title: Predmet C-501/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. srpnja 2018. uputio Administrativen sad Sofia-grad (Bugarska) – BT protiv Balgarska narodna banka

text:
               8.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/4

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. srpnja 2018. uputio Administrativen sad Sofia-grad (Bugarska) – BT protiv Balgarska narodna banka
      (Predmet C-501/18)
      (2018/C 364/05)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Administrativen sad Sofia-grad

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: BT

         Tuženik: Balgarska narodna banka

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Proizlazi li iz načela ekvivalentnosti i djelotvornosti prava Unije da je nacionalni sud dužan po službenoj dužnosti kvalificirati tužbu kao da je podnesena zbog neispunjenja obveze države članice iz članka 4. stavka 3. Ugovora o Europskoj uniji (UEU) ako je njezin predmet izvanugovorna odgovornost države za štetu zbog povrede prava Unije koju je navodno uzrokovalo tijelo države članice, a

                              —

                              članak 4. stavak 3. UEU-a nije izričito naveden u tužbi kao pravna osnova, no iz obrazloženja tužbe proizlazi da je šteta nastala zbog povrede odredaba prava Unije;

                              —

                              zahtjev za naknadu štete temelji se na nacionalnoj odredbi o odgovornosti države za štetu prouzročenu obavljanjem upravne djelatnosti, koja je objektivna i nastaje pod sljedećim uvjetima: nezakonitost pravnog akta, činjenja ili propusta tijela ili službenika prilikom ili povodom obavljanja upravne djelatnosti, nastala materijalna ili nematerijalna šteta, izravna ili neizravna uzročna veza između štete i nezakonitog postupanja tijelâ;

                              —

                              sud je prema pravu države članice dužan na temelju okolnosti na kojima se temelji tužba po službenoj dužnosti utvrditi odgovornost države za djelovanje pravosudnih tijela?

                  2.

                  Proizlazi li iz uvodne izjave 27. Uredbe (EU) br.1093/2010 (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 24. studenoga 2010. o osnivanju europskog nadzornog tijela (Europskog nadzornog tijela za bankarstvo) da preporuka izdana na temelju članka 17. stavka 3. Uredbe u kojoj je utvrđeno da je središnja banka države članice prekršila pravo Unije u vezi s rokovima za isplatu osiguranih depozita deponentima te kreditne institucije u okolnostima poput onih u glavnom postupku:

                              —

                              dodjeljuje pravo deponentima te kreditne institucije da se pred nacionalnim sudom pozivaju na preporuku radi obrazloženja tužbe za naknadu štete zbog upravo te povrede prava Unije s obzirom na izričitu ovlast Europskog nadzornog tijela za bankarstvo da utvrđuje povrede prava Unije i to da deponenti nisu i ne mogu biti adresati te preporuke niti ona za njih ima izravne pravne posljedice;

                              —

                              valjana je u pogledu uvjeta da se prekršenim pravilom moraju predvidjeti jasne i bezuvjetne obveze, uzimajući u obzir da članak 1. točka 3. podtočka i Direktive 94/19/EZ (2) Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 1994. o sustavima osiguranja depozita, tumačeći ga u vezi s uvodnima izjavama 12. i 13. te direktive, ne sadržava sve elemente potrebne da nastane jasna i bezuvjetna obveza država članica i da deponentima ne dodjeljuje izravna prava, kao i s obzirom na činjenicu da je tom direktivom predviđeno samo minimalno usklađivanje koje ne uključuje elemente na temelju kojih se utvrđuju nedostupni depoziti te da se ta preporuka ne temelji na drugim jasnim i bezuvjetnim odredbama prava Unije u pogledu tih elemenata, odnosno, među ostalim, procjene nedostatka likvidnosti i trenutačne nemogućnosti isplate, postojeće obveze određivanja mjera rane intervencije i nastavka poslovanja kreditne institucije;

                              —

                              valjana je s obzirom na predmet, osiguranje depozita i ovlast Europskog nadzornog tijela za bankarstvo da u skladu s člankom 26. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 1093/2010 izdaje preporuke o sustavu osiguranja depozita u odnosu na nacionalnu središnju banku, koja nije dio nacionalnog sustava osiguranja depozita te nije nadležno tijelo u skladu s člankom 4. točkom 2. podtočkom iii. te uredbe?

                  3.

                  Proizlazi li iz presuda Suda Europske unije od 12. listopada 2004., Paul i dr. (C-222/02, EU:C:2004:606, t. 38., 39., 43. i 49. do 51.), od 5. ožujka 1996., Brasserie du pêcheur i Factortame (C-46/93 i C-48/93, EU:C:1996:79, t. 42. i 51.), od 15. lipnja 2000., Dorsch Consult protiv Vijeća i Komisije (C-237/98 P, EU:C:2000:321, t. 19.) te od 2. prosinca 1971., Zuckerfabrik Schöppenstedt protiv Vijeća (5/71, EU:C:1971:116, t. 11.), uzimajući u obzir i trenutačno stanje prava Unije koje je relevantno za glavni postupak, da:

                              A)

                              odredbe Direktive 94/19, osobito njezin članak 7. stavak 6., deponentima dodjeljuju pravo da zahtijevaju naknadu štete od države članice zbog nedovoljnog nadzora nad kreditnom institucijom koja upravlja njihovim depozitima te jesu li ta prava ograničena osiguranim iznosom depozita ili se pojam „pravo na naknadu” u toj odredbi treba široko tumačiti?

                              B)

                              nadzorne mjere koje odredi središnja banka države članice radi restrukturiranja kreditne institucije poput one u glavnom postupku, uključujući obustavu plaćanja, koja je osobito predviđena člankom 2. sedmom alinejom Direktive 2001/24/EZ (3) predstavljaju neopravdan i neproporcionalan zahvat u pravo vlasništva deponenata koje dovodi do izvanugovorne odgovornosti za štetu zbog povrede prava Unije ako je s obzirom na članak 116. stavak 5. Zakona o kreditnim institucijama te članak 4. stavak 2. točku 1. i članak 94. stavak 1. st. 4. Zakona o nesolventnosti banaka propisano pravo odnosne države članice da se za vrijeme trajanja mjera mogu obračunavati ugovorne kamate i u općem stečajnom postupku isplatiti potraživanja koja prekoračuju osigurani iznos depozita te platiti kamate?

                              C)

                              uvjeti utvrđeni nacionalnim pravom države članice u pogledu izvanugovorne odgovornosti za štete nastale na temelju činjenja i propusta u vezi s izvršavanjem nadzornih ovlasti središnje banke države članice obuhvaćenih područjem primjene članka 65. stavka 1. točke (b) UFEU-a ne smiju biti protivni primjenjivim uvjetima i načelima te odgovornosti u okviru prava Unije, i to konkretno načelu neovisnosti tužbe za naknadu štete o tužbi za poništenje i utvrđenoj nedopuštenosti uvjeta prema nacionalnom pravu da se pravna radnja ili propust, zbog kojih se traži naknada štete, mora prethodno ukinuti, zatim u pogledu krivnje tijela ili službenikâ, zbog čijeg se postupanja zahtijeva naknada štete, te u pogledu uvjeta za tužbu za naknadu imovinske štete, prema kojem je tužitelj u trenutku podnošenja tužbe morao pretrpjeti stvarnu i izvjesnu štetu?

                              D)

                              na temelju načela neovisnosti tužbe za naknadu štete o tužbi za poništenje mora biti ispunjen uvjet nezakonitosti odgovarajućeg postupanja tijelâ, koji je jednak uvjetu iz nacionalnog prava države članice, prema kojemu pravna radnja ili propust, zbog kojih se traži naknada štete, i to mjere za restrukturiranje kreditne institucije, moraju biti poništeni, uzimajući u obzir sljedeće okolnosti glavnog postupka:

                                          —

                                          da te mjere nisu upućene tužiteljici koja je deponent kreditne institucije i koja prema nacionalnom pravu i nacionalnoj sudskoj praksi nema pravo tražiti poništenje pojedinih odluka kojima su određene te mjere te da su te odluke postale konačne;

                                          —

                                          da pravo Unije, u ovom području posebice Direktiva 2001/24, ne nalaže državama članicama izričitu obvezu da u korist svih vjerovnika predvide mogućnost pobijanja nadzornih mjera radi utvrđivanja njihove valjanosti;

                                          —

                                          da pravom države članice nije predviđena izvanugovorna odgovornost za štete nastale zakonitim postupanjem tijela ili službenika?

                              E)

                              da se u slučaju tumačenja prema kojem nije primjenjiv uvjet nezakonitosti odnosnog postupanja tijelâ u okolnostima glavnog postupka na tužbe deponenata kreditne institucije za naknadu štete zbog činjenja i propusta središnje banke države članice, a osobito plaćanja kamata za nepravodobno isplaćene osigurane depozite te isplate depozita koji prekoračuju osigurani iznos, kojima je zatražena naknada štete zbog povrede članaka 63. do 65. i 120. UFEU-a, članka 3. UEU-a te članka 17. Povelje Europske unije o temeljnim pravima primjenjuju uvjeti koje je utvrdio Sud Europske unije u pogledu izvanugovorne odgovornosti za štete:

                                          —

                                          nastale na temelju zakonitog postupanja tijela, i to konkretno tri kumulativna uvjeta, to jest postojanje stvarne štete, uzročne veze između štete i dotične radnje te izvanredne i posebne vrste štete, posebice u slučaju tužbi za plaćanje kamata zbog nepravodobne isplate osiguranih depozita, ili

                                          —

                                          u području gospodarske politike, osobito uvjeta u pogledu „postojanja dovoljno ozbiljne povrede više pravne norme koja služi zaštiti pojedinaca”, posebice u slučaju tužbi deponenata za isplatu depozitâ koji prekoračuju osigurani iznos, kojima je zatražena naknada štete i na koje se primjenjuje postupak predviđen nacionalnim pravom, uzimajući u obzir široku marginu prosudbe koju države članice imaju u vezi s člankom 65. stavkom 1. točkom (b) UFEU-a, zajedno s mjerama predviđenima Direktivom 2001/24, te ako su okolnosti koje se odnose na kreditnu instituciju i osobu koja traži naknadu štete povezane isključivo s jednom državom članicom, pri čemu se na sve deponente primjenjuju ista pravna pravila i ustavnopravno načelo jednakosti pred zakonom?

                  4.

                  Proizlazi li iz tumačenja članka 10. stavka 1. u vezi s člankom 1. točkom 3. podtočkom i. i člankom 7. stavkom 6. Direktive 94/19 te pravnih ocjena u presudi Suda Europske unije od 21. prosinca 2016., Vervloet i dr. (C-76/15, EU:C:2016:975, t. 82. do 84.) da su područjem primjene odredbi te direktive obuhvaćeni deponenti,

                              —

                              čiji se depoziti tijekom razdoblja od obustave plaćanja kreditne institucije do oduzimanja njezine licencije za obavljanje bankarske djelatnosti nisu mogli vraćati na temelju ugovorâ i zakonskih odredbi, a dotični deponent nije izričito zatražio vraćanje,

                              —

                              koji su pristali na klauzulu kojom je predviđena isplata osiguranog iznosa depozita u skladu s postupkom utvrđenim pravom države članice, a osobito nakon povlačenja licencije kreditne institucije koja upravlja depozitima, i taj je uvjet ispunjen te

                              —

                              navedena klauzula ugovora o depozitima prema pravu države članice ima zakonsku snagu u odnosu na ugovorne strane?

            Proizlazi li iz odredaba te direktive ili drugih odredaba prava Unije da nacionalni sud ne smije uzeti u obzir takvu klauzulu ugovora o depozitima i ocjenjivati tužbu deponenta za plaćanje kamata zbog nepravodobne isplate osiguranog iznosa depozitâ u skladu s tim ugovorom na temelju uvjeta u pogledu izvanugovorne odgovornosti za štete zbog povrede prava Unije te na temelju članka 7. stavka 6. Direktive 94/19?

         (1)  Uredba (EU) br. 1093/2010 Europskog parlamenta i Vijeća od 24. studenoga 2010. o osnivanju europskog nadzornog tijela (Europskog nadzornog tijela za bankarstvo), kojom se izmjenjuje Odluka br. 716/2009/EZ i stavlja izvan snage Odluka Komisije 2009/78/EZ (SL 2010., L 331, str. 12.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 12., str. 80.)

         (2)  Direktiva 94/19/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 1994. o restrukturiranju i likvidaciji kreditnih institucija (SL 1994., L 135, str. 5.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 12., str. 33.)

         (3)  Direktiva 2001/24/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. travnja 2001. o restrukturiranju i likvidaciji kreditnih institucija (SL 2001., L 125, str. 15.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 8., str. 14.)


title: Predmet T-401/18: Tužba podnesena 3. srpnja 2018. – SFIE-PE protiv Parlamenta

text:
               8.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/13

      Tužba podnesena 3. srpnja 2018. – SFIE-PE protiv Parlamenta
      (Predmet T-401/18)
      (2018/C 364/13)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Syndicat des fonctionnaires internationaux et européens – Section du Parlement européen (SFIE-PE) (Bruxelles, Belgija) (zastupnik: L. Levi, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  tužbu proglasi dopuštenom i osnovanom;

                  —

                  slijedom toga:

                              —

                              poništi odluku od 2. srpnja 2018. o zahtjevu za usmenim prevoditeljima za 3. srpnja 2018. kao i buduće odluke o zahtjevu za usmenim prevoditeljima za 4., 5., 10., i 11. srpnja 2018.;

                              —

                              naloži tuženiku plaćanje naknade neimovinske štete koja je ex aequo et bono procijenjena na iznos od 10 000 eura;

                              —

                              naloži tuženiku snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog koji se temelji na povredi prava na kolektivno djelovanje i prava na obavješćivanje i savjetovanje kako su utvrđena člancima 28. i 27. Povelje o temeljnim pravima i Direktivom 2002/14/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. ožujka 2002. o uspostavljanju općeg okvira za obavješćivanje i savjetovanje s radnicima u Europskoj zajednici – Zajednička izjava Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije o zastupanju radnika (SL 2002., L 80, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 5., str. 182.) te pojašnjena i provedena Okvirnim sporazumom između Europskog parlamenta i sindikata i udruženja osoblja institucije od 12. srpnja 1990., kao i na povredi prava na dobru upravu iz članka 41. Povelje.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog koji se temelji na nenadležnosti autora akta i povredi načela pravne sigurnosti.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog koji se temelji na povredi prava na djelotvoran pravni lijek iz članka 47. Povelje.


title: Predmet C-505/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. srpnja 2018. uputio Conseil d'État (Francuska) – COPEBI SCA protiv Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

text:
               8.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. srpnja 2018. uputio Conseil d'État (Francuska) – COPEBI SCA protiv Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)
      (Predmet C-505/18)
      (2018/C 364/06)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d'État

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: COPEBI SCA

         Druga stranka u postupku: Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

         Druga stranka: Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation

         Prethodno pitanje

      Treba li Odluku Europske komisije 2009/402/EZ od 28. siječnja 2009. o „planovima za nepredvidive okolnosti” u sektoru voća i povrća koje je provela Francuska (C 29/05 (ex NN 57/05)) (1), tumačiti na način da obuhvaća potpore koje je Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Državni međustrukovni ured za voće, povrće i hortikulturu, ONIFLHOR) isplatio Comité économique agricole du bigarreau d’industrie (Poljoprivredni gospodarski odbor za trešnje bigarreau namijenjene industrijskoj preradi, CEBI) i koje su skupine proizvođača koji su članovi tog odbora dodijelile proizvođačima trešanja bigarreau namijenjenih industrijskoj preradi, uzimajući u obzir da CEBI nije jedan od osam poljoprivrednih gospodarskih odbora navedenih u točki 15. odluke od 28. siječnja 2009. i da su predmetne potpore, suprotno mehanizmu financiranja opisanom u točkama 24. do 28. te odluke, financirane samo subvencijama ONIFLHOR-a, a ne i dobrovoljnim doprinosima proizvođača, nazvanima „sektorski doprinosi”?

         (1)  SL L 127, str. 11.


title: Predmet T-459/18: Tužba podnesena 31. srpnja 2018. – Lotte protiv EUIPO-a – Générale Biscuit-Glico France (PEPERO original)

text:
               8.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/17

      Tužba podnesena 31. srpnja 2018. – Lotte protiv EUIPO-a – Générale Biscuit-Glico France (PEPERO original)
      (Predmet T-459/18)
      (2018/C 364/17)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Lotte Corp. (Seul, Južna Koreja) (zastupnik: G. Ringeisen, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Générale Biscuit-Glico France (Clamart, Francuska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj u postupku pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije PEPERO original u crvenoj, smeđoj, žutoj i bijeloj boji

         Postupak pred EUIPO-om: postupak za proglašavanje žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 11. svibnja 2018. u predmetu R 913/2017-1

         Tužbeni zahtjevi

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi ovu tužbu dopuštenom;

                  —

                  poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem je njome poništen žig Europske unije br. 7 413 651 društva LOTTE te mu je naložena naknada troškova i pristojbi društva Générale Biscuit-Glico France;

                  —

                  naloži EUIPO-u i društvu Générale Biscuit-Glico France naknadu troškova ovlaštenog zastupanja društvu LOTTE u svakom od tih postupaka;

                  —

                  naloži EUIPO-u i društvu Générale Biscuit-Glico France snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 64. Uredbe (EU) br. 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 60. stavka 1. točke (a) u vezi s člankom 8. stavkom 5. Uredbe (EU) br. 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 94. Uredbe (EU) br. 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet C-508/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. kolovoza 2018. uputio Supreme Court (Irska) – Minister for Justice and Equality protiv OG-a

text:
               8.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. kolovoza 2018. uputio Supreme Court (Irska) – Minister for Justice and Equality protiv OG-a
      (Predmet C-508/18)
      (2018/C 364/07)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Supreme Court

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Minister for Justice and Equality

         Tuženik: OG

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li o pitanju je li državni odvjetnik neovisan od izvršne vlasti odlučiti prema njegovu položaju u relevantnom nacionalnom pravnom sustavu? Ako ne, u skladu s kojim kriterijima treba odlučiti o neovisnosti od izvršne vlasti?

                  2.

                  Je li državni odvjetnik kojeg Ministarstvo pravosuđa, u skladu s nacionalnim pravom, može izravno ili neizravno usmjeravati ili mu davati upute, dovoljno neovisan od izvršne vlasti da bi ga se smatralo pravosudnim tijelom u smislu članka 6. stavka 1. Okvirne odluke (1)?

                  3.

                  Ako je tomu tako, mora li državni odvjetnik također biti funkcionalno neovisan od izvršne vlasti i koji su kriteriji u skladu s kojima treba odlučiti o funkcionalnoj neovisnosti?

                  4.

                  Ako je neovisan od izvršne vlasti, je li državni odvjetnik – koji započinje i provodi istrage i osigurava objektivnost i zakonitost njihova provođenja, podiže optužnice, izvršava sudske odluke i progoni počinitelje kaznenih djela, a ne izdaje nacionalne uhidbene naloge i ne obavlja sudačke funkcije – „pravosudno tijelo” za potrebe članka 6. stavka 1. Okvirne odluke?

                  5.

                  Je li državni odvjetnik u Lübecku pravosudno tijelo u smislu članka 6. stavka 1. Okvirne odluke od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica?

         (1)  Okvirna odluka Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja. 2002 o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica – Izjave određenih država članica u vezi s donošenjem Okvirne odluke (Okvirna odluka) (SL 2002., L 190, str. 1.) (Službeni list Europske unije, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83.).


title: Predmet T-646/16 P: Presuda Općeg suda od 19. srpnja 2018. – Simpson protiv Vijeća („Žalba — Javna služba — Dužnosnici — Prelazak u viši razred — Razvrstavanje u razred — Odluka da se zainteresiranu osobu ne uvrsti u razred AD 9 nakon njezina uspjeha na otvorenom natječaju za razred AD 9 — Odbijanje tužbe u prvom stupnju nakon upućivanja od strane Općeg suda — Sastav suda koji je donio rješenje u prvom stupnju — Postupak imenovanja suca Službeničkog suda — Zakonom ustanovljen sud — Načelo zakonom ustanovljenog suda”)

text:
               8.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/11

      Presuda Općeg suda od 19. srpnja 2018. – Simpson protiv Vijeća
      (Predmet T-646/16 P) (1)

      ((„Žalba - Javna služba - Dužnosnici - Prelazak u viši razred - Razvrstavanje u razred - Odluka da se zainteresiranu osobu ne uvrsti u razred AD 9 nakon njezina uspjeha na otvorenom natječaju za razred AD 9 - Odbijanje tužbe u prvom stupnju nakon upućivanja od strane Općeg suda - Sastav suda koji je donio rješenje u prvom stupnju - Postupak imenovanja suca Službeničkog suda - Zakonom ustanovljen sud - Načelo zakonom ustanovljenog suda”))
      (2018/C 364/10)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Erik Simpson (Bruxelles, Belgija) (zastupnik: M. Velardo, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Bauer i E. Rebasti, agenti)

         Predmet

      Žalba protiv rješenja Službeničkog suda Europske unije (drugo vijeće) od 24. lipnja 2016., Simpson/Vijeće (F-142/11 RENV, EU:F:2016:136) kojom se zahtijeva poništenje tog rješenja.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se rješenje Službeničkog suda Europske unije (drugo vijeće) od 24. lipnja 2016., Simpson/Vijeće (F-142/11 RENV).

                  2.

                  Predmet se upućuje vijeću Općeg suda različitom od onoga koje je odlučilo o ovoj žalbi.

                  3.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.

         (1)  SL C 419, 14. 11. 2016.


title: Predmet T-402/18: Tužba podnesena 3. srpnja 2018. – Aquino i dr. protiv Parlamenta

text:
               8.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/14

      Tužba podnesena 3. srpnja 2018. – Aquino i dr. protiv Parlamenta
      (Predmet T-402/18)
      (2018/C 364/14)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: Roberto Aquino (Bruxelles, Belgija) i 30 drugih tužitelja (zastupnik: L. Levi, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  tužbu proglasi dopuštenom i osnovanom;

                  —

                  slijedom toga:

                              —

                              poništi odluku od 2. srpnja 2018. o zahtjevu za usmenim prevoditeljima za 3. srpnja 2018. kao i buduće odluke o zahtjevu za usmenim prevoditeljima za 4., 5., 10., i 11. srpnja 2018.;

                              —

                              naloži tuženiku plaćanje naknade neimovinske štete koja je ex aequo et bono procijenjena na iznos od 1 000 eura po tužitelju;

                              —

                              naloži tuženiku snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu tri tužbena razloga koji su u svojoj biti istovjetni ili slični onima istaknutima u predmetu T-401/18, SFIE-PE/Parlament.


title: Predmet T-693/16 P: Presuda Općeg suda od 19. srpnja 2018. – HG protiv Komisije („Žalba — Javna služba — Dužnosnici — Rad u trećoj zemlji — Smještaj koji je uprava stavila na raspolaganje — Stegovna mjera — Odbijanje tužbe u prvom stupnju — Sastav suda koji je donio presudu u prvom stupnju — Postupak imenovanja suca Službeničkog suda — Zakonom ustanovljen sud — Načelo zakonom ustanovljenog suda”)

text:
               8.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/11

      Presuda Općeg suda od 19. srpnja 2018. – HG protiv Komisije
      (Predmet T-693/16 P) (1)

      ((„Žalba - Javna služba - Dužnosnici - Rad u trećoj zemlji - Smještaj koji je uprava stavila na raspolaganje - Stegovna mjera - Odbijanje tužbe u prvom stupnju - Sastav suda koji je donio presudu u prvom stupnju - Postupak imenovanja suca Službeničkog suda - Zakonom ustanovljen sud - Načelo zakonom ustanovljenog suda”))
      (2018/C 364/11)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: HG (zastupnik: L. Levi, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: u početku G. Berscheid i C. Berardis-Kayser, a zatim G. Berscheid i T. Bohr, agenti, uz asistenciju A. Dal Ferra, odvjetnik)

         Predmet

      Žalba protiv presude Službeničkog suda Europske unije (drugo vijeće) od 19. srpnja 2016., HG/Komisija (F-149/15, EU:F:2016:155) kojom se zahtijeva poništenje te presude.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se presuda Službeničkog suda Europske unije (drugo vijeće) od 19. srpnja 2016., HG/Komisija (F-149/15).

                  2.

                  Predmet se upućuje vijeću Općeg suda različitom od onoga koje je odlučilo o ovoj žalbi.

                  3.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.

         (1)  SL C 441, 28. 11. 2016.


title: Predmet C-509/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. kolovoza 2018. uputio Supreme Court (Irska) – Minister for Justice and Equality protiv PF-a

text:
               8.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. kolovoza 2018. uputio Supreme Court (Irska) – Minister for Justice and Equality protiv PF-a
      (Predmet C-509/18)
      (2018/C 364/08)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Supreme Court

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Minister for Justice and Equality

         Tuženik: PF

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Jesu li kriteriji u skladu s kojima se utvrđuje je li državni odvjetnik koji je određen kao pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog za potrebe članka 6. stavka 1. [Okvirne odluke (1)] pravosudno tijelo u smislu autonomnog značenja tog pojma iz članka 6. stavka 1. Okvirne odluke iz 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (1) to da je državni odvjetnik neovisan od izvršne vlasti i (2) to da se za njega u njegovom vlastitom pravnom sustavu smatra da se bavi sudovanjem ili da u njemu sudjeluje?

                  2.

                  Ako je odgovor na prvo pitanje negativan, koji su kriteriji u skladu s kojima nacionalni sud treba utvrditi je li državni odvjetnik koji je određen kao pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog za potrebe članka 6. stavka 1. Okvirne odluke, pravosudno tijelo za potrebe članka 6. stavka 1.?

                  3.

                  Ako kriteriji uključuju zahtjev da se državni odvjetnik bavi sudovanjem ili da u njemu sudjeluje, treba li tu okolnost utvrditi s obzirom na njegov status u njegovom pravnom sustavu ili u skladu s određenim objektivnim kriterijima? Ako navedeno treba utvrditi u skladu s objektivnim kriterijima, koji su to kriteriji?

                  4.

                  Je li državni odvjetnik Republike Litve pravosudno tijelo u smislu autonomnog značenja tog pojma iz članka 6. stavka 1. Okvirne odluke iz 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica?

         (1)  Okvirna odluka Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica – Izjave određenih država članica u vezi s donošenjem Okvirne odluke (Okvirna odluka) (SL 2002, L 190, str. 1.) (Službeni list Europske unije, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83.).


title: Predmet T-470/18: Tužba podnesena 31. srpnja 2018. – Telenet protiv Komisije

text:
               8.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/17

      Tužba podnesena 31. srpnja 2018. – Telenet protiv Komisije
      (Predmet T-470/18)
      (2018/C 364/18)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Telenet (Mechelen, Belgija) (zastupnici: Y. Desmedt i E. Monard, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijani akt u cijelosti; i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje svih troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Ova tužba podnesena je protiv Odluke Komisije C(2018) 3410 final od 25. svibnja 2018. koja je donesena u skladu s člankom 7. stavkom 3. Direktive 2002/21/EZ (1) u vezi s predmetom BE/2018/2073: veleprodajni središnji pristup koji se pruža na fiksnoj lokaciji u Belgiji, predmet BE/2018/2074: veleprodajni središnji pristup koji se pruža na fiksnoj lokaciji za proizvode široke potrošnje u Belgiji i predmet BE/2018/2075: veleprodajni pristup televizijskom emitiranju u Belgiji.
      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija povrijedila članak 7. stavak 4. Direktive 2002/21/EZ i zloupotrijebila svoju diskrecijsku ovlast jer nije otvorila Fazu II istrage.

                              —

                              U tom pogledu tužitelj ističe da je Komisija više puta izrazila zabrinutost u pogledu definicije tržišta belgijskog nacionalnog regulatornog tijela.

                              —

                              Tužitelj dalje navodi da, u skladu s člankom 7. stavkom 4. Direktive 2002/21/EZ, Komisija mora pokrenuti Fazu II ispitivanja ako izražava ozbiljne sumnje u pogledu predložene regulatorne mjere.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da Komisija nije obrazložila svoje utvrđenje da definicija odabranog tržišta ne mijenja regulatorni ishod.

                              —

                              U tom pogledu, tužitelj ističe da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava kada je smatrala da može odlučiti ne otvoriti Fazu II istrage zato što definicija tržišta koju je Komisija smatrala primjerenijom navodno dovodi do istog regulatornog ishoda poput one koja je predložena u nacrtu mjere. Primjerena definicije tržišta nužno bi mijenjala tužiteljev pravni položaj.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da Komisija nije djelovala u skladu s postupovnim jamstvima iz Direktive 2002/21/EZ.

                              —

                              U tom pogledu, tužitelj ističe da je nacrt mjere koji je belgijsko državno regulatorno tijelo podnijelo Komisiji sadržavao definiciju tržišta koja nije bila predmet javnog savjetovanja kako je to propisano člankom 6. i člankom 16. stavkom 6. Direktive 2002/21/EZ.

                              —

                              Tužitelj dalje navodi da je Komisija počinila povredu postupka kada je komentirala prijedlog koji nije bio predmet javne rasprave.

         (1)  Direktiva 2002/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (Okvirna direktiva) (SL 2002., L 108, str. 33.)(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 49., str. 25.)


title: Predmet C-428/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. lipnja 2018. uputio Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španjolska) – Jörg Paul Konrad Fritz Bode protiv Instituto Nacional de la Seguridad Social i Tesorería General de la Seguridad Social

text:
               8.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/2

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. lipnja 2018. uputio Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španjolska) – Jörg Paul Konrad Fritz Bode protiv Instituto Nacional de la Seguridad Social i Tesorería General de la Seguridad Social
      (Predmet C-428/18)
      (2018/C 364/02)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Jörg Paul Konrad Fritz Bode

         Druge stranke u žalbenom postupku: Instituto Nacional de la Seguridad Social i Tesorería General de la Seguridad Social

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 48. UFEU-a tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis koji kao uvjet za ostvarivanje prava na prijevremenu starosnu mirovinu nalaže da je iznos ostvarene mirovine viši od iznosa najniže mirovine na koju bi predmetna osoba imala pravo na temelju istog nacionalnog propisa, pri čemu se izraz „ostvarena mirovina” mora tumačiti kao stvarna mirovina koju isplaćuje samo nadležna država članica (u ovom slučaju, Španjolska), a ne uračunava se stvarna mirovina koju bi toj osobi, na temelju davanja iste prirode, mogla isplaćivati jedna ili više drugih država članica?


title: Predmet T-471/18: Tužba podnesena 2. kolovoza 2018. – WV protiv ESVD-a

text:
               8.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/18

      Tužba podnesena 2. kolovoza 2018. – WV protiv ESVD-a
      (Predmet T-471/18)
      (2018/C 364/19)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: WV (zastupnik: É. Boigelot, odvjetnik)

         Tuženik: Europska služba za vanjsko djelovanje (ESVD)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku od 27. studenoga 2017. pod oznakom „eeas.ba.hr.3(2017)6459331” koja proizlazi iz [povjerljivo] (1), kojom je određen odbitak od plaće za 72 kalendarska dana na teret tužitelja;

                  —

                  po potrebi poništi odluku o izričitom odbijanju od 2. svibnja 2018. („eeas.ba.hr.3/ED/ld(2018)2309062”) na temelju prigovora koji je tužitelj podnio 3. siječnja 2018.;

                  —

                  donese odluku o tome da se iznosi koji se trebaju isplatiti tužitelju na temelju tog poništenja uvećaju za zateznu kamatu po stopi od 5 % godišnje ili po nekoj drugoj stopi koju odredi Opći sud, izračunatu na dan stvarnog povrata i ovisno o datumu kad su provedeni različiti odbitci;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje svih troškova u skladu s člankom 134. Poslovnika Općeg suda Europske unije.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog tužbi, tužitelj se poziva na jedan tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 1.e stavka 2., članaka 12., 12.a, 21., 25., 26., 55. i 60. Pravilnika o osoblju, povredi dužnosti brižnog postupanja, načela dobre uprave, kao i na povredi članaka 1. i 2. Priloga IX. Pravilniku i na povredi Uredbe (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom kretanju takvih podataka (SL 2001., L 8, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 34., str. 6.) On se također, među ostalim, poziva na povredu članaka 41., 47. i 52. Povelje o temeljnim pravima, povredu Europske konvencije o ljudskim pravima, prava obrane, članka 296. UFEU-a, kao i na zlouporabu prava i zlouporabu postupka, uz očitu povredu načela legitimnih očekivanja i jednakosti oružja. Tužitelj se konačno poziva na povredu načela kojim se od uprave zahtijeva da odluke donosi samo na temelju zakonom dopuštenih razloga, odnosno razloga koji su relevantni i koji ne sadržavaju očite pogreške u ocjeni činjenica ili prava, kao i na povredu načelâ proporcionalnosti, kontradiktornosti i pravne sigurnosti, uz povredu načela iz Uredbe (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL 2001., L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.).

         (1)  Povjerljivi podaci su izostavljeni.


title: Predmet T-482/18: Tužba podnesena 10. kolovoza 2018. – XF protiv Komisije

text:
               8.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/19

      Tužba podnesena 10. kolovoza 2018. – XF protiv Komisije
      (Predmet T-482/18)
      (2018/C 364/20)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: XF (zastupnik: J.-N. Louis, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku od 2. listopada 2017. o odbijanju naknade za nastanjenje prilikom njegova premještaja i preuzimanja dužnosti u sjedištu ESVD-a;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužitelj u prilog tužbi ističe samo jedan tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 20. Pravilnika o osoblju i članka 5. njegova Priloga VII.


title: Predmet T-375/18: Tužba podnesena 19. lipnja 2018. – Gollnisch protiv Parlamenta

text:
               8.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/12

      Tužba podnesena 19. lipnja 2018. – Gollnisch protiv Parlamenta
      (Predmet T-375/18)
      (2018/C 364/12)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Bruno Gollnisch (Villiers-le-Mahieu, Francuska) (zastupnik: B. Bonnefoy-Claudet, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi nepravilnost odluke predsjednika Izaslanstva za odnose s Japanom, priopćene 20. ožujka 2018.;

                  —

                  poništi tu odluku;

                  —

                  poništi u cijelosti prešutnu odluku predsjednika Europskog parlamenta kao i onu glavnog tajnika Europskog parlamenta o odbijanju u pogledu pritužbi koje su im podnesene 2. svibnja 2018.;

                  —

                  ukine akte i mjere donesene slijedom spomenutih akata;

                  —

                  dosudi tužitelju iznos od jednog eura na ime naknade neimovinske štete proizašle iz njegova isključenja iz putovanja zastupnika i odbijanje naknade štete na koju je imao pravo;

                  —

                  tužitelju također dosudi i iznos od 3 500 eura na ime troškova koji su mu nastali za pripremu ove tužbe;

                  —

                  naloži Europskom parlamentu snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog koji se temelji na povredi provedbenih odredbi kojima se uređuje rad izaslanstava i misija izvan Europske unije za zastupnike Europskog parlamenta.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog koji se temelji na povredi prava na učinkoviti pravni lijek i dobru upravu.


title: Predmet T-501/18: Tužba podnesena 22. kolovoza 2018. – Currency One protiv EUIPO-a – Cinkciarz.pl (CINKCIARZ)

text:
               8.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/20

      Tužba podnesena 22. kolovoza 2018. – Currency One protiv EUIPO-a – Cinkciarz.pl (CINKCIARZ)
      (Predmet T-501/18)
      (2018/C 364/21)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: poljski

         Stranke

         Tužitelj: Currency One S.A. (Poznań, Poljska) (zastupnik: P. Szmidt, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Cinkciarz.pl sp. z o.o. (Zielona Góra, Poljska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije CINKCIARZ – žig Europske unije br. 13 678 991

         Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 18. lipnja 2018. u predmetu R 2598/2017-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka, uključujući troškove žalbenog postupka.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 59. stavka 1. točke (a) u vezi s člankom 7. stavkom 1. točkama (b) i (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-422/18: Tužba podnesena 6. srpnja 2018. – RATP protiv Komisije

text:
               8.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/14

      Tužba podnesena 6. srpnja 2018. – RATP protiv Komisije
      (Predmet T-422/18)
      (2018/C 364/15)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Régie autonome des transports parisiens (RATP) (Pariz, Francuska) (zastupnici: E. Morgan de Rivery, P. Delelis i C. Lavin, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  na temelju članka 263. UFEU-a poništi Odluku Komisije od 5. ožujka 2018. o pružanju pristupa dokumentima u pogledu kojih je podnesen zahtjev za pristup dokumentima upisan pod oznakom GestDem 2017/7530 u skladu s Uredbom (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije, i

                  —

                  u svakom slučaju, naloži Komisiji snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija povrijedila članak 4. stavak 4. Uredbe br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL 2001., L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.) i članak 5. stavak 3. točku (b) te članak 5. stavak 6. odjeljka koji se odnosi na odredbe o provedbi Uredbe br. 1049/2001 Komisijina Kodeksa o dobrom ponašanju koji je priložen njezinu Poslovniku [C(2000) 3614 (SL 2000., L 308, str. 26.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 5., str. 35.)] jer Komisija nikako nije mogla dostaviti sporne dokumente, a da o tome ne obavijesti tužitelja.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija povrijedila načelo dobre uprave propisano člankom 41. stavkom 1. Povelje o temeljnim pravima, svoju obvezu dužne pažnje kako je pobliže određena relevantnom sudskom praksom i stoga cilj Uredbe br. 1049/2001 prema kojemu se, u skladu s člankom 1. točkom (c), njome nastoji „promicati dobru administrativnu praksu u pristupu dokumentima”.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija povrijedila članak 4. stavak 2. prvu, drugu i treću alineju Uredbe br. 1049/2001 jer je odbila primijeniti izuzeća na koja se, međutim, pozvao tužitelj. Ovaj tužbeni razlog podijeljen je na tri dijela:

                              —

                              prvi dio, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija povrijedila članak 4. stavak 2. treću alineju Uredbe br. 1049/2001 jer je namjerno odbila primijeniti opću pretpostavku povjerljivosti koja se primjenjuje na dokumente;

                              —

                              drugi dio, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija povrijedila članak 4. stavak 2. drugu alineju Uredbe br. 1049/2001 jer je odbila u obzir uzeti uplitanje u sudske postupke koje je omogućeno dostavom dokumenata;

                              —

                              treći dio, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija povrijedila članak 4. stavak 2. prvu alineju Uredbe br. 1049/2001, članak 8. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, članak 7. Povelje o temeljnim pravima i članak 339. UFEU-a jer nije u obzir uzela tužiteljeve komercijalne, financijske i strateške interese.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija povrijedila članak 4. stavak 1. točku (b) i članak 8. Uredbe (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom kretanju takvih podataka (SL 2001., L 8, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 34., str. 6.) jer je odbila sakriti identitet fizičke osobe koja je bila autor spornih dokumenata.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija povrijedila obvezu obrazlaganja propisanu u članku 296. UFEU-a jer ni na koji način nije obavijestila tužitelja, ni prije ni poslije slanja dokumenata, o razlozima na kojima se mogla temeljiti njezina spremnost da pošalje navedene dokumente.


title: Predmet T-437/18: Tužba podnesena 13. srpnja 2018. – Tilly-Sabco protiv Komisije

text:
               8.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/15

      Tužba podnesena 13. srpnja 2018. – Tilly-Sabco protiv Komisije
      (Predmet T-437/18)
      (2018/C 364/16)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Tilly-Sabco (Guerlesquin, Francuska) (zastupnici: R. Milchior i S. Charbonnel, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi dopuštenom tužiteljevu tužbu za naknadu štete na temelju Provedbene uredbe (EU) 689/2013 od 18. srpnja 2013. o određivanju izvoznih subvencija za meso peradi na nulu (SL L 196/13 od 19. srpnja 2013.);

                  —

                  utvrdi da Komisija tužitelju duguje iznos od 3 238 000 eura glavnice od čega:

                  —

                  2 848 000 eura koji odgovaraju neisplaćenim subvencijama na temelju prodaja ostvarenih tijekom razdoblja od 19. srpnja do 31. prosinca 2013.;

                  —

                  390 000 eura naknade izgubljene dobiti u vezi s neostvarenom prodajom dodatnih 3 550 tona državama na Bliskom istoku tijekom istog razdoblja;

                  —

                  naloži Komisiji plaćanje iznosa od 3 238 000 eura glavnice;

                  —

                  ponovno procijenjenog na temelju kompenzacijskih kamata od 20. rujna 2017. do donošenja presude u ovom postupku po stopi godišnje inflacije koju za predmetno razdoblje u državi članici u kojoj društvo ima poslovni nastan utvrđuje Eurostat (Statistički ured Europske unije);

                  —

                  uvećanog za zatezne kamate od donošenja ove presude do potpune isplate, po stopi koju utvrđuje Europska središnja banka (ESB) za svoje glavne operacije refinanciranja, uvećanoj za dva postotna boda;

                  —

                  ovlasti tužitelja da prilagodi svoj podnesak i svoje zahtjeve pod pretpostavkom da Komisija donese provedbenu uredbu koja će zamijeniti Uredbu 689/2013 prije okončanja pisanog dijela postupka povodom ove tužbe;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova ove tužbe.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog tužbi, tužitelj se poziva na tri tužbena razloga koji odgovaraju trima meritornim uvjetima iz tužbe za naknadu štete koji su kumulativno ispunjeni u ovom slučaju, odnosno postojanju štetne radnje koju karakterizira nezakonitost spornog ponašanja, šteti i uzročnoj vezi između štetne radnje i štete.
      Kao prvo, tužitelj smatra da Komisijino donošenje Provedbene uredbe Komisije (EU) 689/2013 od 18. srpnja 2013. o određivanju izvoznih subvencija za meso peradi (SL 2013., L 196, str. 13.) koju je Sud Europske unije poništio u svojoj presudi od 20. rujna 2017., Tilly-Sabco/Komisija (C-183/16 P, EU:C:2017:704), čini povredu prava Unije koja je dovoljna da bi se utvrdilo postojanje dovoljno ozbiljne povrede.
      Kao drugo, tužitelj smatra da je Komisija počinila dovoljno ozbiljnu povredu koja čini štetnu radnju kojom mu je nastala stvarna i izvjesna šteta time što je nezakonito donijela akt kojim su iznosi subvencija na prodaje zamrznutih kokoši u određene države izvan Europske unije određene na nulu. Ta se šteta prema tužiteljevim navodima sastoji od toga da do 31. prosinca 2013. nije primao subvencije.
      Kao treće, društvo tužitelj ističe da je osnovano tražiti naknadu izmakle dobiti koja je posljedica nezakonite uskrate subvencija u razdoblju od 19. srpnja 2013. do 31. prosinca 2013. Štetno postupanje Komisije tako je odlučujući uzrok štete koju je tužitelj navodno pretrpio i stoga postoji izravna i neposredna veza između te štetne radnje i navedene štete.


title: Predmet T-184/17: Presuda Općeg suda od 13. rujna 2018. – Leifheit protiv EUIPO-a (položaj četiri zelena kvadrata na vagi) („Žig Europske unije — Prijava žiga Europske unije koji se sastoji od četiri zelena kvadrata na vagi — Apsolutni razlog za odbijanje — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/27

      Presuda Općeg suda od 13. rujna 2018. – Leifheit protiv EUIPO-a (položaj četiri zelena kvadrata na vagi)
      (Predmet T-184/17) (1)

      ((„Žig Europske unije - Prijava žiga Europske unije koji se sastoji od četiri zelena kvadrata na vagi - Apsolutni razlog za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”))
      (2018/C 392/33)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Leifheit AG (Nassau, Njemačka) (zastupnici: G. Hasselblatt, V. Töbelmann i P. Schneider, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: koji su zastupali V. Mensing i A. Schifko, a zatim V. Mensing i D. Hanf, agenti)

         Predmet

      Tužba protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 9. siječnja 2017. (predmet R 1115/2016-1) koja se odnosi na prijavu za registraciju znaka koji se sastoji od četiri zelena kvadrata na vagi kao žiga Europske unije.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Leifheit AG nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 161, 22. 5. 2017.


title: Predmet T-627/16: Presuda Općeg suda od 13. rujna 2018. – Češka Republika protiv Komisije („EFJP — Troškovi isključeni iz financiranja — Izdaci nastali Češkoj Republici — Proizvodno nevezane izravne potpore — Pregled s daljinskim istraživanjem — Sektor vina — Višestruka sukladnost — Ponavljanje nesukladnosti”)

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/21

      Presuda Općeg suda od 13. rujna 2018. – Češka Republika protiv Komisije
      (Predmet T-627/16) (1)

      ((„EFJP - Troškovi isključeni iz financiranja - Izdaci nastali Češkoj Republici - Proizvodno nevezane izravne potpore - Pregled s daljinskim istraživanjem - Sektor vina - Višestruka sukladnost - Ponavljanje nesukladnosti”))
      (2018/C 392/25)
      Jezik postupka: češki

         Stranke

         Tužitelj: Češka Republika (zastupnici: M. Smolek, J. Pavliš i J. Vláčil, agenti)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: D. Triantafyllou, Z. Malůšková i K. Walkerová, agenti)

         Intervenijent u potporu tužitelju: Kraljevina Švedska (zastupnici: F. Bergius, A. Falk, C. Meyer-Seitz i H. Shev, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Provedbene odluke Komisije (EU) 2016/1059 оd 20. lipnja 2016. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL 2016., L 173, str. 59.) u dijelu u kojem isključuje plaćanja koja je Češka Republika izvršila u okviru EFJP-a u iznosu od 30 206 401,58 eura.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se Provedbena odluka Komisije (EU) 2016/1059 оd 20. lipnja 2016. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) u dijelu u kojem isključuje plaćanja koja je Češka Republika izvršila u okviru EFJP-a u iznosu od 6 356 909,30 eura u vezi s provjerama višestruke sukladnosti za financijsku godinu 2011.

                  2.

                  U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                  Europska komisija, Češka Republika i Kraljevina Švedska snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 392, 24. 10. 2016.


title: Predmet C-488/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. srpnja 2018. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen protiv Golfclub Schloss Igling e.V.

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. srpnja 2018. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen protiv Golfclub Schloss Igling e.V.
      (Predmet C-488/18)
      (2018/C 392/09)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzhof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen

         Tuženik: Golfclub Schloss Igling e.V.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Ima li članak 132. stavak 1. točka (m) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1), prema kojem „isporuka određenih usluga koje su usko povezane sa sportom ili fizičkim odgojem a koje neprofitne organizacije isporučuju osobama koje sudjeluju u sportu ili fizičkom odgoju” izravni učinak, tako da se neprofitne organizacije u slučaju neprenošenja mogu izravno pozivati na tu odredbu?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: je li kod „neprofitne organizacije” u smislu članka 132. stavka 1. točke (m) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost riječ o

                              —

                              autonomnom pojmu prava Unije, ili

                              —

                              su države članice ovlaštene postojanje takve organizacije učiniti ovisnim o uvjetima kao što je onaj iz članka 52. u vezi s člankom 55. Abgabenordnunga (Porezni zakonik, Njemačka) (ili člankom 51. i sljedećim člancima Abgabenordnunga općenito)?

                  3.

                  Ako se radi o autonomnom pojmu prava Unije: mora li neprofitna organizacija u smislu članka 132. stavka 1. točke (m) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, uspostaviti uređenje za slučaj svojeg prestanka, prema kojem imovina koja preostane u tom trenutku treba biti prenesena na drugu neprofitnu organizaciju za promicanje sporta ili fizičkog odgoja?

         (1)  SL 2006., L 347, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.).


title: Predmet T-523/18: Tužba podnesena 3. rujna 2018. – BGC Partners protiv EUIPO-a – Bankgirocentralen BGC (BGCPRO)

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/36

      Tužba podnesena 3. rujna 2018. – BGC Partners protiv EUIPO-a – Bankgirocentralen BGC (BGCPRO)
      (Predmet T-523/18)
      (2018/C 392/44)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: BGC Partners LP (New York, New York, Sjedinjene Američke Države) (zastupnik: P. Walsh, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Bankgirocentralen BGC AB (Stockholm, Švedska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije BGCPRO – prijava za registraciju br. 9 573 965

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 7. lipnja 2018. u predmetu R 2544/2014-5.

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem je žalbeno vijeće utvrdilo da se prijava treba odbiti za određene usluge iz razreda 36.;

                  —

                  naloži EUIPO-u i intervenijentu snošenje tužiteljevih troškova u ovom postupku;

                  —

                  preinači pobijanu odluku u dijelu kojim se nalaže snošenje troškova i, u skladu s člankom 134. stavkom 1. Poslovnika Općeg suda, naloži intervenijentu koji nije uspio u postupku snošenje troškova nastalih u postupku pred žalbenim vijećem i u postupku povodom prigovora.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  žalbeno je vijeće pogrešno zaključilo da je dokaz o uporabi bio dostatan za dokazivanje stvarne uporabe žiga;

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-61/17: Presuda Općeg suda od 19. rujna 2018. – Selimovic protiv Parlamenta („Institucionalno pravo — Europski parlament — Uznemiravanje — Odluka predsjednika Parlamenta o izricanju stegovne mjere ukora europskom zastupniku — Članak 166. Poslovnika Parlamenta — Pravo na dobru upravu — Pravo na pristup spisu — Obveza obrazlaganja — Pravna sigurnost — Zlouporaba ovlasti — Izvanugovorna odgovornost”)

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/23

      Presuda Općeg suda od 19. rujna 2018. – Selimovic protiv Parlamenta
      (Predmet T-61/17) (1)

      ((„Institucionalno pravo - Europski parlament - Uznemiravanje - Odluka predsjednika Parlamenta o izricanju stegovne mjere ukora europskom zastupniku - Članak 166. Poslovnika Parlamenta - Pravo na dobru upravu - Pravo na pristup spisu - Obveza obrazlaganja - Pravna sigurnost - Zlouporaba ovlasti - Izvanugovorna odgovornost”))
      (2018/C 392/27)
      Jezik postupka: švedski

         Stranke

         Tužitelj: Jasenko Selimovic (Hägersten, Švedska) (zastupnici: u početku B. Leidhammar, a zatim S. Scheiman, odvjetnici)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: O. Caisou-Rousseau, L. Tapper Brandberg i E. Taneva, agenti)

         Predmet

      S jedne strane, zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje odluka predsjednika Parlamenta od 22. studenoga 2016. i odluke Ureda Parlamenta od 12. prosinca 2016. o izricanju stegovne mjere ukora tužitelju i, s druge strane, zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a za naknadu štete koju je tužitelj navodno pretrpio.

         Izreka

                  1.

                  Zahtjev za ubrzani postupak odbacuje se kao očito nedopušten.

                  2.

                  Tužba se odbija.

                  3.

                  Jasenku Selimovicu nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 121, 18. 4. 2017.


title: Predmet T-535/18: Tužba podnesena 7. rujna 2018. – Peek & Cloppenburg protiv EUIPO-a – Peek & Cloppenburg (Peek’s)

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/39

      Tužba podnesena 7. rujna 2018. – Peek & Cloppenburg protiv EUIPO-a – Peek & Cloppenburg (Peek’s)
      (Predmet T-535/18)
      (2018/C 392/47)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Düsseldorf, Njemačka) (zastupnik: P. Lange, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg (Hamburg, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „Peek's” – prijava za registraciju br. 3 263 589

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 31. svibnja 2018. u predmetu R 60/2007-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 4. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s člankom 15. stavkom 2. Zakona o žigovima;

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 4. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 4. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s člankom 15. stavkom 2. Zakona o žigovima zbog postojanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu;

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 4. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s člankom 15. stavkom 3. Zakona o žigovima zbog postojanja nepoštenog iskorištavanja razlikovnog karaktera ili ugleda ili nanošenja štete potonjima;

                  —

                  Povreda članka 63. Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 u vezi s pravilom 20. stavkom 7. točkom (c) Uredbe Komisije (EZ) br. 2868/95.


title: Predmet C-498/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. srpnja 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – ZW protiv Deutsche Lufthansa AG

text:
               5.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. srpnja 2018. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – ZW protiv Deutsche Lufthansa AG
      (Predmet C-498/18)
      (2018/C 399/31)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Supremo

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: ZW

         Tuženik: Deutsche Lufthansa AG

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Može li se prekinuti ili suspendirati dvogodišnji rok za podnošenje tužbe iz članka 35. stavka 1. Montrealske konvencije?

                  2.

                  Dopušta li se odredbom članka 35. stavka 2. Montrealske konvencije, kojom se određuje da će se „[m]etoda izračuna razdoblja odredit[i] […] prema pravu koje se primjenjuje na sudu koji je prihvatio slučaj”, stajalište prema kojem odredba nacionalnog prava o početku računanja roka može biti nadređena općoj odredbi iz članka 35. stavka 1. prema kojoj rok počinje teći dolaskom u mjesto odredišta?


title: Spojeni predmeti C-208/17 P do C-210/17 P: Rješenje Suda (prvo vijeće) od 12. rujna 2018. – NF (C-208/17 P), NG (C-209/17 P), NM (C-210/17 P) protiv Europskog vijeća (Žalba — Članak 181. Poslovnika Suda — Izjava EU-a i Turske Europskog vijeća od 18. ožujka 2016. — Zahtjev za poništenje)

text:
               5.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/13

      Rješenje Suda (prvo vijeće) od 12. rujna 2018. – NF (C-208/17 P), NG (C-209/17 P), NM (C-210/17 P) protiv Europskog vijeća
      (Spojeni predmeti C-208/17 P do C-210/17 P) (1)

      ((Žalba - Članak 181. Poslovnika Suda - Izjava EU-a i Turske Europskog vijeća od 18. ožujka 2016. - Zahtjev za poništenje))
      (2018/C 399/16)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: NF (C-208/17 P), NG (C-209/17 P), NM (C-210/17 P) (zastupnici: P. O'Shea, BL, I. Whelan, BL, B. Burns, Solicitor)

         Druga stranka u postupku: Europsko vijeće (zastupnici: S. Boelaert, M. Chavrier i J.-P. Hix, agenti)

         Intervenijent koji podržava zahtjev druge strane u postupku: Helenska Republika (zastupnici: M. Michelogiannaki i G. Karipsiadis, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalbe se odbacuju kao očito nedopuštene.

                  2.

                  NF, NG i NM nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 231, 17. 7. 2017.


title: Predmet T-538/18: Tužba podnesena 14. rujna 2018. – Dickmanns protiv EUIPO-a

text:
               5.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/48

      Tužba podnesena 14. rujna 2018. – Dickmanns protiv EUIPO-a
      (Predmet T-538/18)
      (2018/C 399/63)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužiteljica: Sigrid Dickmanns (Gran Alacant, Španjolska) (zastupnik: H. Tettenborn, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi utvrđenje priopćeno EUIPO-vim dopisom od 14. prosinca 2017., prema kojem tužiteljičin ugovor kao člana privremenog osoblja EUIPO-u prestaje 30. lipnja 2018., i ako je za to potrebno, poništi također i utvrđenja priopćena EUIPO-vim dopisima od 23. studenoga 2013. i 4. lipnja 2014.;

                  —

                  naloži EUIPO-u da tužiteljici isplati primjereni iznos naknade štete, koji će procijeniti Opći sud, u pogledu nematerijalne i neimovinske štete koja je tužiteljici nastala EUIPO-vom odlukom navedenom u prvoj točki; i

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba se temelji na sljedećim razlozima.

                  1.

                  Očita pogreška u ocjeni, neizvršavanje diskrecijskog prava Ureda, povreda načelâ nediskriminacije i jednakog postupanja, povreda načela zabrane arbitrarnosti
                  Tužiteljica tvrdi da je EUIPO protuzakonito propustio primijeniti svoje direkcijsko pravo da drugi put produlji tužiteljičin ugovor u skladu s člankom 2. točkom (f) Uvjeta zaposlenja ostalih službenika Europske unije (u daljnjem tekstu: Uvjeti zaposlenja ostalih službenika), ili je u svakom slučaju, propustio djelovati u razumnom roku prije isteka ugovora o radu.

                  2.

                  Povreda Smjernica za produljenje ugovora na određeno vrijeme članova privremenog osoblja (u daljnjem tekstu: Smjernice), načela dobre uprave, načelâ nediskriminacije i jednakog postupanja te načela prema kojem se za prestanak ugovora člana privremenog osoblja u skladu s člankom 2.a odnosno člankom 2.f Uvjeta zaposlenja ostalih službenika zahtijeva opravdan razlog („iusta causa”) i povreda članka 30. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), Direktive Vijeća 1999/70/EZ (1), Okvirnog sporazuma (osobito njegova članka 1.b i članka 5. točke 1.) te članka 4. Konvencije Međunarodne organizacije rada br. 158
                  Tužiteljica smatra da se „odredba o prestanku” iz njezina ugovora nije više smjela primijeniti nakon usvajanja Smjernica, s obzirom na to od njihova uvođenja one čine mjerodavnu postupovnu metodu EUIPO-a u pogledu produljenja ugovora privremenog osoblja, te stoga zabranjuju primjenu odredbe o prestanku.
                  Tužiteljica nadalje tvrdi da opravdani razlog za prestanak ugovora koji je proračunske naravi mora odgovarati relevantnom mjestu.

                  3.

                  Povreda Smjernica, što također čini bitnu povredu postupka, te povreda načelâ nediskriminacije i jednakog postupanja, načela dobre uprave i dobrog financijskog upravljanja, prava na saslušanje prije donošenja nepovoljne odluke (članak 41. stavak 2. točka (a) Povelje), dužnosti brižnog postupanja Ureda i obveze uzimanja u obzir tužiteljičinih legitimnih interesa, očita pogreška u ocjeni prilikom odvagivanja tužiteljičinih interesa i interesa službe, povreda zabrane arbitrarnosti

                  4.

                  Povreda članka 8. stavka 1. druge i treće rečenice Uvjeta zaposlenja ostalih službenika te zabrane uzastopnog zapošljavanja na temelju ugovora na određeno vrijeme
                  U tom pogledu tužiteljica tvrdi da je EUIPO – očito kako bi izbjegao posljedice iz članka 8. stavka 1. treće rečenice Uvjeta zaposlenja ostalih službenika – s njom sklopio niz uzastopnih ugovora na temelju članka 2. točke (b) i članka 2. točke (a) Uvjeta zaposlenja ostalih službenika, iako se njezine aktivnosti tijekom tog razdoblja nisu promijenile. Stoga je prvi tužiteljičin ugovor valjan na neodređeno vrijeme bez odredbe o prestanku.

                  5.

                  Protupravno zadržavanje odredbe o prestanku u okviru Protokola o ponovnom zapošljavanju te povreda legitimnih očekivanja, tužiteljičinih legitimnih interesa i dužnosti brižnog postupanja pri primjeni odredbe
                  Petim tužbenim razlogom tužiteljica tvrdi da EUIPO nije više smio primijeniti odredbu o prestanku nakon što je od potpisivanja ugovora 2005. proteklo dugo razdoblje.

                  6.

                  Povreda tužiteljičinih legitimnih očekivanja, dužnosti brižnog postupanja Ureda o tužiteljici te neuzimanje u obzir njezinih legitimnih interesa; očita pogreška u ocjeni interesa službe
                  Šestim tužbenim razlogom tužiteljica tvrdi da se EUIPO-vom odlukom da se njezin ugovor ne produlji povređuju njezina legitimna očekivanja, dužnost brižnog postupanja te njezini legitimni interesi. Istodobno, imajući u vidu tužiteljičin vrlo dobar radni učinak, to je također očita pogreška u ocjeni s obzirom na interese službe.

                  7.

                  Povreda odredbe o prestanku u članku 5. tužiteljičina ugovora o radu
                  U okviru sedmog tužbenog razloga tužiteljica tvrdi da je EUIPO prilikom primjene odredbe o prestanku pogrešno primijenio članak 47. točku (b) podtočku ii. Uvjeta zaposlenja ostalih službenika, umjesto – kao što je to utvrđeno u odredbi o prestanku – članak 47. točku (c) podtočku i. Uvjeta zaposlenja ostalih službenika, te da je otkazni rok tako trebao biti 10 mjeseci umjesto roka od 6 mjeseci koji je utvrdio EUIPO.

         (1)  Direktiva Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP (SL 1999., L 175, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 228.)


title: Predmet C-472/17: Rješenje Suda (prvo vijeće) od 6. rujna 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Giudice di pace di L’Aquila – Italija) – Gabriele Di Girolamo protiv Ministero della Giustizia (Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda — Socijalna politika — Rad na određeno vrijeme — Mirovni sudac — Očita nedopuštenost)

text:
               5.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/13

      Rješenje Suda (prvo vijeće) od 6. rujna 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Giudice di pace di L’Aquila – Italija) – Gabriele Di Girolamo protiv Ministero della Giustizia
      (Predmet C-472/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda - Socijalna politika - Rad na određeno vrijeme - Mirovni sudac - Očita nedopuštenost))
      (2018/C 399/17)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Giudice di pace di L’Aquila

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Gabriele Di Girolamo

         Tuženik: Ministero della Giustizia

         uz sudjelovanje: Unione Nazionale Giudici di Pace (Unagipa)

         Izreka

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Giudice di pace di L’Aquila (mirovni sudac iz Aquile, Italija), odlukom od 31. srpnja 2017. očito je nedopušten.

         (1)  SL C 347, 16. 10. 2017.


title: Predmet C-587/18 P: Žalba koju je 19. rujna 2018. podnio CSTP Azienda della Mobilità SpA protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 11. srpnja 2018. u predmetu T-186/15, CSTP Azienda della Mobilità protiv Komisije

text:
               5.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/26

      Žalba koju je 19. rujna 2018. podnio CSTP Azienda della Mobilità SpA protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 11. srpnja 2018. u predmetu T-186/15, CSTP Azienda della Mobilità protiv Komisije
      (Predmet C-587/18 P)
      (2018/C 399/35)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Žalitelj: CSTP Azienda della Mobilità SpA (zastupnici: G. Capo, L. Visone, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Asstra Associazione Trasporti

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu;

                  —

                  utvrdi, sukladno člancima 263. i 264. UFEU-a, da je Odluka Europske komisije od 19. siječnja 2015., u postupku koji se odnosi na državnu potporu Sa.35842 (2014/c) (ex 2012/NN) (od 4 951 838,25 eura), u cijelosti ništava jer je njome određeno da iznose priznate na ime naknade za obvezu pružanja javne usluge u smislu Uredbe (EEZ) br. 1191/69 (dodjela naknade iz članka 11. zbog obvezne tarife u sektoru lokalnog javnog prijevoza) (1), treba smatrati mjerom za koju nije izvršena obavijest, koja predstavlja državnu potporu u smislu članka 107. st. 1. Ugovora, i koja je nespojiva s unutarnjim tržištem;

                  —

                  utvrdi, sukladno člancima 263. i 264. UFEU-a, da je odluka Europske komisije od 19. siječnja 2015., u postupku koji se odnosi na državnu potporu Sa.35842 (2014/c) (ex 2012/NN) (od 4 951 838,25 eura), u cijelosti ništava u onom dijelu u kojem propisuje operativne mjere za povrat potpore koje su stavljene na teret talijanske države, i naloži Komisiji snošenje troškova C.S.T.P. – Azienda della Mobilità S.p.A. – u izvanrednom stečaju.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog svojoj žalbi, žalitelj iznosi pet žalbenih razloga na temelju kojih treba ukinuti presudu:
      I.   Žalitelj tvrdi da je pobijana presuda pogrešna zbog kvalificiranja sporne naknade kao „nove potpore”

      Naknada priznata žalitelju temelji se na ocijeni Consiglia di Stato o njegovom pravu donesenoj 2009. na temelju Uredbe 1191/1969, za obveze javne službe (OSP) po tarifi. Za takvu odluku, po njezinom učinku, ne može se smatrati da se njome uvodi naknada jer se ona tom odlukom samo deklarira.
      II.   Žalitelj tvrdi da je pobijana presuda pogrešna jer navodno nisu ispunjeni uvjeti iz presude Altmark

      Kvalifikacija iznosa kao ekonomskih izdataka javnih tijela isključuje od samog početka mogućnost primjene smjernica o državnim potporama. S obzirom na to da su snošeni OSP-i po prirodi naknade, ne može se utvrditi nikakva prednost za poduzetnika koji ih je snosio. Također se djelomično analizira presuda Altmark, da bi se utvrdilo da su se poštovala sva u njoj navedena načela.
      III.   Žalitelj tvrdi da je pobijana presuda pogrešna jer je ekonomska mjera ocijenjena neusklađenom s europskim smjernicama o državnim potporama: nemogućnost da mjera „narušava tržišno natjecanje”

      Opći sud nije uzeo u obzir da je tržište lokalnog javnog prijevoza (T.P.L.) u Kampaniji u razdoblju koje je relevantno za predmet (1996. – 2002.), kao i danas, bilo zatvoreno za tržišno natjecanje, a koncesijama se dodjeljivalo isključivo pravo. Zbog toga nije moglo postojati natjecanje „za tržište” ni „na tržištu”..
      IV.   Žalitelj tvrdi da je pobijana presuda pogrešna u dijelu u kojem potvrđuje da Komisijina odluka ima prednost pred presudom nacionalnog suda; pogrešna je i zbog pogrešne primjene postupovnih jamstava propisanih u Uredbi 659/99 (2)
         (Uredba 1589/2015 (3)
         ); te je pogrešna zbog pogrešne primjene načela legitimnih očekivanja

      Opći sud nije uzeo u obzir da je presuda nacionalnog suda donesena više od pet godina prije donošenja Komisijine odluke. Zbog toga sudska praksa na koju se taj sud poziva nije relevantna, jer u odnosu na konkretni slučaj ne sadrži presedan. Da je nasuprot tomu, Consiglio di Stato primijenio Uredbu br. 1191/69, bio bi primijenio ovlast rezerviranu taj sud. Komisija također ne može imati, u ovom slučaju, nikakvo isključivo pravo donošenja odluke. Dugo vrijeme odlučivanja suda, koji je primijenio pravo Unije na Komisijinu odluku, stvorilo je legitimna očekivanja. Ne može se utvrditi da Consiglio di Stato nije poznavao primijenjena pravila, već samo da ih Komisija drugačije tumači.
      V.   Žalitelj tvrdi da je pobijana presuda pogrešna zbog pogrešne primjene Uredbe (EZ) br. 1370/2007 (4)
         radi ocjene usklađenosti potpore s propisima Unije; pogrešna je također zbog postojanja nedostatka u obrazloženju

      Komisija je donijela odluku na temelju pogrešne pravne osnove, jer Uredba 1370/2007 nije bila primjenjiva s obzirom na to da je stupila na snagu nakon donošenja deklaratorne presude o pravu na naknade, koju je Consiglio di Stato donio na temelju Uredbe br. 1191/69.

         (1)  Uredba (EEZ) br. 1191/69 Vijeća od 26. lipnja 1969. o aktivnostima država članica koje se odnose na obveze svojstvene konceptu javnih usluga u željezničkom, cestovnom i prijevozu unutarnjim plovnim putovima (SL 1969, L 156, str. 1.).

         (2)  Uredba Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 93. Ugovora o EZ-u (SL 1999, L 83, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 16.).

         (3)  Uredba Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9.).

         (4)  Uredba (EZ) br. 1370/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2007. o uslugama javnog željezničkog i cestovnog prijevoza putnika i stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 1191/69 i (EEZ) br. 1107/70 (SL 2007, L 315, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 13., str. 96.).


title: Predmet T-475/18 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 27. kolovoza 2018. – Boyer protiv Wallis-et-Futuna („Privremena pravna zaštita — Javna nabava — Zahtjev za određivanje privremenih mjera — Nedopuštenost”)

text:
               5.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/37

      Rješenje predsjednika Općeg suda od 27. kolovoza 2018. – Boyer protiv Wallis-et-Futuna
      (Predmet T-475/18 R)
      ((„Privremena pravna zaštita - Javna nabava - Zahtjev za određivanje privremenih mjera - Nedopuštenost”))
      (2018/C 399/50)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Boyer (Papeete, Francuska) (zastupnik: T. Dal Farra, odvjetnik)

         Tuženik: Territoire des îles Wallis-et-Futuna (Francuska)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a radi, s jedne strane, suspenzije primjene odluke Territoire des îles Wallis-et-Futuna kojom je on odbio tužiteljevu ponudu i dodijelio drugom ponuditelju ugovor o radovima u vezi s izgradnjom trgovačkog pristaništa u mjestu Leava (Francuska), i, s druge strane, radi suspenzije potpisivanja s tim povezanog ugovora.

         Izreka

                  1.

                  Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

                  2.

                  O troškovima odlučit će se naknadno.


title: Presuda Suda od 14. lipnja 2018. u predmetu E-15/17 – Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda (Propust države EFTA-e da ispuni svoje obveze Neprovedba Uredba (EU) br. 694/2014)

text:
               15.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 414/10

      PRESUDA SUDA
      od 14. lipnja 2018.
      u predmetu E-15/17
      Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda

         (Propust države EFTA-e da ispuni svoje obveze Neprovedba Uredba (EU) br. 694/2014)

      (2018/C 414/12)
      U predmetu E-15/17, Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda – ZAHTJEV za izjavu da Island nije ispunio svoje obveze iz akta iz članka 7. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru jer u svojem pravnom poretku nije proveo akt iz točke 31.bbd Priloga IX. tom Sporazumu (Delegirana uredba Komisije (EU) br. 694/2014 оd 17. prosinca 2013. o dopuni Direktive 2011/61/EU Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu regulatornih tehničkih standarda kojima se određuju vrste upravitelja alternativnih investicijskih fondova), kako je prilagođen Sporazumu njegovim Protokolom 1., Sud, u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik, Per Christiansen i Bernd Hammermann (sudac-izvjestitelj), suci, presudio je 14. lipnja 2018. kao u izreci:
      Sud:

                  1.

                  Izjavljuje da Island nije ispunio svoje obveze iz članka 7. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru jer u svojem pravnom poretku nije proveo akt iz točke 31.bbd Priloga IX. tom Sporazumu (Delegirana uredba Komisije (EU) br. 694/2014 оd 17. prosinca 2013. o dopuni Direktive 2011/61/EU Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu regulatornih tehničkih standarda kojima se određuju vrste upravitelja alternativnih investicijskih fondova), kako je prilagođen Sporazumu njegovim Protokolom 1.

                  2.

                  Nalaže Islandu plaćanje troškova postupka.


title: Predmet T-576/18: Tužba podnesena 25. listopada 2018. – Crédit agricole protiv ESB-a

text:
               3.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 436/55

      Tužba podnesena 25. listopada 2018. – Crédit agricole protiv ESB-a
      (Predmet T-576/18)
      (2018/C 436/78)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Crédit agricole SA (Montrouge, Francuska) (zastupnici: A. Champsaur i A. Delors, odvjetnici)

         Tuženik: Europska središnja banka

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  temeljem članaka 256. i 263. UFEU-a poništi odluku ECB-SSM-2018-FRCAG-75 koju je ESB usvojio 16. srpnja 2018.;

                  —

                  naloži ESB-u snošenje ukupnih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog temelji se na prekoračenju ovlasti kojim je zahvaćena odluka Europske središnje banke (ESB) od 16. srpnja 2018. kojom se tužitelju izriče administrativna sankcija zbog trajne povrede kapitalnih zahtjeva predviđenih člankom 26. stavkom 3. Uredbe (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013 o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva i o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 (SL 2013., L 176, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 13., str. 3., u daljnjem tekstu: pobijana odluka). U tom pogledu, tužitelj ističe sljedeće argumente:

                              —

                              ponajprije, on ističe da je ESB počinio povredu koja se tiče prava tumačenjem članka 26. stavka 3. Uredbe (EU) br. 575/2013, koji ne nameće obvezu institucijama da ishode prethodno odobrenje od ESB-a za razvrstavanje redovnih dionica u kapitalne zahtjeve prve kategorije.

                              —

                              podredno, ako Opći sud smatra da razvrstavanje redovnih dionica u kapitalne zahtjeve prve kategorije bez prethodnog odobrenja ESB-a predstavlja povredu članka 26. stavka 3. Uredbe (EU) br. 575/2013, tužitelj tvrdi da nije počinio namjernu ili nehajnu povredu primjenom navedene odredbe te da se pobijanom odredbom povrjeđuje načelo pravne sigurnosti.

                              —

                              još podrednije, ako Opći sud smatra da je do povrede ipak došlo i se tužitelju može izreži sankcija, potonji tvrdi da je, s obzirom na težinu navodno počinjene povrede i tužiteljevu suradnju, pobijanom odlukom povrijeđeno načelo proporcionalnosti.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog temelji se na povredi temeljnih postupovnih prava tužitelja koju je počinio ESB jer je pobijanu odluku utemeljio na prigovorima u odnosu na koje tužitelj nije imao prilike iznijeti svoja očitovanja.


               10.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 9/9

      Postupak koji je 9. studenoga 2018. Nadzorno tijelo EFTA-e pokrenulo protiv Islanda
      (Predmet E-6/18)
      (2019/C 9/10)
      Nadzorno tijelo EFTA-e, koje zastupaju Carsten Zatschler, Catherine Howdle i Ingibjörg Ólöf Vilhjálmsdóttir, zastupnici Nadzornog tijela EFTA-e, 35 Rue Belliard, B-1040 Bruxelles, pokrenulo je 9. studenoga 2018. pred Sudom EFTA-e postupak protiv Islanda.
      Nadzorno tijelo EFTA-e od Suda EFTA-e zahtijeva sljedeće:

                  1.

                  da ustvrdi da Island nije ispunio svoje obveze iz Akta iz točke 1.a Priloga XX. Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru (Direktiva 2014/52/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 16. travnja 2014. o izmjeni Direktive 2011/92/EU o procjeni utjecaja određenih javnih i privatnih projekata na okoliš), kako je prilagođen Sporazumu o EGP-u njegovim Protokolom 1., i iz članka 7. Sporazuma, zbog toga što nije donio mjere potrebne za provedbu tog akta u predviđenom roku ili u svakom slučaju nije o tome obavijestio Nadzorno tijelo EFTA-e;

                  2.

                  da Islandu naloži da snosi troškove tog postupka.

         Pravna pozadina i činjenična osnova te navedeni tužbeni razlozi:

                  —

                  U tužbi se navodi da se do 3. travnja 2018. Island nije uskladio s obrazloženim mišljenjem Nadzornog tijela EFTA-e od 31. siječnja 2018. o propustu Islanda da u svojem nacionalnom pravnom poretku provede Direktivu 2014/52/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 16. travnja 2014. o izmjeni Direktive 2011/92/EU o procjeni utjecaja određenih javnih i privatnih projekata na okoliš, u skladu s točkom 1.a Priloga XX. Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru, kako je prilagođena Sporazumu njegovim Protokolom 1. („Akt”).

                  —

                  Nadzorno tijelo EFTA-e smatra da, zbog toga što nije donio mjere potrebne za provedbu Akta u predviđenom roku, Island nije ispunio svoje obveze iz Akta i članka 7. Sporazuma o EGP-u.


title: Predmet T-494/17: Rješenje Općeg suda od 19. studenoga 2018. – Iccrea Banca protiv Komisije i SRB-a (Tužba za poništenje i naknadu štete — Ekonomska i monetarna unija — Bankovna unija — Jedinstveni sanacijski mehanizam za kreditne institucije i određena investicijska društva (SRM) — Jedinstveni fond za sanaciju (SRF) — Utvrđivanje ex ante doprinosa za 2016. — Pogrešno navođenje tuženika — Rok za podnošenje tužbe — Nepravodobnost — Hipotetski akti — Zahtjev za naknadu štete — Izravna veza sa zahtjevom za poništenje — Prigovor nezakonitosti — Očita nedopuštenost)

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/62

      Rješenje Općeg suda od 19. studenoga 2018. – Iccrea Banca protiv Komisije i SRB-a
      (Predmet T-494/17) (1)

      ((Tužba za poništenje i naknadu štete - Ekonomska i monetarna unija - Bankovna unija - Jedinstveni sanacijski mehanizam za kreditne institucije i određena investicijska društva (SRM) - Jedinstveni fond za sanaciju (SRF) - Utvrđivanje ex ante doprinosa za 2016. - Pogrešno navođenje tuženika - Rok za podnošenje tužbe - Nepravodobnost - Hipotetski akti - Zahtjev za naknadu štete - Izravna veza sa zahtjevom za poništenje - Prigovor nezakonitosti - Očita nedopuštenost))
      (2019/C 44/80)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo (Rim, Italija) (zastupnici: P. Messina, F. Isgrò i A. Dentoni Litta, odvjetnici)

         Tuženici: Europska komisija (zastupnici: V. Di Bucci, A. Steiblytė i M. K.-Ph. Wojcik, agenti), Jedinstveni sanacijski odbor (zastupnici: G. Rumi, S. Raes, M. Merola i T. Van Dyck, odvjetnici)

         Predmet

      S jedne strane, zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje odluke SRB-a donesene na njegovoj izvršnoj sjednici od 15. travnja 2016. o ex ante doprinosima Jedinstvenom fondu za sanaciju za 2016. (SRB/ES/SRF/2016/06), kao i svih drugih odluka SRB-a na temelju kojih je Banka Italije donijela nacionalne odluke br. 1249264/15 od 24. studenoga 2015., br. 1262091/15 od 26. studenoga 2015., br. 1547337/16 od 29. prosinca 2016., br. 333162/17 od 14. ožujka 2017., i br. 334520/17 od 14. ožujka 2017., u dijelu u kojem se odnose na tužitelja, i s druge strane, zahtjeva za naknadu štete na temelju članka 268. UFEU-a, te, podredno, zahtjev na temelju članka 277. UFEU-a.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbacuje.

                  2.

                  Društvu Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo nalaže se snošenje vlastitih troškova i troškova Jedinstvenog sanacijskog odbora (SRB) i Europske komisije.

         (1)  SL C 318, 25. 9. 2017.


title: Predmet C-303/18 P: Rješenje Suda (četvrto vijeće) od 28. studenoga 2018. – Jean-Marie Le Pen protiv Europskog parlamenta (Žalba — Dopuštenost — Europski parlament — Pravilnik o isplati troškova i naknada zastupnicima Europskog parlamenta — Naknada za parlamentarnu pomoć — Povrat neosnovano isplaćenih iznosa)

text:
               11.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/3

      Rješenje Suda (četvrto vijeće) od 28. studenoga 2018. – Jean-Marie Le Pen protiv Europskog parlamenta
      (Predmet C-303/18 P) (1)

      ((Žalba - Dopuštenost - Europski parlament - Pravilnik o isplati troškova i naknada zastupnicima Europskog parlamenta - Naknada za parlamentarnu pomoć - Povrat neosnovano isplaćenih iznosa))
      (2019/C 54/04)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Jean-Marie Le Pen (zastupnik: F. Wagner, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europski parlament (zastupnici: S. Seyr i C. Burgos, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbacuje kao djelomično očito nedopuštena i odbija kao djelomično očito neosnovana.

                  2.

                  Jean-Marie Le Penu se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 240, 9. 7. 2018.


title: Predmet C-698/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. studenoga 2018. uputio Tribunalul Specializat Mureş (Rumunjska) – SC Raiffeisen Bank SA protiv JB

text:
               11.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 54/4

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. studenoga 2018. uputio Tribunalul Specializat Mureş (Rumunjska) – SC Raiffeisen Bank SA protiv JB
      (Predmet C-698/18)
      (2019/C 54/06)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunalul Specializat Mureş

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: SC Raiffeisen Bank SA

         Druga stranka u postupku: JB

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Dopuštaju li odredbe Direktive Vijeća 93/13/EEZ o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (1), posebno uvodne izjave 12., 21. i 23., članak 2. točka (b), članak 6. stavak 1., članak 7. stavak 2. i članak 8., sukladno načelu procesne autonomije te povezanim načelima ekvivalentnosti i djelotvornosti, skup sudskih instrumenata koji se sastoji od redovne tužbe, koja ne podliježe zastari, za utvrđivanje nepoštenosti određenih odredbi sadržanih u potrošačkim ugovorima, i redovne tužbe osobne i imovinske naravi, koja podliježe zastari, kojom se želi ostvariti cilj Direktive u pogledu uklanjanja učinaka svih obveza koje su nastale i su izvršene na temelju odredbe za koju je utvrđeno da je nepoštena za potrošača?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, protive li se spomenute odredbe tumačenju koje polazi od primjene načela sigurnosti građanskopravnih odnosa, prema kojem stvarni trenutak od kojeg je potrošač morao ili bi bio morao znati za postojanje nepoštene odredbe jest trenutak prestanka važenja ugovora o kreditu u okviru kojeg je imao svojstvo potrošača?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: Predmet T-531/15: Presuda Općeg suda od 6. prosinca 2018. – Coveris Rigid France protiv Komisije („Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Tržište prehrambene ambalaže za maloprodaju — Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a — Načelo osobne odgovornosti — Nepostojanje gospodarskog kontinuiteta — Jednako postupanje”)

text:
               18.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 65/32

      Presuda Općeg suda od 6. prosinca 2018. – Coveris Rigid France protiv Komisije
      (Predmet T-531/15) (1)

      ((„Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Tržište prehrambene ambalaže za maloprodaju - Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a - Načelo osobne odgovornosti - Nepostojanje gospodarskog kontinuiteta - Jednako postupanje”))
      (2019/C 65/39)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Coveris Rigid France, prije Coveris Rigid (Auneau) France (Auneau, Francuska) (zastupnici: H. Meyer-Lindemann, C. Graf York von Wartenburg i L. Stammwitz, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: A. Biolan, F. Jimeno Fernández i L. Wildpanner, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje odluke Komisije C(2015) 4336 final od 24. lipnja 2015. o postupku primjene članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u (predmet AT.39563 – Prehrambena ambalaža za maloprodaju), u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Coveris Rigid France nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 406, 7. 12. 2015.