title: Presuda Suda (peto vijeće) od 11. rujna 2014.#Ministero dell’Interno protiv Fastweb SpA.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato.#Zahtjev za prethodnu odluku – Ugovori o javnoj nabavi – Direktiva 89/665/EEZ – Članak 2.d stavak 4. – Tumačenje i ocjena valjanosti – Postupci kontrole sklapanja ugovora o javnoj nabavi – Nevaženje ugovora – Isključenje.#Predmet C-19/13.

text:
         PRESUDA SUDA (peto vijeće)
      11. rujna 2014. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Ugovori o javnoj nabavi — Direktiva 89/665/EEZ — Članak 2.d stavak 4. — Tumačenje i ocjena valjanosti — Postupci kontrole sklapanja ugovora o javnoj nabavi — Nevaženje ugovora — Isključenje“
      U predmetu C‑19/13,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Consiglio di Stato (Italija) odlukom od 14. prosinca 2012., koju je Sud zaprimio 15. siječnja 2013., u postupku

         Ministero dell’Interno

      protiv

         Fastweb SpA,

      uz sudjelovanje:

         Telecom Italia SpA,

      SUD (peto vijeće),
      u sastavu: T. von Danwitz, predsjednik vijeća, E. Juhász, A. Rosas, D. Šváby i C. Vajda (izvjestitelj), suci,
      nezavisni odvjetnik: Y. Bot,
      tajnik: L. Hewlett, glavna administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 20. ožujka 2014.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Fastweb SpA, P. Stella Richter i G. L. Tosato, avvocati,

               —

               za Telecom Italia SpA, F. Cardarelli, F. Lattanzi i F. S. Cantella, avvocati,

               —

               za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju G. Fienga, avvocato dello Stato,

               —

               za austrijsku vladu, M. Fruhmann, u svojstvu agenta,

               —

               za poljsku vladu, B. Majczyna, M. Szwarc i E. Gromnicka, u svojstvu agenata,

               —

               za Europski parlament, J. Rodrigues i L. Visaggio, u svojstvu agenata,

               —

               za Vijeće Europske unije, P. Mahnič Bruni i A. Vitro, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, L. Pignataro‑Nolin i A. Tokár, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 10. travnja 2014.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje i ocjenu valjanosti članka 2.d stavka 4. Direktive Vijeća 89/665/EEZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima (SL L 395, str. 33.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 6., str. 3.), kako je izmijenjena Direktivom 2007/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2007. (SL L 335, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 198.; u daljnjem tekstu: Direktiva 89/665).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između Ministero dell’Interno, Dipartimento di Pubblica Sicurezza (Ministarstvo unutarnjih poslova, Odjel za javnu sigurnost; u daljnjem tekstu: Ministarstvo unutarnjih poslova) i društva Fastweb SpA (u daljnjem tekstu: Fastweb) vezano uz ugovor o javnoj nabavi za pružanje elektroničkih komunikacijskih usluga dodijeljen društvu Telecom Italia SpA (u daljnjem tekstu: Telecom Italia) u okviru pregovaračkog postupka bez prethodne objave obavijesti o nabavi.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

      Direktiva 2007/66

               3

               U uvodnim izjavama 3., 13., 14., 21., 26. i 36. Direktive 2007/66 navodi se:

                        „(3)

                        [...] potrebno [je] ojačati jamčenje transparentnosti i nediskriminacije, što se nastoji postići [Direktivom 89/665 i Direktivom Vijeća 92/13/EEZ od 25. veljače 1992. o usklađivanju zakona i drugih propisa o primjeni pravila Zajednice u postupcima nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom, prometnom i telekomunikacijskom sektoru (SL L 76, str. 14.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 10., str. 72.)], da bi se osiguralo da Zajednica kao cjelina ima koristi od pozitivnih učinaka modernizacije i pojednostavljenja propisa o javnoj nabavi, što se postiglo Direktivom 2004/18/EZ [Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o koordinaciji postupaka za dodjelu ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama (SL L 134, str. 114.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 156.)] i Direktivom 2004/17/EZ [Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga (SL L 134, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 43.)]. Stoga je potrebno izmijeniti direktive [89/665] i [92/13] dodavanjem točnih objašnjenja, kojima će se omogućiti postizanje rezultata kojima se zakonima Zajednice teži.

                  [...]

                        (13)

                        Da bi se spriječilo izravno nezakonito sklapanje ugovora, što je Sud […] nazvao najozbiljnijim kršenjem prava Zajednice u području javne nabave, od strane javnih naručitelja ili naručitelja, potrebno je predvidjeti odredbe za učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće kazne. Zato se ugovor koji je sklopljen na temelju nezakonite izravne pogodbe u načelu treba smatrati nevažećim. Nevaženje ne bi trebalo biti automatsko, nego je potrebno da ga utvrdi neovisno tijelo nadležno za pravnu zaštitu ili da proizlazi iz odluke takvog tijela.

                        (14)

                        Nevaženje je najdjelotvornije sredstvo za ponovno uspostavljanje nadmetanja i stvaranje novih poslovnih mogućnosti za one gospodarske subjekte kojima je nezakonito oduzeta mogućnost nadmetanja. Izravne pogodbe u smislu značenja ove Direktive jesu sva sklapanja ugovora koja su provedena bez prethodne objave poziva na nadmetanje u Službenom listu Europske unije u smislu Direktive [2004/18]. To odgovara postupku bez prethodnog poziva za nadmetanje u smislu Direktive [2004/17].

                  [...]

                        (21)

                        Cilj koji je potrebno postići kada države članice utvrđuju pravila kojima se osigurava [propisuje] da se ugovor smatra nevažećim jest da se više ne primjenjuju i ne provode [ne ispunjavaju] prava i obveze strana u okviru ugovora. Posljedice, koje proizlaze iz činjenice da se ugovor smatra nevažećim, potrebno je utvrditi u pravu pojedinih država. Nacionalni zakoni mogu [Nacionalnim pravom se može] stoga npr. predvidjeti retroaktivno poništavanje svih ugovornih obveza (ex tunc) ili obratno, ograničiti djelovanje poništenja na one obveze koje se još moraju ispuniti (ex nunc). To ne smije dovesti do toga da nedostaju stroge kazne za slučaj da su obveze koje proistječu iz nekog ugovora već u potpunosti ili gotovo potpuno ispunjene. U tim slučajevima potrebno je da države članice također predvide alternativne kazne, uzimajući u obzir opseg do kojeg je ugovor još važeći prema nacionalnim zakonima [nacionalnom pravu]. Na isti je način potrebno nacionalnim pravom utvrditi i posljedice vezane uz mogući povrat iznosa koji su možda već plaćeni, kao i uz ostale oblike mogućih naknada, uključujući povrat vrijednosti ako naknada u naturi nije moguća.

                  [...]

                        (26)

                        Da bi se izbjegla pravna nesigurnost koja bi mogla proizaći iz nevaženja, potrebno je da države članice predvide izuzeća [od mogućnosti donošenja] odluka o nevaženju u slučajevima kad javni naručitelj ili naručitelj smatra da je dopušteno neposredno sklapanje ugovora bez prethodne objave poziva na nadmetanje u Službenom listu Europske unije u skladu s direktivama [2004/18] i [2004/17] i kad je primijenjen minimalan rok mirovanja kojim se omogućava učinkovita primjena pravnog lijeka. Dobrovoljna objava kojom se aktivira rok mirovanja ne znači proširenje obveza koje proizlaze iz Direktive [2004/18] ili Direktive [2004/17].

                  [...]

                        (36)

                        U ovoj se Direktivi poštuju temeljna prava i načela priznata posebno u Povelji [Europske unije] o temeljnim pravima […] [u daljnjem tekstu: Povelja]. Ovom se Direktivom nastoji osigurati puno poštivanje prava na [djelotvoran] pravni lijek i poštenu prosudbu [pošteno suđenje] u skladu s prvim i drugim podstavcima članka 47. Povelje.“

         Direktiva 89/665

               4

               Uvodna izjava 3. Direktive 89/665 glasi kako slijedi:
               „[...] za otvaranje javne nabave za natjecanje na razini Zajednice potrebno [je] značajno povećanje jamstava u pogledu transparentnosti i nediskriminacije [te] […], s ciljem postizanja određenih učinaka, na raspolaganju moraju biti učinkovita i brza pravna sredstva u slučaju kršenja zakonodavstva [prava] Zajednice u području javne nabave ili kršenja nacionalnih propisa o provedbi tog prava“.

               5

               Sukladno članku 1. stavku 1. trećem podstavku Direktive 89/665:
               „Države članice poduzimaju mjere neophodne kako bi osigurale da se, u pogledu ugovora obuhvaćenih područjem primjene Direktive [2004/18], odluke javnih naručitelja mogu učinkovito razmatrati i, osobito, u najkraćem roku u skladu s uvjetima utvrđenima u člancima od 2. do 2.f ove Direktive, iz razloga što su takve odluke dovele do povrede prava Zajednice u području javne nabave ili povrede nacionalnih pravila koja prenose to pravo.“

               6

               Članak 2. Direktive 89/665 naslovljen „Zahtjevi za postupke pravne zaštite“ u svom prvom stavku predviđa:
               „Države članice osiguravaju da mjere poduzete u vezi s postupcima pravne zaštite navedenim u članku 1. uključuju ovlasti da:
               [...]

                        (b)

                        se ukinu ili se osigura ukidanje nezakonito donesenih odluka, uključujući uklanjanje diskriminirajućih tehničkih, ekonomskih ili financijskih specifikacija u pozivu na dostavu ponuda, dokumentaciji za nadmetanje ili bilo kojem drugom dokumentu vezanom uz postupak sklapanja ugovora;

                        (c)

                        se osobama koje su pretrpjele štetu zbog kršenja dodijeli naknada štete.“

               7

               Članak 2. stavak 7. prvi podstavak Direktive 89/665 određuje:
               „Osim u slučajevima predviđenim u člancima 2.d do 2.f, učinci provedbe ovlasti navedenih u stavku 1. ovog članka na ugovor sklopljen nakon njegova odabira utvrđuju se na temelju nacionalnog prava.“

               8

               U članku 2.d Direktive 89/665 naslovljenom „Nevaženje“ navodi se:
               „1.   Države članice osiguravaju da tijelo nadležno za pravnu zaštitu, neovisno o javnom naručitelju, smatra ugovor nevažećim ili da se njegovo nevaženje zasniva na odluci takvog tijela nadležnog za pravnu zaštitu u svakom od sljedećih slučajeva:

                        (a)

                        ako je javni naručitelj sklopio ugovor bez prethodne objave poziva na nadmetanje u Službenom listu Europske unije, a da to nije dopušteno u skladu s Direktivom [2004/18];

                  [...]
               2.   Posljedice ugovora [o nabavi] koji se smatra nevažećim predviđaju se nacionalnim pravom.
               Nacionalno pravo može predvidjeti retroaktivno poništavanje svih ugovornih obaveza ili ograničiti opseg poništenja samo na one obveze koje se još moraju izvršiti. U potonjem slučaju države članice predvidjet će primjenu drugih kazni u smislu članka 2.e stavka 2.
               [...]
               4.   Države članice predviđaju da se stavak 1. točka (a) ovog članka ne primjenjuje ako:

                        —

                        javni naručitelj smatra da je sklapanje ugovora bez prethodne objave poziva na nadmetanje u Službenom listu Europske unije dopušteno u skladu s Direktivom [2004/18],

                        —

                        je javni naručitelj objavio u Službenom listu Europske unije obavijest kako je opisano u članku 3.a ove Direktive kojom izražava svoju namjeru da sklopi ugovor, i

                        —

                        ugovor nije sklopljen prije isteka roka od [najmanje] 10 kalendarskih dana, računajući od dana poslije dana objave te obavijesti.

                  – […]“

               9

               Prema članku 3.a Direktive 89/665, naslovljenom „Sadržaj obavijesti za dobrovoljnu ex ante transparentnost“, obavijest spomenuta u članku 2.d stavku 4. drugoj alineji te direktive sadrži ime i kontakt podatke javnog naručitelja, opis predmeta ugovora, opravdanje odluke javnog naručitelja da sklopi ugovor bez prethodne objave poziva na nadmetanje u Službenom listu Europske unije, ime i kontakt podatke gospodarskog subjekta u čiju korist je donesena odluka o odabiru i, prema potrebi, druge podatke koje javni naručitelj smatra korisnima.

         Direktiva 2004/18

               10

               Članak 2. Direktive 2004/18 naslovljen „Načela sklapanja ugovora“ predviđa:
               „Javni naručitelji se prema gospodarskim subjektima ponašaju jednako i nediskriminirajuće i djeluju na transparentan način.“

               11

               Sukladno članku 31. Direktive 2004/18 naslovljenom „Slučajevi koji opravdavaju uporabu pregovaračkog postupka bez objave poziva na nadmetanje“:
               „Javni naručitelji mogu sklopiti ugovore o javnoj nabavi bez prethodne objave poziva na nadmetanje u sljedećim slučajevima:

                        (1)

                        za ugovore o javnim radovima, ugovore o javnoj nabavi robe i ugovore o javnim uslugama:
                        [...]

                                 (b)

                                 kada se, iz tehničkih ili umjetničkih razloga, ili iz razloga povezanih sa zaštitom isključivih prava, ugovor može sklopiti samo s određenim gospodarskim subjektima;

                  [...]“

         Direktiva 2009/81/EZ

               12

               Sukladno članku 28. Direktive 2009/81/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o usklađivanju postupaka nabave za određene ugovore o radovima, ugovore o nabavi robe i ugovore o uslugama koje sklapaju javni naručitelji ili naručitelji u području obrane i sigurnosti te izmjeni direktiva 2004/17/EZ i 2004/18/EZ (SL L 216, str. 76.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 236.), naslovljenom „Slučajevi koji opravdavaju korištenje pregovaračkog postupka bez objave poziva na nadmetanje“:
               „U sljedećim slučajevima javni naručitelji/naručitelji smiju sklapati ugovore putem pregovaračkog postupka bez prethodne objave poziva na nadmetanje, a u obavijesti o sklopljenim ugovorima moraju opravdati korištenje tog postupka kako je propisano člankom 30. stavkom 3.:

                        1.

                        za ugovore o radovima, ugovore o nabavi robe i ugovore o uslugama:
                        [...]

                                 (e)

                                 ako, zbog tehničkih razloga ili razloga povezanih sa zaštitom isključivih prava, ugovor može biti sklopljen samo sa određenim gospodarskim subjektom;

                  [...]“

               13

               Članak 60. navedene direktive naslovljen „Nevaženje“ određuje:
               „1.   Države članice moraju osigurati da tijelo nadležno za pravnu zaštitu, neovisno o javnome naručitelju/naručitelju, može ugovor smatrati nevažećim ili da je njegovo nevaženje posljedica odluke takvog tijela nadležnog za pravnu zaštitu u svakom od sljedećih slučajeva:

                        (a)

                        ako je javni naručitelj/naručitelj sklopio ugovor bez prethodne objave poziva na nadmetanje u Službenom listu Europske unije, kad to nije dopušteno u skladu s ovom Direktivom;

                  [...]
               4.   Države članice određuju da se stavak 1. točka (a) ovog članka ne primjenjuje ako:

                        —

                        javni naručitelj/naručitelj smatra da je sklapanje ugovora bez prethodne objave poziva na nadmetanje u Službenom listu Europske unije dopušteno u skladu s ovom Direktivom;

                        —

                        javni naručitelj/naručitelj objavio je u Službenom listu Europske unije obavijest kako je opisano u članku 64. kojom objavljuje svoju namjeru da sklopi ugovor; i

                        —

                        ugovor nije sklopljen prije isteka roka od najmanje 10 kalendarskih dana, računajući od dana poslije datuma objave te obavijesti.

                  – […]“

         Talijansko pravo

               14

               Direktiva 2007/66 prenesena je u talijanski pravni sustav Zakonodavnom uredbom br. 53 od 20. ožujka 2010. čiji je sadržaj potom preuzet u člancima 120. do 125. Zakonodavne uredbe br. 104 o Kodeksu o upravnom postupku (decreto legislativo no104 – Codice di procedura amministrativa) od 2. srpnja 2010. (redovni dodatak GURI‑u br. 158, od 7. srpnja 2010.; u daljnjem tekstu: Kodeks o upravnom postupku).

               15

               Iz članka 121. Kodeksa o upravnom postupku slijedi da je u slučaju teških povreda, poput nedopuštene dodjele ugovora putem pregovaračkog postupka bez prethodne objave poziva, potrebno, osim u iznimnim slučajevima i unatoč diskrecijskoj ovlasti upravnog suca, proglasiti nevažećim ugovor sklopljen kao rezultat takvog postupka.

               16

               Među iznimkama od tog pravila članak 121. stavak 5. spomenutog kodeksa kojim se prenosi članak 2.d stavak 4. Direktive 89/665 predviđa da ugovor ipak ostaje važeći kad je javni naručitelj obrazloženim aktom donesenim prije pokretanja postupka dodjele utvrdio da Zakonik o upravnom postupku dopušta pregovarački postupak bez prethodne objave poziva na nadmetanje, kad je ex ante dobrovoljno objavio obavijest u svrhu transparentnosti, te dotični ugovor nije sklopio prije isteka roka od najmanje deset kalendarskih dana računajući od dana koji je uslijedio nakon objavljivanja navedene obavijesti.

               17

               Prema članku 122. Zakonika o upravnom postupku koji uređuje druge slučajeve povreda, nacionalni sud u okviru ograničenja postavljenih u tom članku odlučuje treba li ugovor proglasiti nevažećim.

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               18

               Iz odluke o upućivanju prethodnog pitanja razvidno je da je Ministero dell’Interno sklopio 2003. s društvom Telecom Italia sporazum o upravljanju i razvoju telekomunikacijskih usluga.

               19

               Budući da je taj sporazum isticao 31. prosinca 2011., Ministero dell’Interno je odlukom od 15. prosinca 2011. imenovao društvo Telecom Italia svojim dobavljačem i tehnološkim partnerom za upravljanje i razvoj tih usluga.

               20

               Ministero dell’Interno smatrao je da se za sklapanje ugovora o nabavi elektroničkih usluga može koristiti pregovaračkim postupkom bez prethodne objave poziva na nadmetanje propisanim u članku 28. stavku 1. točki (e) Direktive 2009/81 i u članku 57. stavku 2. točki (b) Zakonodavne uredbe br. 163 od 12. travnja 2006. o Kodeksu o javnim nabavama putem ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama na temelju direktiva 2004/17/EZ i 2004/18/EZ (decreto legislativo n. 163 – Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive 2004/17/CE e 2004/18/CE) (redovni dodatak GURI‑u br. 100 od 2. svibnja 2006.), kako je izmijenjena Zakonodavnom uredbom br. 152 od 11. rujna 2008. (redovni dodatak GURI‑u br. 231 od 2. listopada 2008.) (u daljnjem tekstu: Zakonodavna uredba br. 163/2006).

               21

               Sukladno zadnje spomenutoj odredbi, javni naručitelj može sklopiti ugovor o nabavi primjenjujući pregovarački postupak bez prethodne objave poziva na nadmetanje „ako […] zbog tehničkih razloga ili razloga povezanih sa zaštitom isključivih prava, ugovor može biti sklopljen samo sa određenim gospodarskim subjektom“.

               22

               U konkretnom slučaju Ministero dell’Interno smatrao je da je zbog tehničkih razloga i razloga povezanih sa zaštitom isključivih prava Telecom Italia bio jedini gospodarski subjekt koji je bio u stanju obaviti predmetnu nabavu.

               23

               Nakon što je 20. prosinca 2011. pribavio pozitivno mišljenje o planiranom postupku koje daje Avvocatura Generale (državno odvjetništvo), Ministero dell’Interno istoga je dana u Službenom listu Europske unije objavio obavijest u kojoj izražava namjeru da s društvom Telecom Italia sklopi ugovor o navedenoj nabavi.

               24

               Dana 22. prosinca 2011. Ministero dell’Interno pozvao je društvo Telecom Italia da se uključi u pregovaračkom postupku.

               25

               Nakon provedenog pregovaračkog postupka stranke su 31. prosinca 2011. sklopile okvirni sporazum čiji je predmet „pružanje elektroničkih komunikacijskih usluga Odjelu za javnu sigurnost i Karabinjerskoj postrojbi, osobito usluga fiksne i mobilne telefonije te prijenosa podataka“.

               26

               Obavijest o sklapanju ugovora o nabavi objavljena je u Službenom listu Europske unije16. veljače 2012.

               27

               Fastweb je podnio tužbu pred Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (upravni sud regije Lazio) kojom je tražio da se poništi odluka o sklapanju ugovora o nabavi i da se utvrdi da je sklopljeni ugovor nevažeći jer nisu ispunjeni uvjeti predviđeni člankom 28. Direktive 2009/81 i člankom 57. Zakonodavne uredbe br. 163/2006 koji dopuštaju primjenu pregovaračkog postupka bez prethodne objave poziva na nadmetanje.

               28

               Tribunale amministrativo regionale per il Lazio prihvatio je tužbu društva Fastweb. On je smatrao da odabrani razlozi za primjenu spomenutog postupka na koje se pozvao Ministero dell’Interno ne predstavljaju tehničke razloge u smislu članka 57. stavka 2. točke (b) Zakonodavne uredbe br. 163/2006, prema kojima ugovor može biti sklopljen samo s određenim gospodarskim subjektom, ali više iz razloga svrsishodnosti. Ukidajući odluku o sklapanju ugovora Tribunale amministrativo regionale per il Lazio smatrao je da sukladno članku 121. stavku 5. Kodeksa o upravnom postupku ne može proglasiti da je ugovor sklopljen 31. prosinca 2011. nevažeći, jer su uvjeti predviđeni tom odredbom koja isključuje primjenu navedenog načela bili ispunjeni. On je međutim primjenom članka 122. tog kodeksa utvrdio da je ugovor nevažeći počevši od 31. prosinca 2013.

               29

               Ministero dell’Interno i Telecom Italia podnijeli su žalbu na navedenu presudu pred Consiglio di Stato.

               30

               Rješenjem od 8. siječnja 2013. Consiglio di Stato potvrdio je ukidanje odluke o sklapanju ugovora o nabavi s obrazloženjem da Ministero dell’Interno nije dokazao da su ispunjeni uvjeti koji dopuštaju primjenu pregovaračkog postupka bez prethodne objave poziva na nadmetanje. On je naime smatrao da iz stanja spisa nije razvidno da se radi o objektivnoj nemogućnosti da se nabava povjeri drugim gospodarskim subjektima, nego o tome da takav izbor nije svrsishodan, u osnovi zbog toga što je, prema mišljenju koje iznosi Ministero dell’Interno, takvo rješenje za sobom povlačilo promjene i troškove te je iziskivalo vrijeme za prilagodbu.

               31

               U tom pogledu, iako Consiglio di Stato napominje da u području koje je predmet tužbe Direktiva 2009/81 sadrži uređenje gotovo jednako onome u Direktivi 89/665, on se u svojim razmatranjima ipak usredotočuje na Direktivu 89/665.

               32

               Gajeći svejedno sumnju u pogledu posljedica koje trebaju proisteći iz takvog ukidanja kada je riječ o učincima predmetnog ugovora, uzevši u obzir tekst članka 2.d stavka 4. Direktive 89/665, Consiglio di Stato odlučio je zastati s donošenjem odluke i Sudu postaviti sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Treba li članak 2.d stavak 4. Direktive [89/665] tumačiti na način da je ‐ u slučaju kad je javni naručitelj, prije izravnog sklapanja ugovora o nabavi s određenim gospodarskim subjektom odabranim bez objave poziva na nadmetanje, objavio obavijest koja se ex ante dobrovoljno objavljuje u Službenom listu Europske unije u svrhu transparentnosti te je sa sklapanjem ugovora čekao najmanje deset dana ‐ nacionalnom sucu automatski zabranjeno, uvijek i u svakom slučaju, proglasiti ugovor nevažećim, čak i ako utvrdi povredu normi koje pod određenim uvjetima dopuštaju sklapanje ugovora o nabavi bez provođenja postupka na temelju poziva na nadmetanje?

                        2.

                        Ako se članak 2.d stavak 4. Direktive [89/665] tumači tako da isključuje bilo kakvu mogućnost da se ugovor proglasi nevažećim primjenom nacionalnog prava (članka 122. Kodeksa [o upravnom postupku]), unatoč činjenici da je sud utvrdio povredu normi koje pod određenim uvjetima dopuštaju sklapanje ugovora o nabavi bez provođenja postupka na temelju poziva na nadmetanje, je li navedena odredba Direktive [89/665] u skladu s načelima jednakosti među strankama, zabrane diskriminacije i zaštite tržišnog natjecanja te osigurava li pravo na djelotvoran pravni lijek u smislu članka 47. Povelje [...]?“

         O prethodnim pitanjima

         Prvo pitanje

               33

               Sud koji je postavio zahtjev za prethodnu odluku u prvom pitanju pita treba li članak 2.d stavak 4. Direktive 89/665 tumačiti na način da, u slučaju kad je ugovor o javnoj nabavi sklopljen bez prethodne objave obavijesti o nabavi, bez da su ispunjeni uvjeti koje Direktiva 2004/18 predviđa za korištenje tog postupka, ta odredba isključuje da se nabava proglasi nevažećom ako je javni naručitelj u Službenom listu Europske unije objavio obavijest u svrhu osiguravanja transparentnosti ex ante te ako je prije sklapanja ugovora o nabavi poštovao suspenzivni rok od najmanje deset dana računajući od sljedećeg dana nakon objavljivanja te obavijesti.

               34

               Prije svega treba podsjetiti da se odredbama Direktive 89/665, čija je svrha ponuditeljima pružiti zaštitu od arbitrarnog postupanja javnih naručitelja, nastoje ojačati postojeći mehanizmi kako bi se osigurala učinkovita primjena propisa Europske unije u području sklapanja ugovora o javnim nabavama, posebice u stadiju u kojem povrede još mogu biti ispravljene (presuda Komisija/Austrija, C‑212/02, EU:C:2004:386, t. 20. i ondje navedena sudska praksa).

               35

               Također, iz uvodnih izjava 3. i 4. Direktive 2007/66 vidljivo je da se njome želi ojačati jamčenje transparentnosti i nediskriminacije koje se nastojalo zajamčiti Direktivom 89/665 kako bi se povećala učinkovitost postupaka pokrenutih pravnim sredstvima u državama članicama od strane osoba koje imaju interes u dobivanju nabave.

               36

               Članak 1. stavak 1. treći podstavak Direktive 89/665 državama članicama nalaže da poduzmu mjere neophodne za učinkovito i što je moguće brže razmatranje odluka javnih naručitelja u skladu s uvjetima utvrđenima u člancima 2. do 2.f navedene Direktive.

               37

               U tu svrhu članak 2. Direktive 89/665 naslovljen „Zahtjevi za postupke pravne zaštite“ u svom stavku 1. točki (b) predviđa obvezu država članica da za tijela nadležna za pravnu zaštitu predvide ovlast da ukinu ili osiguraju da se ukinu nezakonito donesene odluke.

               38

               Članak 2.d stavak 1. točka (a) Direktive 89/665 u tom pogledu zahtijeva od tijela nadležnog za pravnu zaštitu da proglasi ugovor o nabavi nevažećim ako je javni naručitelj sklopio ugovor bez prethodne objave poziva na nadmetanje u Službenom listu Europske unije, a da to nije dopušteno u skladu s odredbama Direktive 2004/18.

               39

               Međutim, zakonodavac Unije je u članku 2.d stavku 4. Direktive 89/665 predvidio iznimku od navedenog pravila o nevaženju ugovora o nabavi. Prema toj odredbi to se pravilo ne primjenjuje, prvo, ako javni naručitelj smatra da je sklapanje ugovora bez prethodne objave poziva na nadmetanje u Službenom listu Europske unije dopušteno u skladu s odredbama Direktive 2004/18, drugo, ako je javni naručitelj u Službenom listu Europske unije objavio obavijest kojom izražava svoju namjeru da sklopi ugovor, kako je opisano u članku 3.a Direktive 89/665, i treće, ako ugovor nije sklopljen prije isteka roka od najmanje 10 kalendarskih dana računajući od dana poslije dana objave te obavijesti.

               40

               Budući da članak 2.d stavak 4. Direktive 89/665 čini iznimku od pravila o nevaženju ugovora o nabavi u smislu članka 2.d stavka 1. te direktive, isti je potrebno usko tumačiti (vidjeti po analogiji presudu Komisija/Njemačka, C‑275/08, EU:C:2009:632, t. 55. i ondje navedenu sudsku praksu). Međutim, tumačenje te iznimke treba biti u skladu ciljevima koji se njime žele postići. Navedeno načelo uskog tumačenja stoga ne znači da izraze korištene kod definiranja izuzeća iz spomenutog članka 2.d stavka 4. Direktive 89/665 treba tumačiti na način koji bi mu oduzeo učinak (vidjeti po analogiji presudu Future Health Technologies, C‑86/09, EU:C:2010:334, t. 30. i ondje navedenu sudsku praksu).

               41

               Fastweb tvrdi da je, sukladno ciljevima Direktive 89/665 i propisima o slobodi poslovnog nastana i tržišnom natjecanju koje pravo Europske unije u području sklapanja ugovora o javnim nabavama nastoji ostvariti, spomenuta iznimka samo fakultativne naravi. U tom pogledu Fastweb ističe da iz uvodnih izjava 20. do 22. Direktive 2007/66 slijedi da članak 2.d stavak 4. Direktive 89/665 ne isključuje primjenu strožih sankcija na temelju nacionalnog prava, pa tako ni mogućnost da nacionalni sud odluči, nakon odvagivanja prisutnih općih i pojedinačnih interesa, je li ugovor o nabavi potrebno proglasiti nevažećim.

               42

               S tim u vezi potrebno je istaknuti da se, sukladno članku 2. stavku 7. Direktive 89/665, osim u slučajevima predviđenim u člancima 2.d do 2.f te direktive, učinci provedbe ovlasti navedenih u stavku 1. navedenog članka 2. na ugovor sklopljen nakon njegova odabira utvrđuju na temelju nacionalnog prava. Iz toga slijedi da se, za slučajeve osobito iz članka 2.d navedene direktive, mjere koje se mogu poduzeti u svrhu postupaka protiv javnih naručitelja određuju samo prema pravilima predviđenima tom direktivom. U tom pogledu treba istaknuti da prema članku 2. stavku 7. Direktive 89/665 slučajevi predviđeni u člancima 2.d do 2.f iste direktive ne predstavljaju opće pravilo temeljem kojeg se učinci povrede prava Europske unije u području javnih nabava uređuju nacionalnim pravom. Slijedom navedenog, državama članicama nije dopušteno da u svom nacionalnom pravu predvide odredbe o učincima povreda prava Europske unije u području javnih nabava pod okolnostima poput onih predviđenih člankom 2.d stavkom 4. spomenute direktive.

               43

               Iako iz uvodnih izjava 13. i 14. Direktive 2007/66 slijedi da nezakonito izravno sklapanje ugovora predstavlja najozbiljnije kršenje prava Europske unije u području javne nabave, u pogledu kojeg je načelno kao sankciju potrebno predvidjeti nevaženje ugovora, uvodna izjava 26. te direktive stavlja naglasak na potrebu izbjegavanja pravne nesigurnosti koja bi mogla proizaći iz takvog nevaženja u specifičnom slučaju iz članka 2.d stavka 4. Direktive 89/665.

               44

               Kao što je nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 57. svog mišljenja, dodavanjem člankom 2.d stavkom 4. Direktive 89/665 iznimke od pravila o nevaženju ugovora, zakonodavac Unije nastoji pomiriti različite interese u pojedinom slučaju, odnosno interese oštećenog poduzeća kojemu je važno da ima mogućnost podnošenja zahtjeva za privremenu pravnu zaštitu prije pokretanja spora i poništenja nezakonito sklopljenog ugovora, te interese javnog naručitelja i odabranog poduzeća koji podrazumijevaju izbjegavanje pravne nesigurnosti koja može proizaći iz nevaženja ugovora.

               45

               Uzevši u obzir sve navedeno, valja zaključiti da bi bilo u suprotnosti kako s tekstom tako i s ciljem odredbe članka 2.d stavka 4. Direktive 89/665, dopustiti nacionalnim sudovima da ugovor o nabavi proglase nevažećim u slučaju kad su ispunjena tri uvjeta iz te odredbe.

               46

               Međutim, u svrhu postizanja ciljeva iz članka 1. stavka 1. trećeg podstavka Direktive 89/665, osobito uspostavljanja učinkovitih pravnih sredstava za razmatranje odluka koje donose javni naručitelji kršeći propise o javnim nabavama, važno je da tijelo nadležno za pravnu zaštitu obavlja učinkovitu kontrolu prilikom provjere jesu li ispunjeni uvjeti iz članka 2.d stavka 4. Direktive 89/665.

               47

               Konkretno, uvjet predviđen u spomenutom članku 2.d stavku 4. prvom podstavku tiče se činjenice da javni naručitelj smatra da je sklapanje ugovora bez prethodne objave poziva na nadmetanje u Službenom listu Europske unije dopušteno sukladno odredbama Direktive 2004/18. Također, uvjet naveden u drugom podstavku članka 2.d stavka 4. Direktive 89/665 određuje da javni naručitelj objavljuje u Službenom listu Europske unije obavijest kojom izražava svoju namjeru da sklopi ugovor kako je opisano u članku 3.a navedene direktive. Sukladno članku 3.a točki (c) obavijest treba sadržavati opravdanje odluke javnog naručitelja da sklopi ugovor o nabavi bez prethodne objave poziva na nadmetanje.

               48

               U pogledu posljednje navedenog, u spomenutom opravdanju moraju se jasno i nedvosmisleno navesti razlozi koji su javnog naručitelja naveli na zaključak da se ugovor o nabavi može sklopiti bez prethodne objave obavijesti o nabavi, kako bi se zainteresiranim osobama dala mogućnost da uz puno poznavanje činjenica odluče smatraju li korisnim pokrenuti postupak pred tijelom nadležnim za pravnu zaštitu, a potonjem da izvrši učinkovit nadzor.

               49

               U konkretnom slučaju iz odluke o upućivanju prethodnog pitanja razvidno je da je javni naručitelj koristio pregovarački postupak bez prethodne objave obavijesti o nabavi, oslanjajući se na članak 31. stavak 1. točku (b) Direktive 2004/18. S tim u vezi valja podsjetiti da se pregovarački postupak može koristiti samo u slučajevima taksativno nabrojanima u člancima 30. i 31. Direktive 2004/18 te da je navedeni postupak iznimne naravi u odnosu na otvoreni i ograničeni postupak (presuda Komisija/Belgija, C‑292/07, EU:C:2009:246, t. 106. i ondje navedena sudska praksa).

               50

               Od tijela nadležnog za pravnu zaštitu traži se da u okviru svog nadzora procijeni je li javni naručitelj, u slučaju kad je odlučio sklopiti ugovor o nabavi koristeći pregovarački postupak bez prethodne objave obavijesti o nabavi, postupao s dužnom pažnjom te je li mogao procijeniti da su stvarno ispunjeni uvjeti postavljeni u članku 31. stavku 1. točki (b) Direktive 2004/18.

               51

               Među elementima koje spomenuto tijelo treba u tom pogledu uzeti u obzir su okolnosti i razlozi spomenuti u obavijesti iz članka 2.d stavka 4. drugog podstavka Direktive 89/665, koje su navele javnog naručitelja na korištenje pregovaračkog postupka predviđenog člankom 31. Direktive 2004/18.

               52

               Ako tijelo nadležno za pravnu zaštitu nakon provedenog nadzora utvrdi da nisu ispunjeni uvjeti iz članka 2.d stavka 4. Direktive 89/665, ono tada ugovor o nabavi treba proglasiti nevažećim sukladno pravilu iz stavka 1. točke (a) tog članka. Navedeno tijelo određuje posljedice proglašenja ugovora o nabavi nevažećima na temelju članka 2.d stavka 2. Direktive 89/665 u skladu s nacionalnim pravom.

               53

               Naprotiv, ako to tijelo zaključi da su navedeni uvjeti ispunjeni, ono je dužno ugovor o nabavi održati važećim na temelju članka 2.d stavka 4. Direktive 89/665.

               54

               Na prvo pitanje stoga treba odgovoriti da članak 2.d stavak 4. Direktive 89/665 treba tumačiti na način da, u slučaju kad je ugovor o javnoj nabavi sklopljen bez prethodne objave obavijesti o nabavi u Službenom listu Europske unije, a da to nije dopušteno na temelju Direktive 2004/18, ta odredba isključuje da se nabava proglasi nevažećom ako su ispunjeni uvjeti navedeni u toj odredbi, što mora provjeriti sud koji je postavio zahtjev za prethodnu odluku.

         Drugo pitanje

               55

               Sud koji je postavio zahtjev za prethodnu odluku u drugom pitanju, pod pretpostavkom da je odgovor na prvo pitanje potvrdan, pita je li članak 2.d stavak 4. Direktive 89/665 valjan u pogledu načela zabrane diskriminacije i prava na djelotvoran pravni lijek u smislu članka 47. Povelje.

               56

               U tom pogledu Fastweb ističe da objava obavijesti koja se ex ante dobrovoljno objavljuje u Službenom listu Europske unije u svrhu transparentnosti i činjenica da je poštovana odgoda od najmanje deset dana između navedene objave i sklapanja ugovora o nabavi ne jamče poštivanje načela djelotvorne sudske zaštite. Naime, takva objava ne garantira da će potencijalni konkurenti biti informirani o dodjeli ugovora o nabavi određenom gospodarskom subjektu, osobito ako do objave dođe tijekom razdoblja u kojem su aktivnosti smanjene ili prekinute.

               57

               Kada je riječ o temeljnom načelu djelotvorne sudske zaštite, u članku 47. stavku 1. Povelje navodi se da svatko čija su prava i slobode zajamčena pravom Unije prekršena ima pravo na djelotvoran pravni lijek pred sudom, u skladu s uvjetima utvrđenima tim člankom.

               58

               Iz ustaljene sudske prakse slijedi da je određivanje razumnih rokova za pokretanje postupka, pod prijetnjom gubitka prava, u interesu pravne sigurnosti kojom se istovremeno štite zainteresirani pojedinci i uprava, u skladu s temeljnim pravom na djelotvornu sudsku zaštitu. Takvi rokovi ne smiju biti takve naravi da učine praktično nemogućim ili pretjerano teškim izvršavanje prava koje pruža pravni sustav Europske unije (u tom smislu vidjeti presudu Pelati, C‑603/10, EU:C:2012:639, t. 30. i ondje navedenu sudsku praksu).

               59

               Također, odredbama Direktive 89/665, čija je svrha ponuditeljima pružiti zaštitu od arbitrarnog postupanja javnih naručitelja, nastoje se ojačati postojeći mehanizmi kako bi se osigurala učinkovita primjena propisa Europske unije u području sklapanja ugovora o javnim nabavama, posebice u stadiju u kojem povrede još mogu biti ispravljene. Takva zaštita ne može biti djelotvorna ako zainteresirana osoba nije u mogućnosti pozvati se na ta pravila u odnosu na javnog naručitelja (u tom smislu vidjeti presudu Komisija/Austrija, EU:C:2004:386, t. 20.).

               60

               Stoga djelotvorna sudska zaštita nalaže da zainteresirane osobe budu obaviještene o odluci o dodjeli određeno vrijeme prije sklapanja ugovora o nabavi, kako bi one imale realnu mogućnost pokrenuti postupak, osobito zahtjev za određivanje privremenih mjera dok ugovor nije sklopljen (u tom smislu vidjeti presudu Komisija/Španjolska, C‑444/06, EU:C:2008:190, t. 38. i 39., i presudu Komisija/Irska, C‑456/08, EU:C:2010:46, t. 33.).

               61

               Članak 2.d stavak 4. drugi podstavak Direktive 89/665 osigurava transparentnost dodjele ugovora o nabavi predviđajući objavu u Službenom listu Europske unije obavijesti u smislu članka 3.a Direktive 89/665 kojom se izražava namjera sklapanja ugovora. Tom se odredbom također želi osigurati da svi potencijalno zainteresirani kandidati imaju mogućnost upoznati se s odlukom javnog naručitelja da ugovor o nabavi sklopi bez prethodne objave poziva na nadmetanje. Osim toga, sukladno trećem podstavku navedene odredbe, javni naručitelj mora poštovati suspenzivni rok od deset dana. Zainteresiranim osobama je tako dana mogućnost da pred sudom osporavaju dodjelu ugovora o nabavi prije nego što ugovor bude sklopljen.

               62

               Također treba naglasiti da čak i kada je suspenzivni rok od najmanje deset kalendarskih dana predviđen člankom 2.d stavkom 4. Direktive 89/665 istekao, oštećeni gospodarski subjekti mogu podnijeti zahtjev radi naknade štete temeljem članka 2. stavka 1. točke (c) Direktive 89/665.

               63

               U tom pogledu, kako slijedi iz točke 44. ove presude, treba voditi računa o činjenici da iznimkom predviđenom u članku 2.d stavku 4. Direktive 89/665 zakonodavac Unije nastoji pomiriti različite interese, odnosno interese oštećenog poduzeća, otvarajući mu pravo podnošenja zahtjeva za privremenu pravnu zaštitu prije pokretanja spora i ishođenja poništenja nezakonito sklopljenog ugovora, te interese javnog naručitelja i odabranog poduzeća, ograničavajući pravnu nesigurnost koja može proizaći iz nevaženja ugovora o nabavi.

               64

               Uzevši u obzir sve prethodno navedeno, valja zaključiti da članak 2.d stavak 4. Direktive 89/665 time što predviđa održavanje učinaka ugovora o nabavi, nije u suprotnosti sa zahtjevima koji proizlaze iz članka 47. Povelje.

               65

               Isto vrijedi i za načelo zabrane diskriminacije koje u području javne nabave slijedi iste ciljeve, a osobito osiguranje slobode pružanja usluga i otvaranje nenarušenom tržišnom natjecanju u svim državama članicama (vidjeti osobito presudu Wall, C‑91/08, EU:C:2010:182, t. 48., i presudu Manova, C‑336/12, EU:C:2013:647, t. 28.). Naime, kako je već i zaključeno u točki 61. ove presude, cilj je članka 2.d stavka 4. drugog podstavka Direktive 89/665 osigurati da svi potencijalno zainteresirani kandidati imaju mogućnost upoznati se s odlukom javnog naručitelja da ugovor o nabavi sklopi bez prethodne objave poziva na nadmetanje kao i pokrenuti postupak protiv takve odluke radi kontrole njezine zakonitosti.

               66

               Uzevši u obzir prethodna razmatranja, na drugo pitanje valja odgovoriti da pri razmatranju postavljenog pitanja nisu nađeni elementi koji bi bili takve naravi da utječu na valjanost članka 2.d stavka 4. Direktive 89/665.

         Troškovi

               67

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (peto vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Članak 2.d stavak 4. Direktive Vijeća 89/665/EEZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima, kako je izmijenjena Direktivom 2007/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2007., treba tumačiti na način da, u slučaju kad je ugovor o javnoj nabavi sklopljen bez prethodne objave obavijesti o nabavi u Službenom listu Europske unije, a da to nije dopušteno na temelju Direktive Europskog parlamenta i Vijeća 2004/18/EZ od 31. ožujka 2004. o koordinaciji postupaka za dodjelu ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama, ta odredba isključuje da se nabava proglasi nevažećom ako su stvarno ispunjeni uvjeti navedeni u toj odredbi, što mora provjeriti sud koji je postavio zahtjev za prethodnu odluku.

                           2.

                           Pri razmatranju drugog pitanja nisu nađeni elementi koji bi bili takve naravi da utječu na valjanost članka 2.d stavka 4. Direktive 89/665, kako je izmijenjena Direktivom 2007/66.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: talijanski


Presuda Suda (treće vijeće) od 2012. svibanj 10.#Europska komisija protiv Nizozemska Kraljevina.#Predmet C-368/10.


Presuda Suda (treće vijeće) od 28. siječnja 2010.#Europska komisija protiv Irske.#Povreda obveze države članice - Direktiva 93/37/EEZ - Direktiva 89/665/EEZ.#Predmet C-456/08.


Presuda Suda (četvrto vijeće) 29. ožujka 2012.#SAG ELV Slovensko as i drugi protiv Úrad pre verejné obstarávanie.#Zahtjev za prethodnu odluku podnesena po Najvyšší súd Slovenskej republiky.#Predmet C-599/10.


Presuda Općeg suda (peto vijeće) od 19. lipnja 2014. # Kampol sp. z o.o. protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Predmet T-382/12.


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 10. rujna 2009.#Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV protiv Adolf Darbo AG.#Zahtjev za prethodnu odluku: Oberlandesgericht München - Njemačka.#Direktiva 95/2/EZ - Direktiva 2001/113/EZ.#Predmet C-366/08.


Presuda Suda (šesto vijeće) od 2. kolovoza 1993. # Celulose Beira Industrial SA protiv Fazenda Pública. # Zahtjev za prethodnu odluku: Supremo Tribunal Administrativo - Portugal. # Predmet C-266/91.


Presuda Općeg suda (treće vijeće) od 9. rujna 2015.#Ana Pérez Gutiérrez protiv Europske komisije.#Izvanugovorna odgovornost – Javno zdravlje – Direktiva 2001/37/EZ – Proizvodnja, predstavljanje i prodaja duhanskih proizvoda – Fotografije u boji koje Komisija predlaže kao zdravstvena upozorenja na paketima duhanskih proizvoda – Odluka 2003/641/EZ – Neovlašteno korištenje slike preminule osobe – Osobna šteta udovice preminule osobe.#Predmet T-168/14.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 24. studenog 2005.#ATI EAC Srl e Viaggi di Maio Snc, EAC Srl i Viaggi di Maio Snc protiv ACTV Venezia SpA, Provincia di Venezia i Comune di Venezia.#Zahtjev za prethodnu odluku: Consiglio di Stato - Italija.#Direktive 92/50/EEZ i 93/38/EEZ.#Predmet C-331/04.


title: Presuda Suda (deveto vijeće) od 15. lipnja 2017.#Immo Chiaradia SPRL i Docteur De Bruyne SPRL protiv État belge.#Zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Cour d'appel de Mons.#Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 78/660/EEZ – Godišnji financijski izvještaji za određene vrste trgovačkih društava – Načelo istinitog i poštenog prikaza – Načelo u skladu s kojim procjena treba biti izvršena na razumnoj osnovi – Društvo izdavatelj dioničke opcije koje prodajnu cijenu opcije knjiži u financijskoj godini u kojoj je opcija realizirana ili po završetku razdoblja njezine valjanosti.#Spojeni predmeti C-444/16 i C-445/16.

text:
         PRESUDA SUDA (deveto vijeće)
      15. lipnja 2017. (
            1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 78/660/EEZ — Godišnji financijski izvještaji za određene vrste trgovačkih društava — Načelo istinitog i poštenog prikaza — Načelo u skladu s kojim procjena treba biti izvršena na razumnoj osnovi — Društvo izdavatelj dioničke opcije koje prodajnu cijenu opcije knjiži u financijskoj godini u kojoj je opcija realizirana ili po završetku razdoblja njezine valjanosti“
      U spojenim predmetima C‑444/16 i C‑445/16,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koje je uputio cour d’appel de Mons (Belgija), odlukama od 3. kolovoza 2016., pristiglima na Sud 8. kolovoza 2016., u postupcima

         Immo Chiaradia SPRL (C‑444/16),

         Docteur De Bruyne SPRL (C‑445/16)
      protiv

         État belge,

      SUD (deveto vijeće),
      u sastavu: E. Juhász, predsjednik vijeća, C. Vajda (izvjestitelj) i K. Jürimäe, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Bobek,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Immo Chiaradia SPRL i Docteur De Bruyne SPRL, J.-J. Vandenbroucke, odvjetnik,

               —

               za Europsku komisiju, H. Støvlbæk i N. Gossement, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
      donosi sljedeću
      Presudu

               1

               Zahtjevi za prethodnu odluku odnose se na tumačenje Četvrte direktive Vijeća 78/660/EEZ od 25. srpnja 1978. na temelju članka [50. stavka 2. točke (g) UFEU‑a] o godišnjim financijskim izvještajima za određene vrste trgovačkih društava (SL 1978., L 222, str. 11.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 16.), kako je izmijenjena Direktivom 2003/51/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 18. lipnja 2003. (SL 2003., L 178, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 32.; u daljnjem tekstu: Direktiva 78/660).

               2

               Zahtjevi su upućeni u okviru sporova između, redom, Immo Chiaradia SPRL i Docteur De Bruyne SPRL, s jedne strane, i État belge, s druge strane, u vezi s porezom na dobit koji su tužitelji iz glavnog postupka dugovali za, redom, poreznu godinu 2006. i 2008.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Treća uvodna izjava Direktive 78/660 glasi:
               „budući da je potrebno […] utvrditi najmanji ekvivalent pravnih zahtjeva u Zajednici koji se odnosi na opseg financijskih informacija koje bi trgovačka društva u međusobnom tržišnom natjecanju trebala staviti na raspolaganje javnosti”.

               4

               Na temelju članka 2. stavka 3. Direktive 78/660:
               „Godišnji financijski izvještaji daju istinit i pošten prikaz aktive i pasive društva, njegovo financijsko stanje, te dobit ili gubitak.”

               5

               Članak 20. stavak 1. Direktive 78/660 predviđa:
               „Namjena rezerviranja za obveze i rashode je da pokrije gubitke ili dugove čija je priroda jasno definirana, a za koje je na datum bilance vjerojatno ili izvjesno da će nastati, ali postoji neizvjesnost u pogledu iznosa ili datuma kada će nastati.”

               6

               Člankom 31. stavkom 1. Direktive 78/660 određeno je:
               „Države članice trebaju osigurati da stavke iskazane u godišnjim financijskim izvještajima budu procijenjene u skladu sa sljedećim općim načelima:

                        (a)

                        […]

                        (b)

                        […]

                        (c)

                        procjena treba biti izvršena na razumnoj osnovi, a posebno:

                                 (aa)

                                 može se uključiti samo dobit koja se ostvari s datumom bilance;

                                 (bb)

                                 u obzir treba uzeti sve obveze koje nastaju tijekom odnosne poslovne godine ili prethodne godine, čak i ako te obveze postanu očite samo između datuma bilance stanja i datuma njezina sastavljanja;

                                 (cc)

                                 treba uzeti u obzir amortizaciju bez obzira da li je rezultat financijske godine gubitak ili dobit;

                        (d)

                        mora se voditi računa o prihodima i rashodima koji se odnose na financijsku godinu bez obzira na datum primitka ili plaćanja takvog prihoda ili rashoda;

                        (e)

                        posebno se moraju procijeniti sastavni dijelovi stavki aktive i pasive;

                  […]”

         Belgijsko pravo

               7

               Člankom 41. Zakona od 26. ožujka 1999. o belgijskom akcijskom planu za zapošljavanje 1998. i o različitim odredbama (Moniteur belge od 1. travnja 1999., str. 10904.), u verziji koja se primjenjuje na glavne postupke (u daljnjem tekstu: Zakon od 26. ožujka 1999.) propisano je:
               „Za potrebe ovog pododjeljka primjenjuju se sljedeće definicije:

                        1°

                        društvo: svako belgijsko ili inozemno društvo s pravnom osobnošću;

                        2°

                        dionica: svaka dionica, udjel ili udjel u dobiti društva (užitnica);

                        3°

                        opcija: pravo kupiti ili upisati, povodom povećanja kapitala društva, određeni broj dionica po određenoj ili odredivoj cijeni u određenom razdoblju;

                  […]

                        5°

                        burza: svako regulirano ili drugo otvoreno tržište na kojem se redovno trguje.”

         Glavni postupci i prethodno pitanje

               8

               Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje u predmetu C‑444/16 proizlazi da je društvo Immo Chiaradia, na temelju Zakona od 26. ožujka 1999, u korist svojeg direktora 11. veljače 2002. izdalo naplatnu dioničku opciju u pogledu 2360 dionica drugog poduzeća. Cijena opcije iznosila je 12942 eura i odgovarala je iznosu davanja u naravi, kako je utvrđeno tim zakonom, odnosno 20 % vrijednosti dionica u iznosu od 64709,36 eura.

               9

               Dana 26. kolovoza 2005. društvo Immo Chiaradia je, na temelju Zakona od 26. ožujka 1999., u korist svojeg direktora izdalo drugu naplatnu dioničku opciju u pogledu 18423 dionice drugog poduzeća. Cijena opcije iznosila je 9996,35 eura i odgovarala je iznosu davanja u naravi, kako je utvrđeno tim zakonom, odnosno 20 % vrijednosti dionica u iznosu od 49981,77 eura.

               10

               Cijena opcija knjižena je na račun obračunanih obveza i odgođenog prihoda društva Immo Chiaradia i stoga nije evidentirana kao prihod u računu dobiti i gubitka.

               11

               Direktor društva Immo Chiaradia djelomično je iskoristio svoje pravo na opciju u financijskoj godini 2006. u kojoj je to društvo uknjižilo gubitak od 3265 eura.

               12

               Dana 13. studenoga 2008. porezna uprava uputila je društvu Immo Chiaradia ispravljeno porezno rješenje kojim ga je izvijestila o svojoj namjeri neposrednog oporezivanja cijena opcija, kao skrivenih rezervi, za financijsku godinu 2006. u iznosu od 22708,35 eura.

               13

               Unatoč protivljenju društva Immo Chiaradia, porezna uprava mu je uputila porezno rješenje u kojem je potvrdila svoju namjeru oporezivanja, zbog precjenjivanja obveza, opcije koju je direktor platio, a za koju je smatrala da predstavlja davanje u naravi koje se treba knjižiti kao prihod u financijskoj godini 2006., sa bilancom na 31. prosinca 2005. Porezna uprava je tako društvu Immo Chiaradia 23. prosinca 2008. razrezala dodatni porez za financijsku godinu 2006.

               14

               Prigovor društva Immo Chiaradia od 14. siječnja 2009. protiv razreza tog poreza odbijen je rješenjem porezne uprave od 24. svibnja 2012.

               15

               Dana 6. kolovoza 2012. društvo Immo Chiaradia podnijelo je tužbu za poništenje spornog razreza poreza pred tribunal de première instance du Hainaut, division de Mons (Prvostupanjski sud Hainauta, odjel u Monsu, Belgija), koja je odbijena presudom od 3. travnja 2014.

               16

               Društvo Immo Chiaradia zatim je 30. lipnja 2014. uložilo žalbu protiv te presude pred cour d’appel de Mons (Žalbeni sud u Monsu). Svojom žalbom to društvo zahtijeva poništenje spornog razreza poreza i to obrazlaže time da nijednom zakonskom odredbom nije propisan način knjiženja niti je uređen posebni porezni režim za predmetnu opciju. To društvo, nadalje, tvrdi da je transakciju knjižilo u skladu s Mišljenjem 167/1 Commission des Normes Comptables (CNC) (Povjerenstvo za računovodstvene standarde) time što se priklonilo odluci da je cijena koja je isplaćena izdavatelju prava na opciju naknada za obvezu koju je izdavatelj preuzeo za vrijeme čitavog trajanja opcije i da je navedena cijena gospodarski opravdana tek po isteku opcije te je treba knjižiti u računu dobiti i gubitka.

               17

               Sud koji je uputio zahtjev navodi da je u nekoliko svojih presuda smatrao da porezna uprava nije mogla oporezivati opciju kao skrivenu rezervu. U tim presudama taj je sud istaknuo da se, ako ne postoji izričito odstupanje predviđeno poreznim pravilima, oporeziva dobit utvrđuje u skladu s računovodstvenim pravilima. Potom je analizirao tri mišljenja CNC‑a, uključujući Mišljenje 167/1.

               18

               U navedenim presudama sud koji je uputio zahtjev je istaknuo da se u Mišljenju 167/1 predlažu dva pristupa za način knjiženja cijene dobivene za izdanu opciju. U skladu s prvim pristupom, cijena opcije odmah se knjiži u računu dobiti i gubitka. U skladu s drugim pristupom, ta se cijena smatra odgođenim prihodom do isteka opcije, te se stoga mora knjižiti kao takva. Sud koji je uputio zahtjev zaključio je da je drugi pristup opravdan navevši pritom da je to pristup koji zastupa CNC na temelju načela u skladu s kojim procjena mora biti izvršena na razumnoj osnovi.

               19

               État belge osporava sukladnost drugog pristupa s Direktivom 78/660. Među ostalim pita je li činjenica da društvo može knjižiti kao prihod cijenu predmetne opcije u financijskoj godini u kojoj je ta opcija realizirana ili na kraju razdoblja njezine valjanosti kako bi uzelo u obzir rizik koji snosi izdavatelj opcije zbog obveze koju je preuzeo, a ne u financijskoj godini u kojoj je opcija bila prodana te je za nju konačno dobivena prodajna cijena, pri čemu se obveza koju je preuzeo izdavatelj opcije ocjenjuje zasebno, knjiženjem rezervacije, u skladu s navedenom direktivom.

               20

               Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje u predmetu C‑445/16 proizlazi da je ugovorom od 12. prosinca 2006. društvo Docteur De Bruyne u korist svojeg direktora izdalo naplatnu dioničku opciju u pogledu 540 dionica drugog poduzeća, na temelju Zakona od 26. ožujka 1999. Cijena opcije iznosila je 12550,68 eura i odgovarala je iznosu davanja u naravi, kako je utvrđeno tim zakonom, odnosno 20 % vrijednosti dionica u iznosu od 62753,40 eura.

               21

               Cijena opcije knjižena je na račun obračunanih obveza i odgođenog prihoda društva Docteur De Bruyne i nije dakle evidentirana kao prihod u računu dobiti i gubitka.

               22

               Dana 16. studenoga 2009. porezna uprava uputila je društvu Docteur De Bruyne ispravljeno porezno rješenje kojim ga je izvijestila da je, za financijsku godinu 2008., cijena opcije u iznosu od 12550,68 eura predstavljala obračunani prihod društva te ju je zbog toga trebalo knjižiti u račun prihoda za financijsku godinu 2007.

               23

               Unatoč protivljenju društva Docteur De Bruyne, porezna uprava mu je uputila porezno rješenje od 21. prosinca 2009., u kojem je potvrdila svoju namjeru oporezivanja cijene opcije za koju je smatrala da predstavlja davanje u naravi koje se treba knjižiti kao prihod financijske godine 2008., s bilancom na 31. prosinca 2007. Porezna uprava je tako društvu Docteur De Bruyne 14. siječnja 2010. razrezala dodatni porez za financijsku godinu 2008.

               24

               Prigovor društva Docteur De Bruyne od 5. ožujka 2010. protiv razreza tog poreza odbijen je rješenjem porezne uprave od 26. travnja 2012.

               25

               Dana 18. srpnja 2012. društvo Docteur De Bruyne podnijelo je tužbu za poništenje spornog razreza poreza pred tribunal de première instance du Hainaut, division de Mons (Prvostupanjski sud Hainauta, odjel u Monsu, Belgija), koja je odbijena presudom od 8. svibnja 2014.

               26

               Društvo Docteur De Bruyne je 4. srpnja 2014. uložilo žalbu protiv te presude pred cour d’appel de Mons (Žalbeni sud u Monsu).

               27

               U tim okolnostima cour d’appel de Mons (Žalbeni sud u Monsu, Belgija) odlučio je, zbog sličnih razloga u obama predmetima, prekinuti postupak i uputiti Sudu isto prethodno pitanje u obama predmetima:
               „Jesu li u skladu s pravilima o izradi bilance iz [Direktive 78/660] pravila na temelju kojih:

                        —

                        godišnji financijski izvještaji daju istinit i pošten prikaz aktive i pasive društva, njegovo financijsko stanje te dobit ili gubitak (članak 2. stavak 3. Direktive 78/660);

                        —

                        je namjena rezerviranja za obveze i rashode da pokrije gubitke ili dugove čija je priroda jasno definirana, a za koje je na datum bilance vjerojatno ili izvjesno da će nastati, ali postoji neizvjesnost u pogledu iznosa ili datuma kada će nastati (članak 20. stavak 1. Direktive 78/660);

                        —

                        procjena treba biti izvršena na razumnoj osnovi, a posebno:

                        —

                                 —

                                 može se uključiti samo dobit koja se ostvari s datumom bilance;

                                 —

                                 treba uzeti u obzir sve predvidive obveze i potencijalne gubitke koji proizlaze tijekom financijske godine o kojoj je riječ ili one prethodne, čak i ako takve obveze ili gubici postanu očiti tek između datuma bilance i datuma kad je bilanca sastavljena (članak 31. stavak 1. točka (c) podtočke (aa) i (bb) Direktive 78/660);

                        —

                        se mora voditi računa o prihodima i rashodima koji se odnose na financijsku godinu bez obzira na datum primitka ili plaćanja takvog prihoda ili rashoda (članak 31. stavak 1. točka (d) Direktive 78/660);

                        —

                        se moraju procijeniti sastavni dijelovi stavki aktive i pasive (članak 31. stavak 1. točka (e) Direktive 78/660);

                  društvo koje izdaje dioničku opciju njezinu prodajnu cijenu uknjižiti kao prihod u financijskoj godini u kojoj je ta opcija realizirana ili na kraju razdoblja njezine valjanosti kako bi uzelo u obzir rizik koji snosi izdavatelj opcije zbog obveze koju je preuzeo, [a ne] u financijskoj godini u kojoj je opcija prodana te je za nju konačno dobivena prodajna cijena, pri čemu se rizik koji je preuzeo izdavatelj opcije ocjenjuje zasebno, knjiženjem rezervacije?”

               28

               Odlukom predsjednika Suda od 13. rujna 2016. predmeti C‑444/16 i C‑445/16 spojeni su u svrhu donošenja presude.

         O prethodnom pitanju

         Dopuštenost

               29

               Pitanje dopuštenosti prethodnog pitanja istaknuli su i tužitelji u glavnom postupku i Europska komisija.

               30

               Komisija, kao prvo, navodi da je glavni postupak porezne prirode. Međutim, prethodno pitanje odnosi se na tumačenje Direktive 78/660 koja se tiče godišnjih financijskih izvještaja za određene vrste trgovačkih društava.

               31

               Točno je da Direktiva 78/660 nema za cilj odrediti uvjete na kojima se mogu ili moraju zasnivati ti financijski izvještaji za utvrđivanje osnovice i visine poreza od strane poreznih tijela država članica, poput poreza na dobit u glavnom postupku (vidjeti u tom smislu presudu od 3. listopada 2013., GIMLE, C‑322/12, EU:C:2013:632, t. 28.).

               32

               Ipak, iz te tvrdnje ne može se izvući zaključak da je prethodno pitanje nedopušteno. Valja podsjetiti da se o prethodnom pitanju koje je postavio nacionalni sud može odbiti odlučiti samo ako je očito da zatraženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora u glavnom postupku, ako je problem hipotetski ili ako Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima potrebnima da bi se mogao dati koristan odgovor na upućena pitanja (presuda od 17. ožujka 2016., Aspiro, C‑40/15, EU:C:2016:172, t. 17. i navedena sudska praksa).

               33

               S tim u vezi treba podsjetiti da je Sud već presudio da države članice mogu koristiti godišnje financijske izvještaje u porezne svrhe kao referentnu osnovu (vidjeti u tom smislu presudu od 3. listopada 2013., GIMLE, C‑322/12, EU:C:2013:632, t. 28. i navedenu sudsku praksu). Iz odluka kojima se upućuje prethodno pitanje proizlazi da se, u belgijskom pravu, ako ne postoji izričito odstupanje predviđeno poreznim pravilima, oporeziva dobit utvrđuje u skladu s računovodstvenim pravilima te da u relevantnom belgijskom zakonodavstvu ne postoji nijedna odredba o metodi knjiženja cijene opcije.

               34

               U tim okolnostima nije očito da zatraženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom sporova u glavnom postupku.

               35

               Kao drugo, tužitelji u glavnom postupku, u biti, pitaju može li se État belge valjano pozivati na Direktivu 78/660 u glavnim postupcima s obzirom na to da, prema njihovu mišljenju, ta direktiva nije pravilno prenesena u belgijsko pravo.

               36

               S tim u vezi treba istaknuti da je nesporno, iako odredbama nacionalnog prava o kojima je riječ u glavnom postupku nisu doslovno preuzete odredbe Direktive 78/660, da se godišnji financijski izvještaji trgovačkih društava izrađuju uz poštovanje svrhe, načela i odredbi te direktive, tako da je tumačenje Suda odredaba navedene direktive obvezujuće za rješenje glavnog predmeta od strane suda koji je uputio zahtjev (vidjeti po analogiji presudu od 7. siječnja 2003., BIAO, C‑306/99, EU:C:2003:3, t. 92. i 93.). Osim toga, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, sud koji je uputio zahtjev u takvim je okolnostima dužan tumačiti, koliko je to moguće, relevantno nacionalno pravo u skladu s pravom Unije, a u konkretnom slučaju s Direktivom 78/660 (vidjeti po analogiji presudu od 17. ožujka 2016., Aspiro, C‑40/15, EU:C:2016:172, t. 18.).

               37

               Stoga se prethodno pitanje mora smatrati dopuštenim.

         Meritum

               38

               Svojim pitanjima sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li, među ostalim, načelo istinitog i poštenog prikaza i načelo u skladu s kojim procjena mora biti izvršena na razumnoj osnovi iz, redom, članka 2. stavka 3. i članka 31. stavka 1. točke (c) Direktive 78/660 tumačiti na način da im se protivi metoda knjiženja u skladu s kojom društvo izdavatelj dioničke opcije knjiži kao prihod prodajnu cijenu te opcije u financijskoj godini tijekom koje je navedena opcija bila realizirana ili po završetku razdoblja njezine valjanosti.

               39

               Uvodno treba naglasiti da, u skladu s njezinom uvodnom izjavom 3., Direktiva 78/660 ima za cilj samo propisivanje minimalnih uvjeta u odnosu na financijske informacije koje se imaju učiniti dostupnima javnosti (presuda od 3. listopada 2013., GIMLE, C‑322/12, EU:C:2013:632, t. 29. i navedena sudska praksa).

               40

               Kao što proizlazi iz sudske prakse Suda, poštovanje načela istinitog i poštenog prikaza glavni je cilj Direktive 78/660. Prema tom načelu, koje se nalazi u članku 2. stavku 3. te direktive, godišnji financijski izvještaji trebaju davati istinit i pošten prikaz aktive i pasive, financijskog stanja i dobiti i gubitka društva (vidjeti u tom smislu presudu od 3. listopada 2013., GIMLE, C‑322/12, EU:C:2013:632, t. 30. i navedenu sudsku praksu).

               41

               Sud je to načelo tumačio fleksibilno, smatrajući da ono, s jedne strane, zahtijeva da financijski izvještaji odražavaju djelatnosti i transakcije koje u njima moraju biti opisane i, s druge strane, da računovodstveni podaci budu prikazani u obliku koji se smatra najpouzdanijim i najprikladnijim za zadovoljavanje potreba trećih za podacima a da se pritom ne nanosi šteta interesima predmetnog društva (presuda od 14. rujna 1999., DE + ES Bauunternehmung, C‑275/97, EU:C:1999:406, t. 27.).

               42

               Sud je već imao priliku naglasiti da se primjena načela istinitog i poštenog prikaza treba voditi, u mjeri u kojoj je to moguće, općim načelima iz članka 31. Direktive 78/660, u kojima načelo u skladu s kojim procjena treba biti izvršena na razumnoj osnovi, navedeno u članku 31. stavku 1. točki (c) te direktive, ima posebnu važnost (presuda od 3. listopada 2013., GIMLE, C‑322/12, EU:C:2013:632, t. 32. i navedena sudska praksa).

               43

               Na temelju odredaba članka 31. stavka 1. točke (c) Direktive 78/660, koje propisuju načelo procjene na razumnoj osnovi, uzimanje u obzir svih elemenata – ostvarene dobiti, rashoda, prihoda, obveza i gubitaka – koji su realno povezani s predmetnom financijskom godinom, osigurava poštovanje načela istinitog i poštenog prikaza (presuda od 3. listopada 2013., GIMLE, C‑322/12, EU:C:2013:632, t. 33. i navedena sudska praksa).

               44

               Kad je riječ o dioničkim opcijama, poput onih iz glavnog postupka, u navedenoj direktivi nema nikakve posebne naznake o metodi u skladu s kojom treba knjižiti cijenu tih opcija. Kao što je Komisija navela u svojem očitovanju podnesenom Sudu, postoje dakle nužno različite metode koje su u skladu s Direktivom 78/660 pod uvjetom da se njima poštuju opća načela utvrđena tom direktivom.

               45

               S tim u vezi treba istaknuti da iz spisa dostavljenog Sudu ne proizlazi da se metodom knjiženja, poput one iz glavnog postupka u skladu s kojom društvo izdavatelj dioničke opcije može knjižiti kao prihod prodajnu cijenu te opcije u financijskoj godini tijekom koje je navedena opcija realizirana ili po završetku razdoblja njezine valjanosti, ne poštuju navedena načela.

               46

               S jedne strane, činjenica da društvo izdavatelj dioničke opcije prodajnu cijenu te opcije knjiži kao prihod tek nakon njezina iskorištavanja ili po njezinu isteku ne protivi se načelu u skladu s kojim procjena treba biti izvršena na razumnoj osnovi. Naime, iz odluka kojima se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je ta cijena naknada za rizik koji je društvo izdavatelj preuzelo za vrijeme čitavog trajanja opcije. Stoga je, uzimajući u obzir načelo u skladu s kojim procjena treba biti izvršena na razumnoj osnovi, opravdano tu cijenu knjižiti tek kad se konačno može utvrditi je li nastala ta obveza s kojom je cijena usko povezana.

               47

               S druge strane, ne može se isključiti da, kao što to tvrde tužitelji u glavnom postupku u svojim očitovanjima dostavljenima Sudu, ako se prodajna cijena opcije knjiži kao prihod u financijskoj godini u kojoj je bila izdana dionička opcija i prije njezina iskorištavanja ili, ovisno o slučaju, njezina isteka, u poslovnim knjigama društava izdavatelja se u financijskim godinama nakon izdavanja dioničke opcije prikazuje obveza koja je veća od one koja se prikazuje u slučaju knjiženja u financijskoj godini tijekom koje je opcija bila realizirana ili je istekla. Naime, obveza koja je nastala zbog eventualnog povećanja cijene dionica iz opcija može se u stvarnosti umanjiti iznosom prodajne cijene opcije koja predstavlja naknadu za tu obvezu. U tim okolnostima načelu istinitog i poštenog prikaza ne protivi se metoda knjiženja poput one iz glavnih postupaka.

               48

               Treba dodati da iako se u prethodnom pitanju navodi članak 20. Direktive 78/660, taj članak nije relevantan za odgovor na pitanje koje se u biti odnosi na knjiženje cijene opcije a ne na knjiženje rezervacija radi pokrivanja gubitaka ili dugova koji su vjerojatni ili za koje je izvjesno da će nastati.

               49

               U tim okolnostima na postavljeno pitanje treba odgovoriti tako da načelo istinitog i poštenog prikaza i načelo u skladu s kojim procjena treba biti izvršena na razumnoj osnovi iz, redom, članka 2. stavka 3. i članka 31. stavka 1. točke (c) Direktive 78/660 treba tumačiti na način da im se ne protivi metoda knjiženja u skladu s kojom društvo izdavatelj dioničke opcije knjiži kao prihod prodajnu cijenu te opcije u financijskoj godini tijekom koje je navedena opcija realizirana ili po završetku razdoblja njezine valjanosti.

         Troškovi

               50

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (deveto vijeće) odlučuje:

                     Načelo istinitog i poštenog prikaza i načelo u skladu s kojim procjena treba biti izvršena na razumnoj osnovi iz, redom, članka 2. stavka 3. i članka 31. stavka 1. točke (c) Direktive Vijeća 78/660 od 25. srpnja 1978. na temelju članka [50. stavka 2. točke (g) UFEU‑a] o godišnjim financijskim izvještajima za određene vrste trgovačkih društava, kako je izmijenjena Direktivom 2003/51/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 18. lipnja 2003., treba tumačiti na način da im se ne protivi metoda knjiženja u skladu s kojom društvo izdavatelj dioničke opcije knjiži kao prihod prodajnu cijenu te opcije u financijskoj godini tijekom koje je navedena opcija realizirana ili po završetku razdoblja njezine valjanosti.

                     Potpisi

            (
            1
         )	Jezik postupka: francuski


Presuda Suda (prvo vijeće) od 15. siječnja 2009.#Silberquelle GmbH protiv Maselli-Strickmode GmbH.#Zahtjev za prethodnu odluku: Oberster Patent- und Markensenat - Austrija.#Direktiva 89/104/EEZ - Članci 10. i 12.#Predmet C-495/07.