title: Presuda Općeg suda (četvrto vijeće) od 5. rujna 2018.#Vincent Villeneuve protiv Europske komisije.#Javna služba – Postupak zapošljavanja – Otvoreni natječaj – Obavijest o natječaju EPSO/AD/303/15 (AD 7) – EPSO-ova provjera uvjeta za sudjelovanje u natječaju – Radno iskustvo u kraćem trajanju od zahtijevanog najkraćeg trajanja – Priroda provjere uvjeta za sudjelovanje vezanog za radno iskustvo – Obveza obrazlaganja – Očita pogreška u ocjeni povjerenstva za odabir – Jednako postupanje.#Predmet T-671/16.

text:
         PRESUDA OPĆEG SUDA (četvrto vijeće)
       (
            *1
         )
      „Javna služba – Postupak zapošljavanja – Otvoreni natječaj – Obavijest o natječaju EPSO/AD/303/15 (AD 7) – EPSO‑ova provjera uvjeta za sudjelovanje u natječaju – Radno iskustvo u kraćem trajanju od zahtijevanog najkraćeg trajanja – Priroda provjere uvjeta za sudjelovanje vezanog za radno iskustvo – Obveza obrazlaganja – Očita pogreška u ocjeni povjerenstva za odabir – Jednako postupanje”
      U predmetu T‑671/16,

         Vincent Villeneuve, sa stalnom adresom u Montpellieru (Francuska), kojeg zastupa C. Mourato, odvjetnik,
      tužitelj,
      protiv

         Europske komisije, koju zastupaju G. Gattinara i L. Radu Bouyon, u svojstvu agenata,
      tuženika,
      povodom zahtjeva na temelju članka 270. UFEU‑a za poništenje odluke povjerenstva za odabir od 5. studenoga 2015. kojom se odbija tužiteljeva prijava za sudjelovanje na otvorenom natječaju temeljenom na kvalifikacijama i testovima EPSO/AD/303/15 – Razvojna suradnja i upravljanje pomoći za zemlje koje nisu članice EU‑a (AD 7),
      OPĆI SUD (četvrto vijeće),
      u sastavu: H. Kanninen (izvjestitelj), predsjednik, J. Schwarcz i C. Iliopoulos, suci,
      tajnik: G. Predonzani, administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 8. studenoga 2017.,
      donosi sljedeću

         Presudu

         Okolnosti spora

               1

               Obavijest o natječaju EPSO/AD/303/15 – Razvojna suradnja i upravljanje pomoći za zemlje koje nisu članice EU‑a (AD 7) (SL 2015., C 150 A, str. 1., u daljnjem tekstu: Obavijest o natječaju) sadržava četiri različite rubrike naslovljene „Zadaće administratora”, „Uvjeti za prijavu”, „Postupak odabira” i „Prijava”.

               2

               U rubrici „Uvjeti za prijavu” navedeno je da moraju biti ispunjeni svi „opći uvjeti” i „posebni uvjeti”– koji se odnose na jezike, kvalifikacije i radno iskustvo – u trenutku kad kandidat potvrdi svoju prijavu.

               3

               Zahtijevali su se i posebni uvjeti koji se odnose na kvalifikacije i radno iskustvo kandidata:
               „Završen sveučilišni studij od najmanje 4 godine, potvrđen diplomom, nakon kojega je kandidat stekao najmanje 6 godina radnog iskustva u području povezanom s opisom radnog mjesta iz obavijesti
               ili
               završen sveučilišni studij od najmanje 3 godine, potvrđen diplomom, nakon kojega je kandidat stekao najmanje 7 godina radnog iskustva u području povezanom s opisom radnog mjesta iz obavijesti.”

               4

               U rubrici „Postupak odabira” u obavijesti o natječaju, točki 1. naslovljenoj „Računalni testovi s višestrukim izborom odgovora”, navedeno je da će na računalne testove s višestrukim izborom odgovora biti pozvani svi kandidati koji su u propisanom roku potvrdili svoj obrazac za prijavu te da će ti testovi biti eliminacijski. Točka 2. te rubrike, naslovljena „Odabir na temelju kvalifikacija”, glasila je kako slijedi:
               „Najprije se provjeravaju uvjeti za sudjelovanje u natječaju na temelju podataka iz elektroničkih prijava kandidatâ. Postoje dvije mogućnosti.
               Ako se računalni testovi s višestrukim izborom odgovora organiziraju preliminarno, popratna dokumentacija kandidata provjerava se padajućim redoslijedom prema uspješnosti kandidata na tim testovima sve dok broj uspješnih kandidata ne dosegne prag iz točke 1. Ostala popratna dokumentacija neće se provjeravati.
               Ako se računalni testovi s višestrukim izborom odgovora ne organiziraju preliminarno, provjerava se popratna dokumentacija svih kandidata kako bi se utvrdilo da ispunjavaju uvjete sudjelovanja.
               Potom se samo za kandidate koji ispunjavaju uvjete, a koji su odabrani kako je prethodno opisano, odabir na temelju kvalifikacija provodi na temelju informacija koje je kandidat dostavio u kartici „Probir talenata” obrasca za prijavu. Za svaki kriterij odabira odbor za odabir dodjeljuje ponder njegove relativne važnosti (od 1 do 3), a svakom odgovoru kandidata dodjeljuje se između 0 i 4 boda.
               Odbor za odabir zatim množi bodove s ponderom za svaki kriterij te ih zbraja kako bi izdvojio kandidate čiji profil najviše odgovara zadaćama koje podrazumijeva radno mjesto.
               Za popis kriterija vidjeti Prilog III”.

               5

               U Prilogu I. obavijesti o natječaju su načelno definirane zadaće koje administratori zaposleni na temelju natječaja moraju izvršavati u području razvojne suradnje.

               6

               Prilog III. obavijesti o natječaju navodi kriterije na temelju kojih odbor za odabir provodi odabir na temelju kvalifikacija sukladno točki 2. rubrike „Postupak odabira” obavijesti o natječaju.

               7

               Tužitelj, Vincent Villeneuve, je 8. svibnja 2015. podnio prijavu na natječaj EPSO/AD/303/15.

               8

               U tužiteljevoj prijavi rubrika „Radno iskustvo” sadržavala je tri unosa, od kojih su prva dva glasila kako slijedi:

                           „Unos 1

                           Datumi (GGGG‑MM‑DD)

                           od 2012–10–01 do 2015–05–08

                           Trajanje u mjesecima i danima

                           izračunane vrijednosti: Mjeseci: 31 Dani: 7

                           Vrsta iskustva:

                           Ostalo

                           Dodatne pojedinosti

                           ‚Ostalo’

                           Odnosi s javnošću

                           Razvrstavanje

                           Samozaposlen

                           […]

                           Vrsta ili sektor djelatnosti

                           Odnosi s javnošću i savjetovanje u uslugama zagovaranja o pitanjima stanovništva i razvoja

                           […]

                           Radno mjesto

                           Savjetnik

                           Opis posla

                           Suradnja s izabranim predstavnicima i onima koji nisu izabrani, parlamentarnim tijelima, međunarodnim organizacijama, nacionalnim i međunarodnim nevladinim organizacijama i civilnim društvom na parlamentarnim interesnim aktivnostima kojima se podupire razvoj i provedba politika.

                           Razvoj i izrada projektnih prijedloga te upravljanje njima, distribucija parlamentarnih propagandnih materijala (dvojezičnih biltena, priručnika, informativnih publikacija) i pomoć parlamentarnim inicijativama (raspravama, okruglim stolovima, amandmanima, pitanjima, govorima, dopisima, uređivanju mišljenja)

                           Unos 2

                           Datumi (GGGG‑MM‑DD)

                           od 2008–08–31 do 2012–09–30

                           Trajanje u mjesecima i danima

                           izračunane vrijednosti: Mjeseci: 49 Dani: 0

                           Vrsta iskustva:

                           Ostalo

                           Dodatne pojedinosti

                           ako ‚ostalo’

                           Usluge zagovaranja (advocacy)

                           Razvrstavanje

                           Nevladina organizacija

                           Dodatne pojedinosti

                           ako ‚ostalo’

                           Europski parlamentarni forum o stanovništvu i razvoju (EPF)

                           Vrsta ili sektor djelatnosti

                           EPF je mreža parlamentarnih zastupnika iz cijele Europe koji su uključeni u zaštitu spolnog i reproduktivnog zdravlja najugroženijih osoba u svijetu.

                           Naziv i adresa poslodavca

                           Europski parlamentarni forum o stanovništvu i razvoju (EPF)
                           Rue Montoyer 23, 1000 Bruxelles Belgija

                           Radno mjesto

                           2008. – 2010. pomoćnik za usluge zagovaranja
                           2011. – 2012. suradnik na projektu

                           Opis posla

                           Organizacija, upravljanje i koordinacija međunarodnih parlamentarnih konferencija. Organizacija, upravljanje i koordinacija parlamentarnih izaslanstava.

                           Potpora prikupljanju sredstava i aktivnostima za mobilizaciju resursa.

                           Analize i istraživanja politika u području razvojne suradnje i demografskih pitanja.

                           Publikacije.”

               9

               Europski ured za odabir osoblja (EPSO) je 16. lipnja 2015. obavijestio tužitelja da, među ostalim, „kandidati koji su postigli najveći broj bodova na pristupnim testovima na računalu s višestrukim izborom odgovora (i najmanje traženi minimum) i koji ispunjavaju opće i posebne uvjete za sudjelovanje u natječaju ulaze u fazu odabira na temelju kvalifikacija”.

               10

               Tužitelj je 3. rujna 2015. položio testove s višestrukim izborom odgovora.

               11

               EPSO je 3. studenoga 2015. obavijestio tužitelja da je na testovima s višestrukim izborom odgovora ostvario potreban minimalni broj bodova.

               12

               EPSO je 5. studenoga 2015. obavijestio tužitelja da je, nakon provjere ispunjava li sve uvjete sudjelovanja iz obavijesti o natječaju, odbor za odabir odlučio da ne može sudjelovati u sljedećoj fazi natječaja (u daljnjem tekstu: Odluka odbora za odabir na natječaju od 5. studenoga 2015.). EPSO je naveo da na datum zatvaranja prijave na internetu podnositelj zahtjeva nije imao iskustvo od najmanje šest godina u području natječaja, nakon dodjele diplome o završenom sveučilišnom studiju u trajanju od najmanje četiri godine.

               13

               Tužitelj je istoga dana obavijestio EPSO da je u svojoj prijavi naveo iskustvo od 85 mjeseci u potpunosti posvećeno izazovima razvojne suradnje u okviru Međunarodne organizacije za migracije (IOM), a potom kao partnera za provedbu Fonda Ujedinjenih naroda za stanovništvo (UNFPA).

               14

               Tužitelj je 15. studenoga 2015. podnio zahtjev za preispitivanje Odluke povjerenstva za odabir na natječaju od 5. studenoga 2015.

               15

               EPSO je 25. siječnja 2016. obavijestio tužitelja da je povjerenstvo za odabir potvrdilo svoju odluku da mu neće dopustiti sudjelovanje u sljedećem stadiju natječaja.

               16

               Tužitelj je 5. veljače 2016. podnio žalbu na temelju članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju) protiv Odluke povjerenstva za odabir na natječaju od 5. studenoga 2015.

               17

               Direktor EPSO‑a je odlukom od 10. lipnja 2016. odbio žalbu (u daljnjem tekstu: Odluka o odbijanju žalbe od 10. lipnja 2016.).

         Postupak i zahtjevi stranaka

               18

               Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 20. rujna 2016. tužitelj je pokrenuo ovaj postupak. Europska komisija je 6. prosinca 2016. podnijela odgovor na tužbu. Pisani dio postupka zaključen je nakon što je tužitelj 24. siječnja podnio repliku, a Komisija 13. ožujka 2017. odgovor na repliku.

               19

               Aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 4. travnja 2017. tužitelj je zatražio održavanje rasprave, u skladu s člankom 106. stavkom 2. Poslovnika Općeg suda. Komisija nije podnijela takav zahtjev.

               20

               Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                        –

                        poništi Odluku odbora za odabir na natječaju od 5. studenoga 2015.;

                        –

                        naloži Europskoj komisiji da snosi troškove.

               21

               Nastavno na pitanje koje je na raspravi postavio Opći sud, tužitelj je naveo da također traži poništenje Odluke povjerenstva za odabir na natječaju od 25. siječnja 2016.

               22

               Komisija od Općeg suda zahtijeva da:

                        –

                        odbije tužbu;

                        –

                        naloži tužitelju snošenje troškova.

         Pravo

               23

               U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga, koji se temelje, prvi, na povredi obveze obrazlaganja, drugi, na očitoj pogrešci u ocjeni, treći, na nezakonitosti obavijesti o natječaju i, četvrti, na povredi načela jednakog postupanja prema kandidatima na natječaju. Najprije valja ispitati prvi tužbeni zahtjev, a zatim treći, drugi i, napokon, četvrti tužbeni razlog.

            Uvodna očitovanja

               24

               Prema sudskoj praksi, kada kandidat na natječaju zahtijeva preispitivanje odluke odbora za odabir, upravo odluka koju potonji donese nakon preispitivanja situacije kandidata predstavlja akt kojim se nanosi šteta u smislu članka 90. stavka 2. odnosno, ovisno o slučaju, članka 91. stavka 1. Pravilnika o osoblju (presuda od 13. prosinca 2006., Heus/Komisija, T‑173/05, EU:T:2006:392, t. 19.). Odlukom donesenom nakon preispitivanja zamjenjuje se prvotna odluka povjerenstva za odabir (vidjeti, u tom smislu, rješenje od 28. travnja 2015., Garcia Minguez/Komisija, F‑72/14, EU:F:2015:40, t. 26.).

               25

               U ovom slučaju valja utvrditi da je ova tužba podnesena protiv Odluke povjerenstva za odabir na natječaju od 25. siječnja 2016., donesene kao odgovor na zahtjev za preispitivanje Odluke povjerenstva za odabir na natječaju od 5. studenoga 2015., koju zamjenjuje (u daljnjem tekstu: pobijana odluka).

            Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja

               26

               Tužitelj tvrdi da ni Odluka povjerenstva za odabir na natječaju od 5. studenoga 2015. ni pobijana odluka ne omogućavaju razumijevanje zašto povjerenstvo za odabir na natječaju nije uzelo u obzir da je imao šest godina iskustva u području razvojne suradnje.

               27

               Podnositelj zahtjeva pretpostavlja na temelju Odluke o odbijanju žalbe od 10. lipnja 2016. da je problem u njegovoj aktivnosti samozaposlenog savjetnika o pitanjima stanovništva i razvoja. Međutim, nije objašnjeno je li ta aktivnost bila problematična jer ju je obavljao kao samozaposlena osoba, zbog kvalitete savjetovanja ili zbog prirode posla. U tom pogledu tužitelj tvrdi da je njegovo radno iskustvo konzultanta uvelike jednako onome koje je stekao kao zaposlenik u istoj organizaciji, odnosno Europskom parlamentarnom forumu o stanovništvu i razvoju (EPF). Stoga postoji proturječnost u ocjeni tih iskustava, a time i proturječno obrazloženje.

               28

               Nadalje, tužitelj ističe da se posebnim uvjetom pristupa koji je predviđen u obavijesti o natječaju samo pojašnjava da se iskustvo mora odnositi na „područje natječaja” i da se u ovoj fazi ne zahtijeva „da ono izravno pripada području natječaja […] ili da to iskustvo treba biti relevantno u odnosu na ciljeve natječaja”.

               29

               Konačno, tužitelj tvrdi da je obrazloženje odluke o odbijanju žalbe od 10. lipnja 2016. ono koje je ponudio EPSO, a ne povjerenstvo za odabir na natječaju, tako da ga se ne može uzeti u obzir pri ispitivanju poštovanja obveze obrazlaganja.

               30

               Komisija osporava tužiteljeve argumente.

               31

               Valja navesti, kao prvo, da se nekoliko tužiteljevih argumenata iznesenih u okviru prvog tužbenog razloga odnosi u biti na osporavanje merituma pobijane odluke i, osobito, ocjene povjerenstva za odabir njegova radnog iskustva. Međutim, valja podsjetiti da obveza obrazlaganja odluka predstavlja bitan postupovni zahtjev koji se mora razlikovati od pitanja osnovanosti obrazloženja, koje se odnosi na materijalnu zakonitost osporenog akta (vidjeti u tom smislu presude od 7. ožujka 2002., Italija/Komisija, C‑310/99, EU:C:2002:143, t. 48. i od 17. rujna 2015., Ricoh Belgium/Vijeće, T‑691/13, neobjavljena, EU:T:2015:641, t. 32.).

               32

               Iz toga slijedi da će se tužiteljevi argumenti, koji se odnose na sadržaj pobijane odluke, ispitati u okviru drugog tužbenog razloga, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni.

               33

               Što se tiče tužiteljevih argumenata koji se odnose na obrazloženje pobijane odluke, valja podsjetiti da, na temelju članka 25. drugog stavka Pravilnika o osoblju, „svaka odluka koja ima negativni učinak sadržava obrazloženje”.

               34

               Valja nadalje istaknuti da iz ustaljene sudske prakse proizlazi da je cilj obveze obrazlaganja svake pojedinačne odluke koja je donesena na temelju članka 25. drugog stavka Pravilnika o osoblju, s jedne strane, zainteresiranoj osobi pružiti potrebne smjernice kako bi znala je li odluka osnovana ili ne i, s druge strane, omogućiti sudski nadzor (vidjeti u tom smislu presudu od 19. siječnja 2017., Komisija/Frieberger i Vallin, T‑232/16 P, neobjavljena, EU:T:2017:15, t. 40. i navedenu sudsku praksu).

               35

               Što se tiče osobito odluka o odbijanju sudjelovanja na natječaju, sud Europske unije je pojasnio da je u tom pogledu potrebno da odbor za odabir precizno navede koje uvjete, određene u obavijesti o natječaju, kandidat nije ispunio (vidjeti u tom smislu presudu od 13. prosinca 1990., Gonzalez Holguera/Parlament, T‑115/89, EU:T:1990:84, t. 43. i od 14. lipnja 2007., De Meerleer/Komisija, F‑121/05, EU:F:2007:102, t. 145. i 146.). U tom pogledu valja podsjetiti da se prema ustaljenoj sudskoj praksi odbor za odabir na natječaju u kojem sudjeluje mnogo kandidata može, u fazi poziva na testove u takvom natječaju, ograničiti na to da odbijanje obrazloži ukratko priopćenjem kandidatima samih kriterija za odabir i odluke odbora za odabir, osim ako ti kandidati izričito zatraže da im se pruže pojedinačna pojašnjenja (vidjeti u tom smislu presude od 19. srpnja 1999., Carrión/Vijeće, T‑168/97, EU:T:1999:154, t. 32. i od 13. prosinca 1990., Gonzalez Holguera/Parlament, T‑115/89, EU:T:1990:84, t. 43.).

               36

               U ovom slučaju Odlukom povjerenstva za odabir na natječaju od 5. studenoga 2015. tužitelj je obaviješten da ne može sudjelovati u sljedećoj fazi natječaja jer nije imao iskustvo od najmanje šest godina u području natječaja (vidjeti točku 12. ove presude).

               37

               Što se tiče pobijane odluke, njome se podsjeća da, prema obavijesti o natječaju, u potonjemu mogu sudjelovati samo kandidati koji su ispunili sve kriterije prihvatljivosti na temelju informacija u njihovoj prijavi. Također je navedeno da je povjerenstvo za odabir na natječaju pažljivo ispitalo njegovu prijavu s posebnim naglaskom na dio koji se odnosi na radno iskustvo i da je došlo do zaključka da tužitelj ne ispunjava navedene kriterije za sudjelovanje jer nije imao dovoljno radnog iskustva u području natječaja, odnosno razvojnoj suradnji. Dodaje se da je tužiteljevo osobno uvjerenje o načinu na koji se njegovo iskustvo trebalo uzeti u obzir subjektivno i da ne može zamijeniti ocjenu povjerenstva za odabir na natječaju.

               38

               Usto valja ustvrditi da se Odlukom o odbijanju žalbe od 10. lipnja 2016. potvrđuje pobijana odluka pružanjem pojašnjenja o razlozima njoj u prilog. Međutim, u istom slučaju zakonitost akta kojim se nanosi šteta, u ovom slučaju pobijane odluke, mora se ispitati uzimajući u obzir obrazloženje odluke kojom se odbija žalba jer se ono mora podudarati s pobijanom odlukom. Naime, odlukom o odbijanju žalbe tijelo za imenovanje je upotpunilo obrazloženje pobijane odluke, osobito odgovorom na prigovore koje je tužitelj naveo u svojoj žalbi. Dakle, s obzirom na razvojni karakter predsudskog postupka, ne može se zanemariti obrazloženje odluke o odbijanju žalbe (vidjeti u tom smislu presudu od 13. lipnja 2012., Mocová/Komisija, F‑41/11, EU:F:2012:82, t. 21.; rješenje od 12. travnja 2016., Beiner/Komisija, F‑135/15, EU:F:2016:77, t. 24. i presudu od 10. lipnja 2016., HI/Komisija, F‑133/15, EU:F:2016:127, t. 87.).

               39

               Prema mišljenju odbora za odabir na natječaju, iz Odluke o odbijanju žalbe od 10. lipnja 2016. proizlazi da tužiteljevo iskustvo kako je opisano u „[u]nosu 1” njegova obrasca za prijavu nije imalo izravne veze s područjem natječaja, s obzirom na prirodu zadataka opisanih u Prilogu I. obavijesti o natječaju.

               40

               U tim okolnostima, valja smatrati da se u obrazloženju pobijane odluke, kako je dopunjeno obrazloženjem Odluke o odbijanju žalbe od 10. lipnja 2016. dovoljno precizno navodi uvjet iz obavijesti o natječaju koji tužitelj nije zadovoljio u fazi odabira, odnosno uvjet koji se odnosi na profesionalno iskustvo.

               41

               Valja dodati da, osim toga, tužiteljeva argumentacija iznesena u okviru drugog tužbenog razloga, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni, pokazuje da je u dovoljnoj mjeri mogao razumjeti obrazloženje na temelju kojeg mu je onemogućeno sudjelovanje u sljedećoj fazi natječaja.

               42

               Stoga prvi tužbeni razlog valja odbiti.

            Treći tužbeni razlog, koji se temelji na nezakonitosti obavijesti o natječaju

               43

               Tužitelj tvrdi da je točka 2. obavijesti o natječaju, naslovljena „Odabir na temelju kvalifikacija”, u dijelu u kojem se odnosi na prvi korak u provjeri uvjeta za sudjelovanje, nezakonita.

               44

               Suprotno onome što tvrdi Komisija, za tužitelja je treći tužbeni razlog dopušten jer je veza između nezakonitosti obavijesti o natječaju i pobijane odluke nesporna. Bez točke 2. prve rečenice obavijesti o natječaju odbor za odabir nije mogao odbiti tužiteljevu prijavu nakon dovršetka prve faze koja se odnosila na sudjelovanje.

               45

               Tužitelj također osporava Komisijin argument prema kojem moguće da utvrđenje nezakonitosti točke 2. obavijesti o natječaju kao izravnu posljedicu nema poništenje pobijane odluke jer bi uzimanje u obzir odgovora u kartici „Probir talenata” obrasca za prijavu u svakom slučaju dovelo do tužiteljeve eliminacije. Potonji se naime pita kako je Komisija mogla doći do takvog zaključka s obzirom na to da odbor za odabir upravo nije uzeo u obzir sadržaj te kartice.

               46

               U pogledu merituma, tužitelj tvrdi da ispitivanje kvalifikacija, a posebice radnog iskustva „s obzirom na ciljeve natječaja” i, stoga, na radno mjesto, nužno podrazumijeva ispitivanje informacija sadržanih u kartici „Probir talenata” obrasca za prijavu, tako da se može provesti ispitivanje prijava koje je usporedno, potpuno, konkretno, pažljivo i objektivno. Takvo se ispitivanje za tužitelja ne može ozbiljno izvršiti bez posebne i konkretne analize na temelju objektivnih kriterija, uzimanjem u obzir svih diploma, radnih iskustava i jezičnih vještina koje je svaki kandidat prijavio. U tom pogledu, tužitelj navodi točku 2.4. Općih pravila otvorenih natječaja (SL 2015., C 70 A, str. 1., u daljnjem tekstu: OP otvorenih natječaja), kojom se predviđa da se odabir temelji „isključivo” na odgovorima na pitanja u kartici „probir talenata” obrasca za elektroničku prijavu (četvrti stavak) i da je potonji „strukturiran način” koji olakšava „komparativnu analizu te donošenje promišljene i objektivne ocjene sposobnosti svih kandidata” (drugi stavak).

               47

               Nepotpuni pristup usporedbe što se tiče kvalifikacija, kandidata ili kriterija odabira bio bi protivan članku 27. Pravilnika o osoblju i krajnjem cilju zapošljavanja „najsposobnijih i najučinkovitijih” dužnosnika.

               48

               Osim toga, članak 5. Priloga III. Pravilniku o osoblju, zajedno s primjenom članka 29. stavka 1. Pravilnika o osoblju, jasno navodi da, ako se natječaj temelji na kvalifikacijama, odbor za odabir, nakon što utvrdi kriterije na temelju kojih razmatra kvalifikacije kandidata, „provodi ispitivanje kvalifikacija” kandidata čija je prijava prihvaćena.

               49

               Osim toga, iako se u točki 2. drugom stavku obavijesti o natječaju predviđa odabir na temelju kvalifikacija „potom”, na temelju elemenata navedenih u kartici „Probir talenata” obrasca za prijavu i usporedbe ukupnih ocjena dodijeljenih svakom kandidatu u skladu s bodovima dobivenima s obzirom na četrnaest ponderiranih kriterija odabira da bi se utvrdilo profile koji najbolje odgovaraju poslovima radnog mjesta, ta bi odredba izgubila cjelokupan koristan učinak ako bi se taj odabir mogao djelomično provesti tijekom provjere uvjeta prihvata, što je pogrešno formulirano kao „najprije” u odabiru na temelju kvalifikacija, bez postupka kojim bi se osiguralo usporedno i objektivno ispitivanje kandidata te odabir najboljih kandidata.

               50

               Komisija osporava argumente tužitelja.

               51

               Uvodno valja navesti da, u okviru trećeg tužbenog razloga koji se temelji na nezakonitosti obavijesti o natječaju, tužitelj ističe argumente kako bi se utvrdila povreda, putem obavijesti o natječaju, odredaba Pravilnika o osoblju i OP‑a otvorenih natječaja, ali također i argumente kojima se nastoji dokazati pogrešna primjena obavijesti o natječaju od strane odbora za odabir na natječaju.

               52

               Naime, u okviru trećeg tužbenog razloga, tužitelj tvrdi da je odbor za odabir pogrešno, tijekom prve faze prihvata, provjerio primjerenost njegova iskustva za oglašeno radno mjesto, što je prema tužiteljevu mišljenju trebalo učiniti u drugoj fazi odabira na temelju kvalifikacija. Za tu argumentaciju treba smatrati da je iznesena u prilog prvom prigovoru u okviru drugog tužbenog razloga, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni. Stoga će ona biti ispitana u nastavku, u okviru ispitivanja potonjeg.

               53

               Prije ispitivanja osnovanosti trećeg tužbenog razloga valja ocijeniti njegovu dopuštenost, koju Komisija osporava.

               54

               Valja ponajprije podsjetiti da, iako tužitelj ima pravo u propisanim rokovima podnijeti izravnu tužbu protiv obavijesti o natječaju kad je ona odluka tijela za imenovanje kojom mu se nanosi šteta u smislu članaka 90. i 91. Pravilnika o osoblju, on nije izgubio pravo da podnese tužbu protiv odluke o nesudjelovanju u natječaju samo zbog toga što nije pravodobno pobijao obavijest o natječaju (vidjeti u tom smislu presude od 16. rujna 1993., Noonan/Komisija, T‑60/92, EU:T:1993:74, t. 21. i od 31. siječnja 2006., Giulietti/Komisija, T‑293/03, EU:T:2006:37, t. 40.). Kandidatu na natječaju ne može se, naime, uskratiti pravo da ospori u svim njegovim elementima, uključujući onima koji su definirani u obavijesti o natječaju, utemeljenost pojedinačne odluke donesene u odnosu na njega primjenom uvjeta definiranih u toj obavijesti jer samo ta odluka o primjeni individualizira njegovu pravnu situaciju i omogućuje mu da sa sigurnošću sazna kako i u kojoj mjeri to utječe na njegove posebne interese (vidjeti u tom smislu presude od 16. rujna 1993., Noonan/Komisija, T‑60/92, EU:T:1993:74, t. 23. i od 31. siječnja 2006., Giulietti/Komisija, T‑293/03, EU:T:2006:37, t. 41.). Naime, sve dok povjerenstvo za odabir nije odbilo prijave tužitelja, njihov pravni interes za podnošenje tužbe protiv obavijesti o natječaju bio je neizvjestan, tako da im se ne može staviti na teret što nisu osporavali navedenu obavijest u rokovima predviđenima u člancima 90. i 91. Pravilnika. Tužitelj dakle može u tužbi protiv kasnijih akata istaknuti nepravilnost prethodnih akata koji su usko povezani s njim (vidjeti u tom smislu presudu od 15. rujna 2017., Komisija/FE, T‑734/15 P, EU:T:2017:612, t. 115.).

               55

               S druge strane, u nedostatku uske veze između samih razloga pobijane odluke i tužbenog razloga koji se temelji na navodnoj nezakonitosti obavijesti o natječaju koja nije pravodobno osporena, potonji se mora proglasiti nedopuštenim primjenom prisilnih pravnih pravila o roku za podnošenje pravnog lijeka, od kojih se, u takvom slučaju, ne može odstupiti a da se ne povrijedi načelo pravne sigurnosti (vidjeti u tom smislu presude od 11. ožujka 1986., Adams i dr./Komisija, 294/84, EU:C:1986:112, t. 17.; od 16. rujna 1993., Noonan/Komisija, T‑60/92, EU:T:1993:74, t. 27. i od 31. siječnja 2006., Giulietti/Komisija, T‑293/03, EU:T:2006:37, t. 42.).

               56

               S obzirom na sva ta razmatranja, potrebno je utvrditi postoji li u ovom predmetu uska veza između obrazloženja pobijane odluke i trećeg tužbenog razloga, koji se temelji na nezakonitosti točke 2. obavijesti o natječaju.

               57

               U tom pogledu, iz obrazloženja pobijane odluke proizlazi da je ta odluka donesena zbog toga što tužiteljevo radno iskustvo u području natječaja nije bilo dovoljno dugo.

               58

               Takvo obrazloženje, koje isključivo proizlazi iz ocjene odbora za odabir uvjeta za sudjelovanje, izneseno je u točki 2. obavijesti o natječaju, koja točno određuje da odbor za odabir mora, najprije, provjeriti ispunjavanje uvjeta prije početka postupka odabira na temelju kvalifikacija samo za kandidate koji ispunjavaju uvjete.

               59

               Tužitelj osporava zakonitost točke 2. obavijesti o natječaju zato što je morao biti odbijen nakon potpunog i usporednog razmatranja svoje prijave s prijavama drugih kandidata, a ne samo nakon provjere uvjeta za sudjelovanje. Drugim riječima, tužitelj tvrdi da je točka 2. obavijesti o natječaju, na temelju kojeg je prijava odbačena, nezakonita jer predviđa prvu eliminacijsku fazu isključivo na temelju provjere uvjeta za sudjelovanje, dok se, prema njegovu mišljenju, njegova kandidatura morala odbiti tek nakon sveobuhvatne usporedne procjene njegove prijave, na temelju informacija navedenih u kartici „Probir talenata” njegova obrasca za prijavu.

               60

               Tužitelj dakle ističe nezakonitost točke 2. obavijesti o natječaju, u skladu s kojom mu pobijanom odlukom nije dopušteno da nastavi sudjelovanje u natječaju. Stoga treći tužbeni razlog valja proglasiti dopuštenim i odbiti argument o postojanju zapreke vođenju postupka koji je istaknula Komisija.

               61

               Što se tiče utemeljenosti trećeg tužbenog razloga, ponajprije treba podsjetiti da je cilj organizacije natječaja popuniti slobodna radna mjesta u institucijama i da je dakle, kao što proizlazi iz članka 1. prvog stavka i članka 4. Priloga III. Pravilniku o osoblju, na tijelu za imenovanje da sastavi obavijest o natječaju i u tu svrhu odluči o najprikladnijoj metodi odabira kandidata, s obzirom na kriterije povezane s radnim mjestom koje treba popuniti i, općenitije, na interes službe (vidjeti u tom smislu presudu od 27. rujna 2006., Blackler/Parlament, T‑420/04, EU:T:2006:282, t. 45.).

               62

               Međutim, valja naglasiti da je korištenje tijela za imenovanje te diskrecijske ovlasti, neovisno o tome koliki se broj osoba može prijaviti na natječaj u pitanju, nužno ograničeno odredbama na snazi i općim načelima prava. Slijedi da metoda koju AIPN izabere mora, kao prvo, ići za zapošljavanjem najsposobnijih i najučinkovitijih kandidata, sukladno članku 27. Pravilnika, kao drugo, sukladno članku 5. Priloga III. Pravilniku, dodijeliti neovisnom povjerenstvu za odabir zadaću ocjene, i to pojedinačno, odgovaraju li podnesene diplome ili profesionalno iskustvo kandidata razini koju zahtijevaju Pravilnik o osoblju i obavijest o natječaju (presuda od 16. rujna 2013., Glantenay i dr./Komisija, F‑23/12 i F‑30/12, EU:F:2013:127, t. 70.).

               63

               Tužitelj u biti tvrdi da je eliminacija kandidata nakon provjere uvjeta za sudjelovanje bez ocjene njegove prijave na temelju informacija koje je unio u karticu „Probir talenata” obrasca za prijavu protivan člancima 27. i 29. Pravilnika o osoblju, članku 5. Priloga III. Pravilniku o osoblju i OP‑u otvorenih natječaja.

               64

               Za tužitelja dakle nezakonitost obavijesti o natječaju proizlazi iz toga da se kandidati preuranjeno eliminiraju bez cjelovite i konkretne provjere njihove prijave u odnosu na radno mjesto koje se popunjava.

               65

               Uvodno valja primijetiti proturječje između tužiteljeve argumentacije razrađene u okviru trećeg tužbenog razloga i one koja se izlaže u nastavku u pogledu prvog prigovora u okviru drugog tužbenog razloga, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni. U okviru potonjeg tužitelj odboru za odabir prigovara, s druge strane, da se nije ograničio na apstraktnu provjeru minimalnih uvjeta za sudjelovanje i da nije odgodio razmatranje relevantnosti njegova iskustva u odnosu na oglašeno radno mjesto za kasniju fazu.

               66

               Usto valja provjeriti je li stroga odvojenost, koja je utvrđena u točki 2. obavijesti o natječaju u rubrici „Postupak odabira”, između faze odluke o sudjelovanju i faze odabira na temelju kvalifikacija suprotna Pravilniku o osoblju i OP‑u otvorenih natječaja.

               67

               Kao prvo, valja utvrditi da iako, kao što to ističe tužitelj, iz točke 2.4. OP‑a otvorenih natječaja proizlazi da se druga faza natječaja „temelji isključivo na odgovorima na pitanja u kartici „probir talenata” obrasca za elektroničku prijavu”, iz te točke također proizlazi da se „odabir temeljen na kvalifikacijama” provodi nakon što se završi provjera uvjeta za sudjelovanje u natječaju na temelju elektroničkih prijava” i da „Odbor za odabir ocjenjuje kvalifikacije samo onih kandidata koji ispunjuju sve uvjete za sudjelovanje u natječaju”.

               68

               Kao drugo, valja utvrditi da je eliminacija kandidata nakon faze provjere uvjeta prihvatljivosti izričito predviđena postupkom natječaja kako proizlazi iz članka 5. prvog stavka Priloga III. Pravilniku o osoblju, kojim se predviđa da „nakon pregleda dosjea povjerenstvo za odabir sastavlja popis kandidata koji ispunjuju zahtjeve utvrđene u obavijesti o natječaju”, i iz članka 5. četvrtog stavka tog istog priloga, prema kojem, ako se natječaj temelji na testovima i kvalifikacijama, kao što je to bio slučaj u ovom predmetu, „povjerenstvo za odabir određuje kandidate s popisa koji se pozivaju na testiranje”.

               69

               Nadalje, valja istaknuti da se članak 5. treći podstavak Priloga III. Pravilniku o osoblju, koji spominje tužitelj, odnosi na natječaj temeljen na kvalifikacijama i stoga nije primjenjiv na sporni natječaj, koji je bio temeljen na kvalifikacijama i testovima. U svakom slučaju, ta odredba, koju navodi tužitelj, predviđa da odbor za odabir ispituje samo kvalifikacije „onih koji se nalaze na popisu predviđenom prvim stavkom”, to jest popisu kandidata koji ispunjavaju uvjete za sudjelovanje u natječaju navedene u obavijesti o natječaju.

               70

               Iz odredbe članka 5. Priloga III. Pravilniku o osoblju i točke 2.4. OP otvorenih natječaja proizlazi da se druga faza odnosi samo na kandidate koji ispunjuju uvjete za sudjelovanje u natječaju. Stoga, u skladu s primjenjivim odredbama, obavijest o natječaju ne samo da je mogla, nego je i morala uključivati prethodne provjere uvjeta za sudjelovanje prije nego što je odbor za odabir proveo ispitivanje kvalifikacija.

               71

               Tužitelj ne iznosi argumente u cilju dokazivanja da je, poštujući uvjete propisane gore navedenim odredbama Priloga III. Pravilniku o osoblju i OP‑om otvorenih natječaja, tijelo za imenovanje povrijedilo općenitije zahtjeve utvrđene u člancima 27. i 29. Pravilnika o osoblju. U svakom slučaju, tužitelj se ne poziva, čak ni podredno, na nezakonitost točke 2.4. OP‑a otvorenih natječaja i članka 5. Priloga III. Pravilniku o osoblju, posebno u pogledu tih članaka Pravilnika o osoblju.

               72

               U tim okolnostima valja u cijelosti odbiti treći tužbeni razlog, koji se temelji na nezakonitosti obavijesti o natječaju.

            Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogreški u ocjeni

               73

               Drugi tužbeni razlog dijeli se na dva prigovora.

               74

               Prvi prigovor odnosi se na to da se odbor za odabir u okviru faze provjere ispunjavanja uvjeta za sudjelovanje u natječaju nije ograničio na provjeru ispunjava li tužitelj uvjet u vezi s postojanjem radnog iskustva u području natječaja, već je također ocijenio prikladnost radnog iskustva za oglašeno radno mjesto, što, prema mišljenju tužitelja, pripada isključivo sljedećoj fazi odabira na temelju kvalifikacija.

               75

               Drugim prigovorom se odboru za odabir prigovara da nije uzeo u obzir da iskustvo opisano u „[u]nosu 1” tužiteljeva obrasca za prijavu pripada „području natječaja”.

               76

               Komisija osporava argumente tužitelja.

         Prvi prigovor

               77

               Tužitelj u biti tvrdi da je odbor za odabir počinio pogrešku u ocjeni ne razlikujući, u odnosu na predmet provjere, prvu fazu – odluku o sudjelovanju – i drugu – odabir na temelju kvalifikacija. Prema mišljenju tužitelja, u okviru prve faze, odbor za odabir se mora ograničiti na provjeru je li njegovo radno iskustvo u području natječaja. Odbor za odabir je tek u okviru druge faze obvezan ispitati je li radno iskustvo kandidata u skladu s radnim mjestom koje se popunjava, na temelju informacija navedenih u kartici „Probir talenata” elektroničke prijave. Međutim, prema mišljenju tužitelja, odbor za odabir je pomiješao dvije faze, provjerivši kao prvo prikladnost iskustva za radno mjesto koje se popunjava.

               78

               Valja ponajprije istaknuti da je tumačenje obavijesti o natječaju koje je dao tužitelj, koje je uostalom jednako Komisijinom, točno.

               79

               Obavijest o natječaju naime sadržava rubriku naslovljenu „Postupak odabira”, čija točka 2. naslovljena „Odabir na temelju kvalifikacija”, glasi kako slijedi:
               „Najprije se provjeravaju uvjeti za sudjelovanje u natječaju na temelju podataka iz elektroničkih prijava kandidatâ.
               […]
               Potom se samo za kandidate koji ispunjavaju uvjete, a koji su odabrani kako je prethodno opisano, odabir na temelju kvalifikacija provodi na temelju informacija koje je kandidat dostavio u kartici ‚Probir talenata’ obrasca za prijavu. Za svaki kriterij odabira odbor za odabir dodjeljuje ponder njegove relativne važnosti (od 1 do 3), a svakom odgovoru kandidata dodjeljuje se između 0 i 4 boda.
               Odbor za odabir zatim množi bodove s ponderom za svaki kriterij te ih zbraja kako bi izdvojio kandidate čiji profil najviše odgovara zadaćama koje podrazumijeva radno mjesto.”

               80

               Iz točke 2. obavijesti o natječaju jasno proizlazi da opis faze provjere uvjeta za sudjelovanje, koji počinje izrazom „najprije”, prethodi opisu faze odabira na temelju kvalifikacija, kojemu prethodi izraz „potom”. Također je nedvojbeno da kandidati koji ne ispunjavaju uvjete za sudjelovanje u natječaju i koji se stoga nisu smatrali prihvatljivima nisu uvršteni u fazu odabira na temelju kvalifikacija.

               81

               Točno je da je, kako je istaknuo tužitelj i kao što je potvrdila Komisija, u točki 2. naslov „Odabir na temelju kvalifikacija” zbunjujući jer upućuje na to da se ova točka odnosi samo na fazu odabira na temelju kvalifikacija. Međutim, kao što to izričito proizlazi iz njegova sadržaja, faza odabira na temelju kvalifikacija slijedi nakon faze odluke o sudjelovanju i odbor za odabir provodi u svakoj od tih faza posebnu vrstu provjere. U okviru faze odluke o sudjelovanju odbor za odabir mora provjeriti jesu li ispunjeni uvjeti za sudjelovanje definirani u rubrici „Uvjeti za prijavu” i, u ovom slučaju, pripada li radno iskustvo kandidata području natječaja. U okviru faze odabira na temelju kvalifikacija samo za kandidate koji ispunjavaju uvjete za sudjelovanje odbor za odabir odabire kandidata na temelju informacija koje su kandidati naveli u kartici „Probir talenata” obrasca za prijavu.

               82

               Ne postoji dakle razlika u stavovima između stranaka u pogledu tumačenja obavijesti o natječaju i, osobito, postojanja razlika između faze provjere uvjeta odluke o sudjelovanju i faze odabira na temelju kvalifikacija, pri čemu se druga faza odnosi samo na kandidate koji su uspješno prošli prvu.

               83

               Tužitelj odboru za odabir prigovara da je u okviru prve faze, odnosno faze odluke o sudjelovanju, provjerio prikladnost njegova radnog iskustva za radno mjesto koje treba popuniti, a što je, prema njegovu mišljenju, obuhvaćeno drugom fazom, odnosno fazom odabira na temelju kvalifikacija.

               84

               U tom pogledu valja ponajprije podsjetiti da u okviru prve faze odbor za odabir osobito mora provjeriti ispunjavaju li kandidati posebne uvjete navedene u rubrici „Uvjeti za prijavu” obavijesti o natječaju, koji se odnose na kvalifikacije i radno iskustvo. U skladu s tim uvjetima, kandidati moraju imati:
               „Završen sveučilišni studij od najmanje 4 godine, potvrđen diplomom, nakon kojega je kandidat stekao najmanje 6 godina radnog iskustva u području povezanom s opisom radnog mjesta iz obavijesti
               ili
               završen sveučilišni studij od najmanje 3 godine, potvrđen diplomom, nakon kojega je kandidat stekao najmanje 7 godina radnog iskustva u području povezanom s opisom radnog mjesta iz obavijesti.”

               85

               Stoga odbor za odabir mora provjeriti imaju li kandidati među ostalim radno iskustvo (u trajanju od šest ili sedam godina, ovisno o slučaju) „u području natječaja”, koje je definirano u naslovu natječaja kao „Razvojna suradnja i upravljanje pomoći za zemlje koje nisu članice EU‑a”.

               86

               Kao što proizlazi iz Odluke o odbijanju žalbe od 10. lipnja 2016. te obrasca za ocjenjivanje tužiteljevih kvalifikacija, koji je priložen odgovoru na tužbu, odbor za odabir je smatrao da tužitelj nije ispunio uvjet iskustva u području natječaja od najmanje šest godina, s obzirom na narav dužnosti opisanih u Prilogu I. obavijesti o natječaju. Tako se, za provjeru pripada li tužiteljevo profesionalno iskustvo „području natječaja”, odbor za odabir temeljio na zadaćama oglašenog radnog mjesta, kako su opisane u Prilogu I. obavijesti o natječaju.

               87

               Međutim, iako u okviru prve faze odbor za odabir samo mora provjeriti postoji li iskustvo kandidata u području natječaju, on u tu svrhu mora usporediti aktivnosti koje je izvršavao kandidat, kako su navedene u obrascu za prijavu, s poslovima oglašenog radnog mjesta. To je uostalom izričito predviđeno točkom 1.3. OP‑a otvorenih natječaja koje spominje tužitelj, a iz kojih proizlazi:
               „Profesionalno iskustvo kandidata uzima se u obzir samo ako je relevantno za prirodu dužnosti koje su opisane u obavijesti o natječaju.
               […]
               Ako se u obavijesti o natječaju zahtijeva profesionalno iskustvo iz područja koje je predmet natječaja, u obzir će se uzeti samo ono profesionalno iskustvo […] koje je relevantno za to područje.
               Važno je da kandidat u obrascu za prijavu što podrobnije opiše prirodu dužnosti koje je obavljao kako bi odbor za odabir mogao ocijeniti relevantnost njegova iskustva za obavljanje dužnosti na radnom mjestu za koje se prijavljuje”.

               88

               Taj način postupanja odbora za odabir je također u skladu s ustaljenom sudskom praksom, prema kojoj se uvjeti za sudjelovanje trebaju tumačiti u kontekstu ciljeva dotičnog natječaja, kako proizlaze iz opisa zadaća radnog mjesta koje se popunjava, kao što se i dio koji se odnosi na narav zadaća i dio koji se odnosi na uvjete za sudjelovanje iz obavijesti o natječaju trebaju razmotriti zajedno (vidjeti u tom smislu presudu od 14. srpnja 2000., Teixeira Neves/Sud, T‑146/99, EU:T:2000:194, t. 34. i navedenu sudsku praksu).

               89

               Usporedbom aktivnosti koje je kandidat izvršavao opisanih u rubrici „Radno iskustvo” obrasca za prijavu sa zadaćama oglašenog radnog mjesta kako su opisane u Prilogu I. obavijesti o natječaju, odbor za odabir nije, suprotno onome što tvrdi tužitelj, ocijenio prikladnost njegova iskustva za oglašeno radno mjesto. Ta procjena ulazi u fazu odabira na temelju kvalifikacija koji se odvija u drugom koraku. Kao što to proizlazi iz točke 2. obavijesti o natječaju, u okviru te druge faze odbor za odabir odabire kandidate koji su bili uspješni u prvoj fazi, uzimajući u obzir informacije iz rubrike „Probir talenata” njihova obrasca za prijavu i kriterije za odabir navedene u Prilogu III. obavijesti o natječaju. U okviru te druge faze, kao što je navedeno u točki 2. obavijesti o natječaju, odbor za odabir utvrđuje „kandidate čiji profili najviše odgovaraju zadaćama radnog mjesta”.

               90

               Valja utvrditi osim toga da se tužitelj ograničava na tvrdnju da je odbor za odabir u okviru faze prihvata uzeo u obzir informacije sadržane u kartici „Probir talenata” obrasca za prijavu, a time i kriterije za odabir navedene u Prilogu III. obavijesti o natječaju, a ne nudi nikakav dokaz u tom smislu.

               91

               Iz toga slijedi da se tužiteljev prvi prigovor temelji na zabuni predmeta provjere odbora za odabir, koji, suprotno onomu što tvrdi tužitelj, nije u prvoj fazi provjerio primjerenost radnog iskustva za oglašeno radno mjesto s obzirom na kriterije za odabir utvrđene u Prilogu III. obavijesti o natječaju, već se ograničio na provjeru pripada li njegovo iskustvo području natječaja uspoređujući iskustvo navedeno u njegovoj prijavi i zadaće opisane u Prilogu I. obavijesti o natječaju.

               92

               S obzirom na prethodna razmatranja, prvi prigovor treba stoga odbiti.

         Drugi prigovor

               93

               Valja podsjetiti, kao prvo, da u skladu s Odlukom o odbijanju žalbe od 10. lipnja 2016. i obrascem za ocjenjivanje tužiteljevih kvalifikacija koji je priložen odgovoru na tužbu, odbor za odabir nije smatrao da je tužiteljevo iskustvo, kako je opisano u „[u]nosu 1” njegova obrasca za prijavu, pripadalo „izravno „području natječaja”, odnosno području razvojne suradnje i upravljanja pomoći za zemlje koje nisu članice EU‑a”.

               94

               Drugim prigovorom tužitelj osporava tu ocjenu odbora za odabir. Posebice kritizira razlike u ocjeni koju je odbor za odabir proveo u pogledu iskustva opisanog u „[u]nosu 1” i onoga u „[u]nosu 2” njegova obrasca za prijavu.

               95

               Stoga valja provjeriti je li odbor za odabir počinio očitu pogrešku u ocjeni smatrajući da tužiteljevo radno iskustvo kako je opisano u „[u]nosu 1” obrasca za prijavu nije pripadalo području natječaja.

               96

               U tom pogledu, najprije valja podsjetiti da je odbor za odabir vezan tekstom obavijesti o natječaju onako kako je objavljena. Naime, ključna uloga obavijesti o natječaju se sastoji u informiranju zainteresiranih stranaka, što je točnije moguće, o naravi uvjeta koji se zahtijevaju za obavljanje posla o kojem se radi da bi se moglo ocijeniti, s jedne strane, mogu li se one prijaviti i, s druge strane, koji su dokazi bitni za rad odbora za odabir, koje slijedom toga moraju priložiti svojim prijavama (vidjeti u tom smislu rješenje od 3. travnja 2001., Zaur‑Gora i Dubigh/Komisija, T‑95/00 i T‑96/00, EU:T:2001:114, t. 47. i presudu od 13. rujna 2010., Španjolska/Komisija, T‑156/07 i T‑232/07, neobjavljena, EU:T:2010:392, t. 87.).

               97

               Konkretnije, što se tiče uvjeta prihvata na natječaj koji se odnosi na profesionalno iskustvo, presuđeno je da se uloga obavijesti o natječaju „što preciznijeg obavještavanja zainteresirane strane”, ne protivi tomu da odbor za odabir u svakom pojedinom slučaju ocijeni odgovara li radno iskustvo svakog kandidata razini koja se traži u obavijesti o natječaju (vidjeti, u tom smislu, presude od 12. srpnja 1989., Belardinelli i dr./Sud, 225/87, EU:C:1989:309, t. 13. i od 25. ožujka 2004., Petrich/Komisija, T‑145/02, EU:T:2004:91, t. 37.).

               98

               Odbor za odabir u tu svrhu u okviru odredaba Pravilnika o osoblju o natječajnim postupcima ima široku diskrecijsku ovlast u pogledu kako prirode i trajanja prethodnog profesionalnog iskustva kandidata tako i veće ili manje povezanosti s uvjetima radnog mjesta koje treba popuniti. Dakle, u okviru nadzora zakonitosti Opći sud mora se ograničiti na provjeru je li to popunjavanje zahvaćeno očitom pogreškom (vidjeti u tom smislu presude od 13. prosinca 1990., Gonzalez Holguera/Parlament, T‑115/89, EU:T:1990:84, t. 54. i od 30. lipnja 2005., Eppe/Parlament, T‑439/03, neobjavljena, EU:T:2005:266, t. 36.).

               99

               U okviru tog nadzora sud Unije treba uzeti u obzir da je, načelno i prema ustaljenoj sudskoj praksi, na kandidatu na natječaju da odboru za odabir dostavi sve informacije i dokumente koje smatra korisnima za ispitivanje njegove prijave, da bi mu se omogućilo da provjeri ispunjava li uvjete iz obavijesti o natječaju, tim više ako je izričito i formalno pozvan to učiniti (vidjeti u tom smislu presude od 12. srpnja 1989., Belardinelli i dr./Sud, 225/87, EU:C:1989:309, t. 24., i od 20. lipnja 1990., Burban/Parlament, T‑133/89, EU:T:1990:36, t. 31. i 34.). Odboru za odabir, kad odlučuje o prijemu ili odbijanju kandidata na natječaju, stoga je dopušteno ograničiti svoje ispitivanje samo na obrazac za prijavu i priloženu popratnu dokumentaciju (vidjeti u tom smislu presude od 13. ožujka 2002., Martínez Alarcón/Komisija, T‑357/00, T‑361/00, T‑363/00 i T‑364/00, EU:T:2002:66, t. 76. i od 28. studenoga 2002., Pujals Gomis/Komisija, T‑332/01, EU:T:2002:289, t. 42. do 44.).

               100

               U kontekstu ovog spora, valja usto pojasniti da, uzimajući u obzir široku diskrecijsku ovlast odbora za odabir, zaključak o tome da je on počinio očitu pogrešku u ocjeni činjenica koja bi mogla opravdati poništenje odluke pretpostavlja da su dokazni elementi, koje mora dostaviti tužitelj, dostatni da dovedu u pitanje ocjenu činjenica dotičnog odbora za odabir (vidjeti, u tom smislu, presudu od 24. travnja 2013., Demeneix/Komisija, F‑96/12, EU:F:2013:52, t. 45. i rješenje od 12. travnja 2016., EIBNER/Komisija, F‑135/15, EU:F:2016:77, t. 38.).

               101

               Kao što to proizlazi iz točaka 87. i 88. ove presude, uvjeti za sudjelovanje moraju se tumačiti s obzirom na svrhu predmetnog natječaja kako proizlaze iz opisa zadaća koje se odnose na mjesta koja treba popuniti, tako da se dio koji se odnosi na narav zadaća i onaj o uvjetima za sudjelovanje iz obavijesti o natječaju moraju razmatrati zajedno.

               102

               U ovom slučaju, Prilog I. obavijesti o natječaju, koji opisuje zadaće radnog mjesta koje treba popuniti, navodi da administratori obavljaju zadaće u području razvojne suradnje poput, među ostalim, „sudjelovanje u analizi pitanja i politika povezanih s razvojem, izradi nacionalnih i regionalnih razvojnih politika, […] te političkom dijalogu s relevantnim partnerima i dionicima”, „sudjelovanje u identifikaciji i razvijanju projekata i programa razvojne suradnje, uključujući pripremu financijskih prijedloga i sporazuma”, „sudjelovanje u operativnom upravljanju projektima i programima razvojne suradnje, uključujući sastavljanje opisâ poslova, objavljivanje javnih natječaja, ugovaranje i nadzor provedbe ugovorâ (revizija, odobravanje izvješća, plaćanje i zatvaranje ugovorâ)”, „sudjelovanje u upravljanju programima proračunske potpore za razvojnu suradnju”, „praćenje i evaluacija projekata i programa razvojne suradnje” i „povezivanje sa svim relevantnim dionicima kao što su nadležna tijela državnih uprava te međunarodne i regionalne organizacije, države članice i civilno društvo u području razvojne suradnje”.

               103

               U „[u]nosu 1” tužiteljeva obrasca za prijavu, koji odgovara njegovu radnom iskustvu u razdoblju od 1. listopada 2012. do 8. svibnja 2015., ta se vrsta iskustva definira kao „odnosi s javnošću”, a aktivnosti koje je tužitelj obavljao se opisuju kako slijedi: „Suradnja s izabranim predstavnicima i onima koji nisu izabrani, parlamentarnim tijelima, međunarodnim organizacijama, nacionalnim i međunarodnim nevladinim organizacijama i civilnim društvom na parlamentarnim interesnim aktivnostima kojima se podupire razvoj i provedba politika. Razvoj i izrada projektnih prijedloga te upravljanje njima, distribucija parlamentarnih propagandnih materijala (dvojezičnih biltena, priručnika, informativnih publikacija) i pomoć parlamentarnim inicijativama (raspravama, okruglim stolovima, amandmanima, pitanjima, govorima, dopisima, uređivanju mišljenja)”.

               104

               U rubrici „Vrsta ili sektor djelatnosti”„[u]nos 1” određuje se da se odnosi na „odnose s javnošću i savjetovanje u uslugama zagovaranja po pitanjima stanovništva i razvoja”.

               105

               Stoga se taj sektor djelatnosti iz „[u]nosa 1” odnosi na pitanja stanovništva i razvoja, za koja nije sporno da su povezana s područjem natječaja koji se odnosi na razvojnu suradnju i upravljanje pomoći za zemlje koje nisu članice EU‑a.

               106

               U isto vrijeme, kao što to ističe Komisija, zadaće opisane u „[u]nosu 1” bile su aktivnosti savjetovanja čiji je cilj bio podupiranje „parlamentarne interesne aktivnosti”. Osim toga, rubrike „Vrsta iskustva” i „Vrsta ili sektor djelatnosti”, prema kojima se zadaće moraju tumačiti, upućuju na „aktivnosti odnosa s javnošću” ili aktivnosti „odnosa s javnošću i savjetovanja o uslugama zagovaranja (advocacy)”.

               107

               U skladu s načelima navedenima u točkama 87. i 88. ove presude, te se zadaće moraju uzeti u obzir u odnosu na radno mjesto koje se popunjava kako su opisane u Prilogu I. obavijesti o natječaju, koje se posebice odnose na osmišljavanje i osiguravanje operativnog upravljanja, kao i praćenje i evaluaciju programa razvojne suradnje odnosno proračunske potpore u takvim programima suradnje.

               108

               Međutim, zadaće koje je istaknuo tužitelj u „[u]nosu 1” je odbor za odabir mogao tumačiti kao da ne uključuju odgovornosti u operativnoj provedbi programa suradnje ili proračunske potpore. Slijedom toga, odbor za odabir, koje raspolaže širokom marginom prosudbe, osobito što se tiče uske veze koju iskustvo kandidata može u većoj ili manjoj mjeri imati sa zahtjevima za radno mjesto koje se popunjava, osnovano je smatrao da se zadaće koje je opisao tužitelj razlikuju od zadaća utvrđenih u Prilogu I. obavijesti o natječaju.

               109

               Prema tome, odbor za odabir nije počinio očitu pogrešku u ocjeni kad je zaključio da iskustvo navedeno u „[u]nosu 1” ne pripada području natječaja i njegovim ciljevima, kako proizlaze iz opisa zadaća koje se odnose na radno mjesto koje se popunjava.

               110

               Nijedan od argumenata koje je tužitelj iznio ne može dovesti u pitanje taj zaključak. Što se tiče tužiteljeve argumentacije koja se temelji na navodnoj nedosljednosti u ocjeni „[u]nosa 1” i „[u]nosa 2” obrasca za prijavu, najprije valja istaknuti da tužitelj sam priznaje da aktivnosti opisane u „[u]nosu 1” i „[u]nosu 2” nisu jednake. Nadalje, tvrdi da je aktivnosti navedene u „[u]nosu 1” i „[u]nosu 2 izvršavao u korist samo jednog subjekta, odnosno EPF‑a, što ni po čemu ne proizlazi iz njegova obrasca za prijavu. Tužitelj u replici tvrdi da se njegove aktivnosti opisane u „[u]nosu 1” i „[u]nosu 2” sve odnose na politike razvojne suradnje i upravljanja pomoći za zemlje izvan EU‑a, a da pritom ne podupire tu tvrdnju dokazima. Osim toga, on tvrdi, opet bez dokaza, da su njegove zadaće kako su opisane u „[u]nosu 1” i „[u]nosu 2” sve uključivale tematske aktivnosti u partnerskim zemljama EU‑a u razvoju i publikacije u području razvojne suradnje, koje se točnije odnose na pitanja u području stanovništva.

               111

               Što se tiče tužiteljeva argumenta prema kojem je odbor za odabir pogrešno uzeo u obzir njegov status samozaposlene osobe u obavljanju aktivnosti opisanih u „[u]nosu 1” obrasca za prijavu, valja istaknuti da ni iz jedne odluke odbora za odabir ni iz Odluke o odbijanju žalbe od 10. lipnja 2016. ne proizlazi da aktivnosti opisane u „[u]nosu 1” ne ulaze u područje natječaja jer ih je tužitelj obavljao kao nezavisni savjetnik, a ne kao zaposlenik.

               112

               Što se tiče tužiteljevih argumenata vezanih uz informacije sadržane u kartici „Probir talenata” njegova obrasca za prijavu, valja podsjetiti da u fazi provjere uvjeta koji se zahtijevaju za pristup natječaju odbor za odabir nije obvezan uzeti u obzir informacije iz te kartice (vidjeti, u tom smislu, rješenje od 12. travnja 2016., Beiner/Komisija, F‑135/15, EU:F:2016:77, t. 47.). Naime, kako je već rečeno, iz točke 2. rubrike „Postupak odabira” obavijesti o natječaju proizlazi da do odabira na temelju informacija koje su kandidati dostavili u kartici „Probir talenata” obrasca za prijavu dolazi „u drugom koraku, samo za kandidate koji ispunjavaju uvjete”. Važno je napomenuti da je u tom pogledu tužitelj proturječan jer sam tvrdi, u okviru prvog prigovora trećeg tužbenog razloga, da u prvom koraku sudjelovanja u natječaju povjerenstvo za odabir ne može uzeti u obzir informacije sadržane u kartici „Probir talenata” njegova obrasca za prijavu.

               113

               S obzirom na prethodna razmatranja, valja odbiti drugi prigovor, a time i cijeli drugi tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni.

            Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela jednakog postupanja

               114

               Tužitelj tvrdi da su pogrešno tumačenje obavijesti o natječaju odbora za odabir i Odluka povjerenstva za odabir na natječaju od 5. studenoga 2015. koja iz toga proizlazi dovele do povrede jednakosti postupanja prema kandidatima, posebno između njega, čije radno iskustvo nije ispitano s obzirom na informacije sadržane u kartici „Probir talenata” obrasca za prijavu, i kandidata čije su iskustvo i druge kvalifikacije bile predmetom takve usporedbe.

               115

               Tužitelj tvrdi da je ne samo ispitana relevantnost diploma i kvalifikacija drugih kandidata, što nije učinjeno u njegovu slučaju, nego je i ukupan broj bodova koji mu se mogao dodijeliti da je bila ispitana relevantnost svih njegovih kvalifikacija mogao biti jednak ili veći od ukupnih bodova dodijeljenih drugim kandidatima.

               116

               Ta razlika u postupanju nije opravdana. Nezakonito ga isključivši iz natječaja, čak i prije odabira na temelju kvalifikacija na temelju informacija iz kartice „Probir talenata” obrasca za prijavu, za razliku od drugih prihvatljivih kandidata, odbor za odabir je počinio „nezakonitu diskriminaciju” u odnosu na tužitelja na temelju također nezakonite provjere uvjeta za sudjelovanje, pogreške u ocjeni i povrede pravila i postupaka primjenjivih u području odabira na temelju kvalifikacija.

               117

               Komisija osporava argumente tužitelja.

               118

               Prema sudskoj praksi, načelo jednakog postupanja, kao opće načelo prava Unije, zahtijeva da se s usporedivim situacijama ne postupa različito i da se s različitim situacijama ne postupa isto, osim kada je takvo postupanje objektivno opravdano (vidjeti u tom smislu presude od 11. rujna 2007., Lindorfer/Vijeće, C‑227/04 P, EU:C:2007:490, t. 63. i od 17. srpnja 2008., Campoli/Komisija, C‑71/07 P, EU:C:2008:424, t. 50.).

               119

               U području koje je obuhvaćeno izvršavanjem diskrecijske ovlasti to je načelo prekršeno kada je dotična institucija provela razlikovanje koje je bilo proizvoljno ili očito neprimjereno u odnosu na cilj propisa (vidjeti, u tom smislu, presude od 8. siječnja 2003., Hirsch i dr./ESB, T‑94/01, T‑152/01 i T‑286/01, EU:T:2003:3, t. 51.; od 8. studenoga 2006., Chetcuti/Komisija, T‑357/04, EU:T:2006:339, t. 54. i od 29. studenoga 2006., Campoli/Komisija, T‑135/05, EU:T:2006:366, t. 95. do 97.).

               120

               U ovom slučaju, kao što je već navedeno, u obavijesti o natječaju se utvrđuje razlika između faze provjere uvjeta za sudjelovanje i faze odabira na temelju kvalifikacija, pri čemu u ovoj potonjoj fazi sudjeluju samo kandidati koji su bili uspješni u prethodnoj fazi.

               121

               Iz razmatranja iznesenih u točkama 43. do 72. ove presude, koje se odnose na treći tužbeni razlog, koji se temelji na nezakonitosti obavijesti o natječaju, proizlazi da ta razlika iz obavijesti o natječaju nije nezakonita.

               122

               Također iz razmatranja iz točaka 73. do 113. ove presude proizlazi da je, u skladu s obavijesti o natječaju i bez očite pogreške u ocjeni, odbor za odabir isključio tužiteljevu prijavu nakon faze odluke o sudjelovanju.

               123

               Tužitelj stoga ne može usporediti svoju situaciju s onom kandidata koji ispunjavaju uvjete, čija je prijava bila predmet ispitivanja u okviru druge faze odabira na temelju kvalifikacija i koji se stoga nisu nalazili u istoj situaciji kao i on.

               124

               Iz toga slijedi da četvrti tužbeni razlog koji se odnosi na povredu načela jednakog postupanja treba odbiti.

               125

               Iz svih navedenih razmatranja proizlazi da je tužbu potrebno odbiti.

         Troškovi

               126

               Sukladno članku 134. stavku 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da je Komisija postavila zahtjev da se tužitelju naloži snošenje troškova i da on nije uspio u postupku, tužitelju se nalaže snošenje troškova.

               Slijedom navedenoga,
               OPĆI SUD (četvrto vijeće),
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Tužba se odbija.

                           2.

                           Vincentu Villeneuveu nalaže se snošenje troškova.

                           Kanninen

                           Schwarcz

                           Iliopoulos

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: francuski


title: Presuda Suda (šesto vijeće) od 20. rujna 2018.#Alexander Mölk protiv Valentine Mölk.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof.#Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Haški protokol o mjerodavnom pravu za obveze uzdržavanja – Članak 4. stavak 3. – Zahtjev za uzdržavanje koji je podnio vjerovnik uzdržavanja pred nadležnim tijelom države uobičajenog boravišta dužnika uzdržavanja – Odluka koja je postala pravomoćna – Kasniji zahtjev za snižavanje određenog iznosa uzdržavanja, koji je dužnik uzdržavanja podnio pred istim tijelom – Upuštanje vjerovnika uzdržavanja u spor – Utvrđivanje mjerodavnog prava.#Predmet C-214/17.

text:
         PRESUDA SUDA (šesto vijeće)
      20. rujna 2018. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Haški protokol o mjerodavnom pravu za obveze uzdržavanja – Članak 4. stavak 3. – Zahtjev za uzdržavanje koji je podnio vjerovnik uzdržavanja pred nadležnim tijelom države uobičajenog boravišta dužnika uzdržavanja – Odluka koja je postala pravomoćna – Kasniji zahtjev za snižavanje određenog iznosa uzdržavanja, koji je dužnik uzdržavanja podnio pred istim tijelom – Upuštanje vjerovnika uzdržavanja u spor – Utvrđivanje mjerodavnog prava”
      U predmetu C‑214/17,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Oberster Gerichtshof (Vrhovni sud, Austrija), odlukom od 28. ožujka 2017., koju je Sud zaprimio 25. travnja 2017., u postupku

         Alexander Mölk

      protiv

         Valentine Mölk,

      SUD (šesto vijeće),
      u sastavu: C. G. Fernlund (izvjestitelj), predsjednik vijeća, S. Rodin i E. Regan, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Szpunar,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               –

               za A. Mölka, L. Lorenz, Rechtsanwalt,

               –

               za portugalsku vladu, L. Inez Fernandes, M. Figueiredo i M. Cancela Carvalho, u svojstvu agenata,

               –

               za Europsku komisiju, M. Wilderspin i M. Heller, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 2. svibnja 2018.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 4. stavka 3. Haškog protokola od 23. studenoga 2007. o mjerodavnom pravu za obveze uzdržavanja koji je u ime Europske zajednice potvrđen Odlukom Vijeća 2009/941/EZ od 30. studenoga 2009. (SL 2009., L 331, str. 17.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 10., str. 159.; u daljnjem tekstu: Haški protokol).

               2

               Zahtjev je podnesen u okviru spora između Alexandera Mölka i njegove kćeri Valentine Mölk, povodom tražbina za uzdržavanje.

         Pravni okvir

            Haški protokol

               3

               Članak 3. Haškog protokola, naslovljen „Opće pravilo o mjerodavnom pravu”, glasi:
               „1.   Obveze uzdržavanja uređuju se pravom države uobičajenog boravišta vjerovnika uzdržavanja, osim ako ovim Protokolom nije predviđeno drukčije.
               2.   U slučaju promjene uobičajenog boravišta vjerovnika uzdržavanja, pravo države njegovog novog uobičajenog boravišta primjenjuje se od trenutka nastanka promjene.”

               4

               Članak 4. tog protokola, naslovljen „Posebna pravila kojima se daje prednost određenim vjerovnicima uzdržavanja”, određuje:
               „1.   Sljedeće se odredbe primjenjuju u slučaju obveza uzdržavanja:

                        (a)

                        djece od strane njihovih roditelja;

                  […]
               2.   Ako temeljem prava iz članka 3. vjerovnik uzdržavanja ne može dobiti uzdržavanje od dužnika uzdržavanja, primjenjuje se lex fori.
               3.   Neovisno o članku 3., ako se vjerovnik uzdržavanja obratio nadležnom tijelu države u kojoj dužnik uzdržavanja ima svoje uobičajeno boravište, primjenjuje se lex fori. Međutim, ako temeljem tog prava vjerovnik uzdržavanja ne može dobiti uzdržavanje od dužnika uzdržavanja, primjenjuje se pravo uobičajenog boravišta vjerovnika uzdržavanja.
               […]”

               5

               Članak 7. navedenog protokola iz 2007., naslovljen „Određivanje mjerodavnog prava za potrebe određenog postupka”, glasi:
               „1.   Neovisno o člancima od 3. do 6., vjerovnik uzdržavanja i dužnik uzdržavanja za potrebe isključivo određenog postupka u dotičnoj državi mogu izričito odrediti pravo te države kao mjerodavno pravo za obvezu uzdržavanja.
               2.   Takvo određivanje mjerodavnog prava pred institucijom koja vodi postupak utvrđuje se sporazumom kojeg potpisuju obje stranke, koji je u pisanom obliku ili zabilježen na bilo kakvom mediju i koji sadrži informacije koje su dostupne tako da se mogu koristiti za naknadno upućivanje.”

               6

               Članak 8. tog protokola, naslovljen „Određivanje mjerodavnog prava”, glasi:
               „1.   Neovisno o člancima od 3. do 6., vjerovnik uzdržavanja i dužnik uzdržavanja mogu u bilo kojem trenutku odrediti jedno od sljedećih pravâ kao mjerodavno za obvezu uzdržavanja:
               […]

                        (b)

                        pravo države u kojoj bilo koja stranka ima uobičajeno boravište u trenutku određivanja;

                  […]
               3.   Stavak 1. ne primjenjuje se na obveze uzdržavanja u pogledu osobe mlađe od 18 godina ili odrasle osobe koja zbog oštećenih ili nedostatnih vlastitih osobnih sposobnosti nije u mogućnosti štititi svoje interese.
               4.   Neovisno o pravu koje su stranke odredile u skladu sa stavkom 1., pitanje može li se vjerovnik uzdržavanja odreći svog prava na uzdržavanje određuje se pravom države uobičajenog boravišta vjerovnika uzdržavanja u trenutku određivanja prava.
               5.   Osim ako su stranke u trenutku određivanja prava bile u potpunosti obaviještene o tome i ako su bile potpuno svjesne posljedica svog određivanja, pravo koje su stranke odredile ne primjenjuje se ako bi primjena tog prava za posljedicu imala očigledno nepravedne ili neopravdane posljedice za bilo koju stranku.”

            Uredba (EZ) br. 4/2009

               7

               Uredba Vijeća (EZ) br. 4/2009 od 18. prosinca 2008. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršenju sudskih odluka te suradnji u stvarima koje se odnose na obvezu uzdržavanja (SL 2009., L 7, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 5., str. 138.), u članku 1., naslovljenom „Područje primjene”, predviđa:
               „Ova se Uredba primjenjuje na obveze uzdržavanja koje proizlaze iz obiteljskog odnosa, roditeljstva, braka ili tazbine.
               […]”

               8

               Članak 3. Uredbe br. 4/2009, naslovljen „Opće odredbe”, određuje:
               „U stvarima koje se odnose na obveze uzdržavanja u državama članicama sudsku nadležnost ima:

                        (a)

                        sud mjesta u kojem tuženik ima uobičajeno boravište; ili

                        (b)

                        sud mjesta u kojem uzdržavana osoba ima uobičajeno boravište; […]

                  […]”

               9

               U skladu s člankom 5. Uredbe br. 4/2009, naslovljenom „Nadležnost suda pred kojim se tuženik upusti u postupak”:
               „Osim nadležnosti koja proizlazi iz drugih odredaba ove Uredbe, nadležnost ima sud države članice pred kojim se tuženik upusti u postupak. To pravilo ne važi ako se tuženik upusti u postupak kako bi osporio nadležnost.”

               10

               Članak 15. te uredbe, naslovljen „Utvrđivanje mjerodavnog prava”, glasi:
               „Pravo mjerodavno za obveze uzdržavanja utvrđuje se u skladu s [Haškim protokolom] u državi članici koju taj instrument obvezuje.”

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               11

               A. Mölk ima uobičajeno boravište u Austriji, dok njegova kći V. Mölk ima uobičajeno boravište u Italiji.

               12

               Na temelju rješenja Bezirksgerichta Innsbruck (Općinski sud u Innsbrucku, Austrija) od 10. listopada 2014., A. Mölk obvezan je V. Mölk plaćati mjesečno uzdržavanje.

               13

               To je rješenje doneseno na temelju austrijskog prava, povodom zahtjeva za uzdržavanje koji je podnio vjerovnik uzdržavanja, V. Mölk, pred navedenim sudom, u skladu s člankom 4. stavkom 3. Haškog protokola.

               14

               A. Mölk podnio je tijekom 2015. Bezirksgerichtu Innsbruck (Općinski sud u Innsbrucku) zahtjev za snižavanje navedenog uzdržavanja, počevši od 1. veljače 2015., jer su se njegova primanja smanjila. V. Mölk zatražila je da se taj zahtjev za snižavanje odbije.

               15

               Rješenjem od 11. prosinca 2015. Bezirksgericht Innsbruck (Općinski sud u Innsbrucku) odbio je zahtjev A. Mölka na temelju talijanskog prava. Prema navedenom sudu, na taj zahtjev primjenjuje se navedeno pravo u skladu s člankom 3. stavkom 1. Haškog protokola, jer je V. Mölk na dan podnošenja tog zahtjeva imala uobičajeno boravište u Italiji.

               16

               Rješenjem od 9. ožujka 2016., Landesgericht Innsbruck (Zemaljski sud u Innsbrucku, Austrija) potvrdio je, povodom žalbe, odluku Bezirksgerichta Innsbruck (Općinski sud u Innsbrucku), utemeljivši međutim svoju ocjenu na austrijskom pravu.

               17

               Taj je žalbeni sud ocijenio da se, s obzirom na to da se uobičajena boravišta obiju stranaka nisu promijenila, ne može izmijeniti zakon primijenjen u rješenju Bezirksgerichta Innsbruck (Općinski sud u Innsbrucku) od 10. listopada 2014., isključivo zato što je dužnik uzdržavanja podnio zahtjev za snižavanje iznosa uzdržavanja o kojemu je riječ tek nekoliko mjeseci nakon donošenja navedenog rješenja, koje je postalo pravomoćno.

               18

               A. Mölk podnio je žalbu pred sudom koji je uputio zahtjev zatraživši da se o obvezi uzdržavanja odlučuje na temelju talijanskog prava. Tvrdi kako je, da se pravilno primijenilo to pravo, njegov zahtjev trebalo prihvatiti.

               19

               Sud koji je uputio zahtjev pita se koje pravo treba primijeniti u slučaju poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku i navodi da u doktrini postoje dva suprotna stajališta.

               20

               U skladu s prvim stajalištem, mjerodavno pravo, utvrđeno u skladu s člankom 3. Haškog protokola iz 2007., jest pravo države uobičajenog boravišta vjerovnika uzdržavanja, čak i ako to nije pravo države u kojoj se nalazi tijelo koje je donijelo prvotnu odluku u području uzdržavanja.

               21

               U skladu s drugim stajalištem, na zahtjev za izmjenu nacionalne odluke ili priznate strane odluke valja primjenjivati pravo koje je već bilo primijenjeno u svezi s obvezama uzdržavanja.

               22

               U tim je okolnostima Oberster Gerichtshof (Vrhovni sud, Austrija) odlučio prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Treba li članak 4. stavak 3. u vezi s člankom 3. [Haškog protokola] tumačiti na način da je za zahtjev dužnika uzdržavanja za snižavanje pravomoćno utvrđenog iznosa uzdržavanja zbog promjena visine ukupnih primanja mjerodavno pravo države u kojoj vjerovnik uzdržavanja ima uobičajeno boravište i ako je iznos uzdržavanja koji je dužnik do sada plaćao na zahtjev uzdržavane osobe prema članku 4. stavku 3. [Haškog protokola] utvrdio sud prema pravu države u kojoj dužnik uzdržavanja ima nepromijenjeno uobičajeno boravište?

                        2.

                        U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje:
                        Treba li članak 4. stavak 3. [Haškog protokola] tumačiti na način da vjerovnik uzdržavanja ,pokreće' postupak pred nadležnim tijelom države u kojoj dužnik uzdržavanja ima uobičajeno boravište i kada se osporavanjem merituma zahtjeva upušta u postupak koji je dužnik uzdržavanja pokrenuo pred tim tijelom u smislu članka 5. [Uredbe br. 4/2009]?”

         O prethodnim pitanjima

               23

               Uvodno valja podsjetiti da je sud nadležan za tumačenje Haškog protokola (presuda od 7. lipnja 2018., KP,C‑83/17, EU:C:2018:408, t. 25.).

            Prvo pitanje

               24

               Svojim prvim pitanjem, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 4. stavak 3. Haškog protokola tumačiti na način da iz situacije poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, u kojoj je iznos uzdržavanja koji treba platiti određen odlukom koja je postala pravomoćna, na zahtjev vjerovnika uzdržavanja i, u skladu s tim člankom 4. stavkom 3., na temelju lex fori određenog u skladu s tom odredbom, proizlazi da se to pravo primjenjuje na kasniji zahtjev za snižavanje iznosa tog uzdržavanja koji je dužnik uzdržavanja podnio pred nadležnim tijelom države svojeg uobičajenog boravišta.

               25

               U skladu s člankom 4. stavkom 3. Haškog protokola, lex fori se primjenjuje, neovisno o članku 3. tog protokola, na inicijativu vjerovnika uzdržavanja kada on, kao što je to učinila V. Mölk u glavnom postupku, podnese zahtjev pred nadležnim tijelom države uobičajenog boravišta dužnika uzdržavanja.

               26

               Postavlja se pitanje proizvodi li ta odredba, iako tekst tog članka 4. stavka 3. to ne predviđa izričito, i dalje učinke kada dužnik uzdržavanja, kao A. Mölk u glavnom postupku, pred tim istim tijelom podnese kasniji zahtjev, tako da se prethodno određeno pravo primjenjuje i na novi postupak.

               27

               Za odgovor na to pitanje potrebno je članak 4. stavak 3. Haškog protokola tumačiti ne uzimajući u obzir samo njegov tekst, nego i njegov kontekst i ciljeve koje se želi postići propisom čiji dio čini.

               28

               Glede konteksta članka 4. stavka 3. Haškog protokola, valja navesti da ta odredba spada u sustav kolizijskih pravila, uspostavljen tim protokolom, koji predviđa primarnu primjenu prava države uobičajenog prebivališta vjerovnika uzdržavanja u skladu s člankom 3. navedenog protokola. Autori Haškog protokola smatrali su da je to pravo najuže povezano sa situacijom vjerovnika uzdržavanja i koje je stoga očito najprimjerenije za uređenje konkretnih problema s kojima se vjerovnik uzdržavanja može susresti (presuda od 7. lipnja 2018., KP, C‑83/17, EU:C:2018:408, t. 42.).

               29

               Članak 4. Haškog protokola sadržava posebna pravila kojima se daje prednost određenim vjerovnicima uzdržavanja, među ostalim glede obveza roditelja prema djeci, koja se primjenjuju podredno. Članak 2. tog članka 4. predviđa da se lex fori primjenjuje kad vjerovnik uzdržavanja ne može dobiti uzdržavanje na temelju članka 3. Haškog protokola.

               30

               Članak 4. stavak 3. Haškog protokola odstupa od pravila utvrđenog tim protokolom, navedenog u točki 28. ove presude, u skladu s kojim nadležno tijelo primarno primjenjuje pravo države uobičajenog boravišta vjerovnika uzdržavanja. Taj članak 4. stavak 3. preokreće poveznice predviđene člankom 3. i člankom 4. stavkom 2. navedenog protokola primarno određuje lex fori kad vjerovnik uzdržavanja pokreće postupak pred nadležnim tijelom države u kojoj dužnik uzdržavanja ima svoje uobičajeno boravište (presuda od 7. lipnja 2018., KP, C‑83/17, EU:C:2018:408, t. 44.), a podredno pravo države uobičajenog boravišta vjerovnika uzdržavanja ako on ne može dobiti uzdržavanje od dužnika uzdržavanja na temelju lex fori.

               31

               Predviđajući da se umjesto prava države uobičajenog boravišta vjerovnika uzdržavanja, može primarno primjenjivati lex fori, Haški protokol daje potonjem mogućnost da posredno izabere to drugo pravo, pri čemu taj izbor proizlazi iz podnošenja zahtjeva vjerovnika uzdržavanja pred nadležnim tijelom države uobičajenog boravišta dužnika uzdržavanja.

               32

               Cilj je te mogućnosti zaštititi vjerovnika uzdržavanja kao slabiju stranu u odnosima s dužnikom uzdržavanja omogućujući mu de facto da izabere pravo koje će se primjenjivati na njegov zahtjev. U tim okolnostima, kada je postupak u svezi s tim zahtjevom okončan odlukom koja je postala pravomoćna, iz članka 4. stavka 3. Haškog protokola ne proizlazi da bi učinke tog izbora trebalo proširiti na novi postupak koji nije pokrenuo vjerovnik uzdržavanja, nego dužnik uzdržavanja.

               33

               Osim toga, pravilo kojim se odstupa od pravila iz članka 3. Haškog protokola valja tumačiti strogo, ne primjenjujući ga izvan slučajeva koji su izričito predviđeni.

               34

               Ta razmatranja potkrepljuje izvješće s objašnjenjima Andree Bonomija o Haškom protokolu (tekst usvojen na dvadeset i prvoj sjednici Haške konferencije o međunarodnom privatnom pravu).

               35

               Naime, kao što je A. Bonomi naveo u točki 67. tog izvješća, predviđeno odstupanje od načelne primjene prava uobičajenog boravišta vjerovnika uzdržavanja može se opravdati ako sam vjerovnik uzdržavanja odluči pokrenuti postupak u državi boravišta dužnika osiguranja, dok bi bilo prekomjerno kada bi postupak u toj državi pokrenuo dužnik uzdržavanja, osobito u slučaju zahtjeva za preispitivanje odluke u području obveza uzdržavanja.

               36

               Usporedba tog članka 4. stavka 3. s odredbama Haškog protokola kojima se strankama omogućuje da sporazumno izaberu mjerodavno pravo za uzdržavanje, odnosno članci 7. i 8. tog protokola, također potvrđuje tu analizu.

               37

               Članak 8. Haškog protokola omogućava vjerovniku uzdržavanja i dužniku uzdržavanja da u bilo koje vrijeme za uređivanje obveze uzdržavanja odrede neko od različitih prava navedenih u stavku 1. tog članka 8. Tako se određeno pravo ne primjenjuje na određeni postupak, nego na sve postupke koji se odnose na takvu obvezu.

               38

               Budući da je izbor mjerodavnog prava dugoročan, autori Haškog protokola predvidjeli su određene uvjete za primjenu članka 8. kako bi se smanjio rizik od negativnih učinaka, posebice za vjerovnika uzdržavanja. Među njima treba navesti, među ostalim, onaj iz stavka 3. tog članka 8., prema kojem samo stranke u dobi od 18 godina ili starije imaju pravo na takav izbor na temelju navedenog članka. Nadalje, stavak 5. tog članka 8. predviđa da, osim ako su stranke u trenutku određivanja prava bile u potpunosti obaviještene o tome i ako su bile potpuno svjesne posljedica svojeg određivanja, pravo koje su stranke odredile ne primjenjuje se ako bi primjena tog prava za posljedicu imala očigledno nepravedne ili neopravdane posljedice za bilo koju stranku.

               39

               Te zaštitne odredbe ne postoje u okviru članka 7. Haškog protokola, koji također omogućuje strankama da izaberu mjerodavno pravo, ali isključivo za potrebe određenog postupka. Izbor prava stoga vrijedi samo za taj postupak, a ne i za sljedeće postupke koji se odnose na istu obvezu uzdržavanja, što ograničava rizik od negativnih učinaka tog izbora.

               40

               Nepostojanje takvih zaštitnih odredaba u tekstu članka 4. stavka 3. Haškog protokola potvrđuje tezu da se ta odredba primjenjuje samo u određenom postupku, odnosno onom koji je pokrenuo vjerovnik uzdržavanja u okolnostima izričito predviđenim tom odredbom.

               41

               S tim u svezi, kao što je nezavisni odvjetnik naveo u točki 48. svojega mišljenja, ako bi prvotni izbor lex fori vjerovnika uzdržavanja na temelju članka 4. stavka 3. Haškog protokola značio da će se isto pravo primjenjivati u kasnijem postupku koji pokrene dužnik uzdržavanja pred nadležnim tijelom svojeg uobičajenog boravišta, to bi omogućilo izbjegavanje praga minimalne starosti predviđenog u članku 8. stavku 3. Haškog protokola, kao i drugih zaštitnih odredaba iz tog članka 8.

               42

               Stoga valja smatrati da se članak 4. stavak 3. Haškog protokola odnosi samo na situaciju u kojoj vjerovnik uzdržavanja posredno izabere lex fori u okviru postupka koji je pokrenuo pred nadležnim tijelom države uobičajenog boravišta dužnika uzdržavanja, a ne proteže se na kasniji postupak pokrenut nakon što je odluka iz prvotnog postupka postala pravomoćna.

               43

               Taj zaključak ne može dovesti u pitanje okolnost, na koju se poziva portugalska vlada, da je taj kasniji postupak mogao biti pokrenut nedugo nakon prvog i kako bi bilo paradoksalno da se svi konkurentski zahtjevi, koji obuhvaćaju kratko razdoblje u kojem nije došlo ni do kakve promjene uobičajenog boravišta stranaka, moraju ispitati na temelju različitih pravnih poredaka.

               44

               S tim u svezi, valja istaknuti da određivanje mjerodavnog ne može ovisiti o datumu početka eventualnog drugog postupka. Naime, takvo tumačenje ugrozilo bi cilj predvidljivosti koji se želi postići Haškim protokolom (vidjeti u tom smislu presudu od 7. lipnja 2018, KPC‑83/17, EU:C:2018:408, t. 41.).

               45

               Kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točkama 42. i 64. svojeg mišljenja, problem primjene različitih prava u sljedećim postupcima koji se vode među istim strankama uključen je u sustav pravila o sukobu zakona iz Haškog protokola.

               46

               S obzirom na prethodno navedena razmatranja, na prvo pitanje treba odgovoriti da članak 4. stavak 3. Haškog protokola treba tumačiti na način da iz situacije poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, u kojoj je iznos uzdržavanja koji treba platiti određen odlukom koja je postala pravomoćna, na zahtjev vjerovnika uzdržavanja i, u skladu s tim člankom 4. stavkom 3., na temelju lex fori određenog u skladu s tom odredbom, ne proizlazi da se to pravo primjenjuje na kasniji zahtjev za snižavanje iznosa tog uzdržavanja koji je dužnik uzdržavanja podnio pred nadležnim tijelom države svojeg uobičajenog boravišta.

            Drugo pitanje

               47

               Svojim drugim pitanjem, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 4. stavak 3. Haškog protokola tumačiti na način da vjerovnik uzdržavanja „pokreće” postupak, u smislu tog članka, pred nadležnim tijelom države u kojoj dužnik uzdržavanja ima uobičajeno boravište kada se osporavanjem merituma zahtjeva upušta u postupak koji je dužnik uzdržavanja pokrenuo pred tim tijelom u smislu članka 5. Uredbe br. 4/2009.

               48

               Kao što proizlazi iz analize provedene u okviru odgovora na prvo pitanje, članak 4. stavak 3. Haškog protokola predstavlja odredbu kojom se odstupa od primarnog kolizijskog pravila, navedenog u točki 28. ove presude, tako da njegovu primjenu nije moguće proširiti izvan situacija koje izričito predviđa.

               49

               Ta se odredba primjenjuje samo pod dvama uvjetima, odnosno kada je postupak pokrenut pred tijelom države uobičajenog prebivališta dužnika uzdržavanja i kada postupak pred tim tijelom pokrene vjerovnik uzdržavanja, tako da tužbu mora podnijeti on.

               50

               U slučaju da dužnik uzdržavanja podnese tužbu pred tijelom države svojeg uobičajenog boravišta, upuštanje vjerovnika uzdržavanja u postupak može zaista dovesti do nadležnosti tog tijela, kao što to predviđa članak 5. Uredbe br. 4/2009.

               51

               Međutim, iz tog prihvaćanja nadležnosti ne može se zaključiti da je vjerovnik uzdržavanja također „pokrenuo” postupak pred tijelom države uobičajenog boravišta dužnika uzdržavanja, u smislu članka 4. stavka 3. Haškog protokola.

               52

               To bi tumačenje, kao što je to naveo nezavisni odvjetnik u točki 72. svojeg mišljenja, imalo za posljedicu to da bi se lex fori koji ta odredba određuje primjenjivao u svim postupcima pokrenutim pred takvim tijelom, iako iz odgovora na prvo pitanje proizlazi da je mogućnost da posredno izabere to pravo, koju vjerovniku uzdržavanja daje članak 4. stavak 3. Haškog protokola, ograničena samo na postupke koje sam pokrene.

               53

               S obzirom na prethodna razmatranja, na drugo pitanje valja odgovoriti da članak 4. stavak 3. Haškog protokola treba tumačiti na način da vjerovnik uzdržavanja ne „pokreće” postupak, u smislu tog članka, pred nadležnim tijelom države u kojoj dužnik uzdržavanja ima uobičajeno boravište kada se osporavanjem merituma zahtjeva upušta u postupak koji je dužnik uzdržavanja pokrenuo pred tim tijelom u smislu članka 5. Uredbe br. 4/2009.

         Troškovi

               54

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenog, Sud (šesto vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Članak 4. stavak 3. Haškog protokola od 23. studenoga 2007. o mjerodavnom pravu za obveze uzdržavanja koji je u ime Europske zajednice potvrđen Odlukom Vijeća 2009/941/EZ od 30. studenoga 2009. treba tumačiti na način da iz situacije poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, u kojoj je iznos uzdržavanja koji treba platiti određen odlukom koja je postala pravomoćna, na zahtjev vjerovnika uzdržavanja i, u skladu s tim člankom 4. stavkom 3., na temelju lex fori određenog u skladu s tom odredbom, ne proizlazi da se to pravo primjenjuje na kasniji zahtjev za snižavanje iznosa tog uzdržavanja koji je dužnik uzdržavanja podnio pred nadležnim tijelom države svojeg uobičajenog boravišta.

                           2.

                           Članak 4. stavak 3. Haškog protokola od 23. studenoga 2007. treba tumačiti na način da vjerovnik uzdržavanja ne „pokreće” postupak, u smislu tog članka, pred nadležnim tijelom države u kojoj dužnik uzdržavanja ima uobičajeno boravište kada se osporavanjem merituma zahtjeva upušta u postupak koji je dužnik uzdržavanja pokrenuo pred tim tijelom u smislu članka 5. Uredbe Vijeća (EZ) br. 4/2009 od 18. prosinca 2008. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršenju sudskih odluka te suradnji u stvarima koje se odnose na obvezu uzdržavanja.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački


Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 17. studenoga 2017.#Ciarko spółka z ograniczoną odpowiedzialnością sp.k. protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Dizajn Zajednice – Postupak za proglašavanje žiga ništavim – Registrirani dizajn Zajednice koji prikazuje kuhinjsku napu – Raniji dizajn Zajednice – Razlog za ništavost – Nedostatak individualnog karaktera – Upućeni korisnik – Stupanj slobode dizajnera – Nedostatak drugačijeg ukupnog dojma – Članak 6. i članak 25. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 6/2002.#Predmet T-684/16.


Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 20. studenoga 2017.#Cotécnica, SCCL protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije cotecnica OPTIMA – Raniji figurativni žig Europske unije visán Optima PREMIUM PETFOOD – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001).#Predmet T-465/16.