201808030172050452018/C 294/494012018CJC29420180820HR01HRINFO_JUDICIAL20180618353622Predmet C-401/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. lipnja 2018. uputio Krajský soud v Praze (Češka Republika) — Herst, s. r. o. protiv Odvolací finanční ředitelství
 ---documentbreak--- C2942018HR3520120180618HR0049352362Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. lipnja 2018. uputio Krajský soud v Praze (Češka Republika) — Herst, s. r. o. protiv Odvolací finanční ředitelství
   (Predmet C-401/18)2018/C 294/49Jezik postupka: češki
      Sud koji je uputio zahtjev

   Krajský soud v Praze

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Herst, s. r. o.

      Tuženik: Odvolací finanční ředitelství

      Prethodna pitanja

            1.

            Treba li svakog poreznog obveznika smatrati poreznim obveznikom u smislu članka 138. stavka 2. točke (b) Direktive Vijeća 2006/112/EZ (
                  1
               ) o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (u daljnjem tekstu: Direktiva o PDV-u)? U slučaju niječnog odgovora, na koje se porezne obveznike ta odredba primjenjuje?

            2.

            Ako je odgovor Suda da se članak 138. stavak 2. točka (b) Direktive o PDV-u primjenjuje na situaciju poput one u glavnom postupku (to jest, da je stjecatelj proizvoda osoba upisana u evidenciju poreznih obveznika), treba li tu odredbu tumačiti na način da, kada se otprema ili prijevoz tih proizvoda odvija u skladu s mjerodavnim odredbama Direktive Vijeća 2008/118/EZ o općim aranžmanima za trošarine i o stavljanju izvan snage Direktive 92/12/EEZ (u daljnjem tekstu: Direktiva o trošarinama), isporuku povezanu s postupkom u skladu s Direktivom o trošarinama treba smatrati isporukom koja daje pravo na oslobođenje prema toj odredbi, iako uvjeti za izuzeće prema članku 138. stavku 1. Direktive o PDV-u nisu ispunjeni, s obzirom na pripisivanje prijevoza dobara drugoj transakciji?

            3.

            Ako je odgovor Suda da se članak 138. stavak 2. točka (b) Direktive o PDV-u ne primjenjuje na situaciju poput one u glavnom postupku, je li činjenica da je roba prevezena unutar sustava odgode plaćanja trošarine presudna za odlučivanje o pitanju kojoj od nekoliko isporuka treba pripisati prijevoz u svrhu ostvarenja prava na izuzeće od PDV-a prema članku 138. stavku 1. Direktive o PDV-u?

            4.

            Stječe li porezni obveznik koji kupi robu izravno od drugog obveznika kako bi izvršio već postojeću narudžbu (koja utvrđuje vrstu robe, količinu, podrijetlo i vrijeme dostave) „pravo raspolaganja kao vlasnik” u smislu Direktive o PDV-u, ako fizički ne postupa s robom osobno od tog trenutka, jer u kontekstu sklapanja ugovora o prodaji, njegov kupac pristane dogovoriti prijevoz robe od mjesta podrijetla, tako da će on samo dati pristup zatraženoj robi putem svojih dobavljača i pružiti informaciju koja je potrebna za prihvat robe (u njegovo ime ili ime njegovih poddobavljača u lancu), pri čemu je njegova dobit u toj transakciji razlika između kupovne i prodajne cijene te robe a da troškovi prijevoza robe nisu zaračunati u lancu?

            5.

            Utvrđuje li Direktiva o trošarinama (primjerice u članku 4. stavku 1., članku 17. ili članku 19.), izravno ili neizravno ograničenjem efektivnog postupanja s takvom robom, dovoljne uvjete za prijenos „prava raspolaganja robom (koja je podložna trošarini) kao vlasnik” u smislu Direktive o PDV-u, s posljedicom da preuzimanje robe u sustavu odgode plaćanja trošarine od strane ovlaštenog držatelja trošarinskog skladišta ili registriranog primatelja u skladu s uvjetima koji proizlaze iz Direktive o trošarinama, treba biti smatrano isporukom robe u svrhu PDV-a?

            6.

            U tom kontekstu, kada se razmatra određenje isporuke koja se povezuje s prijevozom u lancu isporuke robe u sustavu odgode plaćanja trošarine sa samo jednim prijevozom, je li potrebno smatrati da prijevoz u smislu Direktive o PDV-u počinje i završava u skladu s člankom 20. Direktive o trošarinama?

            7.

            Sprečava li načelo PDV neutralnosti ili bilo koje drugo načelo prava Unije primjenu ustavnog načela nacionalnog prava in dubio mitius, koje obvezuje javna tijela da kada su pravna pravila dvosmislena i objektivno nude više različitih tumačenja, izaberu tumačenje koje ide u korist osobe podvrgnute pravnom pravilu (u ovom slučaju obveznik PDV-a)? Bi li primjena tog pravila bila spojiva s pravom Unije barem kada bi bila ograničena na situacije u kojima relevantne činjenice postupka prethode obvezujućem tumačenju spornog pravnog pitanja od strane Suda Europske unije, koji je odredio da je pravilno tumačenje drugo tumačenje koje je nepovoljnije za poreznog subjekta?
            Ako je moguće primijeniti načelo in dubio mitius:

            8.

            Je li bilo moguće, sukladno ograničenjima postavljenima pravom Unije u vrijeme kada su provedene oporezive transakcije u ovom predmetu (studeni 2010. do svibnja 2013.), smatrati pitanje ima li (ili nema) pravni pojam isporuka robe ili prijevoz robe isti sadržaj i u svrhu Direktive o PDV-u i u svrhu Direktive o trošarinama, objektivno pravno nesigurnim i da su moguća dva tumačenja?

      (
         1
      )	SL 2006. L 347, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


201808030232050132018/C 294/233482018CJC29420180820HR01HRINFO_JUDICIAL20180529171711Predmet C-348/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. svibnja 2018. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Azienda Agricola Barausse Antonio e Gabriele – Società semplice protiv Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)
 ---documentbreak--- C2942018HR1710120180529HR0023171171Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. svibnja 2018. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Azienda Agricola Barausse Antonio e Gabriele – Società semplice protiv Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)
   (Predmet C-348/18)2018/C 294/23Jezik postupka: talijanski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Consiglio di Stato

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Azienda Agricola Barausse Antonio e Gabriele – Società semplice

      Tuženik: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA).

      Prethodno pitanje

   Treba li članak 2. stavak 1. Uredbe EEZ-a br. 3950/92 (
         1
      ), – također s obzirom na obrazloženje presude Suda EU-a od 5. svibnja 2011. u spojenim predmetima C-230/09 i C-231/09 u vezi s člankom 10. stavkom 3. Uredbe br. 1798/2003/EZ (
         2
      ) – tumačiti na način da se neiskorišteni dio nacionalne referentne količine, dodijeljene za isporuke, može preraspodijeliti prema objektivnim prioritetnim kriterijima koje su utvrdile države članice ili se treba tumačiti na način da se to usklađivanje mora provesti isključivo na temelju kriterija razmjernosti.
   (
         1
      )	Uredba Vijeća (EEZ) br. 3950/92, od 28. prosinca 1992., o uvođenju dodatne pristojbe u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda (SL L 405, str. 1.).
   (
         2
      )	Uredba Vijeća (EZ) br. 1788/2003, od 29. rujna 2003., o uvođenju dodatne pristojbe u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda (SL L 270, str. 123.).


201808030482050202018/C 294/052192016CJC29420180820HR01HRINFO_JUDICIAL201806285511Predmet C-219/16 P: Presuda Suda (drugo vijeće) od 28. lipnja 2018. – Lowell Financial Services GmbH, prije GFKL Financial Services AG protiv Europske komisije, Savezne Republike Njemačke „Žalba — Državne potpore — Njemačko porezno zakonodavstvo u vezi s prijenosom gubitaka u buduće poslovne godine („sanacijska klauzula”) — Odluka o proglašenju sustava potpore nespojivim s unutarnjim tržištem — Tužba za poništenje — Dopuštenost — Članak 263. četvrti stavak UFEU-a — Osoba na koju se akt osobno odnosi — Članak 107. stavak 1. UFEU-a — Pojam „državna potpora” — Uvjet selektivnosti — Određivanje referentnog okvira — Pravna kvalifikacija činjenica”
 ---documentbreak--- C2942018HR510120180628HR00055151Presuda Suda (drugo vijeće) od 28. lipnja 2018. – Lowell Financial Services GmbH, prije GFKL Financial Services AG protiv Europske komisije, Savezne Republike Njemačke
   (Predmet C-219/16 P) (
         1
      )
   „„Žalba — Državne potpore — Njemačko porezno zakonodavstvo u vezi s prijenosom gubitaka u buduće poslovne godine („sanacijska klauzula”) — Odluka o proglašenju sustava potpore nespojivim s unutarnjim tržištem — Tužba za poništenje — Dopuštenost — Članak 263. četvrti stavak UFEU-a — Osoba na koju se akt osobno odnosi — Članak 107. stavak 1. UFEU-a — Pojam „državna potpora” — Uvjet selektivnosti — Određivanje referentnog okvira — Pravna kvalifikacija činjenica”“2018/C 294/05Jezik postupka: njemački
      Stranke

      Žalitelj: Lowell Financial Services GmbH, prije GFKL Financial Services AG (zastupnici: M Schweda, J. Eggers, M. Knebelsberger i F. Loose, Rechtsanwälte)

      Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: R. Lyal, T. Maxian Rusche i K. Blanck-Putz, agenti), Savezna Republika Njemačka

      Izreka

            1.

            Protužalba se odbija.

            2.

            Ukidaju se točke 2. i 3. izreke presude Općeg suda Europske unije od 4. veljače 2016., GFKL Financial Services/Komisija (T-620/11, EU:T:2016:59).

            3.

            Poništava se Odluka Komisije 2011/527/EU od 26. siječnja 2011. o državnoj potpori C 7/10 (ex CP 250/09 i NN 5/10) koju je Njemačka dodijelila na temelju sanacijske klauzule propisane Zakonom o porezu na dobit (KStG, Sanierungsklausel).

            4.

            Europskoj komisiji nalaže se snošenje, osim vlastitih, troškova društva Lowell Financial Services GmbH u prvostupanjskom i žalbenom postupku.

      (
         1
      )	SL C 222, 20. 6. 2016.


201808030042049972018/C 294/243492018CJC29420180820HR01HRINFO_JUDICIAL20180530181811Predmet C-349/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. svibnja 2018. uputio Vredegerecht te Antwerpen (Belgija) – Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen (NMBS) protiv Mbutukua Kanyebe
 ---documentbreak--- C2942018HR1810120180530HR0024181181Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. svibnja 2018. uputio Vredegerecht te Antwerpen (Belgija) – Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen (NMBS) protiv Mbutukua Kanyebe
   (Predmet C-349/18)2018/C 294/24Jezik postupka: nizozemski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Vredegerecht te Antwerpen

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen (NMBS)

      Tuženik: Mbutuku Kanyeba

      Prethodna pitanja

            1.

            Treba li članak 9. stavak 4. [Uredbe (EZ) br. 1371/2007] (
                  1
               ) od 23. listopada 2007. o pravima i obvezama putnika u željezničkom prometu, u vezi s člankom 2. točkom (a) i člankom 3. Direktive 93/13 (
                  2
               ), tumačiti na način da između željezničkog prijevoznika i putnika uvijek nastaje ugovorni pravni odnos, pa i onda kad potonji upotrebljava prijevoznikovu uslugu bez kupnje karte?

            2.

            Ako je odgovor na prvo pitanje niječan, proteže li se tada zaštita doktrine o nepoštenim ugovornim odredbama na putnika koji upotrebljava javni prijevoz bez karte i koji je zbog takvog ponašanja na temelju općih uvjeta prijevoznika, koji se smatraju opće obvezujućim na temelju njihove normativne prirode ili priopćenja u državnom službenom listu, obvezan platiti dodatak na cijenu prijevoza?

            3.

            Protivi li se u svim slučajevima članku 6. Direktive 93/13 o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima, u kojem je određeno da „[d]ržave članice utvrđuju da u ugovoru koji je prodavatelj robe ili pružatelj usluge sklopio s potrošačem prema nacionalnom pravu nepoštene odredbe nisu obvezujuće za potrošača, a da ugovor u tim uvjetima i dalje obvezuje stranke ako je u stanju nastaviti važiti i bez tih nepoštenih odredaba”, to da sud ublaži ugovornu odredbu koja se smatra nepoštenom ili umjesto nje primjeni opće pravno pravilo?

            4.

            Ako je odgovor na treće pitanje niječan, pod kojim okolnostima nacionalni sud može ublažiti ugovornu odredbu koja se smatra nepoštenom ili istu zamijeniti općim pravnim pravilom?

            5.

            Ako se na gore navedena pitanja ne može pružiti apstraktan odgovor, postavlja se pitanje protivi li se članku 6. Direktive 93/13, u slučaju u kojem nacionalni željeznički prijevoznik nakon što je zatekao putnika bez karte, potonjeg građanskopravno sankcionira dodatkom, ovisno o slučaju povrh cijene karte, te sud zaključi da je nametnuti dodatak nepošten u smislu članka 2. točke (a), u vezi s člankom 3. Direktive 93/13, to da sud proglasi ugovornu odredbu ništavom i primijeni opće pravno pravilo u području građanskopravne odgovornosti radi naknade štete koju je pretrpio nacionalni željeznički prijevoznik?

      (
         1
      )	SL 2007., L 315, str. 14. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 10., str. 143.)
   (
         2
      )	Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5 travnja 1993 o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


201808030552050322018/C 294/122302017CJC29420180820HR01HRINFO_JUDICIAL2018062791022Predmet C-230/17: Presuda Suda (treće vijeće) od 27. lipnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Østre Landsret – Danska) – Erdem Deha Altiner, Isabel Hanna Ravn protiv Udlændingestyrelsen (Zahtjev za prethodnu odluku — Građanstvo Unije — Članak 21. stavak 1. UFEU-a — Direktiva 2004/38/EZ — Pravo slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica — Pravo na boravak državljanina treće države, člana obitelji građanina Unije, u državi članici koje je taj građanin državljanin — Ulazak tog člana obitelji na državno područje dotične države članice nakon povratka tog građanina Unije u tu državu članicu)
 ---documentbreak--- C2942018HR920120180627HR001292102Presuda Suda (treće vijeće) od 27. lipnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Østre Landsret – Danska) – Erdem Deha Altiner, Isabel Hanna Ravn protiv Udlændingestyrelsen
   (Predmet C-230/17) (
         1
      )
   „(Zahtjev za prethodnu odluku — Građanstvo Unije — Članak 21. stavak 1. UFEU-a — Direktiva 2004/38/EZ — Pravo slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica — Pravo na boravak državljanina treće države, člana obitelji građanina Unije, u državi članici koje je taj građanin državljanin — Ulazak tog člana obitelji na državno područje dotične države članice nakon povratka tog građanina Unije u tu državu članicu)“2018/C 294/12Jezik postupka: danski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Østre Landsret

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Erdem Deha Altiner, Isabel Hanna Ravn

      Tuženik: Udlændingestyrelsen

      Izreka

   Članak 21. stavak 1. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis države članice koji ne predviđa dodjeljivanje izvedenog prava na boravak na temelju prava Unije državljaninu treće države, članu obitelji građanina Unije koji je državljanin te države članice i koji se u nju vraća nakon što je na temelju i u skladu s pravom Unije boravio u drugoj državi članici, kada navedeni član obitelji dotičnog građanina Unije nije ušao na državno područje države članice koje je državljanin taj građanin Unije ili nije u njoj podnio zahtjev za dozvolu boravka „u prirodnom nastavku” povratka predmetnog građanina Unije u tu državu članicu, pod uvjetom da se takvim propisom u okviru opće ocjene zahtijeva uzimanje u obzir i drugih relevantnih elemenata, posebice onih kojima se može dokazati da – unatoč vremenu koje je proteklo između povratka građanina Unije u navedenu državu članicu i ulaska člana njegove obitelji, državljanina treće države, u istu državu članicu – obiteljski život zasnovan ili ustaljen u državi članici domaćinu nije završio, što bi opravdavalo dodjeljivanje dotičnom članu obitelji izvedenog prava na boravak, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.
   (
         1
      )	SL C 213, 3. 7. 2017.


201808030462050182018/C 294/132462017CJC29420180820HR01HRINFO_JUDICIAL20180627101121Predmet C-246/17: Presuda Suda (prvo vijeće) od 27. lipnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Belgija) – Ibrahima Diallo protiv État belge (Zahtjev za prethodnu odluku — Građanstvo Europske unije — Direktiva 2004/38/EZ — Članak 10. stavak 1. — Zahtjev za izdavanje boravišne iskaznice za člana obitelji građanina Unije — Izdavanje — Rok — Donošenje odluke i obavijest o odluci — Posljedice nepoštovanja roka od šest mjeseci — Postupovna autonomija država članica — Načelo djelotvornosti)
 ---documentbreak--- C2942018HR1010120180627HR0013101112Presuda Suda (prvo vijeće) od 27. lipnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Belgija) – Ibrahima Diallo protiv État belge
   (Predmet C-246/17) (
         1
      )
   „(Zahtjev za prethodnu odluku — Građanstvo Europske unije — Direktiva 2004/38/EZ — Članak 10. stavak 1. — Zahtjev za izdavanje boravišne iskaznice za člana obitelji građanina Unije — Izdavanje — Rok — Donošenje odluke i obavijest o odluci — Posljedice nepoštovanja roka od šest mjeseci — Postupovna autonomija država članica — Načelo djelotvornosti)“2018/C 294/13Jezik postupka: francuski
      Sud koji je uputio zahtjev

   Conseil d'État

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Ibrahima Diallo

      Tuženik: État belge

      Izreka

            1.

            Članak 10. stavak 1. Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1612/68 i stavljanju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ treba tumačiti na način da se odluka koja se odnosi na zahtjev za izdavanje boravišne iskaznice za člana obitelji građanina Europske unije mora donijeti i o njoj se mora obavijestiti u roku od šest mjeseci koji je predviđen tom odredbom.

            2.

            Direktivu 2004/38 treba tumačiti na način da joj se protivi nacionalni propis, kao što je onaj o kojem je riječ u glavnom postupku, kojim se nadležnim nacionalnim tijelima nameće da podnositelju zahtjeva po službenoj dužnosti izdaju boravišnu iskaznicu za člana obitelji građanina Europske unije ako je protekao rok od šest mjeseci iz članka 10. stavka 1. Direktive 2004/38 a da prethodno ne utvrde da podnositelj zahtjeva stvarno ispunjava uvjete za boravak u državi članici domaćinu u skladu s pravom Unije.

            3.

            Pravo Unije treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalna sudska praksa, kao što je ona u glavnom postupku, na temelju koje, nakon sudskog poništenja odluke kojom se odbija izdavanje boravišne iskaznice za člana obitelji građanina Europske unije, nadležno nacionalno tijelo ponovno raspolaže čitavim rokom od šest mjeseci iz članka 10. stavka 1. Direktive 2004/38.

      (
         1
      )	SL C 231, 17. 7. 2017.


title: Predmet C-422/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. lipnja 2018. uputio Tribunale di Milano (Italija) – FR protiv Ministero dell’interno – Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione Internazionale presso la Prefettura U.T.G. di Milano

text:
               3.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 311/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. lipnja 2018. uputio Tribunale di Milano (Italija) – FR protiv Ministero dell’interno – Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione Internazionale presso la Prefettura U.T.G. di Milano
      (Predmet C-422/18)
      (2018/C 311/10)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale di Milano

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: FR

         Druga stranka u žalbenom postupku: Ministero dell’interno – Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione Internazionale presso la Prefettura U.T.G. di Milano

         Prethodno pitanje

      Treba li načelo lojalne suradnje i načela ekvivalentnosti i djelotvornosti sudske zaštite iz članka 4. stavka 3. i članka 19. stavka 1. UEU-a, članka 47. stavaka 1. i 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima te Direktive 2013/32/EU (1) (osobito članci 22. i 46.) tumačiti na način: a) da pravo Unije nalaže da pravno sredstvo, ako je predviđeno nacionalnim pravom u postupcima vezanim uz odbijanje zahtjeva za priznavanje međunarodne zaštite, ima automatski suspenzivni učinak; b) da im se protivi postupak poput talijanskog (članak 35 bis stavak 13. Zakonodavne uredbe 25/2008, kako je izmijenjena Uredbom sa zakonskom snagom 13/17, koja je postala Zakon 46/17), u kojemu je sudu kojem se obratio tražitelj azila – čiji su zahtjev odbili upravno tijelo nadležno za ispitivanje zahtjeva za azil i prvostupanjski sud – dopušteno odbiti zahtjev za suspenziju negativne odluke, uzimajući u obzir isključivo osnovanost žalbenih razloga protiv odluke koju je donio isti sud koji odlučuje o suspenziji, a ne opasnost od teške i nepopravljive štete?

         (1)  Direktiva 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite (SL L 180, str. 60.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 249.)


title: Predmet C-424/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. lipnja 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto (Italija) – Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza „Croce Verde” protiv Ulss 5 Polesana Rovigo, Regione del Veneto

text:
               3.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 311/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. lipnja 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto (Italija) – Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza „Croce Verde” protiv Ulss 5 Polesana Rovigo, Regione del Veneto
      (Predmet C-424/18)
      (2018/C 311/11)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza „Croce Verde”

         Tuženici: Ulss 5 Polesana Rovigo, Regione del Veneto

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 10. točku (h) i uvodnu izjavu 28. Direktive 2014/24/EU (1) tumačiti na način da su

                              a)

                              usluge prijevoza vozilom hitne pomoći za koje je u vozilu obvezna prisutnost vozača-tehničara i barem jednog medicinskog tehničara koji posjeduje kvalifikacije i sposobnosti na temelju pohađanja stručnog osposobljavanja i položenog ispita iz predmeta prve pomoći, i

                              b)

                              usluge prijevoza previđene u osnovnim razinama pomoći (LEA) koje se pružaju vozilima hitne pomoći obuhvaćene izuzećem iz članka 10. točke (h) ili one spadaju u usluge iz članaka 74. do 77. navedene direktive?

                  2.

                  Treba li Direktivu 2014/24/EU tumačiti na način da joj se protivi nacionalni propis koji određuje da se, i u slučaju nepostojanja stvarne hitnosti,

                              a)

                              usluge prijevoza vozilom hitne pomoći za koje je u vozilu obvezna prisutnost vozača-tehničara i barem jednog medicinskog tehničara koji posjeduje kvalifikacije i sposobnosti na temelju pohađanja stručnog osposobljavanja i položenog ispita iz predmeta prve pomoći, i

                              b)

                              usluge prijevoza previđene u osnovnim razinama pomoći (LEA) koje se pružaju vozilima hitne pomoći prioritetno dodjeljuju volonterskim udruženjima izravnim sporazumom?

         (1)  Direktiva 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL 2014., L 94, str. 65.)


title: Predmet T-377/18: Tužba podnesena 20. lipnja 2018. – Intercept Pharma i Intercept Pharmaceuticals protiv EMA-e

text:
               3.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 311/13

      Tužba podnesena 20. lipnja 2018. – Intercept Pharma i Intercept Pharmaceuticals protiv EMA-e
      (Predmet T-377/18)
      (2018/C 311/14)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Intercept Pharma Ltd (Bristol, Ujedinjena Kraljevina) i Intercept Pharmaceuticals, Inc. (New York, New York, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: L. Tsang, J. Mulryne, E. Amos i H. Kerr-Peterson, Solicitors i F. Campbell, Barrister)

         Tuženik: Europska agencija za lijekove

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku ASK-40399 koju je tuženik priopćio tužiteljima 15. svibnja 2018. o objavi određenih dokumenata u skladu s Uredbom 1049/2001/EZ; i

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova tužitelja i drugih izdataka koji su tužitelju nastali u vezi s ovim postupkom.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je tuženik počinio pogrešku koja se tiče prava zaključivši da alineja „sudski postupak” iz članka 4. stavka 2. Uredbe 1049/2001/EZ nije primjenjiva u ovom predmetu jer se nije radilo o dokumentima „sastavljenima u svrhu sudskog postupka”. S pravnog gledišta, tuženik je trebao zaključiti da je izuzeće primjenjivo.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, kojim se dalje ili alternativno tvrdi da bi jedini pravno dopušteni ishod odgovarajućeg odvagivanja alineje „komercijalni interesi” iz članka 4. stavka 2. Uredbe 1049/2001/EZ bila odluka da se dokumenti ne objave zbog: (i) nesporne važnosti privatnih interesa tužitelja da se izbjegne objavljivanje; i (ii) neodređenog i općeg javnog interesa za objavljivanje.


title: Predmet T-444/18: Tužba podnesena 16. srpnja 2018. – Peek & Cloppenburg protiv EUIPO-a – Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg)

text:
               3.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 311/17

      Tužba podnesena 16. srpnja 2018. – Peek & Cloppenburg protiv EUIPO-a – Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg)
      (Predmet T-444/18)
      (2018/C 311/18)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Düsseldorf, Njemačka) (zastupnik: P. Lange, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg (Hamburg, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije Peek & Cloppenburg – žig Europske unije br. 270 439

         Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 20. travnja 2018. u predmetu R 522/2006-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 4. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s člankom 15. stavkom 2. njemačkog Zakona o žigovima;

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 4. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s člankom 15. stavkom 3. njemačkog Zakona o žigovima;

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 4. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Povreda članka 63. Uredbe Vijeća (EU) br. 207/2009 u vezi s pravilom 20. stavkom 7. točkom (c) Uredbe Komisije (EZ) br. 2868/95.


title: Predmet C-276/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. travnja 2018. uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – KrakVet Marek Batko sp. K. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               3.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 311/2

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. travnja 2018. uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – KrakVet Marek Batko sp. K. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Predmet C-276/18)
      (2018/C 311/03)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: KrakVet Marek Batko sp. K.

         Tuženik: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li ciljeve Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost ([„Direktiva o PDV-u”]) (1), posebno zahtjeve o sprječavanju sukoba nadležnosti između država članica i dvostrukog oporezivanja navedene u uvodnim izjavama 17. i 62., te Uredbu Vijeća (EU) br. 904/2010 (2), osobito uvodne izjave 5., 7. i 8. i članke 28. do 30., tumačiti na način da im se protivi praksa porezne uprave države članice koja dovodi do dvostrukog oporezivanja poreznog obveznika kvalificiranjem transakcije koje se razlikuje od pravnog tumačenja porezne uprave druge države članice u pogledu iste transakcije i istih činjenica i od njezina odgovora na zahtjev za porezno tumačenje, kao i od zaključka do kojeg je ta porezna uprava došla tijekom provedbe poreznog nadzora, a kojim se zaključkom potvrđuje i jedno i drugo?

                  2.

                  U slučaju da iz odgovora na prvo pitanje proiziđe da se takva praksa ne protivi pravu Zajednice, može li porezna uprava države članice, uzimajući u obzir Direktivu Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost i pravo Unije, jednostrano utvrditi poreznu obvezu, a da ne uzme u obzir to da je porezna uprava druge države članice već u nekoliko navrata, prvo na zahtjev poreznog obveznika, a zatim u svojim rješenjima na temelju poreznog nadzora, potvrdila da je porezni obveznik postupao zakonito?
                  Drugim riječima, trebaju li porezne uprave obiju država članica surađivati i postići dogovor s obzirom na načelo porezne neutralnosti i načelo sprječavanja dvostrukog oporezivanja kako bi porezni obveznik morao platiti [PDV] samo u jednoj od tih država?

                  3.

                  U slučaju da iz odgovora na drugo pitanje proiziđe da porezna uprava jedne države članice može jednostrano mijenjati poreznu kvalifikaciju, treba li odredbe [Direktive o PDV-u] tumačiti na način da je porezna uprava druge države članice dužna obvezniku PDV-a vratiti iznos koji je odredila u odgovoru na zahtjev za porezno tumačenje i koji je uplaćen za razdoblje zaključeno poreznim nadzorom, kako bi se osiguralo sprečavanje dvostrukog oporezivanja i zajamčilo načelo porezne neutralnosti?

                  4.

                  Kako treba tumačiti izraz iz prve rečenice članka 33. stavka 1. usklađene Direktive o PDV-u, u skladu s kojim prijevoz izvršava „dobavljač ili netko drugi u njegovo ime”? Uključuje li taj izraz slučaj u kojem porezni obveznik kao prodavatelj na jednoj online platformi za kupnju nudi mogućnost sklapanja ugovora između kupca i društva za logistiku s kojim surađuje za potrebe transakcija drukčijih od prodaje ako kupac može slobodno odabrati i drugog prijevoznika osim predloženog i ako ugovor o prijevozu sklapaju kupac i prijevoznik bez intervencije prodavatelja?
                  Posebno uzimajući u obzir načelo pravne sigurnosti, je li za potrebe tumačenja važno to da su države članice do 2021. dužne izmijeniti propise kojima se u nacionalno pravo prenosi navedena odredba [Direktive o PDV-u], na način da se članak 33. stavak 1. navedene direktive treba primjenjivati i u slučaju neizravne suradnje pri odabiru prijevoznika?

                  5.

                  Treba li pravo Unije, konkretno [Direktivu o PDV-u], tumačiti na način da su slučajevi navedeni u nastavku, skupno ili pojedinačno, važni za ispitivanje činjenice postoje li između neovisnih poduzetnika koji obavljaju isporuku, otpremu ili prijevoz robe i poreznog obveznika pravni odnosi kojima se, zaobilaženjem članka 33. [Direktive o PDV-u] i posljedičnom povredom prava, želi iskoristiti okolnost da je u drugoj državi članici teret PDV-a niži:

                              5.1.

                              društvo za logistiku koje obavlja prijevoz povezano je s poreznim obveznikom i pruža mu druge usluge koje nisu prijevoz;

                              5.2.

                              istodobno, klijent može u bilo kojem trenutku odbiti opciju koju mu predlaže porezni obveznik – a to je da za prijevoz angažira društvo za logistiku s kojom potonji ima ugovornu obvezu – te povjeriti prijevoz drugom prijevozniku ili osobno preuzeti robu?

         (1)  SL 2006., L 347, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)

         (2)  Uredba Vijeća (EU) br. 904/2010 od 7. listopada 2010. o administrativnoj suradnji i suzbijanju prijevare u području poreza na dodanu vrijednost (SL 2010., L 268, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 343.)


title: Predmet T-356/15: Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2018. – Austrija protiv Komisije („Državne potpore — Potpora koju je Ujedinjena Kraljevina predvidjela u korist jedinice C nuklearne elektrane Hinkley Point — Ugovor za razliku, sporazum ministarstva i kreditno jamstvo — Odluka kojom se potpora proglašava spojivom s unutarnjim tržištem — Članak 107. stavak 3. točka (c) UFEU-a — Cilj od javnog interesa — Promocija nuklearne energije — Potreba državne intervencije — Obavijest o jamstvima — Utvrđivanje elemenata potpore — Proporcionalnost — Potpora za ulaganje — Operativna potpora — Pravo iznošenja primjedbi — Postupak javne nabave — Obveza obrazlaganja”)

text:
               3.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 311/12

      Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2018. – Austrija protiv Komisije
      (Predmet T-356/15) (1)

      ((„Državne potpore - Potpora koju je Ujedinjena Kraljevina predvidjela u korist jedinice C nuklearne elektrane Hinkley Point - Ugovor za razliku, sporazum ministarstva i kreditno jamstvo - Odluka kojom se potpora proglašava spojivom s unutarnjim tržištem - Članak 107. stavak 3. točka (c) UFEU-a - Cilj od javnog interesa - Promocija nuklearne energije - Potreba državne intervencije - Obavijest o jamstvima - Utvrđivanje elemenata potpore - Proporcionalnost - Potpora za ulaganje - Operativna potpora - Pravo iznošenja primjedbi - Postupak javne nabave - Obveza obrazlaganja”))
      (2018/C 311/12)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Republika Austrija (zastupnici: u početku C. Pesendorfer i M. Klamert, zatim G. Hesse i M. Fruhmann, agenti, uz asistenciju H. Kristoferitscha, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: É. Gippini Fournier, R. Sauer, T. Maxian Rusche i P. Němečková, agenti)

         Intervenijent u potporu tužitelju: Veliko Vojvodstvo Luksemburg (zastupnici: D. Holderer, agent, uz asistenciju P. Kinscha, odvjetnik)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: Češka Republika (zastupnici: M. Smolek, T. Müller i J. Vláčil, agenti), Francuska Republika (zastupnici: u početku G. de Bergues, D. Colas i J. Bousin, zatim D. Colas i J. Bousin, agenti), Mađarska (zastupnici: u početku M. Fehér i M. Bóra, zatim B. Sonkodi, zatim A. Steiner, agenti, uz asistenciju P. Nagyja, odvjetnik, te naposljetku A. Steiner), Republika Poljska (zastupnik: B. Majczyna, agent), Rumunjska (zastupnici: u početku R. Radu i M. Bejenar, zatim M. Bejenar i C.-R. Canţăr, agenti), Slovačka Republika (zastupnik: B. Ricziová, agent) i Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske (zastupnici: u početku C. Brodie i S. Brandon, zatim C. Brodie, S. Simmons i M. Holt, zatim C. Brodie, S. Simmons i D. Robertson, zatim C. Brodie i D. Robertson, zatim C. Brodie te naposljetku C. Brodie i Z. Lavery, agenti, uz asistenciju T. Johnstona, barrister, i A. Robertsona, QC)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Komisije (EU) 2015/658 od 8. listopada 2014. o mjeri potpore SA.34947 (2013/C) (ex 2013/N) koju Ujedinjena Kraljevina planira provesti za potporu jedinici C nuklearne elektrane Hinkley Point (SL 2015., L 109, str. 44.), kojom je Komisija utvrdila da je ta mjera potpore spojiva s unutrašnjim tržištem u smislu članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU-a i odobrila njezinu provedbu.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Republika Austrija snosit će vlastite troškove i troškove Europske komisije.

                  3.

                  Češka Republika, Francuska Republika, Veliko Vojvodstvo Luksemburg, Mađarska, Republika Poljska, Rumunjska, Slovačka Republika i Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 337, 12. 10. 2015.


title: Predmet C-323/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. svibnja 2018. uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – Tesco-Global Áruházak Zrt. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               3.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 311/4

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. svibnja 2018. uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – Tesco-Global Áruházak Zrt. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Predmet C-323/18)
      (2018/C 311/04)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Tesco-Global Áruházak Zrt..

         Tuženik: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li u skladu s odredbama UFEU-a kojima se uređuju načela nediskriminacije (članci 18. i 26. UFEU-a), slobode poslovnog nastana (članak 49. UFEU-a), jednakog postupanja (članak 54. UFEU-a), jednakosti u vezi sa sudjelovanjem u kapitalu trgovačkih društava u smislu članka 54. (članak 55. UFEU-a), slobodnog pružanja usluga (članak 56. UFEU-a), slobodnog kretanja kapitala (članci 63. i 65. UFEU-a) i jednakosti u pogledu oporezivanja poduzetnika (članak 110. UFEU-a) činjenica da strani porezni obveznik, koji obavlja djelatnost maloprodaje i iskorištava više trgovina u okviru jednog trgovačkog društva, podliježe posebnom porezu s vrlo progresivnom poreznom stopom i zapravo ulazi u najviši porezni razred, dok se u praksi pokazalo da nacionalni porezni obveznici, koji djeluju prema modelu franšize pod zajedničkom trgovačkom oznakom pri čemu je uobičajeno svaka trgovina zasebno trgovačko društvo, ulaze u razred koji je oslobođen od navedenog poreza ili u jedan od razreda koji se niže oporezuje u odnosu na taj najviši razred pa su tako porez koji plaćaju strana trgovačka društva i ukupan omjer poreznih prihoda koji se na njih odnose u biti znatno viši nego u slučaju nacionalnih poreznih obveznika?

                  2.

                  Je li u skladu s odredbama UFEU-a kojima se uređuje načelo zabrane državnih potpora (članak 107. stavak 1. UFEU-a) činjenica da porezni obveznik, koji obavlja djelatnost maloprodaje i iskorištava više trgovina u okviru jednog trgovačkog društva, podliježe posebnom porezu s vrlo progresivnom poreznom stopom i zapravo ulazi u najviši porezni razred, dok se u praksi pokazalo da nacionalni porezni obveznici, koji su njihovi izravni konkurenti i koji djeluju prema modelu franšize pod zajedničkom trgovačkom oznakom pri čemu je uobičajeno svaka trgovina zasebno trgovačko društvo, ulaze u razred koji je oslobođen od navedenog poreza ili u jedan od razreda koji se niže oporezuje u odnosu na taj najviši razred pa su tako porez koji plaćaju strana trgovačka društva i ukupan omjer poreznih prihoda koji se na njih odnose u biti znatno viši nego u slučaju nacionalnih poreznih obveznika?

                  3.

                  Treba li članak 107. UFEU-a i članak 108. stavak 3. UFEU-a tumačiti na način da njihovi učinci obuhvaćaju poreznu mjeru čiji je sastavni dio oslobođenje od poreza – koje čini državnu potporu – koja se financira prihodima od navedene porezne mjere, s obzirom na to da je prije donošenja posebnog poreza na maloprodaju zakonodavac primjenom progresivnih stopa ovisno o prometu, a ne općom poreznom stopom, odredio iznos predviđenih proračunskih prihoda (na temelju prometa tržišnih subjekata) što je rezultiralo ciljanim oslobođenjem od poreza jednog dijela tržišnih subjekata?

                  4.

                  Protivi li se načelu postupovne jednakosti te načelima djelotvornosti i nadređenosti prava Unije praksa države članice prema kojoj je, unatoč načelu djelotvornosti i obvezi izuzimanja od primjene neusklađenog pravila nacionalnog prava, tijekom postupka poreznog nadzora po službenoj dužnosti ili slijedećeg sudskog postupka nemoguće podnijeti zahtjev za povrat poreza prijavljenog primjenom nacionalnog poreznog propisa protivnog pravu Unije, zbog toga što porezno tijelo ili sud razmatraju pitanje povrede prava Unije samo u okviru posebnog postupka pokrenutog na zahtjev i samo prije postupka koji se pokreće po službenoj dužnosti, dok, naprotiv, u pogledu poreza koji je prijavljen protivno nacionalnom pravu ne postoji prepreka za podnošenje zahtjeva za povrat u okviru upravnog ili sudskog postupka?


title: Predmet T-445/18: Tužba podnesena 16. srpnja 2018. – Peek & Cloppenburg protiv EUIPO-a – Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg)

text:
               3.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 311/18

      Tužba podnesena 16. srpnja 2018. – Peek & Cloppenburg protiv EUIPO-a – Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg)
      (Predmet T-445/18)
      (2018/C 311/19)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Düsseldorf, Njemačka) (zastupnik: P. Lange, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg (Hamburg, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije Peek & Cloppenburg – prijava za registraciju br. 2 791 416

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 24. siječnja 2018. u predmetu R 1270/2007-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 4. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s člankom 15. stavkom 2. njemačkog Zakona o žigovima;

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 4. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s člankom 15. stavkom 3. njemačkog Zakona o žigovima;

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 4. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Povreda članka 63. Uredbe Vijeća (EU) br. 207/2009 u vezi s pravilom 20. stavkom 7. točkom (c) Uredbe Komisije (EZ) br. 2868/95.


title: Predmet T-442/18: Tužba podnesena 18. srpnja 2018. – Aeris Invest protiv ESB-a

text:
               3.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 311/15

      Tužba podnesena 18. srpnja 2018. – Aeris Invest protiv ESB-a
      (Predmet T-442/18)
      (2018/C 311/16)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Aeris Invest Sàrl (Luxembourg, Luksemburg) (zastupnici: S. Chimenos Minguella i G. Ferrer Gonzálvez, odvjetnici)

         Tuženik: Europska središnja banka

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluke Europske središnje banke LS/MD/18/141 i LS/PT/2018/9 od 8. svibnja i 9. veljače 2018.; i

                  —

                  naloži snošenje troškova Europskoj središnjoj banci.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Predmet ove tužbe je poništenje Odluke Europske središnje banke (u daljnjem tekstu: ESB) LS/MD/18/141 od 8. svibnja 2018, u vezi s ponovnim zahtjevom za pristup dokumentima ESB-a, kao i prethodne odluke Europske središnje banke LS/PT/2018/9 od 9. veljače 2018., u vezi sa zahtjevom za pristup dokumentima ESB-a.
      U prilog svojoj tužbi, tužitelj navodi pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Kao prvi tužbeni razlog navodi se da odluke ESB-a kojima se odbija pristup zatraženoj dokumentaciji nisu dovoljno obrazložene jer ne uzimaju dovoljno u obzir ciljeve zakonodavca Zajednice kada je ustanovio pravo pristupa fizičkih i pravnih osoba dokumentima europskih institucija, u okviru transparentnog postupka i s obzirom na načela dobre uprave i građanskog sudjelovanja. Usto su ESB-ovi argumenti opći. K tome, ESB ne uzima u obzir da otkrivanje zatraženih dokumenata ne može ni na koji način utjecati dobro odvijanje postupka odlučivanja u području sanacije kreditnih institucija. Naime, konkretni postupak sanacije ne samo da je završen, nego je i predmet sudskog nadzora tako da odbijanje pristupa otežava taj nadzor samom Općem sudu. Konačno, odluke ne uzimaju u obzir da je pristup zahtijevanoj dokumentaciji zatražen s jedinim ciljem vršenja prava na djelotvorni pravni lijek iz članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.

                  2.

                  Kao drugi tužbeni razlog navodi se da pobijane odluke krše članak 4. stavak 1. točku (c) Odluke ESB/2004/3 o pristupu dokumentima jer toj stranci odbijaju pristup zahtijevanim informacijama pozivajući se na činjenicu da su dokumenti u potpunosti ili djelomično obuhvaćeni općom pretpostavkom nedostupnosti jer se radi o povjerljivim dokumentima zaštićenima poslovnom tajnom primjenjivom na institucije. Ta opća pretpostavka nedostupnosti nije izričito predviđena primjenjivim sektorskim zakonodavstvom a, kada bi i postojala, ne bi se mogla primijeniti jer se iznimke od prava pristupa ne mogu tumačiti široko i analogijom.

                  3.

                  Kao treći tužbeni razlog navodi se da pobijane odluke krše 4. stavak 1. točku (c) Odluke ESB/2004/3 jer tužitelju odbijaju pristup zahtijevanim informacijama pozivajući se na to da su dokumenti u potpunosti ili djelomično zaštićeni poslovnom tajnom primjenjivom na institucije, iako su potrebne za sudske postupke i njihova uskrata sprječava ili otežava javnu sudbenu funkciju.

                  4.

                  Kao četvrti tužbeni razlog navodi se da pobijane odluke krše članak 4. stavak 1. točku (a) drugu i šestu alineju Odluke ESB/2004/3, time što tvrde da bi otkrivanje informacija moglo naštetiti bankovnom sustavu općenito.

                  5.

                  Kao peti tužbeni razlog navodi se da pobijane odluke krše članak 4. stavak 2. prvu natuknicu Odluke ESB/2004/3, time što se u njima tvrdi da bi otkrivanje dokumenata i informacija moglo utjecati na poslovne interese Banco Santander i moglo imati utjecaja na buduće kontrole.


title: Predmet C-406/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. lipnja 2018. uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – PG protiv Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

text:
               3.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 311/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. lipnja 2018. uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – PG protiv Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Predmet C-406/18)
      (2018/C 311/08)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: PG

         Tuženik: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 47. Povelje o temeljnim pravima i članak 31. Direktive 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća („Direktiva o postupcima”) (1), u vezi s člancima 6. i 13. Europske konvencije o ljudskim pravima, tumačiti na način da je moguće da država članica osigura ostvarenje prava na djelotvoran pravni lijek čak i ako njezini sudovi ne mogu mijenjati odluke donesene u postupcima azila, nego ih samo mogu poništiti i naložiti provedbu novog postupka?

                  2.

                  Treba li članak 47. Europske povelje o temeljnim pravima i članak 31. Direktive 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća („Direktiva o postupcima”), također u vezi s člancima 6. i 13. Europske konvencije o ljudskim pravima, tumačiti na način da [im] se ne protivi zakonodavstvo države članice kojim se za provedbu sudskih postupaka azila utvrđuje jedinstveni prekluzivni rok od ukupno šezdeset dana, neovisno o pojedinačnim okolnostima i posebnostima slučaja te o mogućim poteškoćama prilikom dokazivanja?

         (1)  Direktiva 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite (SL 2013., L 180, str. 60.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 249.)


title: Predmet T-446/18: Tužba podnesena 16. srpnja 2018. – Peek & Cloppenburg protiv EUIPO-a – Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg)

text:
               3.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 311/19

      Tužba podnesena 16. srpnja 2018. – Peek & Cloppenburg protiv EUIPO-a – Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg)
      (Predmet T-446/18)
      (2018/C 311/20)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Düsseldorf, Njemačka) (zastupnik: P. Lange, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg (Hamburg, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije Peek & Cloppenburg – prijava za registraciju br. 4 295 069

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 20. travnja 2018. u predmetu R 1589/2007-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 4. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s člankom 15. stavkom 2. njemačkog Zakona o žigovima;

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 4. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s člankom 15. stavkom 3. njemačkog Zakona o žigovima;

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 4. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Povreda članka 63. Uredbe Vijeća (EU) br. 207/2009 u vezi s pravilom 20. stavkom 7. točkom (c) Uredbe Komisije (EZ) br. 2868/95.


title: Predmet T-449/18: Tužba podnesena 19. srpnja 2018. – Ortlieb Sportartikel protiv EUIPO-a (osmerokut)

text:
               3.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 311/20

      Tužba podnesena 19. srpnja 2018. – Ortlieb Sportartikel protiv EUIPO-a (osmerokut)
      (Predmet T-449/18)
      (2018/C 311/21)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Ortlieb Sportartikel GmbH (Heilsbronn, Njemačka) (zastupnici: A. Wulf i K. Schmidt-Hern, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije (prikaz osmerokuta) – prijava za registraciju br. 16 047 466

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 27. travnja 2018. u predmetu R 1634/2017-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-564/17: Rješenje Općeg suda od 3. srpnja 2018. – So protiv Vijeća i Komisije

text:
               3.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 311/20

      Rješenje Općeg suda od 3. srpnja 2018. – So protiv Vijeća i Komisije
      (Predmet T-564/17) (1)

      (2018/C 311/22)
      Jezik postupka: engleski
      Predsjednik trećeg vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 338, 9. 10. 2017.


title: Predmet T-783/17 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 11. srpnja 2018. – GE Healthcare protiv Komisije („Privremena pravna zaštita — Lijekovi za humanu primjenu — Direktiva 2001/83/EZ — Privremeno oduzimanje odobrenja za stavljanje u promet kontrastnih proizvoda koji sadržavaju gadolinij za humanu primjenu — Zahtjev za suspenziju primjene — Nepostojanje hitnosti”)

text:
               17.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/50

      Rješenje predsjednika Općeg suda od 11. srpnja 2018. – GE Healthcare protiv Komisije
      (Predmet T-783/17 R)
      ((„Privremena pravna zaštita - Lijekovi za humanu primjenu - Direktiva 2001/83/EZ - Privremeno oduzimanje odobrenja za stavljanje u promet kontrastnih proizvoda koji sadržavaju gadolinij za humanu primjenu - Zahtjev za suspenziju primjene - Nepostojanje hitnosti”))
      (2018/C 328/68)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: GE Healthcare A/S (Oslo, Norveška) (zastupnici: D. Scannell, barrister, G. Castle i S. Oryszczuk, solicitors)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: K. Mifsud-Bonnici i A. Sipos, agenti)

         Predmet

      Zahtjev koji se temelji na člancima 278. i 279. UFEU-a i kojim se traži suspenzija primjene Provedbene odluke Komisije C(2017) 7941 final od 23. studenoga 2017. o, u okviru članka 31. Direktive 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, odobrenjima za stavljanje u promet kontrastnih proizvoda koji sadržavaju gadolinij za humanu primjenu te jednu ili više aktivnih tvari, gadobensku kiselinu, gadobutrol, gadodiamid, gadopentetsku kiselinu, gadotersku kiselinu, gadoteridol, gadoversetamid i gadoksetnu kiselinu.

         Izreka

                  1.

                  Zahtjev za privremenu pravnu zaštitu se odbija.

                  2.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet T-438/14: Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2018. – Silec Cable i General Cable protiv Komisije („Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Europsko tržište električnih kablova — Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a — Pojam poduzetnika — Ekonomsko sljedništvo — Jedinstvena i trajna povreda — Dokaz o povredi — Javno distanciranje — Trajanje sudjelovanja — Jednakost postupanja — Težina povrede — Neograničena nadležnost”)

text:
               17.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/33

      Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2018. – Silec Cable i General Cable protiv Komisije
      (Predmet T-438/14) (1)

      ((„Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Europsko tržište električnih kablova - Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a - Pojam poduzetnika - Ekonomsko sljedništvo - Jedinstvena i trajna povreda - Dokaz o povredi - Javno distanciranje - Trajanje sudjelovanja - Jednakost postupanja - Težina povrede - Neograničena nadležnost”))
      (2018/C 328/43)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Silec Cable SAS (Montereau-Fault-Yonne, Francuska) i General Cable Corp. (Wilmington, Delaware, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: I. Sinan, barrister i I. De Beni, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: C. Giolito i H. van Vliet, agenti, uz asistenciju D. Baileyja, barristera)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se primarno traži poništenje Odluke Komisije C(2014) 2139 final od 2. travnja 2014. o postupku primjene članka 101. [UFEU-a] i članka 53. Sporazuma o EGP-u (predmet AT.39610 – Električni kablovi), u dijelu u kojem se odnosi na tužitelje, i, podredno, smanjenje iznosa novčanih kazni koje su im izrečene.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvima Silec Cable SAS i General Cable Corp. nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 282, 25. 8. 2014.


title: Predmet C-96/17: Presuda Suda (šesto vijeće) od 25. srpnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de lo Social n° 2 de Terrassa – Španjolska) – Gardenia Vernaza Ayovi protiv Consorci Sanitari de Terrassa (Zahtjev za prethodnu odluku — Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP — Posljedice otkaza koji je ocijenjen nedopuštenim, a izrečen je kao stegovna mjera — Pojam „uvjeti rada” — Radnici koji su na povremenim poslovima zaposleni na neodređeno vrijeme — Različito postupanje prema stalno zaposlenim radnicima i radnicima koji su na povremenim poslovima zaposleni na određeno ili na neodređeno vrijeme — Vraćanje radnika na posao ili dodjela otpremnine)

text:
               17.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/11

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 25. srpnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de lo Social no 2 de Terrassa – Španjolska) – Gardenia Vernaza Ayovi protiv Consorci Sanitari de Terrassa
      (Predmet C-96/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP - Posljedice otkaza koji je ocijenjen nedopuštenim, a izrečen je kao stegovna mjera - Pojam „uvjeti rada” - Radnici koji su na povremenim poslovima zaposleni na neodređeno vrijeme - Različito postupanje prema stalno zaposlenim radnicima i radnicima koji su na povremenim poslovima zaposleni na određeno ili na neodređeno vrijeme - Vraćanje radnika na posao ili dodjela otpremnine))
      (2018/C 328/12)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de lo Social no 2 de Terrassa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Gardenia Vernaza Ayovi

         Tuženik: Consorci Sanitari de Terrassa

         Izreka

      Članak 4. točku 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999. i sadržanog u Prilogu Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP, treba tumačiti na način da mu nije protivan nacionalni propis poput onoga u glavnom postupku, u skladu s kojim se stalno zaposlenog radnika u javnoj službi – u slučaju proglašenja nedopuštenim otkaza koji mu je izrečen kao stegovna mjera – mora vratiti na posao, dok je u istim okolnostima moguće da radnik koji na određeno ili neodređeno vrijeme povremeno obavlja iste poslove kao stalno zaposleni radnik ne bude vraćen na posao, nego mu se umjesto toga isplaćuje otpremnina.

         (1)  SL C 151, 15. 5. 2017.


title: Predmet T-224/18 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 12. srpnja 2018. – PV protiv Komisije („Privremena pravna zaštita — Javna služba — Uznemiravanje — Odluke koje je Komisija donijela nakon opoziva — Stegovni postupak — Premještaj — Utvrđivanje iznosa plaće na nulu — Zahtjev za određivanje privremenih mjera — Očita nedopuštenost tužbe — Djelomična nedopuštenost — Nepostojanje fumus boni juris — Nepostojanje hitnosti”)

text:
               17.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/51

      Rješenje predsjednika Općeg suda od 12. srpnja 2018. – PV protiv Komisije
      (Predmet T-224/18 R)
      ((„Privremena pravna zaštita - Javna služba - Uznemiravanje - Odluke koje je Komisija donijela nakon opoziva - Stegovni postupak - Premještaj - Utvrđivanje iznosa plaće na nulu - Zahtjev za određivanje privremenih mjera - Očita nedopuštenost tužbe - Djelomična nedopuštenost - Nepostojanje fumus boni juris - Nepostojanje hitnosti”))
      (2018/C 328/69)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: PV (zastupnik: M. Casado García-Hirschfeld, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: G. Berscheid, B. Mongin, i R. Striani, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a kojim se traži, s jedne strane, suspenzija primjene, kao prvo, stegovnog postupka CMS 13/087, kao drugo, stegovnog postupka CMS 17/025, kao treće, odluke o raspoređivanju tužitelja na njegovo prethodno radno mjesto i, kao četvrto, odluke o utvrđivanju iznosa tužiteljeve plaće na nulu i, s druge strane, donošenje privremene mjere o premještanju tužitelja u udruženje osoblja „Génération 2004” ili u neku drugu glavnu upravu Komisije.

         Izreka

                  1.

                  Obustavlja se postupak o suspenziji primjene stegovnog postupka CMS 13/087.

                  2.

                  U preostalom dijelu zahtjev za privremenu pravnu zaštitu se odbija.

                  3.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet T-475/14: Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2018. – Prysmian i Prysmian cavi e sistemi protiv Komisije („Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Europsko tržište električnih kablova — Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a — Jedinstvena i trajna povreda — Nezakonitost odluke o nadzoru — Razuman rok — Načelo dobre uprave — Načelo osobne odgovornosti — Solidarna odgovornost za plaćanje novčane kazne — Dostatan dokaz o povredi — Trajanje povrede — Novčane kazne — Proporcionalnost — Jednakost postupanja — Neograničena nadležnost”)

text:
               17.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/40

      Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2018. – Prysmian i Prysmian cavi e sistemi protiv Komisije
      (Predmet T-475/14) (1)

      ((„Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Europsko tržište električnih kablova - Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a - Jedinstvena i trajna povreda - Nezakonitost odluke o nadzoru - Razuman rok - Načelo dobre uprave - Načelo osobne odgovornosti - Solidarna odgovornost za plaćanje novčane kazne - Dostatan dokaz o povredi - Trajanje povrede - Novčane kazne - Proporcionalnost - Jednakost postupanja - Neograničena nadležnost”))
      (2018/C 328/55)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Prysmian SpA (Milano, Italija) i Prysmian Cavi e Sistemi Srl (Milano) (zastupnici: C. Tesauro, F. Russo, L. Armati i M. C. Toniolo, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: u početku C. Giolito, L. Malferrari, P. Rossi i H. van Vliet, zatim C. Giolito, P. Rossi i H. van Vliet, agenti, uz asistenciju S. Kingstona, barrister)

         Intervenijent u potporu tužiteljima: The Goldman Sachs Group, Inc. (New York, New York, Sjedinjene Države) (zastupnici: W. Deselaers, J. Koponen i A. Mangiaracina, odvjetnici)

         Intervenijent u potporu tuženiku: Pirelli & C. SpA (Milano) (zastupnici: M. Siragusa, G. Rizza, P. Ferrari, F. Moretti i A. Fava, odvjetnici)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a radi, s jedne strane, poništenja Odluke Komisije C(2014) 2139 final od 2. travnja 2014. u vezi s postupkom primjene članka 101. [UFEU-a] i članka 53. Sporazuma [o EGP-u] (predmet AT.39610 – Električni kabeli) u dijelu koji se odnosi na tužitelje i, s druge strane, smanjenja iznosa izrečene im novčane kazne.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Prysmian SpA i Prysmian Cavi e Sistemi Srl snosit će vlastite troškove i troškove Europske komisije.

                  3.

                  The Goldman Sachs Group, Inc. i Pirelli & C. SpA snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 315, 15. 9. 2014.


title: Predmet C-103/17: Presuda Suda (prvo vijeće) od 25. srpnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Francuska) – Messer France SAS, prije Praxair protiv Premier ministre, Commission de régulation de l’énergie, Ministre de l'Économie et des Finances, Ministre de l’Environnement, de l’Énergie et de la Mer (Zahtjev za prethodnu odluku — Usklađivanje poreznih zakonodavstava — Direktiva 92/12/EEZ — Članak 3. stavak 2. — Direktiva 2003/96/EZ — Članci 3. i 18. — Oporezivanje energenata i električne energije — Trošarine — Postojanje drugog neizravnog poreza — Pretpostavke — Nacionalni propis kojim se predviđa doprinos za javnu uslugu opskrbe električnom energijom — Pojam „posebne namjene” — Poštovanje najnižih stopa oporezivanja)

text:
               17.9.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 328/12

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 25. srpnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Francuska) – Messer France SAS, prije Praxair protiv Premier ministre, Commission de régulation de l’énergie, Ministre de l'Économie et des Finances, Ministre de l’Environnement, de l’Énergie et de la Mer
      (Predmet C-103/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Usklađivanje poreznih zakonodavstava - Direktiva 92/12/EEZ - Članak 3. stavak 2. - Direktiva 2003/96/EZ - Članci 3. i 18. - Oporezivanje energenata i električne energije - Trošarine - Postojanje drugog neizravnog poreza - Pretpostavke - Nacionalni propis kojim se predviđa doprinos za javnu uslugu opskrbe električnom energijom - Pojam „posebne namjene” - Poštovanje najnižih stopa oporezivanja))
      (2018/C 328/13)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d'État

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Messer France SAS, prije Praxair

         Tuženici: Premier ministre, Commission de régulation de l’énergie, Ministre de l'Économie et des Finances, Ministre de l’Environnement, de l’Énergie et de la Mer

         Izreka

                  1.

                  Članak 18. stavak 10. drugi podstavak Direktive Vijeća 2003/96/EZ od 27. listopada 2003. o restrukturiranju sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije mora se tumačiti na način da je do 1. siječnja 2009. poštovanje najnižih razina oporezivanja propisanih tom direktivom, među pravilima oporezivanja električne energije predviđenima pravom Unije, bila jedina obveza koja se odnosila na Francusku Republiku.

                  2.

                  Članak 3. stavak 2. Direktive Vijeća 92/12/EEZ od 25. veljače 1992. o općim aranžmanima za proizvode koji podliježu trošarinama te o držanju i prometu tih proizvoda i njihovu praćenju mora se tumačiti na način da uvođenje usklađene trošarine nije preduvjet za uvođenje drugog neizravnog poreza na električnu energiju i da se – s obzirom na to da porez poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku nije takva trošarina – njegova usklađenost s direktivama 92/12 i 2003/96 mora ocjenjivati prema pretpostavkama koje su člankom 3. stavkom 2. Direktive 92/12 predviđene za postojanje drugih neizravnih poreza s posebnom namjenom.

                  3.

                  Članak 3. stavak 2. Direktive 92/12 mora se tumačiti na način da se porez poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku može kvalificirati kao „drugi neizravni porez”, s obzirom na svoj cilj zaštite okoliša koji se odnosi na financiranje dodatnih troškova povezanih s obvezom otkupa zelene električne energije, ali ne i u dijelu koji se odnosio na ciljeve teritorijalne i socijalne kohezije, poput geografskog izjednačavanja tarifa i sniženja cijena električne energije za siromašna kućanstva te u dijelu koji se odnosio na isključivo administrativne ciljeve, uključujući financiranje troškova koji proizlaze iz administrativnog djelovanja javnih tijela ili institucija poput médiateura national de l’énergie (Nacionalni ombudsman za energiju, Francuska) i Caisse des dépôts et consignation (Depozitni i založni fond, Francuska), pri čemu nacionalni sud svakako mora provjeriti jesu li se poštovala pravila oporezivanja primjenjiva na trošarine.

                  4.

                  Pravo Unije mora se tumačiti na način da porezni obveznici mogu zahtijevati djelomičan povrat poreza poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, razmjerno dijelu prihoda od tog poreza kojim se ne financiraju posebne namjene, pod uvjetom da ga nisu prevalili na svoje kupce, što svakako mora provjeriti sud koji je uputio zahtjev.

         (1)  SL C 161, 22. 5. 2017.


title: Predmet T-73/17: Presuda Općeg suda od 12. rujna 2018. – RS protiv Komisije („Javna služba — Privremeno osoblje — Postupak zapošljavanja — Interni natječaj — Sastavljanje rezervne liste radi zapošljavanja asistenata — Uvjet sudjelovanja vezan za zahtjev za neprekinutu aktivnost tijekom dvanaest mjeseci prije isteka roka za podnošenje prijava — Dopust za osobne potrebe — Uskraćivanje sudjelovanja u testiranjima na natječaju”)

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/24

      Presuda Općeg suda od 12. rujna 2018. – RS protiv Komisije
      (Predmet T-73/17) (1)

      ((„Javna služba - Privremeno osoblje - Postupak zapošljavanja - Interni natječaj - Sastavljanje rezervne liste radi zapošljavanja asistenata - Uvjet sudjelovanja vezan za zahtjev za neprekinutu aktivnost tijekom dvanaest mjeseci prije isteka roka za podnošenje prijava - Dopust za osobne potrebe - Uskraćivanje sudjelovanja u testiranjima na natječaju”))
      (2018/C 392/28)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: RS (zastupnici: S. Orlandi i T. Martin, avocats)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: G. Berscheid i L. Radu Bouyon, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a kojim se traži, s jedne strane, poništenje odluke povjerenstva za odabir na internom natječaju COM/02/AST/16 (AST 2) o odbijanju tužiteljeve prijave i, s druge strane, naknada štete koju je navodno pretrpio.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se odluka odbora za odabir na internom natječaju COM/02/AST/16 (AST 2) kojom se odbija prijava na natječaj RS.

                  2.

                  U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                  Tužitelju se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 112, 10. 4. 2017.


title: Predmet C-511/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. kolovoza 2018. uputio Conseil d'État (Francuska) – La Quadrature du Net, French Data Network, Fédération des fournisseurs d’accès à Internet associatifs, Igwan.net protiv Premier ministre, Garde des Sceaux, ministre de la Justice, Ministre de l'Intérieur, Ministre des Armées

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. kolovoza 2018. uputio Conseil d'État (Francuska) – La Quadrature du Net, French Data Network, Fédération des fournisseurs d’accès à Internet associatifs, Igwan.net protiv Premier ministre, Garde des Sceaux, ministre de la Justice, Ministre de l'Intérieur, Ministre des Armées
      (Predmet C-511/18)
      (2018/C 392/10)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d'État

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: La Quadrature du Net, French Data Network, Fédération des fournisseurs d’accès à Internet associatifs, Igwan.net

         Tuženici: Premier ministre, Garde des Sceaux, ministre de la Justice, Ministre de l'Intérieur, Ministre des Armées

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li obvezu općeg i neselektivnog zadržavanja podataka, koja je davateljima usluga nametnuta ovlašćujućim odredbama članka 15. stavka 1. Direktive [2002/58/EZ] od 12. srpnja 2002. (1), u kontekstu koji uključuje ozbiljne i kontinuirane prijetnje nacionalnoj sigurnosti, i osobito rizik od terorističkih napada, smatrati zadiranjem koje je opravdano pravom na sigurnost zajamčenim člankom 6. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i zahtjevima nacionalne sigurnosti, za koje su odgovorne same države članice na temelju članka 4. Ugovora o Europskoj uniji?

                  2.

                  Treba li Direktivu od 12. srpnja 2002. u vezi s Poveljom Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da dopušta zakonske mjere, poput mjera prikupljanja u stvarnom vremenu podataka o prometu i podataka o lokaciji određenih pojedinaca, koje im, iako utječu na prava i obveze davatelja elektroničke komunikacijske usluge, ne nameću posebnu obvezu zadržavanja njihovih podataka?

                  3.

                  Treba li Direktivu od 12. srpnja 2002. u vezi s Poveljom Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da su postupci prikupljanja podataka o vezi pravilni samo ako se osobe o kojima je riječ obavijesti onda kada te informacije više ne mogu ugroziti istrage koje provode nadležna tijela ili se takve postupke može smatrati pravilnima s obzirom na sva ostala postojeća postupovna jamstva, s obzirom na to da ona osiguravaju djelotvornost pravnog lijeka?

         (1)  Direktiva 2002/58/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. srpnja 2002. o obradi osobnih podataka i zaštiti privatnosti u području elektroničkih komunikacija (Direktiva o privatnosti i elektroničkim komunikacijama (SL L 201, str. 37.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 52., str. 111.).


title: Predmet T-739/14: Presuda Općeg suda od 13. rujna 2018. – PSC Prominvestbank protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini — Uvrštavanje naziva subjekta koji ima vlasništvo nad tužiteljem na popis subjekata na koje se primjenjuju mjere ograničavanja — Obveza obrazlaganja — Očita pogreška u ocjeni — Pravo na djelotvornu sudsku zaštitu — Zlouporaba ovlasti — Pravo vlasništva — Sloboda poduzetništva — Jednako postupanje”)

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/18

      Presuda Općeg suda od 13. rujna 2018. – PSC Prominvestbank protiv Vijeća
      (Predmet T-739/14) (1)

      ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini - Uvrštavanje naziva subjekta koji ima vlasništvo nad tužiteljem na popis subjekata na koje se primjenjuju mjere ograničavanja - Obveza obrazlaganja - Očita pogreška u ocjeni - Pravo na djelotvornu sudsku zaštitu - Zlouporaba ovlasti - Pravo vlasništva - Sloboda poduzetništva - Jednako postupanje”))
      (2018/C 392/21)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: PSC Prominvestbank, Joint-Stock Commercial Industrial & Investment Bank (Kijev, Ukrajina) (zastupnici: J. M. Viñals Camallonga, J. L. Iriarte Ángel i L. Barriola Urruticoechea, odvjetnici)

         Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: u početku A. de Elera-San Miguel Hurtado i F. Florindo Gijón, zatim F. Florindo Gijón, P. Mahnič Bruni i H. Marcos Fraile, agenti)

         Intervenijent u potporu tuženiku: Europska komisija (zastupnici: F. Castillo de la Torre, D. Gauci i S. Pardo Quintillán, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži djelomično poništenje Odluke Vijeća 2014/512/ZVSP od 31. srpnja 2014. o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini (SL 2014., L 229, str. 13.), u verziji koja proizlazi iz Odluke Vijeća 2014/659/ZVSP od 8. rujna 2014. kojom je izmijenjena Odluka 2014/512 (SL 2014, L 271, str. 54.) i Uredbe Vijeća (EU) br. 833/2014 od 31. srpnja 2014. o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini (SL 2014., L 229, str. 1.), u verziji koja proizlazi iz Uredbe Vijeća (EU) br. 960/2014 od 8. rujna 2014. kojom je izmijenjena Uredba br. 833/2014 (SL 2014., L 271, str. 3.), u dijelu u kojem se ti akti odnose na tužitelja.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  PSC Prominvestbank, Joint-Stock Commercial Industrial & Investment Bank snosit će vlastite troškove, kao i troškove Vijeća Europske unije.

                  3.

                  Europska komisija snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 7, 12. 1. 2015.


title: Predmet T-401/18 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 4. srpnja 2018. – SFIE-PE protiv Parlamenta („Privremena pravna zaštita — Institucionalno pravo — Štrajk usmenih prevoditelja — Mjere o zahtjevu za usmenim prevoditeljima koje je donio Europski parlament — Zahtjev za suspenziju primjene — Zahtjev za određivanje privremenih mjera — Djelomična nedopuštenost — Odvagivanje interesa”)

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/31

      Rješenje predsjednika Općeg suda od 4. srpnja 2018. – SFIE-PE protiv Parlamenta
      (Predmet T-401/18 R)
      ((„Privremena pravna zaštita - Institucionalno pravo - Štrajk usmenih prevoditelja - Mjere o zahtjevu za usmenim prevoditeljima koje je donio Europski parlament - Zahtjev za suspenziju primjene - Zahtjev za određivanje privremenih mjera - Djelomična nedopuštenost - Odvagivanje interesa”))
      (2018/C 392/38)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Syndicat des fonctionnaires internationaux et européens – Section du Parlement européen (SFIE-PE) (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: L. Levi, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament

         Predmet

      Zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a radi, s jedne strane, suspenzije primjene odluka Europskog parlamenta od 2. i 3. srpnja 2018. o zahtjevu za usmenim prevoditeljima kao i budućih odluka o zahtjevu za usmenim prevoditeljima za 5., 10., i 11. srpnja 2018. te, s druge strane, nalaganja Parlamentu ograničenja zahtjeva za usmenim prevoditeljima ubuduće.

         Izreka

                  1.

                  Zahtjev za privremenu pravnu zaštitu se odbija.

                  2.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet T-104/17: Presuda Općeg suda od 13. rujna 2018. – Apple protiv EUIPO-a – Apo International (apo) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Europske unije apo — Raniji figurativni žig Europske unije koji prikazuje jabuku i raniji verbalni žigovi Europske unije APPLE — Relativni razlozi za odbijanje — Sličnost znakova — Članak 8. stavak 1. točka (b) i stavak 5. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) i stavak 5. Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/26

      Presuda Općeg suda od 13. rujna 2018. – Apple protiv EUIPO-a – Apo International (apo)
      (Predmet T-104/17) (1)

      ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije apo - Raniji figurativni žig Europske unije koji prikazuje jabuku i raniji verbalni žigovi Europske unije APPLE - Relativni razlozi za odbijanje - Sličnost znakova - Članak 8. stavak 1. točka (b) i stavak 5. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) i stavak 5. Uredbe (EU) 2017/1001)”))
      (2018/C 392/32)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Apple Inc. (Cupertino, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: J. Olsen, P. Andreottola, solicitors, i G. Tritton, barrister)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: J. Ivanauskas i D. Walicka, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Apo International Co. Ltd (Taipei, Tajvan)

         Predmet

      Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 1. prosinca 2016. (predmet R 698/2016-4) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Apple i Apo International.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se odluka četvrtog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 1. prosinca 2016. (predmet R 698/2016-4).

                  2.

                  EUIPO-u se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 129, 24. 4. 2017.


title: Predmet C-151/18 P: Žalba koju je 21. veljače 2018. podnio El Corte Inglés SA protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 5. prosinca 2017. u predmetu T-213/16, El Corte Inglés protiv EUIPO-a

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/2

      Žalba koju je 21. veljače 2018. podnio El Corte Inglés SA protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 5. prosinca 2017. u predmetu T-213/16, El Corte Inglés protiv EUIPO-a
      (Predmet C-151/18 P)
      (2018/C 392/03)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: El Corte Inglés SA (zastupnik: J. L. Rivas Zurdo, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo, Elho Business & Sport Vertriebs GmbH
      Žalba je rješenjem Suda (deveto vijeće) od 6. rujna 2018. proglašena nedopuštenom.


title: Predmet T-402/18 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 4. srpnja 2018. – Aquino i dr. protiv Parlamenta („Privremena pravna zaštita — Institucionalno pravo — Štrajk usmenih prevoditelja — Mjere o zahtjevu za usmenim prevoditeljima koje je donio Europski parlament — Zahtjev za suspenziju primjene — Zahtjev za određivanje privremenih mjera — Djelomična nedopuštenost — Odvagivanje interesa”)

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/31

      Rješenje predsjednika Općeg suda od 4. srpnja 2018. – Aquino i dr. protiv Parlamenta
      (Predmet T-402/18 R)
      ((„Privremena pravna zaštita - Institucionalno pravo - Štrajk usmenih prevoditelja - Mjere o zahtjevu za usmenim prevoditeljima koje je donio Europski parlament - Zahtjev za suspenziju primjene - Zahtjev za određivanje privremenih mjera - Djelomična nedopuštenost - Odvagivanje interesa”))
      (2018/C 392/39)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: Roberto Aquino (Bruxelles, Belgija) i 30 drugih tužitelja čija su imena navedena u prilogu rješenju (zastupnik: L. Levi, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament

         Predmet

      Zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a radi, s jedne strane, suspenzije primjene odluka Europskog parlamenta od 2. i 3. srpnja 2018. o zahtjevu za usmenim prevoditeljima kao i budućih odluka o zahtjevu za usmenim prevoditeljima za 5., 10., i 11. srpnja 2018. te, s druge strane, nalaganja Parlamentu ograničenja zahtjeva za usmenim prevoditeljima ubuduće.

         Izreka

                  1.

                  Zahtjev za privremenu pravnu zaštitu se odbija.

                  2.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet T-418/17: Presuda Općeg suda od 13. rujna 2018. – Eduard Meier protiv EUIPO-a – Calzaturificio Elisabet (Safari Club) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava za registraciju verbalnog žiga Europske unije Safari Club — Raniji nacionalni figurativni žig WS Walk Safari — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Sličnost znakova — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/28

      Presuda Općeg suda od 13. rujna 2018. – Eduard Meier protiv EUIPO-a – Calzaturificio Elisabet (Safari Club)
      (Predmet T-418/17) (1)

      ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava za registraciju verbalnog žiga Europske unije Safari Club - Raniji nacionalni figurativni žig WS Walk Safari - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Sličnost znakova - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”))
      (2018/C 392/34)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Eduard Meier GmbH (München, Njemačka) (zastupnici: S. Schicker i M. Knitter, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: J. Ivanauskas, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Calzaturificio Elisabet Srl (Monte Urano, Italija)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 2. svibnja 2017. (predmet R 1158/2016-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Calzaturificio Elisabet i Eduard Meier.

         Izreka

                  1.

                  Odluka četvrtog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 2. svibnja 2017. (predmet R 1158/2016-4) poništava se jer je prihvaćen prigovor protiv registracije verbalnog žiga Europske unije Safari Club za proizvode „lovačke torbe”, „odjeća za lov, odjeća i obuća za lov”.

                  2.

                  U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                  Svaka stranka snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 277, 21. 8. 2017.


title: Predmet C-512/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. kolovoza 2018. uputio Conseil d'État (Francuska) – French Data Network, La Quadrature du Net, Fédération des fournisseurs d’accès à Internet associatifs protiv Premier ministre, Garde des Sceaux, ministre de la Justice

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. kolovoza 2018. uputio Conseil d'État (Francuska) – French Data Network, La Quadrature du Net, Fédération des fournisseurs d’accès à Internet associatifs protiv Premier ministre, Garde des Sceaux, ministre de la Justice
      (Predmet C-512/18)
      (2018/C 392/11)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d'État

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: French Data Network, La Quadrature du Net, Fédération des fournisseurs d’accès à Internet associatifs

         Tuženici: Premier ministre, Garde des Sceaux, ministre de la Justice

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li obvezu općeg i neselektivnog zadržavanja podataka, koja je pružateljima usluga nametnuta ovlašćujućim odredbama članka 15. stavka 1. Direktive [2002/58/EZ] od 12. srpnja 2002. (1), osobito s obzirom na jamstva i kontrole koji se potom primjenjuju na prikupljanje i korištenje tih podataka o spajanju, smatrati zadiranjem koje je opravdano pravom na sigurnost zajamčenim člankom 6. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i zahtjevima nacionalne sigurnosti, za koje su odgovorne same države članice na temelju članka 4. Ugovora o Europskoj uniji?

                  2.

                  Treba li odredbe Direktive [2000/31/EZ] od 8. lipnja 2000. (2), kada ih se tumači s obzirom na članke 6., 7., 8. i 11. te članak 52. stavak 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, tumačiti na način da državi članici omogućavaju donošenje nacionalnog propisa kojim se osobama čija je djelatnost nuđenje pristupa javnim internetskim komunikacijskim uslugama i fizičkim ili pravnim osobama koje, čak i besplatno, za stavljanje na raspolaganje javnosti putem javnih internetskih komunikacijskih usluga, osiguravaju pohranu bilo koje vrste signala, pisanog teksta, slika, zvukova ili poruka, a koji su dobiveni od primatelja tih usluga, nalaže da zadrže podatke koji omogućuju identifikaciju bilo koje osobe koja je doprinijela stvaranju sadržaja ili jednog od sadržaja usluga koje pružaju, kako bi sudsko tijelo moglo, po potrebi, zatražiti da mu se taj sadržaj dostavi u svrhu osiguravanja poštovanja pravila vezanih uz građansku ili kaznenu odgovornost?

         (1)  Direktiva 2002/58/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. srpnja 2002. o obradi osobnih podataka i zaštiti privatnosti u području elektroničkih komunikacija (SL L 201, str. 37.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 52., str. 111.)

         (2)  Direktiva 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine (Direktiva o elektroničkoj trgovini) (SL L 178, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 39., str. 58.)


title: Predmet T-652/17: Presuda Općeg suda od 19. rujna 2018. – Eddy’s Snack Company protiv EUIPO-a – Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (Eddy’s Snackcompany) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Europske unije Eddy’s Snackcompany — Raniji nacionalni verbalni žig TEDDY — Relativni razlog za odbijanje — Načelo ne ultra petita — Članak 76. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 95. stavak 1. Uredbe (EU) 2017/1001) — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Sličnost znakova — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe 2017/1001)”)

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/28

      Presuda Općeg suda od 19. rujna 2018. – Eddy’s Snack Company protiv EUIPO-a – Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (Eddy’s Snackcompany)
      (Predmet T-652/17) (1)

      ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije Eddy’s Snackcompany - Raniji nacionalni verbalni žig TEDDY - Relativni razlog za odbijanje - Načelo ne ultra petita - Članak 76. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 95. stavak 1. Uredbe (EU) 2017/1001) - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Sličnost znakova - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe 2017/1001)”))
      (2018/C 392/35)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Eddy’s Snack Company GmbH (Lügde, Njemačka) (zastupnik: M. Decker, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: M. Fischer, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG (Kilchberg, Švicarska)

         Predmet

      Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 11. srpnja 2017. (predmet R 1999/2016-4) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli i Eddy’s Snack Company.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se odluka četvrtog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 11. srpnja 2017. (predmet R 1999/2016-4).

                  2.

                  EUIPO će snositi vlastite troškove kao i troškove koji su za društvo Eddy’s Snack Company GmbH nastali u postupku pred Općim sudom.

         (1)  SL C 382, 13. 11. 2017.


title: Predmet C-246/18 P: Žalba koju je 6. travnja 2018. podnio Dochirnie pidpryiemstvo Kondyterska korporatsiia „Roshen” protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 7. veljače 2018. u predmetu T-775/16: Kondyterska korporatsiia „Roshen” protiv EUIPO-a

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/3

      Žalba koju je 6. travnja 2018. podnio Dochirnie pidpryiemstvo Kondyterska korporatsiia „Roshen” protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 7. veljače 2018. u predmetu T-775/16: Kondyterska korporatsiia „Roshen” protiv EUIPO-a
      (Predmet C-246/18 P)
      (2018/C 392/04)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Dochirnie pidpryiemstvo Kondyterska korporatsiia „Roshen” (zastupnici: R. Žabolienė, advokatė, I. Lukauskienė, advokatė)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo, Moscow Confectionery Factory „Krasnyiy oktyabr” OAO
      Žalba je rješenjem Suda (osmo vijeće) od 6. rujna 2018. proglašena nedopuštenom.


title: Predmet C-518/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. kolovoza 2018. uputio Okresní soud v Českých Budějovicích (Češka Republika) – RD protiv SC

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. kolovoza 2018. uputio Okresní soud v Českých Budějovicích (Češka Republika) – RD protiv SC
      (Predmet C-518/18)
      (2018/C 392/12)
      Jezik postupka: češki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Okresní soud v Českých Budějovicích

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: RD

         Tuženik: SC

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 3. stavak 1. točku (b) Uredbe (EZ) br. 805/2004 (1) Europskog parlamenta i Vijeća o uvođenju europskog naloga za izvršenje za nesporne tražbine tumačiti na način da se tražbina o kojoj je odlučeno nakon izvođenja dokaza može smatrati nespornom ako ni dužnik, koji je priznao dug prije podnošenja tužbe, ni privremeni zastupnik nisu sudjelovali u sudskom postupku, te ako tijekom postupka nisu ulagali nikakve prigovore?

         (1)  SL 2004., L 143, str. 15.


title: Predmet T-664/16: Rješenje Općeg suda od 30. svibnja 2018. – PJ protiv EUIPO-a – Erdmann & Rossi (Erdmann & Rossi) („Žig Europske unije — Zastupanje od strane odvjetnika koji nema svojstvo treće strane koja je neovisna o tužitelju — Zamjena stranke u sporu — Prijenos pravâ podnositelja prijave žiga Europske unije — Zastupanje od strane odvjetnika koji nema svojstvo treće strane koja je neovisna o podnositelju zahtjeva za zamjenu — Nedopuštenost”)

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/29

      Rješenje Općeg suda od 30. svibnja 2018. – PJ protiv EUIPO-a – Erdmann & Rossi (Erdmann & Rossi)
      (Predmet T-664/16) (1)

      ((„Žig Europske unije - Zastupanje od strane odvjetnika koji nema svojstvo treće strane koja je neovisna o tužitelju - Zamjena stranke u sporu - Prijenos pravâ podnositelja prijave žiga Europske unije - Zastupanje od strane odvjetnika koji nema svojstvo treće strane koja je neovisna o podnositelju zahtjeva za zamjenu - Nedopuštenost”))
      (2018/C 392/36)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: PJ (zastupnik: S., odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: u početku S. Hanne, a zatim A. Söder, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Erdmann & Rossi GmbH (Berlin, Njemačka) (zastupnici: H. Kunz-Hallstein i R. Kunz-Hallstein, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 18. srpnja 2016. (predmet R 1670/2015-4) u vezi s postupkom za proglašavanje žiga ništavim između društva Erdmann & Rossi i osobe PJ.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

                  2.

                  Obustavlja se postupak povodom zahtjeva za zamjenu.

                  3.

                  Osobi PJ nalaže se snošenje troškova.

                  4.

                  [Y]-GmbH i svaka stranka snosit će vlastite troškove povezane sa zahtjevom za zamjenu.

         (1)  SL C 70, 6. 3. 2017.