title: predmet C-247/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. ožujka 2019. uputio Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španjolska) — HC i ID protiv Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

text:
               22.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 246/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. ožujka 2019. uputio Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španjolska) — HC i ID protiv Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.
      (predmet C-247/19)
      (2019/C 246/06)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: HC i ID

         Tuženik: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li, radi očuvanja zaštite potrošača i korisnika i poštovanja sudske prakse koja je razvija, u skladu s pravom Unije, Direktivom Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (1), a osobito njezinim člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1., to što Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) u svojim presudama 44 do 49 od 23. siječnja 2019. kao nedvosmislen kriterij određuje da je u potrošačkim ugovorima o hipotekarnom kreditu nepoštena ona odredba o kojoj se nije pregovaralo i kojom se određuje da sve troškove ugovaranja hipotekarnog kredita treba snositi korisnik kredita, uz raspodjelu različitih iznosa uključenih u navedenu nepoštenu odredbu koja je proglašena ništavom, između banke kao pružatelja usluge i potrošača kao korisnika kredita, kako bi se ograničio povrat neopravdano plaćenih iznosa primjenom nacionalnog zakonodavstva?
                  Je li, radi očuvanja zaštite potrošača i korisnika i poštovanja sudske prakse koja je razvija, u skladu s pravom Unije, Direktivom Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima, a osobito njezinim člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1., to što Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) logički tumači odredbu koja je ništava zbog svoje nepoštenosti ako njezino ukidanje i učinci ne utječu na mogućnost daljnjeg postojanja ugovora o kreditu osiguranog hipotekom?

                  2.

                  Nadalje, a u vezi s člankom 394. LEC-a (2) kojim se utvrđuje objektivni kriterij uspjeha u pogledu postupovnih troškova, treba li smatrati da, ako se poništi nepoštena odredba o troškovima, ali su učinci navedene ništavosti ograničeni samo na gore navedenu raspodjelu troškova, to povrjeđuje načela djelotvornosti i načela neobvezatnosti prava Europske unije ako su djelomično prihvaćeni tužbeni zahtjevi i može li se tumačiti da time dolazi do obrnutog odvraćajućeg učinka te posljedičnog nepostojanja zaštite legitimnih interesa potrošačâ i korisnika?

         (1)  SL 1993., L 95, str. 29. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)

         (2)  Ley de Enjuiciamiento Civil (Zakon o građanskom postupku)


title: predmet C-259/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. ožujka 2019. uputio Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španjolska) — LG i PK protiv Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

text:
               22.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 246/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. ožujka 2019. uputio Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Španjolska) — LG i PK protiv Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.
      (predmet C-259/19)
      (2019/C 246/07)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: LG i PK

         Tuženik: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

         Prethodno pitanje

      Je li, radi očuvanja zaštite potrošača i korisnika i poštovanja sudske prakse koja je razvija, u skladu s pravom Unije, Direktivom Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (1), a osobito njezinim člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1., to što Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) u svojim presudama 44 do 49 od 23. siječnja 2019. kao nedvosmislen kriterij određuje da je u potrošačkim ugovorima o hipotekarnom kreditu nepoštena ona odredba o kojoj se nije pregovaralo i kojom se određuje da sve troškove ugovaranja hipotekarnog kredita treba snositi korisnik kredita, uz raspodjelu različitih iznosa uključenih u navedenu nepoštenu odredbu koja je proglašena ništavom, između banke kao pružatelja usluge i potrošača kao korisnika kredita, kako bi se ograničio povrat neopravdano plaćenih iznosa primjenom nacionalnog zakonodavstva?
      Je li, radi očuvanja zaštite potrošača i korisnika i poštovanja sudske prakse koja je razvija, u skladu s pravom Unije, Direktivom Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima, a osobito njezinim člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1., to što Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) logički tumači odredbu koja je ništava zbog svoje nepoštenosti ako njezino ukidanje i učinci ne utječu na mogućnost daljnjeg postojanja ugovora o kreditu osiguranog hipotekom?

         (1)  SL 1993., L 95, str. 29. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: predmet C-287/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. travnja 2019. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) — DenizBank AG protiv Verein für Konsumenteninformation

text:
               22.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 246/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. travnja 2019. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) — DenizBank AG protiv Verein für Konsumenteninformation
      (predmet C-287/19)
      (2019/C 246/08)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberster Gerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: DenizBank AG

         Tuženik: Verein für Konsumenteninformation

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 52. točku 6. podtočku (a) u vezi s člankom 54. stavkom 1. Direktive 2015/2366/EU (1) (Direktiva o platnim uslugama), u skladu s kojim će se smatrati da je korisnik platnih usluga prihvatio promjene uvjeta, osim ako korisnik platnih usluga obavijesti pružatelja platnih usluga prije datuma njihova predloženog datuma stupanja na snagu da ne prihvaća promjene, tumačiti na način da se implicitna suglasnost bez ikakvih ograničenja može dogovoriti i s potrošačem za sve moguće ugovorne uvjete?

                  2.

                              a)

                              Treba li članak 4. točku 14. Direktive o platnim uslugama tumačiti na način da je u slučaju personalizirane multifunkcionalne bankovne kartice opremljene NFC tehnologijom, kojom se izvršavaju plaćanja manjih iznosa na teret klijentova računa s kojim je ta kartica povezana, riječ o platnom instrumentu?

                              b)

                              Ako je odgovor na pitanje iz točke 2.a potvrdan:

                                          treba li članak 63. stavak 1. točku (b) Direktive o platnim uslugama o odstupanjima u pogledu platnih instrumenata male vrijednosti i elektroničkog novca tumačiti na način da beskontaktno plaćanje malog iznosa upotrebom personalizirane multifunkcionalne bankovne kartice opremljene NFC tehnologijom treba smatrati anonimnom upotrebom platnog instrumenta u smislu odredbe o odstupanju?

                  3)

                  Treba li članak 63. stavak 1. točku (b) Direktive o platnim uslugama tumačiti na način da se pružatelj platnih usluga može pozvati na tu odredbu o odstupanju samo ako može dokazati da s obzirom na objektivne tehnološke spoznaje platni instrument ne može biti blokiran ili njegova daljnja uporaba ne može biti spriječena?

         (1)  Direktiva (EU) 2015/2366 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2015. o platnim uslugama na unutarnjem tržištu, o izmjeni direktiva 2002/65/EZ, 2009/110/EZ i 2013/36/EU te Uredbe (EU) br. 1093/2010 i o stavljanju izvan snage Direktive 2007/64/EZ, SL 2015., L 337, str. 35. i ispravak SL 2018., L 102, str. 97.


title: Predmet C-307/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. travnja 2019. uputio Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Hrvatska) — Obala i lučice d.o.o. protiv NLB Leasing d.o.o.

text:
               5.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 263/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. travnja 2019. uputio Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Hrvatska) — Obala i lučice d.o.o. protiv NLB Leasing d.o.o.
      (Predmet C-307/19)
      (2019/C 263/31)
      Jezik postupka: hrvatski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Visoki trgovački sud Republike Hrvatske

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Obala i lučice d.o.o.

         Tuženik: NLB Leasing d.o.o.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Da li je dozvoljeno da javni bilježnici dostavu pismena izvrše primjenom Uredbe (EZ) br. 1393/2007 (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o dostavi, u državama članicama, sudskih i izvansudskih pismena u građanskim ili trgovačkim stvarima, u slučaju kada javni bilježnici dostavljaju svoje odluke u predmetnima na koje se ne primjenjuje Uredba br. 1215/2012 (2), s obzirom na to da javni bilježnici u Republici Hrvatskoj, kada postupaju u okviru ovlasti koje su im povjerene nacionalnim pravom u ovršnim postupcima na temelju „vjerodostojne isprave”, nisu obuhvaćeni pojmom „sud” u smislu te Uredbe br. 1215/2012. Odnosno, kako javni bilježnici nisu obuhvaćeni pojmom „sud” na temelju Uredbe br. 1215/2012, mogu li oni u okviru ovlasti koje su im povjerene nacionalnim pravom u ovršnom postupku na temelju „vjerodostojne isprave” primjenjivati pravila o dostavi pismena na temelju Uredbe (EZ) br. 1393/2007?

                  2.

                  Da li se parkiranje na ulici i javnoj prometnoj površini, kada je pravo na naplatu predviđeno Zakonom o sigurnosti prometa na cestama i pravilima o obavljanju komunalne djelatnosti kao javne djelatnosti, može smatrati građanskom stvari u smislu Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluke u građanskim i trgovačkim stvarima (preinačena), a koja uređuje pitanje nadležnosti sudova te priznanja i izvršenja odluka sudova u građanskim i trgovačkim stvarima, naročito uzimajući u obzir činjenicu da se vozilu zatečenom bez parkirne karte ili s nevažećom parkirnom kartom odmah određuje obveza plaćanja dnevne karte kao da su cijeli dan bili parkirani neovisno o točnom vremenu korištenja parkirnog mjesta pa takva naplata dnevne karte ima kaznene elemente i u nekim državama članicama se takvo parkiranje smatra prometnim prekršajem?

                  3.

                  Da li sudovi u prethodno navedenim sudskim sporovima koji se tiču parkiranja na ulici i javnoj prometnoj površini, kada je pravo na naplatu predviđeno Zakonom o sigurnosti prometa na cestama i pravilima o obavljanju komunalne djelatnosti kao javne djelatnosti, mogu vršiti dostavu pismena tuženicima u druge države članice na temelju Uredbe (EZ) br. 1393/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o dostavi, u državama članicama, sudskih i izvansudskih pismena u građanskim ili trgovačkim stvarima?
                  Ako bi na temelju prethodno navedenih pitanja bilo određeno da je ova vrsta parkiranja građanska stvar, postavljaju se dodatna pitanja:

                  4.

                  U ovoj pravnoj stvari se primjenjuje pretpostavka sklapanja ugovora samim parkiranjem na ulici na mjestu koje je označeno horizontalnom ili vertikalnom signalizacijom, odnosno smatra se da je samim parkiranjem sklopljen ugovor a ako se ne plati cijena po satu parkiranja onda se mora platiti dnevna karta, stoga se postavlja pitanje da li je ta pretpostavka sklapanja ugovora samim parkiranjem i pristanak na plaćanje cijene dnevne karte ako se ne kupi karta po satu parkiranja odnosno ako protekne vrijeme za koje je kupljena karta protivna osnovnim pravilima o pružanju usluga iz čl. 56. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i preostale pravne stečevine Europske unije?

                  5.

                  Samo parkiranje je u ovoj pravnoj stvari izvršeno u Zadru, pa postoji određena veza između tog ugovora i suda Republike Hrvatske no da li je takvo parkiranje „usluga” u skladu s čl. 7. st. 1. Uredbe (EU) br. 1215/2012, jer usluga podrazumijeva da stranka koja pruža uslugu izvršava određene aktivnosti, odnosno da izvršava određenu djelatnost uz naknadu, pa se postavlja pitanje da li je aktivnost tužitelja dovoljna da bi se smatrala uslugom? Ako ne bi postojala posebna nadležnost suda u Republici Hrvatskoj na temelju čl. 7. st. 1. Uredbe (EU) br. 1215/2012, onda bi se postupci morali voditi pred sudom tuženikova domicila.

                  6.

                  Da li se parkiranje na ulici i javnoj prometnoj površini, kada je pravo na naplatu predviđeno Zakonom o sigurnosti prometa na cestama i pravilima o obavljanju komunalne djelatnosti kao javne djelatnosti te se naplata vrši samo određeno vrijeme u toku dana, može smatrati ugovorom o najmu nekretnine na temelju čl. 24. st. 1. Uredbe (EU) br. 1215/2012?

                  7.

                  Ako se u ovoj pravnoj stvari ne bi mogla primijeniti prethodno navedena pretpostavka daje do sklapanja ugovora došlo samim parkiranjem (četvrto pitanje), da li bi se takva vrsta parkiranja gdje ovlast za naplatu parkiranja proizlazi iz Zakona o sigurnosti prometa na cestama i predviđeno je plaćanje dnevne karte ako se unaprijed ne plati karta po satu korištenja parkirnog mjesta ili ako protekne vrijeme za koje je karta plaćena, mogla smatrati deliktom odnosno kvazideliktom u smislu čl. 7. st. 2. Uredbe (EU) br. 1215/2012?

                  8.

                  U ovoj pravnoj stvari je činjenica parkiranja bila prije pristupa Republike Hrvatske Europskoj Uniji, odnosno 30. lipnja 2012. u 13:02 sati, stoga se postavlja pitanje da li se uredbe koje se odnose na pitanje primjene mjerodavnog prava i to Uredba br. 593/2008 (3) odnosno Uredba br. 864/2007 (4) mogu primjenjivati u ovoj pravnoj stvari, s obzirom na vremensko važenje tih Uredbi?
                  Ako bi sud Europske unije bio nadležan za davanje odgovora u pogledu primjene materijalnog prava onda se postavlja daljnje pitanje:

                  9.

                  Da li je pretpostavka sklapanja ugovora samim parkiranjem i pristanak na plaćanje cijene dnevne karte ako se ne kupi karta po satu parkiranja odnosno ako protekne vrijeme za koje je kupljena karta protivna osnovnim pravilima o pružanju usluga iz čl. 56. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i preostale pravne stečevine Europske unije neovisno o tome da li je vlasnik vozila fizička ili pravna osoba? Odnosno da li se u pogledu primjene materijalnog prava u ovoj pravnoj situaciji mogu primjenjivati pravila iz čl. 4. Uredbe br. 593/2008, (jer u ovom spisu ne prileži dokaz da su stranke ugovorile primjenu mjerodavnog prava)?

                              —

                              ako bi bila riječ o ugovoru, da li je u ovoj pravnoj stvari riječ o ugovoru o uslugama, odnosno da li bi se takav ugovor o parkiranju mogao smatrati uslugom iz čl. 4. st. 1. b) Uredbe br. 593/2008?

                              —

                              podredno da li bi se ovaj parking mogao smatrati ugovorom o najmu sukladno čl. 4. st. 1. e) Uredbe br. 593/2008?

                              —

                              podredno ako bi se na ovaj parking primjenjivala odredba čl. 4. st. 2. Uredbe br.

                              —

                              593/2008, postavlja se pitanje što je u ovoj pravnoj stvari karakteristična činidba jer je tužitelj u osnovi samo iscrtao površinu ulice za parkiranje i naplaćuje parking dok tuženik vrši parkiranje i plaća parking. Naime ako bi se smatralo da je karakteristična činidba tužitelja onda bi se primjenjivalo pravo Republike Hrvatske, a ako bi bila karakteristična činidba tuženika onda bi se primjenjivalo pravo Republike Slovenije. Ipak, s obzirom na to da je pravo na naplatu parkinga u ovom slučaju uređeno pravom Republike Hrvatske s kojim je onda u užoj vezi, da li bi se u ovakvoj pravnoj stvari ipak primjenjivalo dodatno pravilo iz čl. 4. st. 2. Uredbe br. 593/2008.

                              —

                              ako bi bila riječ o izvanugovornoj obvezi na temelju Uredbe br. 864/2007 da li se takva izvanugovorna obveza može smatrati štetom pa bi se mjerodavno pravo utvrđivalo na temelju čl. 4. st. 1. Uredbe br. 864/2007?

                              —

                              podredno, da li bi se takva vrsta parkiranja mogla smatrati neosnovanim bogaćenjem pa bi se mjerodavno pravo utvrđivalo na temelju čl. 10. st. 1. Uredbe br. 864/2007?

                              —

                              podredno, da li bi se takva vrsta parkiranja mogla smatrati poslovodstvom bez naloga, pa bi se mjerodavno pravo utvrđivalo na temelju čl. 11. st. 1. Uredbe br. 864/2007?

                              —

                              podredno, da li bi se ova vrsta parkiranja mogla smatrati predugovornom odgovornosti tuženika, pa bi se mjerodavno pravo utvrđivalo na temelju čl. 12. st. 1. Uredbe br. 864/2007?

         (1)  Uredba (EZ) br. 1393/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o dostavi, u državama članicama, sudskih i izvansudskih pismena u građanskim ili trgovačkim stvarima („dostava pismena”), i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 1348/2000 (SL 2007 L 324, str. 79.). (Posebno izdanje na hrvatskom jeziku: Poglavlje 19 Svezak 007 Str. 171.)

         (2)  Uredba (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2012 L 351, str. 1). (Posebno izdanje na hrvatskom jeziku: Poglavlje 19 Svezak 011 Str. 289).

         (3)  Uredba (EZ) br. 593/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze (Rim I) (SL 2008 L 177, str. 6). (Posebno izdanje na hrvatskom jeziku: Poglavlje 19 Svezak 006 Str. 109).

         (4)  Uredba (EZ) br. 864/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. srpnja 2007. o pravu koje se primjenjuje na izvanugovorne obveze („Rim II”) (SL 2007 L 199, str. 40). (Posebno izdanje na hrvatskom jeziku: Poglavlje 19 Svezak 006 Str. 73).


title: predmet C-308/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. travnja 2019. uputila Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumunjska) — Consiliul Concurenței protiv Whiteland Import Export SRL

text:
               5.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 263/28

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. travnja 2019. uputila Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumunjska) — Consiliul Concurenței protiv Whiteland Import Export SRL
      (predmet C-308/19)
      (2019/C 263/32)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Înalta Curte de Casație și Justiție

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Consiliul Concurenței

         Druga stranka u žalbenom postupku: Whiteland Import Export SRL

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 4. stavak 3. UEU-a i članak 101. UFEU-a tumačiti na način da se sudovima država članica nameće obveza tumačenja nacionalnih normi kojima se uređuje zastara prava Tijela za tržišno natjecanje na izricanje upravnih sankcija u skladu s pravilima iz članka 25. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 1/2003 (1) te da im se protivi tumačenje pravila nacionalnog prava prema kojem se aktom kojim se prekida zastara smatra isključivo formalni akt o pokretanju istrage o protutržišnom djelovanju, pri čemu naknadne mjere poduzete u cilju te istrage ne ulaze u isto područje akata kojima se prekida zastara?

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima 81. i 82. Ugovora (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165. i ispravak SL 2016., L 173, str. 108.)


title: Predmet C-323/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. travnja 2019. uputio Trgovački sud u Zagrebu (Hrvatska) — Interplastics s.r.o. protiv Letifico d.o.o.

text:
               5.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 263/29

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. travnja 2019. uputio Trgovački sud u Zagrebu (Hrvatska) — Interplastics s.r.o. protiv Letifico d.o.o.
      (Predmet C-323/19)
      (2019/C 263/34)
      Jezik postupka: hrvatski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Trgovački sud u Zagrebu

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Interplastics s.r.o.

         Tuženik: Letifico d.o.o.

         Prethodna pitanja

                  1)

                  Je li odredba nacionalnog zakonodavstva i to odredba članka 1. Ovršnog zakona (objavljen u NN 112/12, 25/13, 93/14, 55/16 i 73/17), kojom se javnim bilježnicima daje ovlast da provode prisilno ostvarenje tražbine na temelju vjerodostojne isprave, donošenjem rješenja o ovrsi, kao ovršnog naslova, bez izričitog pristanka ovršenika pravne osobe osnovane u Republici Hrvatskoj, u skladu sa člankom 6.1. Europske konvencije o zaštiti ljudskih prava i temeljnih sloboda i sa člankom 18. Ugovora o Europskoj uniji i Ugovora o funkcioniranju Europske unije, imajući pri tom u vidu citirane presude broj C-484/15 i C-551/15.

                  2)

                  Može li se tumačenje izraženo u presudi Suda Europske unije C-484/15 C-551/15 primijeniti u konkretno izloženom predmetu ovoga suda pod poslovnim brojem Povrv-1614/2018, odnosno treba li Uredbu br. 1215/2012 tumačiti na način da javni bilježnici u Hrvatskoj, kada postupaju u okviru ovlasti koje su im povjerene nacionalnim pravom u ovršnim postupcima na temelju „vjerodostojne isprave” u kojoj su ovrhovoditelji pravne osobe osnovane u drugim državama članicama. Europske unije, nisu obuhvaćeni pojmom „sud” u smislu te uredbe.


title: predmet C-344/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. svibnja 2019. uputilo Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovenija) — D. J. protiv Radiotelevizije Slovenije

text:
               5.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 263/30

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. svibnja 2019. uputilo Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovenija) — D. J. protiv Radiotelevizije Slovenije
      (predmet C-344/19)
      (2019/C 263/35)
      Jezik postupka: slovenski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: D. J.

         Tuženik: Radiotelevizija Slovenija

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 2. Direktive 2003/88 (1) tumačiti na način da se u okolnostima poput onih iz predmetnog postupka, radnim vremenom smatra dežurstvo tijekom kojeg radnik koji radi u radiotelevizijskom odašiljačkom objektu mora u vrijeme kad je slobodan (kada nije nužna njegova fizička prisutnost na radnom mjestu) biti dostupan na poziv te u slučaju potrebe doći na radno mjesto u roku od sat vremena?

                  2.

                  Utječe li na definiciju naravi dežurstva u okolnostima poput onih iz predmetnog postupka činjenica da radnik obitava u smještajnom objektu na lokaciji gdje obavlja svoj posao (radiotelevizijski odašiljački objekt), zato što zemljopisne značajke lokacije onemogućuju (ili otežavaju) svakodnevno vraćanje kući („u dolinu”)?

                  3.

                  Hoće li odgovor na prethodna dva pitanja biti različit ako je riječ o lokaciji na kojoj su mogućnosti bavljenja rekreativnim aktivnostima u slobodno vrijeme ograničene zbog zemljopisnih značajki mjesta, odnosno na kojoj je radnik vrlo ograničen u raspolaganju svojim slobodnim vremenom i posvećivanju vlastitim interesima (nego što bi bio da obitava kod kuće)?

         (1)  Direktiva 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena (SL 2003 L 299, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 31.)


title: predmet C-346/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. svibnja 2019. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) — Bundeszentralamt für Steuern protiv Y-GmbH

text:
               5.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 263/31

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. svibnja 2019. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) — Bundeszentralamt für Steuern protiv Y-GmbH
      (predmet C-346/19)
      (2019/C 263/36)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzhof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Bundeszentralamt für Steuern

         Tuženik: Y-GmbH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 8. stavak 2. točku (d) Direktive Vijeća 2008/9/EZ od 12. veljače 2008. o utvrđivanju detaljnih pravila za povrat poreza na dodanu vrijednost (1) predviđenih u Direktivi 2006/112/EZ (2) poreznim obveznicima koji nemaju poslovni nastan u državi članici povrata, već u drugoj državi članici), prema kojem se na svakom zahtjevu za povrat, za svaku državu članicu povrata i za svaki račun, među ostalim, mora navesti broj računa, tumačiti na način da je dostatan i navod referentnog broja računa koji je na dokazu o plaćanju, uz broj računa, naveden kao dodatni kriterij za svrstavanje?

                  2.

                  Ako na prethodno pitanje treba odgovoriti negativno: smatra li se zahtjev za povrat u kojem je umjesto broja računa naveden referentni broj računa formalno potpunim i podnesenim unutar roka u smislu članka 15. stavka 1. druge rečenice Direktive 2008/9/EZ?

                  3.

                  Treba li prilikom odgovora na drugo pitanje uzeti u obzir da je porezni obveznik koji nema poslovni nastan u državi članici povrata sa stajališta razumnog podnositelja zahtjeva zbog uređenja elektroničkog portala u državi poslovnog nastana i formulara države članice povrata mogao smatrati da je za pravilno, u svakom slučaju formalno potpuno i pravodobno postavljanje zahtjeva dostatan unos identifikacijskog broja koji nije broj računa kako bi se omogućilo svrstavanje računa na koji se odnosi zahtjev?

         (1)  SL 2008., L 44, str. 23. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 275.)

         (2)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: predmet C-367/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. svibnja 2019. uputila Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Slovenija) — Ministrstvo za notranje zadeve protiv Tax-Fin-Lex d.o.o.

text:
               5.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 263/32

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. svibnja 2019. uputila Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Slovenija) — Ministrstvo za notranje zadeve protiv Tax-Fin-Lex d.o.o.
      (predmet C-367/19)
      (2019/C 263/37)
      Jezik postupka: slovenski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil

         Stranke glavnog postupka

         Javni naručitelj: Ministrstvo za notranje zadeve

         Podnositelj zahtjeva za reviziju: Tax-Fin-Lex d.o.o.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Postoji li „naplatna priroda ugovornog odnosa”, kao element ugovora o javnoj nabavi u smislu članka 2. stavka 1. točke 5. Direktive 2014/24 (1), ako javni naručitelj nije dužan pružiti nikakvu protučinidbu, ali gospodarski subjekt izvršenjem ugovora stječe pristup novom tržištu i reference?

                  2.

                  Može li se članak 2. stavak 1. točka 5. Direktive 2014/24 tumačiti na način da predstavlja osnovu za odbijanje ponude s cijenom od 0 eura?

         (1)  Direktiva 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL 2014., L 94, str. 65.)


title: predmet C-420/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. svibnja 2019. uputio Riigikohus (Estonija) — Maksu- ja Tolliamet protiv Heavyinstall OÜ

text:
               5.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 263/32

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. svibnja 2019. uputio Riigikohus (Estonija) — Maksu- ja Tolliamet protiv Heavyinstall OÜ
      (predmet C-420/19)
      (2019/C 263/38)
      Jezik postupka: estonski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Riigikohus

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Maksu- ja Tolliamet

         Tuženik: Heavyinstall OÜ

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 16. Direktive Vijeća 2010/24/EU od 16. ožujka 2010. o uzajamnoj pomoći kod naplate potraživanja vezanih za poreze, carine i druge mjere tumačiti na način da sud države članice koji je primio zahtjev za mjere predostrožnosti (1), prilikom odlučivanja o tom zahtjevu na temelju nacionalnog prava (za što je u skladu s člankom 16. prvom rečenicom nadležan sud kojem se upućuje zahtjev) treba uzeti u obzir stajalište suda države u kojoj podnositelj zahtjeva ostvaruje pravo poslovnog nastana u pogledu nužnosti i mogućnosti donošenja mjere predostrožnosti ako je sudu podnesen dokument koji sadržava to stajalište (članak 16. [stavak 1.] drugi podstavak posljednja rečenica, u skladu s kojim taj dokument u državi članici koja prima zahtjev nije potrebno priznati, dopuniti ili zamijeniti)?

         (1)  SL L 84, 2010., str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 17., str. 295.)


title: predmet C-437/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. svibnja 2019. uputio Cour administrative (Luksemburg) — État du Grand-duché de Luxembourg protiv L

text:
               12.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. svibnja 2019. uputio Cour administrative (Luksemburg) — État du Grand-duché de Luxembourg protiv L
      (predmet C-437/19)
      (2019/C 270/26)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour administrative

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: État du Grand-duché de Luxembourg
      Tuženik: L

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 20. stavak 2. točku (a) Direktive 2011/16 (1) tumačiti na način da je zahtjev za razmjenu informacija tijela države članice koja podnosi zahtjev u kojem se porezni obveznici na koje se odnosi zahtjev za razmjenu informacija određuju samo prema njihovu svojstvu dioničara i stvarnih vlasnika pravne osobe, a da tijelo koje podnosi zahtjev nije prije toga poimenično i pojedinačno identificiralo te porezne obveznike, u skladu sa zahtjevima te odredbe u pogledu identifikacije?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, treba li članak 1. stavak 1. i članak 5. te direktive tumačiti na način da poštovanje standarda predvidive relevantnosti podrazumijeva da tijelo države članice koja podnosi zahtjev, kako bi se utvrdilo da nije riječ o nasumičnom traženju informacija unatoč tomu što predmetni porezni obveznici nisu pojedinačno identificirani, može jasnim i dostatnim objašnjenjima potkrijepiti da vodi ciljanu istragu koja se odnosi na ograničenu skupinu osoba, a ne samo istragu u svrhu općeg poreznog nadzora i da je ta istraga opravdana osnovanim sumnjama u nepoštovanje konkretne pravne obveze?

                  3.

                  Treba li članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da, ako je

                              —

                              osoba kojoj je nadležno tijelo države članice kojoj je podnesen zahtjev izreklo upravnu novčanu kaznu zbog nepoštovanja upravne odluke kojom joj se nalaže da dostavi informacije u okviru razmjene između nacionalnih poreznih uprava na temelju Direktive 2011/16, protiv koje se u skladu s nacionalnim pravom države članice kojoj je podnesen zahtjev ne može podnijeti pravno sredstvo, podredno osporavala zakonitost te odluke u okviru tužbe podnesene protiv novčane kazne i ako je

                              —

                              upoznata s minimalnim informacijama navedenima u članku 20. stavku 2. Direktive 2011/16 tek tijekom sudskog postupka pokrenutog podnošenjem pravnog sredstva protiv navedene kazne,

                        toj osobi treba, nakon podrednog konačnog priznavanja valjanosti naloga i odluke o određivanju novčane kazne protiv nje, odobriti suspenzivni rok za plaćanje novčane kazne kako bi, nakon što se tako upoznala s elementima koji se odnose na predvidivu relevantnost koju je konačno potvrdio nadležni sud, postupila u skladu s nalogom?

         (1)  Direktiva Vijeća 2011/16/EU od 15. veljače 2011. o administrativnoj suradnji u području oporezivanja i stavljanju izvan snage Direktive 77/799/EEZ (SL 2011., L 64, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku: poglavlje 9. svezak 1. str. 363.)


title: predmet C-8/18: Rješenje Suda (deveto vijeće) od 16. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Vilniaus apygardos teismas — Litva) — TE, UD, YB, ZC protiv Luminor Bank AB (Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 53. stavak 2. i članak 99. Poslovnika Suda — Sloboda pružanja usluga — Tržišta financijskih instrumenata — Pojedinac koji je od banke stekao izvedeni financijski instrument — Kvalifikacija navedenog pojedinca u smislu prava Unije)

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/4

      Rješenje Suda (deveto vijeće) od 16. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Vilniaus apygardos teismas — Litva) — TE, UD, YB, ZC protiv Luminor Bank AB
      (predmet C-8/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. i članak 99. Poslovnika Suda - Sloboda pružanja usluga - Tržišta financijskih instrumenata - Pojedinac koji je od banke stekao izvedeni financijski instrument - Kvalifikacija navedenog pojedinca u smislu prava Unije)
      (2019/C 288/04)
      Jezik postupka: litavski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Vilniaus apygardos teismas

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: TE, UD, YB, ZC

         Tuženik: Luminor Bank AB

         Izreka

      Direktivu 2004/39/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o tržištima financijskih instrumenata te o izmjeni direktiva Vijeća 85/611/EEZ i 93/6/EEZ i Direktive 2000/12/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 93/22/EEZ, Direktivu 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o pravima potrošača, izmjeni Direktive Vijeća 93/13/EEZ i Direktive 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 85/577/EEZ i Direktive 97/7/EZ Europskog parlamenta i Vijeća kao i Direktivu 2014/65/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o tržištu financijskih instrumenata i izmjeni Direktive 2002/92/EZ i Direktive 2011/61/EU treba tumačiti na način da se one ne primjenjuju na stjecanje kreditnih obveza poput onih o kojima je riječ u predmetu u glavnom postupku ako su ta stjecanja bila izvršena prije 1. studenoga 2007.
      Prvo i drugo pitanje, u dijelu u kojem se odnose na Direktivu 2001/34/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 28. svibnja 2001. o uvrštenju vrijednosnih papira u službenu kotaciju burze te o informacijama koje treba objaviti o tim vrijednosnim papirima, Direktivu 2003/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2003. o trgovanju na temelju povlaštenih informacija i manipuliranju tržištem (zlouporabi tržišta) i Direktivu 2003/71/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o prospektu koji je potrebno objaviti prilikom javne ponude vrijednosnih papira ili prilikom uvrštavanja u trgovanje te o izmjeni Direktive 2001/34/EZ kao i Uredbu Komisije (EZ) br. 809/2004 od 29. travnja 2004. o provedbi Direktive 2003/71/EZ Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu informacija koje sadrže prospekti te o njihovom obliku, upućivanju na informacije i objavljivanju takvih prospekata i distribuciji oglasa, očito su nedopuštena.

         (1)  SL C 152, 30.4.2018.


title: predmet C-367/18: Rješenje Suda (drugo vijeće) od 12. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo — Španjolska) — María Teresa Aragón Carrasco i dr. protiv Administración del Estado (Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 53. stavak 2. i članak 99. Poslovnika Suda — Socijalna politika — Direktiva 1999/70/EZ — Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP — Članak 4. — Načelo nediskriminacije — Usporedivost situacija — Opravdanje — Članak 5. — Novčana naknada u slučaju otkaza ugovora o radu na neodređeno vrijeme zbog objektivnog razloga — Nepostojanje novčane naknade u slučaju prestanka dužnosti radnika koji čine pomoćno osoblje)

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/5

      Rješenje Suda (drugo vijeće) od 12. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo — Španjolska) — María Teresa Aragón Carrasco i dr. protiv Administración del Estado
      (predmet C-367/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. i članak 99. Poslovnika Suda - Socijalna politika - Direktiva 1999/70/EZ - Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP - Članak 4. - Načelo nediskriminacije - Usporedivost situacija - Opravdanje - Članak 5. - Novčana naknada u slučaju otkaza ugovora o radu na neodređeno vrijeme zbog objektivnog razloga - Nepostojanje novčane naknade u slučaju prestanka dužnosti radnika koji čine pomoćno osoblje)
      (2019/C 288/05)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Supremo

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: María Teresa Aragón Carrasco, María Eugenia Cotano Montero, María Gloria Ferratges Castellanos, Raquel García Ferratges, Elena Muñoz Mora, Ángela Navas Chillón, Mercedes Noriega Bosch, Susana Rizo Santaella, Desamparados Sánchez Ramos, Lucía Santana Ruiz, Luis Salas Fernández (kao nasljednik Lucíe Sánchez de la Peña)

         Tuženik: Administración del Estado

         Izreka

                  1.

                  Članak 4. stavak 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., koji se nalazi u Prilogu Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis kojim se ne predviđa isplata nikakve novčane naknade radnicima koji su zaposleni kao pomoćno ugovorno osoblje koje izvršava zadaće od povjerenja ili zadaće koje podrazumijevaju posebno savjetovanje, poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, u slučaju prestanka njihovih dužnosti, iako se novčana naknada dodjeljuje ugovornom osoblju koji imaju ugovore o radu na neodređeno vrijeme u slučaju otkaza njihovih ugovora o radu zbog objektivnog razloga.

                  2.

                  Drugo i treće pitanje koja je postavio Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) očito su nedopuštena.

         (1)  SL C 294, 20.8.2018.


title: predmet C-425/18: Rješenje Suda (deveto vijeće) od 4. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte — Italija) — Consorzio Nazionale Servizi Società Cooperativa (CNS) protiv Gruppo Torinese Trasporti Gtt SpA (Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 99. Poslovnika Suda — Javna nabava u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga — Direktiva 2004/18/EZ — Članak 45. stavak 2. prvi podstavak točka (d) — Razlozi za isključenje — Težak profesionalni propust — Povreda pravila u području tržišnog natjecanja)

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/6

      Rješenje Suda (deveto vijeće) od 4. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte — Italija) — Consorzio Nazionale Servizi Società Cooperativa (CNS) protiv Gruppo Torinese Trasporti Gtt SpA
      (predmet C-425/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Javna nabava u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga - Direktiva 2004/18/EZ - Članak 45. stavak 2. prvi podstavak točka (d) - Razlozi za isključenje - Težak profesionalni propust - Povreda pravila u području tržišnog natjecanja)
      (2019/C 288/06)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Consorzio Nazionale Servizi Società Cooperativa (CNS)

         Tuženik: Gruppo Torinese Trasporti Gtt SpA

         Uz sudjelovanje: Consorzio Stabile Gestione Integrata Servizi Aziendali GISA, La Lucente SpA, Dussmann Service Srl, So.Co.Fat. SC

         Izreka

      Članak 45. stavak 2. prvi podstavak točku (d) Direktive 2004/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja se tumači na način da iz područja primjene „teškog propusta” koji je gospodarski subjekt počinio u „obavljanju svoje profesionalne djelatnosti” isključuje ponašanja koja predstavljaju povredu pravila o tržišnom natjecanju koju je utvrdilo i sankcioniralo nacionalno tijelo za zaštitu tržišnog natjecanja odlukom koju je potvrdio sud, čime je javnim naručiteljima oduzeto pravo da samostalno ocjenjuju te povrede, za potrebe mogućeg isključenja tog gospodarskog subjekta iz nadmetanja za dodjelu ugovora o javnoj nabavi.

         (1)  SL C 399, 5.11.2018.


title: predmet C-665/18: Rješenje Suda (deveto vijeće) od 4. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Mađarska) — Pólus Vegas Kft. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 53. stavak 2. i članak 99. Poslovnika Suda — Slobodno pružanje usluga — Ograničenja — Igre na sreću — Nacionalni porezi na automate za igre na sreću u igračnicama — Nacionalno zakonodavstvo kojim se upeterostručuje iznos poreza i uvodi dodatni porez)

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/7

      Rješenje Suda (deveto vijeće) od 4. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Mađarska) — Pólus Vegas Kft. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (predmet C-665/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. i članak 99. Poslovnika Suda - Slobodno pružanje usluga - Ograničenja - Igre na sreću - Nacionalni porezi na automate za igre na sreću u igračnicama - Nacionalno zakonodavstvo kojim se upeterostručuje iznos poreza i uvodi dodatni porez)
      (2019/C 288/08)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Pólus Vegas Kft.

         Tuženik: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Izreka

      Članak 56. UFEU-a u vezi s presudom od 11. lipnja 2015., Berlington Hungary i dr. (C-98/14, EU:C:2015:386), treba tumačiti na način da se, kad je riječ o upravljanju automatima za igre na sreću u državi članici, ne može pretpostaviti postojanje prekogranične situacije samo zato što građani Europske unije iz drugih država članica mogu iskorištavati mogućnosti tako ponuđenih igara.

         (1)  SL C 122, 1.4.2019.


title: spojeni predmeti C-789/18 i C-790/18: Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 15. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italija) — AQ i dr. (C-789/18) i ZQ (C-790/18) protiv Corte dei Conti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Inps-Gestione (C-789/18) (Zahtjev za prethodnu odluku — Javna služba — Zbrajanje primitaka od obavljanja djelatnosti kao zaposlene ili samozaposlene osobe u službi jednog ili više državnih tijela — Nacionalni propis kojim se predviđa maksimalni iznos za takav zbroj — Potpuno unutarnja situacija — Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda — Očita nedopuštenost)

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/8

      Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 15. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italija) — AQ i dr. (C-789/18) i ZQ (C-790/18) protiv Corte dei Conti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Inps-Gestione (C-789/18)
      (spojeni predmeti C-789/18 i C-790/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Javna služba - Zbrajanje primitaka od obavljanja djelatnosti kao zaposlene ili samozaposlene osobe u službi jednog ili više državnih tijela - Nacionalni propis kojim se predviđa maksimalni iznos za takav zbroj - Potpuno unutarnja situacija - Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda - Očita nedopuštenost)
      (2019/C 288/09)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: AQ i dr. (C-789/18) i ZQ (C-790/18)

         Tuženici: Corte dei Conti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Inps-Gestione (C-789/18),

         Uz sudjelovanje: BR i dr. (C-789/18)

         Izreka

      Zahtjevi za prethodnu odluku koje je odlukama od 7. studenoga 2018. uputio Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Okružni upravni sud za Lacij, Italija) očito su nedopušteni.

         (1)  SL C 112, 25.3.2019.


title: predmet C-827/18: Rješenje Suda (šesto vijeće) od 15. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Amtsgericht Kamenz — Njemačka) — MC protiv ND-a (Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 53. stavak 2. i članak 99. Poslovnika Suda — Područje slobode, sigurnosti i pravde — Pravosudna suradnja u građanskim stvarima — Sudska nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima — Luganska konvencija II — Članak 22. točka 1. — Sporovi čiji su predmet stvarna prava na nekretninama ili najam i zakup nekretnina — Vraćanje plodova stečenih iznajmljivanjem imovine prije prijenosa vlasništva)

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/9

      Rješenje Suda (šesto vijeće) od 15. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Amtsgericht Kamenz — Njemačka) — MC protiv ND-a
      (predmet C-827/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. i članak 99. Poslovnika Suda - Područje slobode, sigurnosti i pravde - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Sudska nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima - Luganska konvencija II - Članak 22. točka 1. - Sporovi čiji su predmet stvarna prava na nekretninama ili najam i zakup nekretnina - Vraćanje plodova stečenih iznajmljivanjem imovine prije prijenosa vlasništva)
      (2019/C 288/10)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Kamenz

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: MC

         Tuženik: ND

         Izreka

      Članak 22. točku 1. prvu podtočku Konvencije o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima, potpisane 30. listopada 2007., čije je sklapanje u ime Europske zajednice odobreno Odlukom Vijeća od 27. studenoga 2008., treba tumačiti na način da tužbu „u postupcima čiji su predmet stvarna prava na nekretninama ili najam i zakup nekretnina”, u smislu te odredbe, ne čini tužba koju je podnio stjecatelj nekretnine koja se odnosi na isplatu iznosa koji je prodavatelj primio od treće strane po osnovi najma/zakupa jer taj stjecatelj, iako je ušao u posjed te nekretnine u trenutku isplate tog iznosa, nije još bio zakonski vlasnik prema primjenjivom nacionalnom zakonodavstvu.

         (1)  SL C 103, 18.3.2019.


title: predmet C-9/19: Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 8. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunalul București — Rumunjska) — SC Mitliv Exim SRL protiv Agenția Națională de Administrare Fiscală, Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili (Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda — Nepostojanje dostatnih pojašnjenja o činjeničnom i pravnom kontekstu glavnog postupka kao i razloga koji opravdavaju potrebu odgovora na prethodno pitanje — Očita nedopuštenost)

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/9

      Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 8. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunalul București — Rumunjska) — SC Mitliv Exim SRL protiv Agenția Națională de Administrare Fiscală, Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
      (predmet C-9/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda - Nepostojanje dostatnih pojašnjenja o činjeničnom i pravnom kontekstu glavnog postupka kao i razloga koji opravdavaju potrebu odgovora na prethodno pitanje - Očita nedopuštenost)
      (2019/C 288/11)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunalul București

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SC Mitliv Exim SRL

         Tuženici: Agenția Națională de Administrare Fiscală, Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Izreka

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je odlukom od 8. lipnja 2018. uputio Tribunalul București (Viši sud u Bukureštu, Rumunjska) očito je nedopušten.

         (1)  SL C 131, 8.4.2019.


title: predmet C-26/19: Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 30. travnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Commissione tributaria provinciale di Modena — Italija) — Azienda USL di Modena protiv Comune di Sassuolo (Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda — Državne potpore — Nacionalna zdravstvena služba — Izuzeće od poreza na nekretnine — Iznajmljivanje nekretnine trgovačkom društvu u javno-privatnom vlasništvu koje obavlja zdravstvenu djelatnost u uvjetima tržišnog natjecanja s drugim zdravstvenim ustanovama koje su isključivo u privatnom vlasništvu)

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/10

      Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 30. travnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Commissione tributaria provinciale di Modena — Italija) — Azienda USL di Modena protiv Comune di Sassuolo
      (predmet C-26/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda - Državne potpore - Nacionalna zdravstvena služba - Izuzeće od poreza na nekretnine - Iznajmljivanje nekretnine trgovačkom društvu u javno-privatnom vlasništvu koje obavlja zdravstvenu djelatnost u uvjetima tržišnog natjecanja s drugim zdravstvenim ustanovama koje su isključivo u privatnom vlasništvu)
      (2019/C 288/12)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Commissione tributaria provinciale di Modena

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Azienda USL di Modena

         Tuženik: Comune di Sassuolo

         Izreka

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je odlukom od 25. listopada 2018. uputio Commissione tributaria provinciale di Modena (Općinski porezni sud u Modeni, Italija) očito je nedopušten.

         (1)  SL C 164, 13.5.2019.


title: predmet C-424/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. svibnja 2019. uputila Curtea de Apel București (Rumunjska) — Cabinet de avocat UR protiv Administrația Sector 3 a Finanțelor Publice prin Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București i dr.

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/29

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. svibnja 2019. uputila Curtea de Apel București (Rumunjska) — Cabinet de avocat UR protiv Administrația Sector 3 a Finanțelor Publice prin Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București i dr.
      (predmet C-424/19)
      (2019/C 288/36)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel București

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Cabinet de avocat UR

         Tuženici: Administrația Sector 3 a Finanțelor Publice prin Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București, Administrația Sector 3 a Finanțelor Publice, MJ, NK

         Prethodna pitanja

                  1.

                  U području primjene članka 9. stavka 1. Direktive Vijeća 2006/112/EZ (o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost) (1), obuhvaća li pojam „porezni obveznik” i osobe koje obavljaju zanimanje odvjetnika?

                  2.

                  Dopušta li načelo nadređenosti prava Unije da se u naknadnom postupku odstupi od pravomoćnosti koju uživa konačna sudska odluka kojom je u bitnome utvrđeno da, u kontekstu primjene i tumačenja nacionalnog zakonodavstva u području poreza na dodanu vrijednost, odvjetnik ne isporučuje robu, ne obavlja gospodarsku djelatnost i ne sklapa ugovore o pružanju usluga već ugovore o pružanju pravne pomoći?

         (1)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: predmet C-188/18: Rješenje predsjednika Suda od 12. travnja 2019. — Europska komisija protiv Republike Slovenije, koju podupiru: Kraljevina Belgija, Francuska Republika

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/38

      Rješenje predsjednika Suda od 12. travnja 2019. — Europska komisija protiv Republike Slovenije, koju podupiru: Kraljevina Belgija, Francuska Republika
      (predmet C-188/18) (1)

      (2019/C 288/47)
      Jezik postupka: slovenski
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 152, 30.4.2018.


title: predmet T-452/19: Tužba podnesena 3. srpnja 2019. — Napoletano protiv Parlamenta

text:
               2.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 295/69

      Tužba podnesena 3. srpnja 2019. — Napoletano protiv Parlamenta
      (predmet T-452/19)
      (2019/C 295/90)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužiteljica: Pasqualina Napoletano (Anzio, Italija) (zastupnik: M. Merola, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je mjera o kojoj je obaviještena putem pobijane obavijesti, kojom je Europski parlament ponovno odredio njezina prava na starosnu mirovinu i naložio povrat iznosa isplaćenog na temelju prethodnog izračuna mirovine, nepostojeća ili je poništi u cijelosti;

                  —

                  naloži Europskom parlamentu povrat svih neopravdano zadržanih iznosa uvećanih za zakonske kamate od dana zadržavanja do isplate kao i da postupi po presudi koja će se donijeti te poduzme sve potrebne korake, radnje ili mjere kako bi zajamčio trenutačnu i potpunu uspostavu prvotnog iznosa mirovinskog davanja;

                  —

                  naloži Europskom parlamentu snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti su slični onima istaknutima u predmetu T-389/19, Coppo Gavazzi/Parlament.


title: predmet T-464/19: Tužba podnesena 4. srpnja 2019. — Podestà protiv Parlamenta

text:
               2.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 295/76

      Tužba podnesena 4. srpnja 2019. — Podestà protiv Parlamenta
      (predmet T-464/19)
      (2019/C 295/100)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Guido Podestà (Vila Real de Santo António, Portugal) (zastupnik: M. Merola, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je mjera o kojoj je obaviješten putem pobijane obavijesti, kojom je Europski parlament ponovno odredio njegova prava na starosnu mirovinu i naložio povrat iznosa isplaćenog na temelju prethodnog izračuna mirovine, nepostojeća ili je poništi u cijelosti;

                  —

                  naloži Europskom parlamentu povrat svih neopravdano zadržanih iznosa uvećanih za zakonske kamate od dana zadržavanja do isplate kao i da postupi po presudi koja će se donijeti te poduzme sve potrebne korake, radnje ili mjere kako bi zajamčio trenutačnu i potpunu uspostavu prvotnog iznosa mirovinskog davanja;

                  —

                  naloži Europskom parlamentu snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti su slični onima istaknutima u predmetu T-389/19, Coppo Gavazzi/Parlament.


title: predmet T-467/19: Tužba podnesena 4. srpnja 2019. — BNP Paribas i dr. protiv SRB-a

text:
               2.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 295/78

      Tužba podnesena 4. srpnja 2019. — BNP Paribas i dr. protiv SRB-a
      (predmet T-467/19)
      (2019/C 295/103)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: BNP Paribas (Pariz, Francuska), BNP Paribas Arbitrage (Pariz) i BNP Paribas Securities Services (Pariz) (zastupnici: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi i M. Dalon, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor

         Tužbeni zahtjevi

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  na temelju članka 263. UFEU-a poništi odluku SRB/ES/SRF/2019/10 koja se odnosi na izračun ex ante doprinosa SRF-u za 2019., u dijelu u kojem se odnosi na tužitelje;

                  —

                  na temelju članka 277. UFEU-a, proglasi sljedeće odredbe Uredbe o SRM-u, Provedbene uredbe i Delegirane uredbe neprimjenjivima:

                              —

                              članak 69. stavak 2., članak 70. stavak 1. i članak 70. stavak 2., točke (a) i (b) Uredbe o SRM-u;

                              —

                              članak 4. stavak 2. i članke 6., 7. i 10. Delegirane uredbe, kao i njezin Prilog I.;

                              —

                              članak 4. i članak 8. stavak 5. Provedbene uredbe;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje cjelokupnog troška.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu četiri tužbena razloga koji su u biti identični ili slični onima na koji su iznijeti u predmetu T-466/19, Société générale i dr./SRB.


title: predmet T-774/17: Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2019. — Café del Mar i dr. protiv EUIPO-a — Guiral Broto (C del M) („Žig Europske unije — Postupak za proglašavanje žiga ništavim — Figurativni žig Europske unije C del M — Apsolutni razlog za odbijanje — Zla vjera — Članak 52. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 59. stavak 1. točka (b)Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               9.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/44

      Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2019. — Café del Mar i dr. protiv EUIPO-a — Guiral Broto (C del M)
      (predmet T-774/17) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak za proglašavanje žiga ništavim - Figurativni žig Europske unije C del M - Apsolutni razlog za odbijanje - Zla vjera - Članak 52. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 59. stavak 1. točka (b)Uredbe (EU) 2017/1001)”)
      (2019/C 305/52)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelji: Café del Mar, SC (Sant Antoni de Portmany, Španjolska), José Les Viamonte (Sant Antoni de Portmany) i Carlos Andrea González (Sant Josep de sa Talaia, Španjolska) (zastupnici: F. Miazzetto i J. Gracia Albero, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: J. Crespo Carrillo, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Ramón Guiral Broto (Marbella, Španjolska) (zastupnik: J. de Castro Hermida, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 4. rujna 2017. (predmet R 1618/2015-5), koja se odnosi na postupak za proglašavanje žiga ništavim između društva Café del Mar i Joséa Les Viamontea i Andree Gonzáleza, s jedne strane, i Ramóna Guirala Brota, s druge strane.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se odluka petog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 4. rujna 2017. (predmet R 1618/2015-5).

                  2.

                     EUIPO će, osim vlastitih, snositi i troškove društva Café del Mar SC i Joséa Les Viamontea i Carlosa Andree Gonzáleza koji su nastali u postupku pred Općim sudom.

                  3.

                     Ramón Guiral Broto će, osim vlastitih, snositi i troškove društva Café del Mar i Joséa Les Viamontea i Andree Gonzáleza koji su nastali u postupku pred žalbenim vijećem.

         (1)  SL C 22, 22.1.2018.


title: predmet T-651/18: Presuda Općeg suda od 26. lipnja 2019. — Balani Balani i dr. protiv EUIPO-a — Play Hawkers (HAWKERS) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Europske unije HAWKERS — Raniji figurativni žig Europske unije HAWKERS — Relativni razlog za odbijanje — Članak 8. stavak 5. Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               9.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/54

      Presuda Općeg suda od 26. lipnja 2019. — Balani Balani i dr. protiv EUIPO-a — Play Hawkers (HAWKERS)
      (predmet T-651/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije HAWKERS - Raniji figurativni žig Europske unije HAWKERS - Relativni razlog za odbijanje - Članak 8. stavak 5. Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2019/C 305/65)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelji: Sonu Gangaram Balani Balani (Las Palmas de Gran Canaria, Španjolska), Anup Suresh Balani Shivdasani (Las Palmas de Gran Canaria) i Amrit Suresh Balani Shivdasani (Las Palmas de Gran Canaria) (zastupnik: A. Díaz Marrero, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: J. Crespo Carrillo i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Play Hawkers, SL (Elche, Španjolska)

         Predmet

      Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 2. kolovoza 2018. (predmet R 396/2018-2), u vezi s postupkom povodom prigovora između društva Play Hawkers i Balani Balani, Balani Shivdasani i Balani Shivdasani.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Sonu Gangaram Balani Balani, Anup Suresh Balani Shivdasani i Amrit Suresh Balani Shivdasani nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 4, 7.1.2019.


title: predmet T-362/19: Tužba podnesena 15. lipnja 2019. — UI protiv Komisije

text:
               9.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/55

      Tužba podnesena 15. lipnja 2019. — UI protiv Komisije
      (predmet T-362/19)
      (2019/C 305/66)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: UI (zastupnik: J. Diaz Cordova, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Ureda Europske komisije za upravljanje individualnim materijalnim pravima i njihovu isplatu od 27. kolovoza 2018. kojom tužitelju nije dano pravo na naknadu za život u inozemstvu;

                  —

                  odluči o troškovima na temelju zakona.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da, u skladu sa točkom 48. presude od 14. prosinca 1995. u predmetu Diamantaras/Komisija (T-72/94, EU:T:1995:212), i točkom 57. presude od 9. ožujka 2010. u predmetu Tzvetanova/Komisija (F-33/09, EU:F:2010:18), tužitelj nije obavljao svoju glavnu djelatnost niti imao uobičajeno boravište u Belgiji tijekom ukupnog trajanja referentnog razdoblja. Stoga on ima pravo na punu naknadu za život u inozemstvu.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je, u skladu s rješenjem od 26. rujna 2007. u predmetu Rocío Salvador Roldán/Komisija (F-129/06, EU:F:2007:166), upis društva u registar ili kupovanje nekretnine u državi jasan pokazatelj za dokazivanje trajnih veza s tom državom (u ovom slučaju Rumunjskom). S obzirom na to da je to kod njega slučaj, tužitelj ima pravo na punu naknadu za život u inozemstvu.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je, u skladu s gore navedenom presudom u predmetu F-33/09 Tzvetanova/Komisija, informacija belgijske općine na koju se tuženik pozvao u svojem odgovoru samo formalna te se ne može upotrebljavati za ustanovljavanje uobičajenog boravišta osobe. Stoga tužitelj ima pravo na punu naknadu za život u inozemstvu.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da, u skladu s točkama 32. i 33. presude od 24. travnja 2001. u predmetu Miranda/Komisija (T-37/99, EU:T:2001:122), sudskom praksom iz predmeta Del Vaglio (predmet u kojemu je 12. listopada 2004. doneseno rješenje, Del Vaglio/Komisija, C-352/03 P EU:C:2004:613) i presudom od 15. ožujka 2011. u predmetu Gaëtan Barthélémy Maxence Mioni/Europska komisija (F-28/10, EU:F:2011:23), tužiteljeva namjera dodjeljivanja trajne naravi središtu njegovih interesa, kao što je određivanje njegova mjesta uobičajenog boravišta, nije bila povezana s Belgijom, s obzirom na to da je on, među ostalim, tijekom svojeg referentnog razdoblja dao „Limosa izjavu”. On stoga ima pravo na punu naknadu za život u inozemstvu. Upozorava na činjenicu da se tuženik u svojem odgovoru pogrešno usredotočuje na tužiteljevu fizičku prisutnost u Belgiji.


title: predmet T-478/19: Tužba podnesena 5. srpnja 2019. — NRW. Bank protiv SRB-a

text:
               9.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/57

      Tužba podnesena 5. srpnja 2019. — NRW. Bank protiv SRB-a
      (predmet T-478/19)
      (2019/C 305/68)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: NRW. Bank (Düsseldorf, Njemačka) (zastupnici: D. Flore i J. Seitz, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjevi

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi tuženikovu odluku od 16. travnja 2019. o izračunu ex ante doprinosa jedinstvenom fondu za sanaciju za 2019. kao i detalje izračuna u dijelu u kojem se odnose na tužitelja s identifikacijskom oznakom institucije DE05740;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba je usmjerena protiv odluke Jedinstvenog sanacijskog odbora od 16. travnja 2019. (SRB/ES/SRF/2019/10), uključujući pripadajući Prilog o izračunu ex ante doprinosa jedinstvenom fondu za sanaciju za 2019. kao i protiv detalja izračuna u dijelu u kojem se odnose na tužitelja s identifikacijskom oznakom institucije DE05740.
      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog: nevaljanost pobijane odluke zbog nedovoljnog obrazloženja

                              —

                              Tužitelj navodi da je pobijana odluka u skladu s člankom 263. stavkom 2. UFEU-a nevaljana već zbog toga što je tuženik prilikom donošenja pobijane odluke počinio bitnu povredu postupka. Pobijana odluka nema dostatno obrazloženje koje je, međutim, obvezno u skladu s člankom 296. stavkom 2. UFEU-a.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog: pobijana odluka protivi se Delegiranoj uredbi (EU) 2015/63 (1) koju treba tumačiti uzimajući u obzir nadređeno pravo

                              —

                              U tom kontekstu tužitelj ističe da iz tumačenja Delegirane uredbe (EU) 2015/63 koje je potrebno provesti uzimajući u obzir Direktivu 2014/59/EU (2) i Uredbu (EU) br. 806/2014 (3) proizlazi da se tuženikovo utvrđivanje doprinosa nužno mora uzeti u obzir profil rizičnosti, što tuženik nije učinio u skladu s propisima. Osim toga, tuženik u okviru tumačenja Delegirane uredbe (EU) 2015/63 mora poštovati cilj poštede javnih proračuna utvrđen u Direktivi 2014/59/EU i Uredbi (EU) br. 806/2014, što tuženik nije učinio. Pobijana odluka se usto protivi općem načelu jednakosti. Nadalje, primjena metode izračuna u slučaju internetskih bankovnih zajmova protivi se i Delegiranoj uredbi (EU) 2015/63 odnosno Uredbi (EU) br. 806/2014.

                  3.

                  Treći, podredno istaknuti, tužbeni razlog: članak 5. stavak 1. točka (f) Delegirane uredbe (EU) 2015/63 protivi se nadređenom pravu

                              —

                              Tužitelj ističe da se, ako nije moguće tumačenje članka 5. stavka 1. točke (f) Delegirane uredbe (EU) u skladu s nadređenim pravom, to jest s Uredbom (EU) br. 806/2014, Direktivom 2014/59/EU i općim načelom jednakosti, članak 5. stavak 1. točka (f) Delegirane uredbe (EU) 2015/63 protivi nadređenom pravu, da je nezakonit je te da ga tuženik nije smio primijeniti.

                  4.

                  Četvrti, podredno istaknuti, tužbeni razlog: metoda izračuna iz Delegirane uredbe (EU) 2015/63 protivi se nadređenom pravu

                              —

                              Tužitelj ističe da se u slučaju ako je tuženik primijenio metodu izračuna u skladu s Delegiranom uredbom (EU) 2015/63, metoda izračuna utvrđena u Delegiranoj uredbi (EU) 2015/63 protivi nadređenom pravu. Metoda izračuna iz Delegirane uredbe (EU) 2015/63 ne poštuje zahtjeve koji proizlaze iz općeg načela jednakosti niti obvezu uzimanja u obzir profila rizičnosti koja se utvrđuje Uredbom (EU) br. 806/2014 i Direktivom 2014/59/EU.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog: pobijana odluka protivi se članku 8. stavku 2. Provedbene uredbe (EU) 2015/81 (4)

                              —

                              U okviru petog tužbenog razloga tužitelj ističe da je na temelju članka 8. stavka 2. Provedbene uredbe (EU) 2015/81 tuženik morao uzeti u obzir ukupni još neobračunati doprinos koji je tužitelj 2015. platio i već prenio u Jedinstveni sanacijski fond (SRF), s obzirom na to da je tužitelj isključen iz područja primjene Uredbe (EU) br. 806/2014.

         (1)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/63 оd 21. listopada 2014. o dopuni Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s ex ante doprinosima aranžmanima financiranja sanacije (SL 2015., L 11, str. 44.)

         (2)  Direktiva 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o uspostavi okvira za oporavak i sanaciju kreditnih institucija i investicijskih društava te o izmjeni Direktive Vijeća 82/891/EEZ i direktiva 2001/24/EZ, 2002/47/EZ, 2004/25/EZ, 2005/56/EZ, 2007/36/EZ, 2011/35/EU, 2012/30/EU i 2013/36/EU te uredbi (EU) br. 1093/2010 i (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2014., L 173, str. 190.)

         (3)  Uredba (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. srpnja 2014. o utvrđivanju jedinstvenih pravila i jedinstvenog postupka za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma i jedinstvenog fonda za sanaciju te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 (SL 2014., L 225, str. 1.)

         (4)  Provedbena uredba Vijeća (EU) 2015/81 od 19. prosinca 2014. o utvrđivanju jedinstvenih uvjeta primjene Uredbe (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s ex ante doprinosima jedinstvenom fondu za sanaciju (SL 2015., L 15, str. 1.)


title: predmet T-479/19: Tužba podnesena 8. srpnja 2019. — Hypo Vorarlberg Bank protiv SRB-a

text:
               9.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/58

      Tužba podnesena 8. srpnja 2019. — Hypo Vorarlberg Bank protiv SRB-a
      (predmet T-479/19)
      (2019/C 305/69)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Hypo Vorarlberg Bank AG (Bregenz, Austrija) (zastupnici: G. Eisenberger i A. Brenneis, odvjetnici)

         Tuženik:Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjevi

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Jedinstvenog sanacijskog odbora od 16. travnja 2019. o izračunu ex ante doprinosa jedinstvenom fondu za sanaciju za 2019. (SRB/ES/SRF/2019/10) („Decision of the Single Resolution Board of 16 April 2019 on the calculation of the 2019 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund (SRB/ES/SRF/2019/10)”) uključujući Prilog, i to u svakom slučaju u dijelu u kojem se ta odluka, uključujući Prilog, odnosi na doprinos koji tužitelj mora platiti, kao i

                  —

                  naloži Jedinstvenom sanacijskom odboru snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog: bitna povreda postupka zbog nepotpune obavijesti o pobijanoj odluci

                              —

                              Tužitelj je nepotpuno obaviješten o pobijanoj odluci protivno članku 1. stavku 2. UEU-a, člancima 15., 296. i 298. UFEU-a kao i člancima 42. i 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja). Poznavanje navoda koji nisu priopćeni potrebno je kao središnji dio odluke kako bi se mogli razumjeti i preispitati izračuni doprinosa.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog: bitna povreda postupka zbog nedovoljnog obrazloženja pobijane odluke

                              —

                              Pobijanom odlukom povrjeđuje se obveza obrazlaganja u skladu s člankom 296. stavkom 2. UFEU-a kao i člankom 41. stavcima 1. i 2. točke (c) Povelje jer nisu objavljene osnove niti detalji izračunâ. U vezi s tuženikovim diskrecijskim ovlastima nije navedeno koje je ocjene tuženik donio zbog kojih razloga.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog: bitna povreda postupka zbog izostanka saslušanja i nepoštovanja prava na saslušanje

                              —

                              Tužitelju protivno članku 41. stavcima 1. i 2. točki (a) Povelje nije osigurano pravo na saslušanje niti prije donošenja pobijane odluke niti prije donošenja rješenja o doprinosu koje se temelji na toj odluci.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog: nezakonitost Delegirane uredbe (EU) 2015/63 (1) kao osnove za donošenje pobijane odluke

                              —

                              U okviru četvrtog tužbenog razloga tužitelj ističe da članci 4. do 7. i 9. kao i Prilog I. Delegirane uredbe 2015/63 — na kojima se temelji pobijana odluka — stvaraju netransparentni sustav utvrđivanja doprinosa koji se protivi člancima 16., 17. i 47. Povelje i u kojem nije osigurano poštovanje članaka 20. i 21. Povelje kao i zaštita načela proporcionalnosti i pravne sigurnosti. Ovaj tužbeni razlog podredno se ističe i u odnosu na one odredbe Direktive 2014/59/EU (2) i Uredbe (EU) br. 806/2014 (3) kojima se propisuje obveza uspostave sustava doprinosa, koji tužitelj smatra nespojivim s navedenim temeljnim pravima i vrijednostima prava Unije, a što je provedeno Delegiranom uredbom 2015/63.

         (1)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/63 оd 21. listopada 2014. o dopuni Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s ex ante doprinosima aranžmanima financiranja sanacije (SL 2015., L 11, str. 44.)

         (2)  Direktiva 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o uspostavi okvira za oporavak i sanaciju kreditnih institucija i investicijskih društava te o izmjeni Direktive Vijeća 82/891/EEZ i direktiva 2001/24/EZ, 2002/47/EZ, 2004/25/EZ, 2005/56/EZ, 2007/36/EZ, 2011/35/EU, 2012/30/EU i 2013/36/EU te uredbi (EU) br. 1093/2010 i (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2014., L 173, str. 190.)

         (3)  Uredba (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. srpnja 2014. o utvrđivanju jedinstvenih pravila i jedinstvenog postupka za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma i jedinstvenog fonda za sanaciju te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 (SL 2014., L 225, str. 1.)


title: predmet T-497/19: Tužba podnesena 8. srpnja 2019. — CZ i dr. protiv ESVD-a

text:
               9.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/62

      Tužba podnesena 8. srpnja 2019. — CZ i dr. protiv ESVD-a
      (predmet T-497/19)
      (2019/C 305/72)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: CZ, DB, DC i DD (zastupnik: J.-N. Louis, odvjetnik)

         Tuženik: Europska služba za vanjsko djelovanje

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi odluku ESVD-a kojom se odbija njihov zahtjev od 4. lipnja 2018.;

                  —

                  naloži ESVD-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog tužbi za poništenje odluke ESVD-a kojom se odbija njihov zahtjev za donošenje mjera za okončavanje povrede načela ekvivalentnosti kupovne moći između dužnosnika i službenika bez obzira na njihovo mjesto zaposlenja, tužitelji ističu tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja i načela ekvivalentnosti kupovne moći između dužnosnika, bez obzira na njihovo mjesto zaposlenja. Kao prvo, tužitelji tvrde da pobijana odluka uopće nije obrazložena što ih sprječava da shvate osnovanost te odluke i Općem sudu ne omogućuje obavljanje sudskog nadzora. Kao drugo, tužitelji smatraju da izvršavaju svoje dužnosti pod istim uvjetima kao i njihovi kolege zaposleni u Predstavništvu Europske komisije u Parizu i da stoga imaju pravo, kao i potonji, na fiksnu naknadu troškova. Naposljetku, oni smatraju da je poštovanje načela ekvivalentnosti kupovne moći nespojivo s postojanjem istog korektivnog koeficijenta za dužnosnike zaposlene u Parizu, Strasbourgu, Marseilleu i Valenciennesu.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela jednakog postupanja i nediskriminacije, zato što tužitelji ne primaju fiksnu naknadu troškova, za razliku od njihovih kolega koji su zaposleni u Predstavništvu Europske komisije u Parizu, iako izvršavaju svoje dužnosti pod istim uvjetima kao i oni.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi dužnosti brižnog postupanja koja nalaže nadležnom tijelu da u obrazloženju pobijane odluke navede razloge koji su ga naveli na to da prednost da interesu službe.


title: predmet T-515/19: Tužba podnesena 19. srpnja 2019. — Lego protiv EUIPO-a — Delta Sport Handelskontor (kocke za gradnju iz kompleta igrački za gradnju)

text:
               9.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/64

      Tužba podnesena 19. srpnja 2019. — Lego protiv EUIPO-a — Delta Sport Handelskontor (kocke za gradnju iz kompleta igrački za gradnju)
      (predmet T-515/19)
      (2019/C 305/74)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Lego A/S (Billund, Danska) (zastupnici: V. von Bomhard i J. Fuhrmann, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Delta Sport Handelskontor GmbH (Hamburg, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog dizajna: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni dizajn: dizajn Zajednice br. 1664 368-0006

         Pobijana odluka: odluka trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 10. travnja 2019. u predmetu R 31/2018-3

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  potvrdi odluku EUIPO-vog Odjela za proglašavanje dizajna ništavim od 30. listopada 2017. kojom se odbija zahtjev za proglašavanje ništavim registriranog dizajna Zajednice br. 1664 368-0006;

                  —

                  naloži EUIPO-u i, ako druga stranka intervenira u postupku pred EUIPO-m, intervenijentu snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002;

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002;

                  —

                  Povreda članka 62. Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002.


title: predmet T-519/19: Tužba podnesena 22. srpnja 2019. — Forte protiv Parlamenta

text:
               9.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/66

      Tužba podnesena 22. srpnja 2019. — Forte protiv Parlamenta
      (predmet T-519/19)
      (2019/C 305/76)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Mario Forte (Napulj, Italija) (zastupnici: C. Forte i G. Forte, odvjetnici)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  ponajprije: poništi pobijani akt;

                  —

                  ponajprije: poništi svaki akt koji je prethodio pobijanom aktu, povezan je s njim ili je uslijedio nakon njega, a koji proizvodi pravne učinke u odnosu na tuženika;

                  —

                  naloži Europskom parlamentu snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Ova je tužba usmjerena protiv Odluke Europskog parlamenta D(2019)20777, koju je potpisao Sune Hansen, načelnik Odjela za plaće i socijalna prava zastupnika, Uprave za financijska i socijalna prava zastupnika, Glavne uprave za financije Europskog parlamenta, o ponovnom određivanju prava na starosnu mirovinu nakon stupanja na snagu 1. siječnja 2019. Odluke br. 14/2018 Ufficio di Presidenza della Camera dei Deputati (Ured predsjedništva Zastupničkog doma Talijanske Republike) i povratu neosnovano zadržanog iznosa.
      Tužbeni razlozi i glavni argumenti su slični onima istaknutima u predmetima T-345/19, Santini/Parlament; T-347/19, Falqui/Parlament; i T-389/19, Coppo Gavazzi/Parlament.
      Tužitelj osobito ističe nelogičnost obrazloženja pobijane odluke, propuštanje ocjene zakonitosti Odluke 14/2008 u odnosu na opća načela prava Europske unije — razumnosti, proporcionalnosti, sigurnosti, predvidljivosti i legitimnih očekivanja, kao i zaštite stečenih prava, povredu članka 6. Ugovora o EU-u, povredu Provedbenih mjera Statuta zastupnika Europskog parlamenta, povredu Financijske uredbe, povredu načela jednakosti i zabrane retroaktivnosti pravnih pravila, kao i povredu načela pristupa zaštiti i pravosuđu.


title: predmet T-521/19: Tužba podnesena 19. srpnja 2019. — Haswani protiv Vijeća

text:
               9.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/67

      Tužba podnesena 19. srpnja 2019. — Haswani protiv Vijeća
      (predmet T-521/19)
      (2019/C 305/77)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: George Haswani (Yabroud, Sirija) (zastupnik: G. Karouni, odvjetnik)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Vijeća (ZVSP) 2016/850 od 27. svibnja 2016. o izmjeni Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije;

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2016/840 od 27. svibnja 2016. o provedbi Uredbe (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji;

                  —

                  poništi odluku Vijeća (ZVSP) 2017/917 od 29. svibnja 2017. o izmjeni Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije;

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2017/907 od 29. svibnja 2017. o provedbi Uredbe (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji;

                  —

                  poništi Provedbenu odluku Vijeća (ZVSP) 2017/1245 od 10. srpnja 2017. o provedbi Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije;

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2017/1241 od 10. srpnja 2017. o provedbi Uredbe (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji;

                  —

                  poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2018/778 od 28. svibnja 2018. o izmjeni Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji;

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2018/774 od 28. svibnja 2018. o provedbi Uredbe (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji;

                  —

                  poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2019/806 od 17. svibnja 2019. o izmjeni Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije;

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2019/798 od 17. svibnja 2019. o provedbi Uredbe (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji;

                  —

                  u skladu s time,

                              —

                              naloži brisanje imena Georgea Haswania iz priloga gore navedenim aktima;

                              —

                              naloži Vijeću da tužitelju plati iznos od 100 000 eura na ime naknade neimovinske štete;

                              —

                              naloži Vijeću snošenje vlastitih troškova i troškova tužitelja, koji si zadržava pravo njihova opravdavanja tijekom postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja iz članka 296. stavka 2. UFEU-a. Tužitelj prigovara Vijeću Europske unije da su mu bili dovoljni nejasni i općeniti navodi te da nije posebno i konkretno izložio razloge zbog kojih, prilikom izvršavanja svoje diskrecijske ovlasti u ocjeni, smatra da je protiv tužitelja trebalo odrediti predmetne mjere ograničavanja. Prema tome, Vijeće nije istaknulo niti jedan objektivan i konkretan element koji bi se mogao staviti na teret tužitelju i koji bi mogao opravdati predmetne mjere.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti prilikom ograničavanja temeljnih prava. Tužitelj smatra da sporne mjere treba staviti izvan snage, s obzirom na to da su neproporcionalne imajući u vidu utvrđeni cilj, te predstavljaju prekomjerno uplitanje u poduzetničku slobodu i pravo vlasništva, koji su zaštićeni člancima 16. i 17. Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Neproporcionalnost se sastoji u tome što se mjere odnose na svaku utjecajnu gospodarsku aktivnost, a da pritom nema drugog kriterija.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni i na nepostojanju dokaza. Prema ustaljenoj sudskoj praksi učinkovitost sudskog nadzora koju jamči članak 47. Povelje zahtijeva da se, u okviru nadzora nad zakonitošću razloga na kojima je utemeljena odluka o uvrštenju imena neke osobe na popis osoba koje podliježu mjerama ograničavanja, sud Unije uvjeri da se ta odluka temelji na dovoljno čvrstoj činjeničnoj osnovi. Tužitelj tvrdi da se navodi Vijeća koji se odnose na „uske veze s režimom”, kao i oni koji se odnose na navodnu ulogu posrednika u okviru naftnih transakcija između režima i ISIL-a, moraju konačno odbaciti zato što su potpuno neosnovani i nemaju nikakvu činjeničnu osnovu koja bi ih podupirala.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se sastoji od zahtjeva za naknadu štete, jer optužba za teška djela koja nisu dokazana izlaže tužitelja i njegovu obitelj opasnostima, što ukazuje na težinu pretrpjele štete koja opravdava zahtjev za naknadu štete.


title: predmet T-523/19: Tužba podnesena 23. srpnja 2019. — Sky protiv EUIPO-a — Safran Electronics & Defense (SKYNAUTE by SAGEM)

text:
               9.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/69

      Tužba podnesena 23. srpnja 2019. — Sky protiv EUIPO-a — Safran Electronics & Defense (SKYNAUTE by SAGEM)
      (predmet T-523/19)
      (2019/C 305/79)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Sky Ltd (Isleworth, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: A. Zalewska, odvjetnik, i A. Brackenbury, solicitor)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Safran Electronics & Defense (Boulogne-Billancourt, Francuska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave: druga stranka pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije SKYNAUTE by SAGEM — prijava za registraciju br. 14 821 334

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 23. svibnja 2019. u predmetu R 919/2018-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  usvoji tužiteljevu prijavu za registraciju;

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje tužiteljevih troškova koji su nastali povodom ove tužbe i u postupku pred Uredom.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 2. točke (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća,

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 5. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća,

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 4. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: predmet T-528/19: Tužba podnesena 24. srpnja 2019. — Arranz de Miguel i dr. protiv ESB-a i SRB-a

text:
               9.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/71

      Tužba podnesena 24. srpnja 2019. — Arranz de Miguel i dr. protiv ESB-a i SRB-a
      (predmet T-528/19)
      (2019/C 305/81)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelji: Ricardo Arranz de Miguel (Madrid, Španjolska), Alejandro Arranz Padierna de Villapadierna (Madrid), Felipe Arranz Padierna de Villapadierna (Madrid), Ricardo Arranz Padierna de Villapadierna (Madrid), Nicolás Arranz Padierna de Villapadierna (Madrid) (zastupnici: R. Pelayo Jiménez i A. Muñoz Aranguren, odvjetnici)

         Tuženici: Europska središnja banka, Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da se:

                  —

                  utvrdi izvanugovorna odgovornost ESB-a i SRB-a zbog neispunjenja obveza navedenih u tužbi i da im se naloži naknada štete koju su uzrokovali tužiteljima, procijenjene na osnovi imovinske vrijednosti njihovih dionica te da se tuženim institucijama podredno naloži plaćanje naknade štete u iznosu od 0,8442 eura po dionici.

                  —

                  iznos naknade štete uveća za kompenzacijske kamate izračunane u skladu s godišnjom inflacijskom stopom koju EUROSTAT utvrđuje za Španjolsku, od 6. lipnja 2017. do datuma presude i za zatezne kamate od datuma presude kojom je utvrđena obveza naknade štete do stvarne isplate.

                  —

                  tuženim institucijama naloži snošenje postupovnih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti slični su onima istaknutima u predmetu T-659/17, Vallina Fonseca/Jedinstveni sanacijski odbor (SL 2017., C 424, str. 42.).
      Kad je riječ o Europskoj središnjoj banci, osobito se ističe povreda načela zaštite legitimnih očekivanja i nepoštovanje obveze dužne pažnje i dobre uprave.


title: predmet C-589/17: Presuda Suda (drugo vijeće) od 29. srpnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Cataluña — Španjolska) — Prenatal S.A. protiv Tribunal Económico Administrativo Regional de Cataluña (TEARC) (Zahtjev za prethodnu odluku — Uvoz tekstilnih proizvoda za koje je pogrešno deklarirano da su jamajačkog podrijetla — Naknadna naplata uvoznih carina — Zahtjev za otpust carina — Uredba (EEZ) br. 2913/92 — Carinski zakonik Zajednice — Članak 220. stavak 2. točka (b) i članak 239. — Odluka Europske komisije o odbijanju u posebnom slučaju — Valjanost)

text:
               23.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 319/9

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 29. srpnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Cataluña — Španjolska) — Prenatal S.A. protiv Tribunal Económico Administrativo Regional de Cataluña (TEARC)
      (predmet C-589/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Uvoz tekstilnih proizvoda za koje je pogrešno deklarirano da su jamajačkog podrijetla - Naknadna naplata uvoznih carina - Zahtjev za otpust carina - Uredba (EEZ) br. 2913/92 - Carinski zakonik Zajednice - Članak 220. stavak 2. točka (b) i članak 239. - Odluka Europske komisije o odbijanju u posebnom slučaju - Valjanost)
      (2019/C 319/08)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Superior de Justicia de Cataluña

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Prenatal S.A.

         Tuženik: Tribunal Económico Administrativo Regional de Cataluña (TEARC)

         Izreka

      Ispitivanje Odluke Komisije COM (2008) 6317 final od 3. studenoga 2008. — s obzirom na članak 220. stavak 2. točku (b) i članak 239. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice, kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 2700/2000 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. studenoga 2000. — kojom je utvrđeno da je opravdano naknadno knjižiti uvozne carine i da nije opravdano izvršiti otpust tih carina u posebnom slučaju (predmet REM 03/07), nije otkrilo nijedan element koji bi mogao utjecati na valjanost te odluke.

         (1)  SL C 22, 22. 1. 2018.