik - Odobrenje za javni prijevoz - Uvjeti za odobrenje - Članak 3. stavci 1. i 2. - Članak 5. točka (b) - Nužan broj vozila - Nacionalno zakonodavstvo - Stroži uvjeti odobrenja - Veći najmanji broj vozila))
   (2018/C 123/08)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: J. Hottiaux i J. Rius, agenti)

      Tuženik: Kraljevina Španjolska (zastupnik: V. Ester Casas, agent)

      Izreka

               1.

               Kraljevina Španjolska povrijedila je svoje obveze na temelju članka 3. stavaka 1. i 2., kao i članka 5. stavka (b) Uredbe (EZ) br. 1071/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o uspostavljanju zajedničkih pravila koja se tiču uvjeta za obavljanje djelatnosti cestovnog prijevoznika te stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 96/26/EZ time što od poduzeća zahtijeva da imaju najmanje tri vozila za dobivanje odobrenja za javni prijevoz.

               2.

               Kraljevini Španjolskoj nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 195, 16. 6. 2017.


title: Predmet C-5/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. siječnja 2018. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – Jochen Eisenbeis kao stečajni upravitelj imovine društva Jurex GmbH protiv Bundeszentralamt für Steuern

text:
               9.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 123/10

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. siječnja 2018. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – Jochen Eisenbeis kao stečajni upravitelj imovine društva Jurex GmbH protiv Bundeszentralamt für Steuern
   (Predmet C-5/18)
   (2018/C 123/14)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesfinanzhof

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Jochen Eisenbeis kao stečajni upravitelj imovine društva Jurex GmbH

      Tuženik: Bundeszentralamt für Steuern

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li formalna dostava pismena u skladu s odredbama javnog prava (odredbe postupovnih zakona i zakona kojima je uređena dostava u upravnim postupcima – članak 33. stavak 1. Postgesetza (Zakon o pošti) –) univerzalna poštanska usluga u skladu s člankom 3. stavkom 4. Direktive 97/67/EZ od 15. prosinca 1997. (1) (Direktiva o poštanskim uslugama)?

               2.

               U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje:
               Je li trgovac koji obavlja formalnu dostavu pismena u skladu s odredbama javnog prava „pružatelj univerzalne usluge” koji pruža osnovne poštanske usluge ili njihove dijelove u smislu članka 2. točke 13. Direktive 97/67/EZ od 15. prosinca 1997. te jesu li te usluge izuzete u skladu s člankom 132. stavkom 1. točkom (a) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (2)?

      (1)  Direktiva 97/67/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. prosinca 1997. o zajedničkim pravilima za razvoj unutarnjeg tržišta poštanskih usluga u Zajednici i poboljšanje kvalitete usluga (SL 1998., L 15, str. 14.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 53.)

      (2)  SL 2006., L 347, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: Predmet T-731/15: Presuda Općeg suda od 21. veljače 2018. – Klyuyev protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Ukrajini — Zamrzavanje sredstava — Popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuje zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora — Zadržavanje tužiteljeva imena na popisu — Obveza obrazlaganja — Pravna osnova — Činjenična osnova — Očita pogreška u ocjeni — Prava obrane — Pravo vlasništva — Pravo na ugled — Proporcionalnost — Zaštita temeljnih prava istovjetna onoj koja se jamči na razini Unije — Prigovor nezakonitosti”)

text:
               9.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 123/15

         Presuda Općeg suda od 21. veljače 2018. – Klyuyev protiv Vijeća
   (Predmet T-731/15) (1)

   ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Ukrajini - Zamrzavanje sredstava - Popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuje zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora - Zadržavanje tužiteljeva imena na popisu - Obveza obrazlaganja - Pravna osnova - Činjenična osnova - Očita pogreška u ocjeni - Prava obrane - Pravo vlasništva - Pravo na ugled - Proporcionalnost - Zaštita temeljnih prava istovjetna onoj koja se jamči na razini Unije - Prigovor nezakonitosti”))
   (2018/C 123/20)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Sergiy Klyuyev (Donjeck, Ukrajina) (zastupnici: R. Gherson, T. Garner, solicitors, B. Kennelly, QC, i J. Pobjoy, barrister)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: Á. de Elera-San Miguel Hurtado i J.-P. Hix, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje, kao prvo, Odluke Vijeća (ZVSP) 2015/1781 od 5. listopada 2015. o izmjeni Odluke Vijeća 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2015., L 259, str. 23.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2015/1777 od 5. listopada 2015. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2015., L 259, str. 3.), kao drugo, Odluke Vijeća (ZVSP) 2016/318 od 4. ožujka 2016. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2016., L 60, str. 76.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2016/311 od 4. ožujka 2016. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2016., L 60., str. 1.) i, kao treće, Odluke Vijeća (ZVSP) 2017/381 od 3. ožujka 2017. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2017., L 58, str. 34.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) od 3. ožujka 2017. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2017., L 58, str. 1.) u dijelu u kojem je tužiteljevo ime zadržano na popisu osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuju te mjere ograničavanja.

      Izreka

               1.

               Odluka Vijeća (ZVSP) 2017/381 od 3. ožujka 2017. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini i Provedbena uredba Vijeća (EU) od 3. ožujka 2017. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini poništavaju se u dijelu u kojem je ime S. Klyuyeva zadržano na popisu osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuju te mjere ograničavanja.

               2.

               Učinci članka 1. Odluke 2017/381 i članka 1. Provedbene uredbe 2017/374 ostaju na snazi u pogledu S. Klyuyeva do datuma isteka žalbenog roka iz članka 56. prvog stavka Poslovnika Suda Europske unije ili, ako dođe do podnošenja žalbe u tom roku, do odbijanja žalbe.

               3.

               U preostalom dijelu tužba se odbija.

               4.

               S. Klyuyevu nalaže se da, osim vlastitih, snosi i troškove Vijeća Europske unije što se tiče zahtjeva za poništenje navedenih u tužbi i u prvom podnesku kojim se vrši prilagodba.

               5.

               Vijeću se nalaže da, osim vlastitih, snosi i troškove S. Klyuyeva što se tiče zahtjeva za djelomično poništenje Odluke 2017/381 i Provedbene uredbe 2017/374 navedenog u drugom podnesku kojim se vrši prilagodba.

      (1)  SL C 68, 22. 2. 2016.


title: Predmet C-307/16: Presuda Suda (peto vijeće) od 28. veljače 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Naczelny Sąd Administracyjny – Poljska) – Stanisław Pieńkowski protiv Dyrektor Izby Skarbowej w Lublinie (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 2006/112/EZ — Porez na dodanu vrijednost (PDV) — Članak 131. — Članak 146. stavak 1. točka (b) — Članak 147. — Izuzeća po izvozu — Članak 273. — Propis države članice koji uvjetuje pravo na izuzeće ostvarenjem minimalnog prometa ili sklapanjem ugovora s gospodarskim subjektom koji je ovlašten izvršiti povrat PDV-a putnicima)

text:
               23.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 142/5

         Presuda Suda (peto vijeće) od 28. veljače 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Naczelny Sąd Administracyjny – Poljska) – Stanisław Pieńkowski protiv Dyrektor Izby Skarbowej w Lublinie
   (Predmet C-307/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2006/112/EZ - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Članak 131. - Članak 146. stavak 1. točka (b) - Članak 147. - Izuzeća po izvozu - Članak 273. - Propis države članice koji uvjetuje pravo na izuzeće ostvarenjem minimalnog prometa ili sklapanjem ugovora s gospodarskim subjektom koji je ovlašten izvršiti povrat PDV-a putnicima))
   (2018/C 142/06)
   Jezik postupka: poljski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Stanisław Pieńkowski

      Tuženik: Dyrektor Izby Skarbowej w Lublinie

      Izreka

   Članak 131., članak 146. stavak 1. točku (b), članak 147. i članak 273. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis prema kojem je, u kontekstu isporuke za izvoz robe koja se nosi u osobnoj prtljazi putnika, prodavatelj koji je porezni obveznik morao tijekom prethodnog poreznog razdoblja ostvariti minimalni iznos prometa ili je morao sklopiti ugovor s gospodarskim subjektom koji je ovlašten izvršiti povrat PDV-a putnicima, ako samo nepoštovanje tih uvjeta dovodi do konačnog gubitka prava na izuzeće za tu isporuku.

      (1)  SL C 335, 12. 9. 2016.


title: Predmet C-701/17 P: Žalba koju je 24. listopada 2017. podnio Vassil Monev Valkov protiv rješenja Općeg suda (drugo vijeće) od 27. rujna 2017. u predmetu T-558/17, Valkov protiv European Court of Human Rights i Supreme Court of the Republic of Bulgaria

text:
               23.4.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 142/21

         Žalba koju je 24. listopada 2017. podnio Vassil Monev Valkov protiv rješenja Općeg suda (drugo vijeće) od 27. rujna 2017. u predmetu T-558/17, Valkov protiv European Court of Human Rights i Supreme Court of the Republic of Bulgaria
   (Predmet C-701/17 P)
   (2018/C 142/28)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: Vassil Monev Valkov (zastupnik: K. Mladenova, advokat)

      Druge stranke u postupku: European Court of Human Rights, Supreme Court of the Republic of Bulgaria
   Žalba je rješenjem Suda (deseto vijeće) od 22. veljače 2018. proglašena nedopuštenom.


title: Predmet C-99/18 P: Žalba koju je 12. veljače 2018. podnio FTI Touristik GmbH protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 30. studenoga 2017. u predmetu T-475/16, FTI Touristik GmbH protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

text:
               28.5.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 182/8

         Žalba koju je 12. veljače 2018. podnio FTI Touristik GmbH protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 30. studenoga 2017. u predmetu T-475/16, FTI Touristik GmbH protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
   (Predmet C-99/18 P)
   (2018/C 182/07)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Žalitelj: FTI Touristik GmbH (zastupnik: A. Parr, odvjetnica)

      Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelj od suda zahtijeva da:

               —

               ukine presudu osmog vijeća Općeg suda od 30. studenoga 2017. (T-475/16);

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Žalitelj ističe da se presuda Općeg suda temelji na povredi članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 (1). Tvrdi da presuda nije dovoljno obrazložena. Nisu ispitane sve činjenične okolnosti, čije međudjelovanje je potrebno za ocjenu opasnosti dovođenja u zabludu. To je pogreška koja se tiče prava.

      (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice, SL L 78, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.) u izmijenjenoj verziji (zamijenjena Uredbom (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije, SL L 154, str. 1.)


title: Predmet T-386/17: Rješenje Općeg suda od 12. travnja 2018. – Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik protiv EUIPO-a (Лидер) („Žig Europske unije — Prijava figurativnog žiga Europske unije Лидер — Apsolutni razlog za odbijanje — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 [koji je postao članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001] — Očito potpuno pravno neosnovana tužba”)

text:
               4.6.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 190/30

         Rješenje Općeg suda od 12. travnja 2018. – Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik protiv EUIPO-a (Лидер)
   (Predmet T-386/17) (1)

   ((„Žig Europske unije - Prijava figurativnog žiga Europske unije Лидер - Apsolutni razlog za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 [koji je postao članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001] - Očito potpuno pravno neosnovana tužba”))
   (2018/C 190/52)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik GmbH (Bühl, Njemačka) (zastupnik: A. Lingenfelser, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: D. Walicka, agent)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 28. travnja 2017. (predmet R 2066/2016-1), koja se odnosi na prijavu registracije figurativnog znaka Лидер kao žiga Europske unije.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik GmbH nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 256, 7. 8. 2017.


title: Predmet C-315/17: Rješenje Suda (šesto vijeće) od 22. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado Contencioso-Administrativo n° 2 de Zaragoza – Španjolska) – Pilar Centeno Meléndez protiv Universidad de Zaragoza (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 1999/70/EZ — Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP — Članak 4. — Načelo nediskriminacije — Sustav horizontalnog napredovanja — Odobravanje dodatka plaći — Nacionalni propis kojim se isključuju privremeni službenici — Pojmovi „uvjeti zapošljavanja” i „objektivni razlozi”)

text:
               4.6.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 190/3

         Rješenje Suda (šesto vijeće) od 22. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado Contencioso-Administrativo no 2 de Zaragoza – Španjolska) – Pilar Centeno Meléndez protiv Universidad de Zaragoza
   (Predmet C-315/17) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 1999/70/EZ - Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP - Članak 4. - Načelo nediskriminacije - Sustav horizontalnog napredovanja - Odobravanje dodatka plaći - Nacionalni propis kojim se isključuju privremeni službenici - Pojmovi „uvjeti zapošljavanja” i „objektivni razlozi”))
   (2018/C 190/03)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Juzgado Contencioso-Administrativo no 2 de Zaragoza

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Pilar Centeno Meléndez

      Tuženik: Universidad de Zaragoza

      Izreka

   Članak 4. stavak 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999. koji se nalazi u Prilogu Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP, treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis, kao što je onaj o kojemu je riječ u glavnom postupku, prema kojemu se sudjelovanje u sustavu horizontalnog napredovanja upravnog i tehničkog osoblja Sveučilišta u Zaragozi (Španjolska) i, prema tome, povlastica dodatka plaći, koju se stječe sudjelovanjem u tom sustavu, ograničava samo na dužnosnike i stalno ugovorno osoblje, uz isključenje, među ostalim, osoba koje su zaposlene kao privremeni službenici.

      (1)  SL C 269, 14. 8. 2017.


title: Predmet C-376/17: Rješenje predsjednika Suda od 23. veljače 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court – Irska) – Izvršenje europskog uhidbenog naloga izdanog protiv Arkadiusza Piotra Lipinskog

text:
               4.6.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 190/19

         Rješenje predsjednika Suda od 23. veljače 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court – Irska) – Izvršenje europskog uhidbenog naloga izdanog protiv Arkadiusza Piotra Lipinskog
   (Predmet C-376/17) (1)

   (2018/C 190/32)
   Jezik postupka: engleski
   Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 283, 28. 8. 2017.


title: Predmet C-383/17: Rješenje predsjednika Suda od 8. veljače 2018. – Europska komisija protiv Portugalske Republike

text:
               4.6.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 190/20

         Rješenje predsjednika Suda od 8. veljače 2018. – Europska komisija protiv Portugalske Republike
   (Predmet C-383/17) (1)

   (2018/C 190/33)
   Jezik postupka: portugalski
   Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 277, 21. 8. 2017.


201805250611897332018/C 200/622472018TC20020180611HR01HRINFO_JUDICIAL20180416484922Predmet T-247/18: Tužba podnesena 16. travnja 2018. – Lucena Ramírez protiv Vijeća
 ---documentbreak--- C2002018HR4820120180416HR0062482492Tužba podnesena 16. travnja 2018. – Lucena Ramírez protiv Vijeća
   (Predmet T-247/18)2018/C 200/62Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelj: Tibisay Lucena Ramírez (Venezuela) (zastupnici: L. Giuliano i F. Di Gianni, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2018/90 od 22. siječnja 2018. o izmjeni Odluke (ZVSP) 2017/2074 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Venezueli kao i Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2018/88 od 22. siječnja 2018. o provedbi Uredbe (EU) 2017/2063 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Venezueli, u dijelu u kojem se odnose na tužiteljicu, i

            —

            naloži Vijeću snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužiteljica ističe dva tužbena razloga.

            1.

            Prvi tužbeni razlog temelji se na tvrdnji da je Vijeće povrijedilo načelo dobre uprave kao i njezina prava obrane i pravo na djelotvornu sudsku zaštitu, time što u razumnom roku nije omogućilo pristup dokazima koji navodno podupiru njezino uvrštavanje na popis.

            2.

            Drugi tužbeni razlog temelji se na tvrdnji da je Vijeće počinilo pogrešku u ocjeni jer nije dokazalo da su tužiteljičino djelovanje i politike ugrožavali demokraciju i vladavinu prava u Venezueli.


201806010031915492018/C 211/281952018TC21120180618HR01HRINFO_JUDICIAL20180316222321Predmet T-195/18: Tužba podnesena 16. ožujka 2018. – Talanton protiv Komisije
 ---documentbreak--- C2112018HR2210120180316HR0028221232Tužba podnesena 16. ožujka 2018. – Talanton protiv Komisije
   (Predmet T-195/18)2018/C 211/28Jezik postupka: grčki
      Stranke

      Tužitelj: Talanton, Anonimi Emporiki — Simvouleftiki – Ekpaideftiki Etairia Dianomon, Parochis Ipiresion Marketing kai Dioikisis Epicheiriseon (Palaio Faliro, Grčka) (zastupnik: K. Damis, odvjetnik)

      Tuženik: Europska unija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            naloži vještačenje zbog nedostatka kontrole kojeg je proveo tuženik;

            —

            utvrdi, s jedne strane, da (a) obavijest o terećenju 3241801228, koja je upućena tužitelju 15. siječnja 2018. i kojom tuženik traži povrat iznosa od 481835,56 eura za ugovor o djelu FP7-215952 PERFORM, na temelju rezultata revizije 11-ΒΑ135-006, predstavlja povredu njegovih ugovornih obveza, s obzirom na to da opravdani troškovi za predmetni ugovor dosežu iznos od 605217 eura, od čega se iznos od 490711 eura odnosi na doprinos Unije, i da tužitelj mora platiti tuženiku iznos od 21171 eura, a ne iznos od 481835,56 eura, i, s druge strane, da (b) obavijest o terećenju 3241801229, koja je upućena tužitelju 15. siječnja 2018. i kojom tuženik traži povrat iznosa od 29694,10 eura, kao iznos namire, predstavlja odgovarajuću povredu njegovih ugovornih obveza.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

            1.

            Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na potrebi provođenja ugovora u dobroj vjeri i na zabrani zlouporabe ugovornih odredbi:

                     —

                     tužitelj ističe da je tuženik povrijedio načelo dobre vjere time što je predviđenu kontrolu nezakonito proveo treći, koji ne pripada osoblju izvođača kojeg je tuženik imenovao ili osoblju podizvođača koje je tuženik izrijekom potvrdio, u čiju se pristranost posumljalo tijekom provedne kontrole, dok je nezakonito postupao.

            2.

            Drugi tužbeni razlog, temelji se na arbitražnoj klauzuli:

                     —

                     tužitelj je dostavio dovoljan broj alternativnih dokaza – koji uključuju izjave pod prisegom, relevantne dopise osoblja tuženika, dokumente koji su dostavljeni u provedbenoj fazi, koji nisu nikada osporeni – koje tuženik nije uzeo u obzir;

                     —

                     tužitelj detaljno ističe trideset i devet razloga zbog kojih je izvješće o kontroli neprecizno, manjkavo i nevjerodostojno te zbog kojih se u njemu dolazi do pogrešnih zaključaka.


201806080261931512018/C 221/382372018TC22120180625HR01HRINFO_JUDICIAL20180409323211Predmet T-237/18: Tužba podnesena 9. travnja 2018. – Martini-Sportswear protiv EUIPO-a – Olympique de Marseille (M)
 ---documentbreak--- C2212018HR3210120180409HR0038321321Tužba podnesena 9. travnja 2018. – Martini-Sportswear protiv EUIPO-a – Olympique de Marseille (M)
   (Predmet T-237/18)2018/C 221/38Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski
      Stranke

      Tužitelj: Martini-Sportswear GmbH (Annaberg, Austrija) (zastupnik: W. Lang, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Olympique de Marseille SASP (Marseille, Francuska)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: tužitelj

      Predmetni sporni žig: međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija figurativnog žiga M – Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija br. 1 238 066

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 29. siječnja 2018. u predmetu R 1755/2017-4.

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            utvrdi da je odluka odjela za prigovore od 25. svibnja 2017. nevaljana;

            —

            preinači pobijanu odluku tako da prigovor odbije;

            —

            naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

            —

            Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 2017/1001.


201806080421931542018/C 221/102222018CJC22120180625HR01HRINFO_JUDICIAL2018031891021Predmet C-222/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. ožujka 2018. uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – VIPA Kereskedelmi és Szolgáltató Kft. protiv Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet
 ---documentbreak--- C2212018HR910120180318HR001091102Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. ožujka 2018. uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – VIPA Kereskedelmi és Szolgáltató Kft. protiv Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet
   (Predmet C-222/18)2018/C 221/10Jezik postupka: mađarski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: VIPA Kereskedelmi és Szolgáltató Kft.

      Tuženik: Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet

      Prethodno pitanje

   Treba li članak 3. točku (k) i članak 11. stavak 1. Direktive 2011/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2011. o primjeni prava pacijenata u prekograničnoj zdravstvenoj skrbi (
         1
      ) tumačiti na način da se nacionalni propis, koji razlikuje dvije kategorije recepata i koji liječniku koji obavlja zdravstvenu djelatnost u državi različitoj od predmetne države članice omogućava izdavanje lijekova na recept u odnosu na samo jednu od tih kategorija, protivi načelu uzajamnog priznavanja recepata i slobodi pružanja usluga i da taj propis stoga nije u skladu s tim načelom i tom slobodom?
   (
         1
      )	SL 2011., L 88, str. 45.


201806080551931472018/C 221/112312018CJC22120180625HR01HRINFO_JUDICIAL20180403101011Predmet C-231/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. travnja 2018. uputio Oberlandesgericht Oldenburg (Njemačka) – postupak izricanja novčane kazne protiv NK
 ---documentbreak--- C2212018HR1010120180403HR0011101101Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. travnja 2018. uputio Oberlandesgericht Oldenburg (Njemačka) – postupak izricanja novčane kazne protiv NK
   (Predmet C-231/18)2018/C 221/11Jezik postupka: njemački
      Sud koji je uputio zahtjev

   Oberlandesgericht Oldenburg

      Stranke glavnog postupka

   NK

      Druge stranke u postupku: Staatsanwaltschaft Oldenburg, Staatliches Gewerbeaufsichtsamt Oldenburg

      Prethodna pitanja

            1.

            Može li se trgovac na veliko stokom koji od poljoprivrednika kupuje žive životinje i prevozi ih do klaonice koja se nalazi na udaljenosti do 100 kilometara i kojoj prodaje životinje, pozivati na iznimku iz članka 13. stavka 1. točke (p) Uredbe (EZ) br. 561/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva koje se odnosi na cestovni promet (u daljnjem tekstu: Uredba (EZ) br. 561/2006) (
                  1
               ) – „vozila koja se koriste za prijevoz živih životinja s gospodarstava do lokalnih tržnica i natrag s tržnica u lokalne klaonice u krugu do 100 km” jer je u slučaju kupnje od poljoprivrednika riječ o „tržnici” u smislu te odredbe ili jer sâmog poduzetnika koji trguje stokom treba smatrati „tržnicom”?
            Ako nije riječ o „tržnici” u smislu te odredbe:

            2.

            Može li se trgovac na veliko stokom, koji od poljoprivrednika kupuje žive životinje i prevozi ih do klaonice u krugu do 100 km i kojoj prodaje životinje, odgovarajućom primjenom prethodno navedene norme pozivati na tu iznimku?

      (
         1
      )	Uredba (EZ) br. 561/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva koje se odnosi na cestovni promet i o izmjeni uredbi Vijeća (EEZ) br. 3821/85 i (EZ) br. 2135/98 te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3820/85, SL 2006, L 102, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 6., str. 167.


201806080161931422018/C 221/206622016TC22120180625HR01HRINFO_JUDICIAL20180503181811Predmet T-662/16: Presuda Općeg suda od 3. svibnja 2018. – Gall Pharma protiv EUIPO-a – Pfizer (Styriagra) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Europske unije Styriagra — Raniji verbalni žig Europske unije VIAGRA — Nepošteno iskorištavanje razlikovnog karaktera ili ugleda ranijeg žiga — Članak 8. stavak 5. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 5. Uredbe (EU) 2017/1001)”)
 ---documentbreak--- C2212018HR1810120180503HR0020181181Presuda Općeg suda od 3. svibnja 2018. – Gall Pharma protiv EUIPO-a – Pfizer (Styriagra)
   (Predmet T-662/16) (
         1
      )
   „(„Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Europske unije Styriagra — Raniji verbalni žig Europske unije VIAGRA — Nepošteno iskorištavanje razlikovnog karaktera ili ugleda ranijeg žiga — Članak 8. stavak 5. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 5. Uredbe (EU) 2017/1001)”)“2018/C 221/20Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelj: Gall Pharma GmbH (Judenburg, Austrija) (zastupnici: u početku D. Reichelt i L. Figura, zatim T. Schafft, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: D. Gája i D. Walicka, agenti)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Pfizer Inc. (New York, New York, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: V. von Bomhard i J. Fuhrmann, odvjetnici)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 13. lipnja 2016. (predmet R 724/2015-5) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Pfizer i Gall Pharma.

      Izreka

            1.

            Tužba se odbija.

            2.

            Društvu Gall Pharma GmbH nalaže se snošenje troškova.

      (
         1
      )	SL C 441, 28. 11. 2016.


201806080241931502018/C 221/402572018TC22120180625HR01HRINFO_JUDICIAL20180424343521Predmet T-257/18: Tužba podnesena 24. travnja 2018. – Iberpotash protiv Komisije
 ---documentbreak--- C2212018HR3410120180424HR0040341352Tužba podnesena 24. travnja 2018. – Iberpotash protiv Komisije
   (Predmet T-257/18)2018/C 221/40Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelj: Iberpotash, SA (Suria, Španjolska) (zastupnici: N. Niejahr i B. Hoorelbeke. odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            poništi Odluku Komisije (EU) 2018/118 od 31. kolovoza 2017. o državnoj potpori SA.35818 (2016/C) (ex 2015/NN) (ex 2012/CP) koju je Španjolska provela u korist Iberpotasha (prijavljena pod dokumentom C(2017) 5877); (
                  1
               )

            —

            podredno:

                     —

                     poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem je utvrđeno da je u mjeri 1 sadržana državna potpora i naložen njezin povrat od tužitelja zajedno sa kamatama; i/ili

                     —

                     poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem je iznos nezakonite ali spojive potpore koju je tužitelj primio sadržane u mjeri 4 određen u iznosu od 3902461,30 eura, a iznos nezakonite potpore koju treba vratiti od tužitelja zajedno sa kamatama u iznosu od 3958109,70 eura;

            —

            Komisiji naloži snošenje vlastitih troškova i tužiteljevih troškova nastalih u vezi s ovim postupkom.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

            1.

            Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija povrijedila članak 107. stavak 1. UFEU-a time što je utvrdila da mjera 1 obuhvaća prijenos državnih sredstava.

            2.

            Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija povrijedila članak 107. stavak 1. UFEU-a time što je utvrdila da mjera 1 tužitelju daje selektivnu gospodarsku prednost. Podredno, navodi se da Komisija nije pravilno odredila iznos nezakonite i nespojive državne potpore, ako uopće postoji, koji proizlazi iz mjere 1, povrijedivši time članak 16. stavak 1. Postupovne uredbe. (
                  2
               )

            3.

            Treći tužbeni razlog, koji se podredno temelji na tome da je Komisija povrijedila članak 16. stavak 1. Postupovne uredbe u pogledu mjere 1 time što je naložila povrat, jer se takvim povratom povrjeđuju tužiteljeva legitimna očekivanja i/ili načelo pravne sigurnosti.

            4.

            Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija povrijedila članak 107. stavak 1. UFEU-a time što je utvrdila da mjera 4 tužitelju daje selektivnu gospodarsku prednost.

            5.

            Peti tužbeni razlog, koji se podredno temelji na tome da je Komisija povrijedila članak 16. stavak 1. Postupovne uredbe time što nije pravilno odredila iznos nezakonite i nespojive potpore, ako uopće postoji, koji proizlazi iz mjere 4.

      (
         1
      )	SL 2018., L 28, str. 25.
   (
         2
      )	Uredba Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9.)


201806080321931332018/C 221/2222017TC22120180625HR01HRINFO_JUDICIAL20180503192021Predmet T-2/17: Presuda Općeg suda od 3. svibnja 2018. – J-M.-E.V. e hijos protiv EUIPO-a – Masi (MASSI) („Žig Europske unije — Postupak za proglašavanje žiga ništavim — Prijava verbalnog žiga Europske unije MASSI — Raniji nacionalni verbalni žig MASI — Članak 56. stavak 3. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 63. stavak 3. Uredbe (EU) 2017/1001)) — Pravomoćnost — Članak 53. stavak 1. točka (a) i članak 8. stavak 2. točka (c) Uredbe br. 207/2009 (koji su postali članak 60. stavak 1. točka (a) i članak 8. stavak 2. točka (c) Uredbe 2017/1001) — Općepoznati žig u smislu članka 6.a Pariške konvencije”)
 ---documentbreak--- C2212018HR1910120180503HR0022191202Presuda Općeg suda od 3. svibnja 2018. – J-M.-E.V. e hijos protiv EUIPO-a – Masi (MASSI)
   (Predmet T-2/17) (
         1
      )
   „(„Žig Europske unije — Postupak za proglašavanje žiga ništavim — Prijava verbalnog žiga Europske unije MASSI — Raniji nacionalni verbalni žig MASI — Članak 56. stavak 3. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 63. stavak 3. Uredbe (EU) 2017/1001)) — Pravomoćnost — Članak 53. stavak 1. točka (a) i članak 8. stavak 2. točka (c) Uredbe br. 207/2009 (koji su postali članak 60. stavak 1. točka (a) i članak 8. stavak 2. točka (c) Uredbe 2017/1001) — Općepoznati žig u smislu članka 6.a Pariške konvencije”)“2018/C 221/22Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelj: J-M.-E.V. e hijos, SRL (Granollers, Španjolska) (zastupnici: M. Ceballos Rodríguez i J. Güell Serra, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: S. Palmero Cabezas i D. Walicka, agenti)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Alberto Masi (Milano, Italija) (zastupnici: C. Ceriani, S. Giudici i A. Ferreri, odvjetnici)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 4. listopada 2016. (R 793/2015-1) koja se odnosi na postupak za proglašavanje žiga ništavim između M. Masija i društva J-M.-E.V. e hijos.

      Izreka

            1.

            Poništava se odluka prvog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 4. listopada 2016. (R 793/2015-1).

            2.

            EUIPO će, osim vlastitih, snositi i troškove društva J-M.-E.V. e hijos, SRL.

            3.

            Alberto Masi snosit će vlastite troškove.

      (
         1
      )	SL C 63, 27. 2. 2017.


201806080201931232018/C 221/412592018TC22120180625HR01HRINFO_JUDICIAL20180423353511Predmet T-259/18: Tužba podnesena 23. travnja 2018. – Zakłady Chemiczne „Siarkopol” Tarnobrzeg protiv EUIPO-a – EuroChem Agro (Unifoska)
 ---documentbreak--- C2212018HR3510120180423HR0041351351Tužba podnesena 23. travnja 2018. – Zakłady Chemiczne „Siarkopol” Tarnobrzeg protiv EUIPO-a – EuroChem Agro (Unifoska)
   (Predmet T-259/18)2018/C 221/41Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski
      Stranke

      Tužitelj: Zakłady Chemiczne „Siarkopol” Tarnobrzeg sp. z o.o. (Tarnobrzeg, Poljska) (zastupnik: M. Kondrat, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: EuroChem Agro GmbH (Mannheim, Njemačka)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije Unifoska – Prijava za registraciju br. 015017841

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 7. veljače 2018. u predmetu R 1503/2017-5.

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            ukine pobijanu odluku i predmet vratiti EUIPO-u na ponovno odlučivanje;
            ili

            —

            izmijeni pobijanu odluku na način da utvrdi da ne postoje relativni razlozi za odbijanje registracije žiga Europske unije 01501784 „Unifoska” za sve proizvode iz razreda 1 i da žig treba registrirati;

            —

            naloži snošenje troškova u tužiteljevu korist.

      Tužbeni razlozi

            —

            Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 2017/1001;

            —

            Povreda načela zaštite legitimnih očekivanja i načela pravne sigurnosti.


201806080281931322018/C 221/422642018TC22120180625HR01HRINFO_JUDICIAL20180427363611Predmet T-264/18: Tužba podnesena 27. travnja 2018. – Gruppo Armonie protiv EUIPO-a (mo.da)
 ---documentbreak--- C2212018HR3610120180427HR0042361361Tužba podnesena 27. travnja 2018. – Gruppo Armonie protiv EUIPO-a (mo.da)
   (Predmet T-264/18)2018/C 221/42Jezik postupka: talijanski
      Stranke

      Tužitelj: Gruppo Armonie SpA (Casalgrande, Italija) (zastupnik: G. Medri, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije s verbalnim elementom mo.da – prijava za registraciju br. 16 430 035

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 20. veljače 2018. u predmetu R 2065/2017-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            poništi pobijanu odluku.

      Tužbeni razlog

            —

            Povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 2017/1001.


201806080441931442018/C 221/132722018CJC22120180625HR01HRINFO_JUDICIAL20180420111222Predmet C-272/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. travnja 2018. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) – Verein für Konsumenteninformation protiv TVP Treuhand- und Verwaltungsgesellschaft für Publikumsfonds mbH & Co KG
 ---documentbreak--- C2212018HR1120120180420HR0013112122Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. travnja 2018. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) – Verein für Konsumenteninformation protiv TVP Treuhand- und Verwaltungsgesellschaft für Publikumsfonds mbH & Co KG
   (Predmet C-272/18)2018/C 221/13Jezik postupka: njemački
      Sud koji je uputio zahtjev

   Oberster Gerichtshof

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Verein für Konsumenteninformation

      Tuženik: TVP Treuhand- und Verwaltungsgesellschaft für Publikumsfonds mbH & Co KG

      Prethodna pitanja

            1

            Uključuje li izuzimanje iz područja primjene navedeno u članku 1. stavku 2. (e) Konvencije o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze od 19. lipnja 1980. (u daljnjem tekstu: Rimska konvencija) i članku 1. stavku 2. (f) Uredbe (EZ) br. 593/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze (u daljnjem tekstu: Uredba Rim I) (
                  1
               ) i dogovore između fiducijanta i fiducijara koji za njega drži udio u komanditnom društvu, osobito kada postoji isprepletenost društvenih i fiducijarnih ugovora?

            2

            U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje:
            Treba li se članak 3. stavak 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (u daljnjem tekstu: Direktiva o nepoštenim uvjetima) (
                  2
               ) tumačiti tako da je odredba sadržana u ugovoru o fiduciji o upravljanju udjelom u komanditnom društvu, sklopljenog između poduzetnika i potrošača o kojoj se nisu vodili pojedinačni pregovori, a prema kojoj je primjenjivo pravo države sjedišta komanditnog društva, nepoštena ako je jedina svrha ugovora o fiduciji upravljanje udjelom u komanditnom društvu i da fiducijant ima prava i obveze izravnog člana društva?

            3

            U slučaju potvrdnog odgovora na prvo ili drugo pitanje:
            Mijenja li se taj odgovor ako poduzetnik ne mora otići u državu potrošača kako bi pružao dugovane usluge, ali je obvezan potrošaču proslijediti dividende kao i druge imovinske koristi od udjela i informacije o poslovanju udjela? Je li pritom važno primjenjuje li se Uredba Rim I ili Rimska konvencija?

            4

            U slučaju potvrdnog odgovora na treće pitanje:
            Bi li se taj odgovor promijenio ako je dodatno potrošač potpisao zahtjev za upis poslovnih udjela u državi svojeg uobičajenog boravišta, poduzetnik informacije o udjelima stavlja na raspolaganje i na internetu te da je uspostavljeno mjesto plaćanja u državi potrošača kojoj potrošač treba uplatiti iznos udjela u društvu, iako poduzetnik nije ovlašten raspolagati tim bankovnim računom? Je li pritom važno primjenjuje li se Uredba Rim I ili Rimska konvencija?

      (
         1
      )	SL 2008, L 177, str. 6. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str. 109.)
   (
         2
      )	SL 1993, L 95, str. 29. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


201806080371931252018/C 221/241872017TC22120180625HR01HRINFO_JUDICIAL20180504212111Predmet T-187/17: Presuda Općeg suda od 4. svibnja 2018. – Bernard Krone Holding protiv EUIPO-a (Mega Liner) („Žig Europske unije — Prijava verbalnog žiga Europske unije Mega Liner — Apsolutni razlozi za odbijanje — Opisni karakter — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EU) br. 2017/1001) — Obveza obrazlaganja — Članak 75. prva rečenica Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 94. stavak 1. Uredbe 2017/1001)”
 ---documentbreak--- C2212018HR2110120180504HR0024211211Presuda Općeg suda od 4. svibnja 2018. – Bernard Krone Holding protiv EUIPO-a (Mega Liner)
   (Predmet T-187/17) (
         1
      )
   „(„Žig Europske unije — Prijava verbalnog žiga Europske unije Mega Liner — Apsolutni razlozi za odbijanje — Opisni karakter — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EU) br. 2017/1001) — Obveza obrazlaganja — Članak 75. prva rečenica Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 94. stavak 1. Uredbe 2017/1001)”“2018/C 221/24Jezik postupka: njemački
      Stranke

      Tužitelj: Bernard Krone Holding SE & Co. KG (Spelle, Njemačka) (zastupnici: T. Weeg i K. Lüken, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: M. Fischer i W. Schramek, agenti)

      Predmet

   Tužba protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 9. siječnja 2017. (predmet R 442/2016-1) koja se odnosi na prijavu za registraciju verbalnog žiga Mega Liner kao žiga Europske unije.

      Izreka

            1.

            Poništava se točka 2. izreke odluke prvog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 9. siječnja 2017. (predmet R 442/2016–1).

            2.

            EUIPO će snositi, osim vlastitih i troškove društva Bernard Krone Holding SE & Co. KG koji su nastali u postupku pred Općim sudom.

      (
         1
      )	SL C 161, 22. 5. 2017.


201806150771955392018/C 231/422552018TC23120180702HR01HRINFO_JUDICIAL20180423333421Predmet T-255/18: Tužba podnesena 23. travnja 2018. – US protiv ESB-a
 ---documentbreak--- C2312018HR3310120180423HR0042331342Tužba podnesena 23. travnja 2018. – US protiv ESB-a
   (Predmet T-255/18)2018/C 231/42Jezik postupka: francuski
      Stranke

      Tužitelj: US (zastupnici: L. Levi i A. Blot, odvjetnici)

      Tuženik: Europska središnja banka (ESB)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            utvrdi da je tužba dopuštena i osnovana;

      posljedično:

            —

            poništi odluku o nemogućnosti konverzije tužiteljeva ugovora, s datumom od 13. srpnja 2017.;

            —

            poništi odluku ESB-a od 11. listopada 2017. kojom se odbija tužiteljev zahtjev za upravnim preispitivanjem („administrative review”) od 11. kolovoza 2017.;

            —

            poništi odluku ESB-a od 13. veljače 2018., dostavljenu tužitelju istog dana, kojom se odbija tužiteljeva žalba („grievance procedure”) podnesena 7. prosinca 2017.;

            —

            odredi naknadu štete koju je tužitelj pretrpio;

            —

            naloži tuženiku snošenje ukupnih troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

            1.

            Prvi tužbeni razlog temelji se na prigovoru nezakonitosti u odnosu na politiku konverzije, s obzirom na to da se njome krši članak 10. točka (c) Uvjeta zapošljavanja i članak 2.0 Pravila primjenjivih na osoblje te je ista donesena protivno hijerarhiji pravnih propisa.

            2.

            Drugi tužbeni razlog temelji se na prigovoru nezakonitosti, jer se člankom 10. točkom (c) Uvjeta zapošljavanja i člankom 2.0 Pravila primjenjivih na osoblje povrjeđuje Direktiva Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP i uvodna izjava 6. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP.

            3.

            Treći tužbeni razlog temelji se na prigovoru nezakonitosti smjernica Annual Salary and Bonus Review (ASBR), u dijelu u kojem se potonjima krši obveza obrazlaganja i načelo pravne sigurnosti.

            4.

            Četvrti tužbeni razlog temelji se na očitom pogreškama u ocjeni i povredi obveze obrazlaganja kada je riječ o, kao prvo, platnim razredima dodijeljenim tužitelju, kao drugo, njegovom „kontinuiranom razvoju”, i kao treće, održavanja potreba službe („business needs”) za tužiteljeva znanja, vještine i kompetencije.


title: Presuda Suda od 24. travnja 2018. u predmetu E-7/17 – Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda (Propust države EFTA-e da ispuni svoje obveze – Neprovedba – Direktiva 2014/29/EU)

text:
               9.8.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 280/4

      PRESUDA SUDA
      od 24. travnja 2018.
      u predmetu E-7/17
      Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda

         (Propust države EFTA-e da ispuni svoje obveze – Neprovedba – Direktiva 2014/29/EU)

      (2018/C 280/04)
      U predmetu E-7/17, Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda – ZAHTJEV za utvrđenje da Island nije donio mjere potrebne kako bi Akt iz poglavlja VIII. točke 6.f Priloga II. Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru (Direktiva 2014/29/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na stavljanje na raspolaganje na tržištu jednostavnih tlačnih posuda), kako je prilagođen Sporazumu njegovim Protokolom 1., postao dijelom njegova unutarnjeg pravnog poretka te u svakom slučaju nije obavijestio Nadzorno tijelo EFTA-e o mjerama donesenim za provođenje Akta, u skladu s člankom 7. Sporazuma, Sud, u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik i sudac izvjestitelj, Per Christiansen i Bernd Hammermann, suci, donio je 24. travnja 2018. presudu kao u izreci:
      Sud:

                  1.

                  Utvrđuje da Island nije ispunio svoje obveze iz članka 7. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru time što nije, u propisanom roku, donio mjere potrebne za provedbu Akta iz poglavlja VIII. točke 6.f Priloga II. Sporazumu (Direktiva br. 2014/29/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na stavljanje na raspolaganje na tržištu jednostavnih tlačnih posuda), kako je prilagođen Sporazumu njegovim Protokolom 1.

                  2.

                  Nalaže Islandu plaćanje troškova postupka.


201807270402024702018/C 285/025572015CJC28520180813HR01HRINFO_JUDICIAL201806212211Predmet C-557/15: Presuda Suda (treće vijeće) od 21. lipnja 2018. – Europska komisija protiv Republike Malte (Povreda obveze države članice — Direktiva 2009/147/EZ — Očuvanje divljih ptica — Hvatanje i držanje živih jedinki — Vrste koje pripadaju porodici zeba — Zabrana — Nacionalno odstupajuće uređenje — Ovlast države članice za odstupanje — Pretpostavke)
 ---documentbreak--- C2852018HR210120180621HR00022121Presuda Suda (treće vijeće) od 21. lipnja 2018. – Europska komisija protiv Republike Malte
   (Predmet C-557/15) (
         1
      )
   „(Povreda obveze države članice — Direktiva 2009/147/EZ — Očuvanje divljih ptica — Hvatanje i držanje živih jedinki — Vrste koje pripadaju porodici zeba — Zabrana — Nacionalno odstupajuće uređenje — Ovlast države članice za odstupanje — Pretpostavke)“2018/C 285/02Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: K. Mifsud-Bonnici i C. Hermes, agenti)

      Tuženik: Republika Malta (zastupnici: A. Buhagiar, agent, J. Bouckaert, advocaat, L. Cassar Pullicino, avukat)

      Izreka

            1.

            Donošenjem odstupajućeg uređenja koje dopušta ulov živih jedinki sedam vrsta divljih zeba (obična zeba Fringilla coelebs, konopljarka Carduelis cannabina, češljugar Carduelis carduelis, zelendur Carduelis chloris, batokljun Coccothraustes coccothraustes, žutarica Serinus serinus i čižak Carduelis spinus) Republika Malta povrijedila je obveze koje ima na temelju odredaba članka 5. točaka (a) i (e) i članka 8. stavka 1. Direktive 2009/147/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 30. studenoga 2009. o očuvanju divljih ptica u vezi s njezinim člankom 9. stavkom 1.

            2.

            Republici Malti nalaže se snošenje troškova.

      (
         1
      )	SL C 7, 11. 1. 2016.


201807270142025012018/C 285/503092018TC28520180813HR01HRINFO_JUDICIAL20180517333311Predmet T-309/18: Tužba podnesena 17. svibnja 2018. – Adis Higiene protiv EUIPO-a – Farecla Products (G3 EXTRA PLUS)
 ---documentbreak--- C2852018HR3310120180517HR0050331331Tužba podnesena 17. svibnja 2018. – Adis Higiene protiv EUIPO-a – Farecla Products (G3 EXTRA PLUS)
   (Predmet T-309/18)2018/C 285/50Jezik na kojem je tužba podnesena: španjolski
      Stranke

      Tužitelj: Adis Higiene, SL (Pozuelo de Alarcón, Španjolska) (zastupnica: M. Sanmartín Sanmartín, abogada)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Farecla Products Ltd (Ware, Ujedinjena Kraljevina)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni žig: verbalni žig G3 EXTRA PLUS – žig Europske unije br. 15 064 207

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 02/03/2018 u predmetu R 2134/2017-4

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            poništi pobijanu odluku,

            —

            naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi

            —

            Povreda članka 42. Uredbe br. 207/2009, u vezi s pravilom 22. Uredbe br. 2868/95

            —

            Povreda članaka 94., 95. i 107. Uredbe br. 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća

            —

            Povreda dužnosti obrazlaganja


201807270442024482018/C 285/0352016CJC28520180813HR01HRINFO_JUDICIAL201806213311Predmet C-5/16: Presuda Suda (drugo vijeće) od 21. lipnja 2018. – Republika Poljska protiv Europskog parlamenta, Vijeća Europske unije (Tužba za poništenje — Odluka (EU) 2015/1814 — Određivanje pravne osnove — Uzimanje u obzir učinaka akta — Nepostojanje — Članak 192. stavak 1. UFEU-a — Članak 192. stavak 2. prvi podstavak točka (c) UFEU-a — Mjere koje znatno utječu na izbor države članice između različitih energetskih izvora i opće strukture njezine opskrbe energijom — Načelo lojalne suradnje — Članak 15. UEU-a — Ovlasti Europskog vijeća — Načela pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja — Načelo proporcionalnosti — Procjena učinka)
 ---documentbreak--- C2852018HR310120180621HR00033131Presuda Suda (drugo vijeće) od 21. lipnja 2018. – Republika Poljska protiv Europskog parlamenta, Vijeća Europske unije
   (Predmet C-5/16) (
         1
      )
   „(Tužba za poništenje — Odluka (EU) 2015/1814 — Određivanje pravne osnove — Uzimanje u obzir učinaka akta — Nepostojanje — Članak 192. stavak 1. UFEU-a — Članak 192. stavak 2. prvi podstavak točka (c) UFEU-a — Mjere koje znatno utječu na izbor države članice između različitih energetskih izvora i opće strukture njezine opskrbe energijom — Načelo lojalne suradnje — Članak 15. UEU-a — Ovlasti Europskog vijeća — Načela pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja — Načelo proporcionalnosti — Procjena učinka)“2018/C 285/03Jezik postupka: poljski
      Stranke

      Tužitelj: Republika Poljska (zastupnici: B. Majczyna i K. Rudzińska, agenti, uz asistenciju I. Tatarewicza, ekspert)

      Tuženici: Europski parlament (zastupnici: A. Tamás i A. Pospíšilová Padowska, agenti), Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Simm, A. Sikora, i K. Pleśniak, agenti)

      Intervenijenti u potporu tuženicima: Kraljevina Danska (zastupnici: M. Wolff, J. Nymann-Lindegren i C. Thorning, agenti), Savezna Republika Njemačka (zastupnik: T. Henze, agent), Kraljevina Španjolska (zastupnici: A. Gavela Llopis i M. A. Sampol Pucurull, agenti), Francuska Republika (zastupnici: D. Colas, G. i Bergues, J. Traband, T. Deleuil i S. Ghiandoni, agenti), Kraljevina Švedska (zastupnici: A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, N. Otte Widgren i L. Swedenborg, agenti), Europska komisija (zastupnici: K. Herrmann, A. C. Becker, E. White i K. Mifsud-Bonnici, agenti)

      Izreka

            1.

            Tužba se odbija.

            2.

            Republici Poljskoj nalaže se snošenje troškova Europskog parlamenta i Vijeća Europske unije.

            3.

            Kraljevina Danska, Savezna Republika Njemačka, Kraljevina Španjolska, Francuska Republika, Kraljevina Švedska i Europska komisija snose vlastite troškove.

      (
         1
      )	SL C 98, 14. 3. 2016.


201807270112025032018/C 285/513302018TC28520180813HR01HRINFO_JUDICIAL20180523343631Predmet T-330/18: Tužba podnesena 23. svibnja 2018. – Carvalho i dr. protiv Parlamenta i Vijeća
 ---documentbreak--- C2852018HR3410120180523HR0051341363Tužba podnesena 23. svibnja 2018. – Carvalho i dr. protiv Parlamenta i Vijeća
   (Predmet T-330/18)2018/C 285/51Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelji: Armando Carvalho (Santa Comba Dão, Portugal) i 36 drugih (zastupnici: G. Winter, profesor, R. Verheyen, odvjetnik i H. Leith, Barrister)

      Tuženici: Vijeće Europske unije, Europski parlament

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

            —

            proglasi „Zakonodavni paket o emisiji stakleničkih plinova” (
                  1
               ) nezakonitim u dijelu u kojem se njime u razdoblju od 2021. do 2030. dopušta emisija stakleničkih plinova u količini koja u 2021. odgovara razini od 80 % emisija iz 1990., a u 2030. se smanjuje na razinu od 60 % emisija iz 1990.

            —

            poništi „Zakonodavni paket o emisiji stakleničkih plinova” u dijelu u kojem se njime postavljaju ciljevi smanjenja emisija stakleničkih plinova do 2030. za 40 % njihovih razina iz 1990., a osobito članak 9. stavak 2. Direktive 2003/87/EZ, kako je zadnje izmijenjena Direktivom 2018/410, članak 4. stavak 2. Priloga I. Uredbi 2018/842 i članak 4. Uredbe 2018/841;

            —

            naloži tuženicima da donesu mjere u skladu sa Zakonodavnim paketom o emisiji stakleničkih plinova kojima se do 2030. traži smanjenje emisije stakleničkih plinova za 50 % do 60 % njihovih razina iz 1990. ili veća razina smanjenja koju Opći sud smatra primjerenom;

            —

            podredno, ako Opći sud ne odluči izdati nalog i ako se njegova odluka o poništenju ciljeva smanjenja donese prekasno za izmjenu relevantnih odredbi prije 2021., tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da naloži da pobijane odredbe Zakonodavnog paketa o emisiji stakleničkih plinova ostanu na snazi do određenog datuma, do kojeg se moraju izmijeniti u skladu s višim pravnim normama;

            —

            naloži tuženicima snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe deset tužbenih razloga.

            1.

            Prvi tužbeni razlog, istaknut u prilog njihovu zahtjevu za poništenje, koji se temelji na tome da više pravne norme obvezuju Uniju da spriječi nastanak štete izazvane klimatskim promjenama na temelju međunarodnog običajnog prava koje državama zabranjuje da uzrokuju štetu i obvezuje ih da spriječe nastanak štete u skladu s člankom 191. UFEU-a. Unija je također obvezna spriječiti povrede temeljnih prava koje štiti Povelja Europske unije o temeljnim pravima uzrokovane klimatskim promjenama. Ta prava uključuju pravo na život i tjelesni integritet, pravo na obavljanje zanimanja, pravo vlasništva, prava djece i pravo na jednako postupanje.

            2.

            Drugi tužbeni razlog, istaknut u prilog njihovu zahtjevu za poništenje, koji se temelji na tome da je, s obzirom na uzročnu vezu između emisije stakleničkih plinova i opasnih klimatskih promjena, Unija odgovorna poduzeti mjere za regulaciju emisija stakleničkih plinova u Uniji, kako bi se spriječio nastanak štete i povreda temeljnih prava.

            3.

            Treći tužbeni razlog, istaknut u prilog njihovu zahtjevu za poništenje, koji se temelji na tome da klimatske promjene već uzrokuju štetu i dovode do povrede temeljnih prava te će to nastaviti činiti. Svaka daljnja emisija stakleničkih plinova koja doprinosi nastanku tih posljedica stoga će biti nezakonita, osim ako se može opravdati objektivnim razlozima i ako je Unija nastojala smanjiti tu emisiju u granicama svojih tehničkih i financijskih mogućnosti.

            4.

            Četvrti tužbeni razlog, istaknut u prilog njihovu zahtjevu za poništenje, koji se temelji na tome da Unija ne može iznositi nikakvo takvo opravdanje prilikom usvajanja ciljeva određenih Zakonodavnim paketom o emisiji stakleničkih plinova zbog sljedećih razloga:

                     —

                     ti ciljevi dopuštaju emisije u količinama koje znatno premašuju pravičan udio Unije u ukupnim emisijama, u skladu s ciljem Pariškog sporazuma koji se sastoji od maksimalnog povećanja ukupne prosječne temperature od 1,5 oC ili znatno ispod 2 oC;

                     —

                     ciljevi su postavljeni a da tuženici pritom nisu razmatrali doseg tehničkih i financijskih mogućnosti Unije za smanjenje. Ciljevi su više odabrani kao najisplativija sredstva za ispunjenje ranijeg dugoročnog cilja u pogledu emisija, koji je kasnije zamijenjen Pariškim sporazumom;

                     —

                     dokazi koji su na raspolaganju tuženicima pokazuju da je Unija imala mogućnost usvojiti mjere smanjenja emisije stakleničkih plinova do 2030. na najmanje 50 % – 60 % ispod njihove razine iz 1990.

            5.

            Peti tužbeni razlog, istaknut u prilog izdavanju naloga, koji se također temelji na tome da više pravne norme obvezuju Uniju da spriječi nastanak štete izazvane klimatskim promjenama na temelju međunarodnog običajnog prava koje državama zabranjuje da uzrokuju štetu i obvezuje ih da spriječe nastanak štete u skladu s člankom 191. UFEU-a. Unija je također na temelju Povelje Europske unije o temeljnim pravima obvezna spriječiti povrede temeljnih prava uzrokovane klimatskim promjenama.

            6.

            Šesti tužbeni razlog, istaknut u prilog izdavanju naloga, koji se temelji na tome da je Unija na temelju svoje odgovornosti za emisiju stakleničkih plinova već prije povrijedila svoje obveze:

                     —

                     od 1992. krši svoju obvezu sprečavanja nastanka štete, kad je donesena Okvirna konvencija Ujedinjenih naroda o klimatskim promjenama i kad je spoznaja o klimatskim promjenama postala opća;

                     —

                     povreda obveze Unije pogoršala se 2009., kad su i članak 191. UFEU-a i Povelja Europske unije o temeljnim pravima bili na snazi;

                     —

                     u to je vrijeme nastavak emisije stakleničkih plinova trebalo zabraniti, osim u slučaju objektivnog opravdanja. Unija nije tvrdila i ne može tvrditi da su razine emisija koje je nastavila dopuštati u tom razdoblju u skladu s njezinim tehničkim i financijskim mogućnostima za smanjenje emisija.

            7.

            Sedmi tužbeni razlog, istaknut u prilog zahtjevu za izdavanje naloga, koji se temelji na tome da Unija nastavlja kršiti svoje obveze i sada time što je usvojila ciljeve smanjenja emisija iz Zakonodavnog paketa o emisiji stakleničkih plinova. Kao što je navedeno u tužbenim razlozima u prilog zahtjevu za poništenje, Zakonodavnim paketom o emisiji stakleničkih plinova ne smanjuju se emisije i dopušta se njihov nastavak na razinama koje su nezakonite i koje se ne mogu opravdati.

            8.

            Osmi tužbeni razlog, istaknut u prilog zahtjevu za izdavanje naloga, koji se temelji na tome da Unijina povreda obveza čini dovoljno ozbiljnu povredu pravne norme kojom se pojedincima dodjeljuju prava. Unija nema diskrecijsko pravo odbiti razmatranje ili donošenje mjera koje su unutar njezinih tehničkih i financijskih mogućnosti za smanjenje emisija.

            9.

            Deveti tužbeni razlog, istaknut u prilog zahtjevu za izdavanje naloga, koji se temelji na tome da su povrede obveze uzrokovale opasne klimatske promjene koje su dovele do nastanka imovinske štete nekim tužiteljima te će nastaviti uzrokovati daljnju i dodatnu štetu tužiteljima u budućnosti.

            10.

            Deseti tužbeni razlog, istaknut u prilog zahtjevu za izdavanje naloga, koji se temelji na tome da je Unija obvezna osigurati da je njezino djelovanje u skladu s njezinom pravnom obvezom smanjenja emisija razmjerno njezinim tehničkim i financijskim mogućnostima, za koje je utvrđeno da odgovaraju smanjenju emisija do 2030. u visini od 50 % do 60 % njihove razine iz 1990. Tužitelji od Općeg suda traže da u tu svrhu izda nalog.

      (
         1
      )	Direktiva (EU) 2018/410 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. ožujka 2018. o izmjeni Direktive 2003/87/EZ radi poboljšanja troškovno učinkovitih smanjenja emisija i ulaganja za niske emisije ugljika te Odluke (EU) 2015/1814 (SL 2018., L 76, str. 3.); Uredba (EU) 2018/842 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2018. o obvezujućem godišnjem smanjenju emisija stakleničkih plinova u državama članicama od 2021. do 2030. kojim se doprinosi mjerama u području klime za ispunjenje obveza u okviru Pariškog sporazuma i izmjeni Uredbe (EU) br. 525/2013 (SL 2018., L 156, str. 26.); i Uredba (EU) 2018/841 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2018. o uključivanju emisija i uklanjanja stakleničkih plinova iz korištenja zemljišta, prenamjene zemljišta i šumarstva u okvir za klimatsku i energetsku politiku do 2030. te o izmjeni Uredbe (EU) br. 525/2013 i Odluke br. 529/2013/EU (SL 2018., L 156, str. 1.). (U svojoj se tužbi tužitelji pozivaju na Uredbe 2018/842 i 2018/841 u verzijama koje je Vijeće usvojilo 14. svibnja 2018., prije potpisivanja i objave u Službenom listu.)


201807270432025172018/C 285/04152016CJC28520180813HR01HRINFO_JUDICIAL201806193422Predmet C-15/16: Presuda Suda (veliko vijeće) od 19. lipnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesverwaltungsgericht – Njemačka) – Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht protiv Ewalda Baumeistera (Zahtjev za prethodnu odluku — Usklađivanje zakonodavstava — Direktiva 2004/39/EZ — Članak 54. stavak 1. — Doseg obveze čuvanja poslovne tajne koja se odnosi na nacionalna tijela nadležna za financijski nadzor — Pojam „povjerljivi podatak”)
 ---documentbreak--- C2852018HR320120180619HR00043242Presuda Suda (veliko vijeće) od 19. lipnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesverwaltungsgericht – Njemačka) – Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht protiv Ewalda Baumeistera
   (Predmet C-15/16) (
         1
      )
   „(Zahtjev za prethodnu odluku — Usklađivanje zakonodavstava — Direktiva 2004/39/EZ — Članak 54. stavak 1. — Doseg obveze čuvanja poslovne tajne koja se odnosi na nacionalna tijela nadležna za financijski nadzor — Pojam „povjerljivi podatak”)“2018/C 285/04Jezik postupka: njemački
      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesverwaltungsgericht

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht

      Tuženik: Ewald Baumeister

      uz sudjelovanje: Franka Schmitta, u svojstvu likvidatora društva Phoenix Kapitaldienst GmbH

      Izreka

            1.

            Članak 54. stavak 1. Direktive 2004/39/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o tržištima financijskih instrumenata te o izmjeni direktiva Vijeća 85/611/EEZ i 93/6/EEZ i Direktive 2000/12/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 93/22/EEZ treba tumačiti na način da nisu svi podaci koji se odnose na nadzirano društvo i koje je ono dostavilo nadležnom tijelu kao ni sva očitovanja tog tijela sadržana u dosjeu u nadzornom postupku koji to tijelo provodi, uključujući njegovu korespondenciju s drugim službama, bezuvjetno povjerljivi podaci na koje se stoga primjenjuje obveza čuvanja poslovne tajne propisana tom odredbom. U tu kategoriju spadaju podaci koje imaju tijela koja države članice imenuju za ispunjavanje zadaća propisanih tom direktivom, a koji, kao prvo, nisu javni i čije bi otkrivanje, kao drugo, moglo naštetiti interesima fizičke ili pravne osobe koja ih je dostavila ili trećim osobama ili pravilnom funkcioniranju sustava nadzora djelovanja investicijskih društava koji je zakonodavac Unije uveo donošenjem Direktive 2004/39.

            2.

            Članak 54. stavak 1. Direktive 2004/39 treba tumačiti na način da povjerljivost podataka koji se odnose na nadzirano društvo, a koje je ono dostavilo tijelima koja države članice imenuju za ispunjavanje zadaća propisanih tom direktivom, valja ocijeniti u trenutku kada ta tijela trebaju izvršiti ispitivanje u vezi sa zahtjevom za otkrivanje navedenih podataka, neovisno o njihovoj kvalifikaciji u trenutku njihova dostavljanja navedenim tijelima.

            3.

            Članak 54. stavak 1. Direktive 2004/39 treba tumačiti na način da se podaci koje imaju tijela koja države članice imenuju za ispunjavanje zadaća propisanih tom direktivom, a koji su mogli biti poslovne tajne, ali koji su stari pet ili više godina, načelno zbog proteka vremena smatraju zastarjelima te da su stoga prestali biti tajni, osim ako, iznimno, strana koja se poziva na tajnost dokaže da su, unatoč svojoj starosti, ti podaci i dalje ključni elementi njezina poslovnog položaja ili poslovnih položaja predmetnih trećih osoba. Takva razmatranja ne vrijede u odnosu na podatke koje ta tijela imaju, a čija bi se povjerljivost mogla opravdati razlozima koji nemaju veze s njihovom važnošću za poslovni položaj predmetnih poduzetnika.

      (
         1
      )	SL C 111, 29. 3. 2016.


201807270072025332018/C 285/523372018TC28520180813HR01HRINFO_JUDICIAL20180601363721Predmet T-337/18: Tužba podnesena 1. lipnja 2018. – Laboratoire Pareva protiv Komisije
 ---documentbreak--- C2852018HR3610120180601HR0052361372Tužba podnesena 1. lipnja 2018. – Laboratoire Pareva protiv Komisije
   (Predmet T-337/18)2018/C 285/52Jezik postupka: engleski
      Stranke

      Tužitelj: Laboratoire Pareva (Saint Martin de Crau, Francuska) (zastupnik: K. Van Maldegem i S. Englebert, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

            —

            proglasi tužbu dopuštenom i osnovanom;

            —

            poništi Provedbenu odluku Komisije (EU) 2018/619 (
                  1
               ) od 20. travnja 2018. o neodobravanju PHMB-a (1415; 4.7) kao postojeće aktivne tvari za uporabu u biocidnim proizvodima vrsta 1, 5 i 6 na temelju Uredbe 528/2012 (
                  2
               ) (u daljnjem tekstu: pobijana odluka); i

            —

            naloži tuženiku snošenje troškova ovog postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.
   Tužitelj tvrdi da je tuženik pobijanom odlukom povrijedio Ugovor o funkcioniranju Europske unije (u daljnjem tekstu: UFEU), sekundarno zakonodavstvo Unije i načela prava Unije. Stoga, tužitelj traži poništenje pobijane odluke na temelju tri sljedeća tužbena razloga:

            1.

            Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na bitnim postupovnim pogreškama:

                     —

                     tuženik nije slijedio postupovne korake koje je morao slijediti prije donošenja pobijane odluke. Tuženik je povrijedio bitne postupovne zahtjeve predviđene člankom 6. stavkom 7. točkama (a) i (b) Delegirane uredbe Komisije (EU) 1062/2014 (
                           3
                        ) koji su, da ih se poštovalo, mogli dovesti do drukčijeg ishoda.

            2.

            Drugi tužbeni razlog koji se temelji na očitim pogrešaka u ocjeni:

                     —

                     tuženik je počinio očitu pogrešku u ocjeni time što je prilikom svoje ocjene PHMB-a uzeo u obzir elemente koji nisu relevantni i time što nije pripisao dovoljnu važnost elementima koji su specifični i relevantni za tužiteljev PHMB.

            3.

            Treći tužbeni razlog koji se temelji na povredi temeljnih načela prava Unije i na povredi prava obrane:

                     —

                     tuženik nije osigurao da se tužitelju u potpunosti, odgovarajuće i stvarno omogući podnošenje očitovanja tijekom postupka.

      (
         1
      )	Provedbena odluka Komisije (EU) 2018/619 od 20. travnja 2018. o neodobravanju PHMB-a (1415; 4.7) kao postojeće aktivne tvari za uporabu u biocidnim proizvodima vrsta 1, 5 i 6 (SL 2018., L 102, str.21.)
   (
         2
      )	Uredba (EU) br. 528/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2012. o stavljanju na raspolaganje na tržištu i uporabi biocidnih proizvoda (SL 2012., L 167, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 49., str. 181.)
   (
         3
      )	Delegirana Uredba Komisije (EU) br. 1062/2014 od 4. kolovoza 2014. o programu rada za sustavni pregled svih postojećih aktivnih tvari sadržanih u biocidnim proizvodima iz Uredbe (EU) br. 528/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2014, L 294, str.1.)