title: Presuda Suda (osmo vijeće) od 11. svibnja 2017.#Archus sp. z o.o. i Gama Jacek Lipik protiv Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Krajowa Izba Odwoławcza.#Zahtjev za prethodnu odluku – Javna nabava – Direktiva 2004/17/EZ – Načela sklapanja ugovora – Članak 10. – Načelo jednakog postupanja prema ponuditeljima – Obveza naručitelja da od ponuditelja zatraže izmjene ili dopune ponude – Pravo naručitelja da u slučaju odbijanja zadrži bankarsku garanciju – Direktiva 92/13/EEZ – Članak 1. stavak 3. – Postupci preispitivanja – Odluka o dodjeli ugovora o javnoj nabavi – Isključenje ponuditelja – Tužba za poništenje – Pravni interes.#Predmet C-131/16.

text:
         PRESUDA SUDA (osmo vijeće)
      11. svibnja 2017. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Javna nabava — Direktiva 2004/17/EZ — Načela sklapanja ugovora — Članak 10. — Načelo jednakog postupanja prema ponuditeljima — Obveza naručitelja da od ponuditelja zatraže izmjene ili dopune ponude — Pravo naručitelja da u slučaju odbijanja zadrži bankarsku garanciju — Direktiva 92/13/EEZ — Članak 1. stavak 3. — Postupci preispitivanja — Odluka o dodjeli ugovora o javnoj nabavi — Isključenje ponuditelja — Tužba za poništenje — Pravni interes“
      U predmetu C‑131/16,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Krajowa Izba Odwoławcza (Nacionalna žalbena komisija, Poljska), odlukom od 19. veljače 2016., koju je Sud zaprimio 1. ožujka 2016., u postupku

         Archus sp. z o.o.,

         Gama Jacek Lipik

      protiv

         Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S. A.,

      uz sudjelovanje:

         Digital‑Center sp. z o.o.,

      SUD (osmo vijeće),
      u sastavu: M. Vilaras, predsjednik vijeća (izvjestitelj), M. Safjan i D. Šváby, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Campos Sánchez‑Bordona,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S. A., A. Olszewska,

               —

               za poljsku vladu, B. Majczyna, u svojstvu agenta,

               —

               za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju M. F. Di Mattea, avvocato dello Stato,

               —

               za Europsku komisiju, K. Herrmann i A. Tokár, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
      donosi sljedeću
      Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 10. Direktive 2004/17/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga (SL 2004., L 134, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 43.) i članka 1. stavka 3. Direktive Vijeća 92/13/EZ od 25. veljače 1992. o usklađivanju zakona i drugih propisa o primjeni pravila Zajednice u postupcima nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnoga gospodarstva, energetskom, prometnom i telekomunikacijskom sektoru (SL 1992., L 76, str. 14.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 10., str. 72.), kako je izmijenjena Direktivom 2007/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2007. (SL 2007., L 335, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 198., u daljnjem tekstu: Direktiva 92/13).

               2

               Taj je zahtjev upućen u okviru spora između društava Archus sp. z.o.o. i Gama Jacek Lipik (u daljnjem tekstu: Archus i Gama) i Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S. A. (poljsko društvo za vađenje nafte i plina) povodom odluka potonjeg kojima se odbija njihova ponuda u postupku javne nabave i prihvaća ponuda društva Digital‑Center sp. z o.o.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Članak 10. Direktive 2004/17 predviđa:
               „Naručitelji postupaju s gospodarskim subjektima na jednak i nediskriminirajući način te djeluju transparentno.

               4

               Članak 1. stavak 3. Direktive 92/13 glasi:
               „Države članice osiguravaju da su postupci preispitivanja u skladu s detaljnim pravilima, koje može odrediti država članica, dostupni svakoj osobi koja ima ili je imala interes za dobivanje određenog ugovora o javnoj nabavi i koja je pretrpjela ili bi mogla pretrpjeti štetu od navodnog kršenja prava.”

               5

               Članak 2.a, stavak 2. treći podstavak Direktive 92/13 predviđa:
               „Smatra se da su natjecatelji zainteresirani sve dok im naručitelj nije dao informacije o odbijanju njihovih zahtjeva za sudjelovanje prije obavijesti o odluci o odabiru zainteresiranim ponuditeljima.”

         Poljsko pravo

               6

               Članak 25. Ustawa z dnia 29 stycznia 2004 r. – Prawo zamówień publicznych (Dz. U. 2015., poz. 2164) (Zakon od 29. siječnja 2004. o javnoj nabavi, u daljnjem tekstu: Pzp) predviđa:
               „1.   U okviru postupka nabave javni naručitelj od gospodarskih subjekata može zahtijevati samo izjave i dokumente potrebne za svrhe postupka. Izjave i dokumenti koji potvrđuju poštovanje:

                        1)

                        uvjeta sudjelovanja u postupku,

                        2)

                        zahtjeva koje je utvrdio javni naručitelj u pogledu ponuda robe, usluga odnosno radova

                  javni naručitelj navodi u pozivu na nadmetanje, dokumentaciji za nadmetanje odnosno u pozivu na dostavu ponuda.
               2.   Predsjednik Vijeća ministara propisima određuje vrstu dokumenata koje javni naručitelj može zahtijevati od gospodarskih subjekata, kao i oblik u kojemu se ti dokumenti podnose [...]”

               7

               Članak 26. stavak 3. Pzp‑a određuje da:
               „Javni naručitelj poziva gospodarske subjekte koji u određenom roku nisu dostavili tražene izjave ili dokumente poput onih iz članka 25. stavka 1. ili koji nisu dostavili punomoć odnosno one koji su dostavili tražene izjave i dokumente, poput onih iz članka 25. stavka 1. ali s pogreškama; ili subjekte s nepravilnom punomoći, da dostave te izjave i dokumente u određenom im roku, osim ako je, bez obzira na njihovo podnošenje, ponuda subjekta odbijena ili predstoji poništenje postupka. Izjave i dokumenti dostavljeni na zahtjev javnog naručitelja potvrđuju da gospodarski subjekt ispunjava uvjete sudjelovanja u postupku odnosno da su roba, usluge ili radovi u skladu sa zahtjevima koje je odredio javni naručitelj i to najkasnije do isteka roka za podnošenje prijava za sudjelovanje u postupku ili podnošenja ponuda.”

               8

               Članak 46. stavak 4.a Pzp‑a glasi:
               „Javni naručitelj zadržava jamstvo s kamatama ako gospodarski subjekt, u odgovoru na poziv iz članka 26. stavka 3. zbog razloga koje je sam skrivio ne dostavi dokumente ili izjave iz članka 25. stavka 1., punomoći, popise subjekata koji pripadaju istoj skupini iz članka 24. stavka 2. točke 5. ili informacije koje upućuju na to da ne pripadaju skupini, ili ako nisu pristali na ispravak pogreške iz članka 87., stavka 2. točke 3. pa zbog toga nije moguće odabrati njegovu ponudu kao najpovoljniju.”

               9

               Članak 87. Pzp‑a propisuje:
               „1.   Prilikom ispitivanja i ocjene ponuda javni naručitelj može od gospodarskih subjekata zatražiti da pojasne njihov sadržaj. O sadržaju podnesene ponude javni naručitelj i gospodarski subjekt ne mogu ni pregovarati niti ga mijenjati, osim ako se primjenjuju odredbe stavaka 1. i 2.
               1a.   Prilikom ispitivanja i ocjene ponuda u okviru natjecateljskog dijaloga, javni naručitelj može od gospodarskih subjekata zatražiti da preciziraju i poboljšaju njihov sadržaj i da dostave dodatne informacije, bez značajne izmjene ponuda i zahtjeva iz dokumentacije za nadmetanje.
               2.   Javni naručitelj ispravlja ponudu u pogledu:

                        1)

                        očitih pogrešaka u pisanju,

                        2)

                        očitih pogrešaka u izračunu, uzimajući u obzir posljedice koje proizlaze iz računskih ispravaka,

                        3)

                        drugih pogrešaka zbog kojih ponuda nije u skladu s dokumentacijom za nadmetanje, ali koje ne zahtijevaju značajne izmjene sadržaja, o čemu se odmah obavještava gospodarski subjekt čija je ponuda ispravljena.”

               10

               Članak 179. stavak 1. Pzp‑a predviđa:
               „Svaki gospodarski subjekt, bilo da sudjeluje u nadmetanju ili da je riječ o drugom subjektu, koji ima ili je imao interes dobiti određeni ugovor i kojemu je javni naručitelj zbog povrede odredaba ovog zakona nanio štetu ili ga doveo u opasnosti od toga da mu ona bude nanesena, može podnijeti žalbu previđenu u ovom odjeljku.”

               11

               Članak 180. stavak 1. Pzp‑a određuje da:
               „Predmet žalbe mogu biti samo činjenja ili propusti kojima je javni naručitelj prekršio zakon u okviru provedbe postupka javne nabave.”

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               12

               Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo objavilo je 3. lipnja 2015. u Službenom listu Europske unije, pod brojem 2015/S 105‑191838, poziv na ograničeni postupak javne nabave u svrhu javne nabave usluga za digitalizaciju dokumenata njegovih središnjih geoloških arhiva i razvoja elektroničke verzije dokumenata dostupnih na njegovoj unutarnjoj mreži. Predmet nabave sastojao se od skeniranja papirnatih dokumenata iz tih arhiva, digitalizacije skeniranih dokumenata i njihovo snimanje na trajne nosače podataka koji se uobičajeno koriste u određenim digitalnim formatima i u obliku mikrofilma.

               13

               U točki 4.1. dokumentacije za nadmetanje navedeno je da ponuditelji svojoj ponudi za pružanje usluga moraju priložiti dva dokumenta. Prvi je bio skenirani primjerak dokumenta koji je izradio javni naručitelj, snimljen na trajnom nosaču podataka i uređen prema detaljnom opisu iz točke 4.1. podtočke (a) dokumentacije za nadmetanje. Drugi je trebao biti uzorak mikrofilma od 35 mm s ispisanim proizvodom, koji se ocjenjuje prema kriteriju kvalitete, u formatu A4 i njegovo uvećanje u formatu A0, odnosno 16 puta veće, zajedno s opisom postupka mikrosnimanja i tehničkim parametrima detaljno navedenima u točki 4.1. podtočki (b) dokumentacije za nadmetanje (u daljnjem tekstu: uzorak mikrofilma).

               14

               Kvalitetu prvog dokumenta trebalo je ocijeniti prema kriterijima ocjene ponuda, a kvalitetu uzorka mikrofilma prema formuli „zadovoljava/ne zadovoljava”, pri čemu se detaljno navodi da, ako uzorak ne zadovolji, ponudu treba odbiti primjenom članka 89. stavka 1. točke 2. Pzp‑a.

               15

               Ponuditelji su također morali položiti iznos od 20000 poljskih zlota (PLN) kao jamstvo za svoju ponudu.

               16

               U okviru tog postupka podnesene su dvije ponude, jednu su zajedno podnijeli Archus i Gama, a drugu Digital‑Center.

               17

               Archus i Gama, pozivajući se na slučajnu pogrešku, uputili su 15. listopada 2015. javnom naručitelju zahtjev za ispravak ponude, primjenom članka 87. stavka 2. točke 3. Pzp‑a, želeći novim uzorkom zamijeniti uzorak mikrofilma koji su priložili ponudi, a koji nije odgovarao specifikacijama iz dokumentacije za nadmetanje.

               18

               Javni je naručitelj 17. studenoga 2015. na taj zahtjev odgovorio navodeći da smatra da se novim uzorkom mikrofilma upotpunjuje dostavljena dokumentacija, na temelju članka 26. stavka 3. Pzp‑a. Također im je napomenuo da nisu naveli informacije o postupku mikrosnimanja i tehničke parametre koji su se tražili u točki 4.1. podtočki (b) dokumentacije za nadmetanje pa ih je pozvao da dopune te informacije.

               19

               Nakon što je ispitao dva uzorka mikrofilma koje su dostavili Archus i Gama javni je naručitelj naposljetku odbio njihovu ponudu kao neusklađenu s točkom 4.1. podtočkom (b) dokumentacije za nadmetanje. Ocijenio je da uzorci mikrofilma koje su dostavila ta društva ne omogućuju čitanje mikrosnimljenog dokumenta u formatu A0 s najmanjom razlučivosti od 200 točaka po inču (dpi). On je, nadalje, utvrdio da je ponuda koju je podnio Digital‑Center povoljnija.

               20

               Archus i Gama su zato podnijeli žalbu pred Krajowom Izbom Odwoławczom (Nacionalna žalbena komisija, Poljska) protiv odluka javnog naručitelja kojima se odbija njihova ponuda i prihvaća ponuda Digital‑Centera.

               21

               Sud koji je uputio zahtjev u biti iznosi da je, na temelju nacionalnih propisa o javnoj nabavi, javni naručitelj od ponuditelja mogao zahtijevati da podnesu „dokumente i izjave”, kao i uzorke proizvoda koje je trebalo isporučivati u okviru javne nabave. On je također imao obvezu od njih zatražiti da dopune, ovisno o slučaju, dokumente koji su nepotpuni ili pogrešni da bi bili u skladu sa zahtjevima iz dokumentacije za nadmetanje, osim kad je ponudu trebalo odbiti iz drugih razloga ili zato što je nužno poništiti postupak.

               22

               Sud koji je uputio zahtjev najprije se pita je li zakonita obveza, određena javnom naručitelju, da ponuditelja pozove da dopuni dokument koji se zahtijeva u dokumentaciji za nadmetanje ili da podnese novi uzorak koji je usklađen s navedenom dokumentacijom, kao što je riječ u glavnom predmetu, jer je to moglo dovesti navedenog ponuditelja do toga da izmijeni sadržaj svoje ponude, što bi narušilo transparentnost postupka javne nabave. On se nadalje pita je li zakonito zadržavanje jamstva koje je uplatio ponuditelj ako se on ne odazove na poziv javnog naručitelja da dopuni takav dokument. Konačno, pita se o pravnom interesu koji Archus i Gama imaju za poništenje ponude Digital‑Centra.

               23

               U tim okolnostima Krajowa Izba Odwoławcza (Nacionalna žalbena komisija, Poljska) odlučila je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Treba li članak 10. [Direktive 2004/17] tumačiti na način da javni naručitelj može biti obvezan zahtijevati od ponuditelja koji unutar utvrđenog roka (tj. roka za podnošenje ponuda) nisu podnijeli tražene „izjave ili dokumente”, a kojima se dokazuje da ponuđena roba, usluge ili radovi ispunjavaju uvjete koje je utvrdio javni naručitelj (pri čemu se taj pojam odnosi i na probne uzorke predmeta ugovora), ili su javnom naručitelju podnijeli izjave ili dokumente koji sadržavaju pogreške, da unutar dodatnog utvrđenog roka podnesu „izjave ili dokumente” (uzorke) koji nedostaju ili kojima se ispravljaju pogreške, a da se pritom ne uvodi zabrana prema kojoj se dopunjenim „izjavama ili dokumentima” (uzorcima) ne smije izmjenjivati sadržaj ponude?

                        2.

                        Treba li članak 10. [Direktive 2004/17] tumačiti na način da javni naručitelj smije zadržati polog ponuditelja ako se ponuditelj ne odazove na zahtjev javnog naručitelja da dopuni „izjave ili dokumentaciju” (uzorke) kojima se dokazuje da ponuđena roba, usluge ili radovi ispunjavaju uvjete koje je utvrdio javni naručitelj, ako bi to dopunjavanje rezultiralo izmjenom sadržaja ponude ili ako ponuditelj ne bi pristao na to da javni naručitelj ispravi ponudu, zbog čega ponuditeljevu ponudu nije moguće izabrati kao najpovoljniju?

                        3.

                        Treba li članak 1. stavak 3. [Direktive 92/13] tumačiti na način da „određeni ugovor”, kako se navodi u odlomku o „interesu za dobivanje određenog ugovora”, znači „određeni postupak za sklapanje određenog ugovora o javnoj nabavi” (u ovom slučaju onaj koji je objavljen u natječaju od3. lipnja 2015.) ili „određeni predmet ugovora” (u ovom slučaju: pružanje usluga digitalizacije dokumentacije iz arhiva javnog naručitelja), neovisno o tome što će javni naručitelj, kao posljedica razmatranja zahtjeva za preispitivanje‚ morati poništiti postupak za sklapanje ugovora o javnoj nabavi i eventualno morati ponovno pokrenuti postupak za sklapanje ugovora o javnoj nabavi?”

         Prvo pitanje

               24

               Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li se načelo jednakog postupanja prema gospodarskim subjektima iz članka 10. Direktive 2004/17 tumačiti na način da mu se protivi to da javni naručitelj u okviru postupka javne nabave pozove ponuditelje da dostave tražene izjave ili dokumente koje ti ponuditelji nisu dostavili u roku određenom za podnošenje ponuda odnosno da isprave te izjave ili dokumente ako sadržavaju pogreške, a da taj javni naručitelj pritom nije dužan tim ponuditeljima napomenuti da im je zabranjeno mijenjati sadržaj podnesenih ponuda.

               25

               U tom pogledu najprije valja podsjetiti da obveza javnog naručitelja da poštuje načelo jednakog postupanja prema ponuditeljima, koje ima za cilj podupiranje razvoja zdravog i učinkovitog tržišnog natjecanja među poduzetnicima koji sudjeluju u postupku javne nabave (vidjeti osobito presude od 29. travnja 2004., Komisija/CAS Succhi di Frutta, C‑496/99 P, EU:C:2004:236, t. 110., i od 12. ožujka 2015., eVigilo, C‑538/13, EU:C:2015:166, t. 33.) i koje čini bit pravila Unije o postupcima javne nabave (vidjeti osobito presude od 22. lipnja 1993., Komisija/Danska, C‑243/89, EU:C:1993:257, t. 33.; od 25. travnja 1996., Komisija/Belgija, C‑87/94, EU:C:1996:161, t. 51., i od 18. listopada 2001., SIAC Construction, C‑19/00, EU:C:2001:553, t. 33.), osobito podrazumijeva da ponuditelji moraju biti ravnopravni i u trenutku kada pripremaju svoje ponude i u trenutku kada ih javni naručitelj ocjenjuje (vidjeti presude od 16. prosinca 2008., Michaniki, C‑213/07, EU:C:2008:731, t. 45., i od 24. svibnja 2016., MT Højgaard i Züblin, C‑396/14, EU:C:2016:347, t. 37.).

               26

               Navedeno načelo posebice zahtijeva da ponuditelji pri oblikovanju uvjeta svojih ponuda imaju jednake izglede i podrazumijeva podvrgavanje tih ponuda istim uvjetima za sve natjecatelje (presude od 25. travnja 1996., Komisija/Belgija, C‑87/94, EU:C:1996:161, t. 54.; od 12. prosinca 2002., Universale‑Bau i dr., C‑470/99, EU:C:2002:746, t. 93., i od 12. ožujka 2015., eVigilo, C‑538/13, EU:C:2015:166, t. 33.).

               27

               Načelo jednakog postupanja i obveza transparentnosti u suprotnosti su s ikakvim pregovaranjem između javnog naručitelja i ponuditelja u okviru postupka sklapanja ugovora o javnoj nabavi, što podrazumijeva da načelno ponuda ne može biti modificirana nakon njezina podnošenja, bilo na inicijativu javnog naručitelja ili ponuditelja (vidjeti u tom smislu presude od 29. ožujka 2012., SAG ELV Slovensko i dr., C‑599/10, t. 36., i od 10. listopada 2013., Manova, C‑336/12, EU:C:2013:647, t. 31.).

               28

               Naime, omogućavanje javnom naručitelju da od kandidata čiju ponudu smatra nepreciznom ili neusklađenom s tehničkim specifikacijama dokumentacije za nadmetanje zatraži pojašnjenja u tom pogledu dovodi do opasnosti da bi se za javnog naručitelja moglo smatrati, u slučaju da konačno prihvati ponudu tog kandidata, da je o njoj povjerljivo pregovarao na štetu drugih natjecatelja i kršeći načelo jednakog postupanja (presuda od 29. ožujka 2012., SAG ELV Slovensko i dr., C‑599/10, EU:C:2012:191, t. 37.).

               29

               Sud je međutim također imao priliku presuditi da se načelu jednakog postupanja ne protivi mogućnost ispravka ili dopune ponude u točno određenim točkama kad je pojašnjenje očito potrebno, odnosno kad se moraju ukloniti očite pogreške, pod uvjetom da se poštuju određeni uvjeti (vidjeti u tom smislu, u okviru postupaka ograničene javne nabave obuhvaćene Direktivom Europskog parlamenta i Vijeća 2004/18/EZ od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima [javnoj nabavi radova], ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama [javnoj nabavi usluga] (SL 2004., L 134, str. 114.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 156.), presude od 29. ožujka 2012., SAG ELV Slovensko i dr., C‑599/10, EU:C:2012:191, t. 35. do 45., što se tiče stadija ocjene ponuda, kao i od 10. listopada 2013., Manova, C‑336/12, EU:C:2013:647, t. 30. do 39., što se tiče stadija prethodnog odabira ponuditelja).

               30

               Prije svega, zahtjev za pojašnjenje ponude, do kojeg može doći samo nakon što se javni naručitelj upoznao sa svim ponudama, mora se načelno uputiti na jednak način svim ponuditeljima koji se nalaze u istoj situaciji i mora se odnositi na sve točke ponude koje zahtijevaju pojašnjenje (vidjeti presude od 29. ožujka 2012., SAG ELV Slovensko i dr., C‑599/10, EU:C:2012:191, t. 42. do 44., kao i od 10. listopada 2013., Manova, C‑336/12, EU:C:2013:647, t. 34. i 35.).

               31

               Usto, taj zahtjev ne može dovesti do toga da ponuditelj o kojem je riječ podnese ono što bi u stvarnosti bila nova ponuda (vidjeti presude od 29. ožujka 2012., SAG ELV Slovensko i dr., C‑599/10, EU:C:2012:191, t. 40.; od 10. listopada 2013., Manova, C‑336/12, EU:C:2013:647, t. 36.).

               32

               Naposljetku, općenito, javni naručitelj u ostvarivanju svoje diskrecijske ovlasti u pogledu mogućnosti da od natjecatelja zahtijeva pojašnjenje njihove ponude mora se na jednak i pravedan način odnositi prema natjecateljima kako se ne bi po završetku natječajnog postupka i u odnosu na njegov ishod pokazalo da je zahtjev za razjašnjenje nepravedno doveo u povoljniji ili nepovoljniji položaj natjecatelje kojima je bio upućen (vidjeti presude od 29. ožujka 2012., SAG ELV Slovensko i dr., C‑599/10, EU:C:2012:191, t. 41., kao i od 10. listopada 2013., Manova, C‑336/12, EU:C:2013:647, t. 37.).

               33

               Zahtjevom za pojašnjenje ne može se, međutim, nadomjestiti dokument ili informacija čije se dostavljanje tražilo dokumentacijom o nabavi jer je javni naručitelj obvezan strogo se pridržavati kriterija koje je sam postavio (vidjeti, u tom smislu, presudu od 10. listopada 2013., Manova, C‑336/12, EU:C:2013:647, t. 40.).

               34

               U ovom je slučaju sud koji je uputio zahtjev precizirao u zahtjevu za prethodnu odluku da ponuditelji svojoj ponudi moraju priložiti uzorke digitaliziranih arhivskih dokumenata koje su trebali izraditi prema uputama utvrđenima u točki 4.1. dokumentacije za nadmetanje i navesti postupak i kvalitetu digitalizacije.

               35

               U okolnostima iz glavnog postupka ponuditelji Archus i Gama javnom su naručitelju uputili zahtjev za ispravak ponude na temelju članka 87. stavka 2. točke 3. Pzp‑a, želeći novim uzorkom zamijeniti mikrofilm koji su priložili ponudi, a koji nije odgovarao specifikacijama iz dokumentacije za nadmetanje.

               36

               Međutim, sukladno sudskoj praksi navedenoj u točki 29. ove presude, predmet poziva na dostavu traženih izjava i dokumenata koji je javni naručitelj uputio ponuditeljima načelno se smije odnositi samo na pojašnjenje ponude potonjeg odnosno na ispravak očite pogreške kojom je ta ponuda zahvaćena. Njime se, dakle, općenito ne može dopustiti ponuditelju da dostavi izjave i dokumente čija se dostava zahtijevala dokumentacijom za nadmetanje, a koji nisu bili dostavljeni u roku određenom za podnošenje ponuda. Njime se također sukladno sudskoj praksi iz točke 31. ove presude ne smije ponuditelju omogućiti da podnese dokumente koji sadržavaju takve izmjene koji zapravo čine novu ponudu.

               37

               U svakom slučaju, obveza na temelju nacionalnog prava koja može javnom naručitelju nametnuti pozivanje ponuditelja na dostavljanje traženih izjava i dokumenata koji nisu bili podneseni u roku određenom za podnošenje ponuda odnosno ispravljanje tih izjava i dokumenata u slučaju pogrešaka može se prihvatiti samo ako dopune ili ispravci originalne ponude ne dovode do njezinih značajnih izmjena. Iz točke 40. presude od 29. ožujka 2012., SAG ELV Slovensko i dr. (C‑599/10, EU:C:2012:191), naime proizlazi da se originalna ponuda samo iznimno može ispraviti u svrhu uklanjanja očitih materijalnih pogrešaka i ako ta izmjena u stvarnosti ne dovodi do podnošenja nove ponude.

               38

               Na sudu je koji je uputio zahtjev da utvrdi je li, u okolnostima iz glavnog postupka, zamjena koju su izvršili Archus i Gama ostala u granicama ispravka očite pogreške kojom je zahvaćena njihova ponuda.

               39

               Slijedom toga, na prvo pitanje valja odgovoriti da se načelo jednakog postupanja prema gospodarskim subjektima, utvrđeno u članku 10. Direktive 2004/17, treba tumačiti na način da mu se protivi to da javni naručitelj u okviru javne nabave pozove ponuditelja da dostavi izjave ili dokumente zahtijevane u dokumentaciji za nadmetanje, a koji nisu bili dostavljeni u roku određenom za podnošenje ponuda. Taj se članak međutim ne protivi tomu da javni naručitelj pozove ponuditelja da pojasni ponudu ili ispravi očitu materijalnu pogrešku koju ona sadržava, pod uvjetom da je takav poziv upućen svim ponuditeljima u istoj situaciji, da se prema svim ponuditeljima postupa na jednak i pravedan način i da se to pojašnjenje odnosno ispravak ne mogu izjednačiti s podnošenjem nove ponude, što treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev.

         Drugo pitanje

               40

               Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev se u biti pita mora li se članak 10. Direktive 2004/17 tumačiti na način da mu se ne protivi to da u okolnostima poput onih u glavnom postupku javni naručitelj zadrži jamstvo koje je ponuditelj uplatio u okviru postupka javne nabave ako potonji ili nije dostavio dokumente koji potvrđuju da je njegova ponuda u skladu sa zahtjevima koje je javni naručitelj odredio u dokumentaciji za nadmetanje jer je sadržaj njegove ponude bio izmijenjen ili zato što nije pristao na to da javni naručitelj ispravi njegovu ponudu, što je za posljedicu imalo to da njegova ponuda nije mogla biti odabrana.

               41

               Prema ustaljenoj sudskoj praksi, postupak utvrđen člankom 267. UFEU‑a instrument je suradnje između Suda i nacionalnih sudova, a u okviru kojeg Sud nacionalnim sudovima daje elemente za tumačenje prava Unije koji su im potrebni za rješavanje sporova (vidjeti osobito presude od 12. lipnja 2003., Schmidberger, C‑112/00, EU:C:2003:333, t. 30.; od 15. rujna 2011., Unió de Pagesos de Catalunya, C‑197/10, EU:C:2011:590, t. 16., i od 19. lipnja 2012., Chartered Institute of Patent Attorneys, C‑307/10, EU:C:2012:361, t. 31.).

               42

               U okviru te suradnje za pitanja o pravu Unije vrijedi pretpostavka relevantnosti. Sud može odbiti zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio nacionalni sud samo ako je očito da zatraženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora u glavnom postupku, ako je problem hipotetski ili ako Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima potrebnima da bi se mogao dati koristan odgovor na upućena pitanja (vidjeti osobito presude od 21. siječnja 2003., Bacardi‑Martini i Cellier des Dauphins, C‑318/00, EU:C:2003:41, t. 43.; od 15. rujna 2011., Unió de Pagesos de Catalunya, C‑197/10, EU:C:2011:590, t. 17., kao i od 19. lipnja 2012., Chartered Institute of Patent Attorneys, C‑307/10, EU:C:2012:361, t. 32.).

               43

               Zadaća povjerena Sudu u okviru prethodnog postupka sastoji se naime od toga da pridonese sudovanju u državama članicama, a ne da iznosi savjetodavna mišljenja o općim ili hipotetskim pitanjima (vidjeti osobito presude od 12. lipnja 2003., Schmidberger, C‑112/00, EU:C:2003:333, t. 32., i od 15. rujna 2011., Unió de Pagesos de Catalunya, C‑197/10, EU:C:2011:590, t. 18.).

               44

               Međutim, valja utvrditi da, kao što proizlazi iz odluke kojom se upućuje zahtjev, okolnosti iz glavnog predmeta očito ne odgovaraju nijednom od dvaju slučajeva koje je u okviru svojeg drugog pitanja iznio sud koji je uputio zahtjev.

               45

               Naime, glavni se postupak u biti odnosi, kao što proizlazi iz razmatranja prvog pitanja, na to može li javni naručitelj bez povrede načela jednakog postupanja iz članka 10. Direktive 2004/17 dopustiti da ponuditelj nakon podnošenja ponude zamijeni dokument čije je dostavljanje bilo uvjet iz dokumentacije za nadmetanje, u ovom slučaju uzorak mikrofilma, ako je dostavljeni uzorak navodno bio podnesen pogreškom. Iz odluke kojom se upućuje zahtjev uopće ne proizlazi da su Archus i Gama propustili dostaviti dokumente koji su se tražili u dokumentaciji za nadmetanje ili da su odbili pristati na to da javni naručitelj ispravi njihovu ponudu. Prema tome mora se utvrditi da je problem koji je u svojem drugom pitanju iznio sud koji je uputio zahtjev hipotetske naravi.

               46

               Drugo prethodno pitanje suda koji je uputio zahtjev u tim okolnostima treba proglasiti očito nedopuštenim.

         Treće pitanje

               47

               Svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 1. stavak 3. Direktive 92/13 tumačiti na način da pojam „određeni ugovor” u smislu te odredbe obuhvaća određeni postupak javne nabave ili sam predmet nabave koji se treba dodijeliti na kraju postupka javne nabave ako su podnesene jedna ili dvije ponude i ako bi se ponuditelju čija je ponuda odbijena mogao priznati interes da ishodi odbijanje ponude drugog ponuditelja i, slijedom toga, pokretanje novog postupka javne nabave.

               48

               Sud koji je uputio zahtjev u tom pogledu pojašnjava da gospodarski subjekt koji je podnio ponudu u okviru postupka javne nabave u trenutku kad je njegova ponuda odbijena nema pravni interes djelovati protiv odluke o dodjeli ugovora o javnoj nabavi. Slijedom toga, iako ponuditelj poput Archusa i Game zasigurno ima interes za osporavanje odluke kojom se njegova ponuda odbija, jer u tom slučaju zadržava priliku da mu se dodijeli ugovor, on suprotno tomu uopće nema interes za nastavak postupka javne nabave ako je njegova ponuda konačno odbijena, barem u slučaju kad je podneseno i odabrano više ponuda.

               49

               U tom se kontekstu sud koji je uputio zahtjev pita obuhvaća li pojam „određeni ugovor” u smislu članka 1. stavka 3. Direktive 92/13 eventualno pokretanje novog postupka javne nabave.

               50

               Valja u tom pogledu podsjetiti da članak 1. stavak 3. Direktive 92/13 predviđa da države članice moraju osigurati da su, prema detaljnim pravilima koja one mogu utvrditi, postupci pravne zaštite dostupni barem svakoj osobi koja ima ili je imala interes za dobivanje određenog ugovora i koja je pretrpjela ili bi mogla pretrpjeti štetu zbog navodnog kršenja.

               51

               Pozvan tumačiti istovjetne odredbe članka 1. stavka 3. Direktive Vijeća 89/665/EEZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i radova (SL 1989., L 395, str. 33.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 6., str. 3.), Sud je već presudio da u okviru postupka javne nabave ponuditelji imaju jednak opravdani interes za isključenje ponude drugih ponuditelja, u svrhu dobivanja ugovora (vidjeti u tom smislu presude od 4. srpnja 2013., Fastweb, C‑100/12, EU:C:2013:448, t. 33.; od 5. travnja 2016., PFE, C‑689/13, EU:C:2016:199, t. 27. i od 21. prosinca 2016., Bietergemeinschaft Technische Gebäudebetreuung und Caverion Österreich, C‑355/15, EU:C:2016:988, t. 29.), bez obzira na broj sudionika u postupku i na to koliko je sudionika podnijelo pravno sredstvo (vidjeti u tom smislu presudu od 5. travnja 2016., PFE, C‑689/13, EU:C:2016:199, t. 29.).

               52

               Naime, s jedne strane, isključenje ponuditelja može dovesti do toga da drugi dobije ugovor izravno u okviru istog postupka. S druge strane, u slučaju isključenja svih ponuditelja i pokretanja novog postupka javne nabave svaki od ponuditelja moći će sudjelovati u tom postupku i tako neizravno dobiti ugovor (vidjeti presudu od 5. travnja 2016., PFE, C‑689/13, EU:C:2016:199, t. 27.).

               53

               Načelo sudske prakse koje je na taj način ustanovljeno u presudama od 4. srpnja 2013., Fastweb (C‑100/12, EU:C:2013:448), i od 5. travnja 2016., PFE (C‑689/13, EU:C:2016:199), primjenjivo je na situaciju o kojoj je riječ u glavnom postupku.

               54

               Naime, pred sudom koji je uputio zahtjev je, u okviru postupka javne nabave u kojem su podnesene dvije ponude i u kojem je javni naručitelj istodobno donio dvije odluke od kojih se jedna odnosi na odbijanje ponude jednog ponuditelja, a druga na dodjelu ugovora drugome, odbijeni ponuditelj podnio žalbu protiv tih dviju odluka. U okviru preispitivanja odbijeni ponuditelj zahtijeva isključenje ponude uspješnog ponuditelja zato što potonja nije u skladu sa specifikacijama iz dokumentacije za nadmetanje.

               55

               U takvoj situaciji ponuditelju koji je podnio pravno sredstvo treba se priznati legitimni interes za isključenje ponude uspješnog ponuditelja koja, ovisno o slučaju, može dovesti do utvrđivanja nemogućnosti javnog naručitelja da odabere pravilnu ponudu (vidjeti u tom smislu ponude od 4. srpnja 2013., Fastweb, C‑100/12, EU:C:2013:448, t. 33., kao i od 5. travnja 2016., PFE, C‑689/13, EU:C:2016:199, t. 24.).

               56

               To se tumačenje potvrđuje odredbama članka 2.a stavaka 1. i 2. Direktive 92/13 koji izričito potvrđuju pravo ponuditelja koji nisu konačno isključeni iz podnošenja pravnih sredstava osobito protiv odluka naručiteljâ o dodjeli ugovora.

               57

               Sud je, dakako, u predmetu u kojem je donesena presuda od 21. prosinca 2016., Bietergemeinschaft Technische Gebäudebetreuung und Caverion Österreich (C‑355/15, EU:C:2016:988, t. 13. do 16., 31. i 36.), presudio da se ponuditelju čiju je ponudio javni naručitelj isključio iz postupka javne nabave može uskratiti pravo podnošenja pravnog sredstva protiv odluke o dodjeli ugovora o javnoj nabavi. Međutim, odluka o isključenju navedenog ponuditelja je u tom predmetu potvrđena odlukom koja je postala pravomoćna prije nego što je sud pred kojim je podneseno pravno sredstvo protiv odluke o dodjeli ugovora o javnoj nabavi o njemu odlučivao, zbog čega se za navedenog ponuditelja trebalo smatrati da je konačno isključen iz postupka javne nabave.

               58

               U glavnom postupku, nasuprot tomu, Archus i Gama podnijeli su žalbu protiv odluke kojom se njihova ponuda isključuje i protiv odluke kojom se dodjeljuje ugovor, koje su donesene istodobno i prema tome se ne može smatrati da su konačno isključeni iz postupka javne nabave. U takvoj situaciji pojam „određeni ugovor” u smislu članka 1. stavka 3. Direktive 93/13 može, ovisno o slučaju, obuhvaćati eventualno pokretanje novog postupka javne nabave.

               59

               Iz prethodnih razmatranja proizlazi da Direktivu 92/13 treba tumačiti na način da se, u situaciji poput one u glavnom postupku, u kojoj su u postupku javne nabave podnesene dvije ponude i u kojoj je javni naručitelj donio dvije istodobne odluke od kojih se jedna odnosi na odbijanje ponude jednog ponuditelja, a druga na dodjelu ugovora drugome, odbijenom ponuditelju koji je podnio pravno sredstvo protiv tih dviju odluka mora omogućiti da zatraži isključenje ponude uspješnog ponuditelja jer pojam „određeni ugovor” u smislu članka 1. stavka 3. Direktive 92/13 može, ovisno o slučaju, obuhvaćati eventualno pokretanje novog postupka javne nabave.

         Troškovi

               60

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (osmo vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Načelo jednakog postupanja prema gospodarskim subjektima, utvrđeno u članku 10. Direktive 2004/17/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga, treba tumačiti na način da mu se protivi to da javni naručitelj u okviru javne nabave pozove ponuditelja da dostavi izjave ili dokumente zahtijevane u dokumentaciji za nadmetanje, a koji nisu bili dostavljeni u roku određenom za podnošenje ponuda. Taj se članak međutim ne protivi tomu da javni naručitelj pozove ponuditelja da pojasni ponudu ili ispravi očitu materijalnu pogrešku koju ona sadržava, pod uvjetom da je takav poziv upućen svim ponuditeljima u istoj situaciji, da se prema svim ponuditeljima postupa na jednak i pravedan način i da se to pojašnjenje odnosno ispravak ne mogu izjednačiti s podnošenjem nove ponude, što treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev.

                           2.

                           Direktivu Vijeća 92/13/EZ od 25. veljače 1992. o usklađivanju zakona i drugih propisa o primjeni pravila Zajednice u postupcima nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnoga gospodarstva, energetskom, prometnom i telekomunikacijskom sektoru, kako je izmijenjena Direktivom 2007/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2007., treba tumačiti na način da se, u situaciji poput one u glavnom postupku, u kojoj su u postupku javne nabave podnesene dvije ponude i u kojoj je javni naručitelj donio dvije istodobne odluke od kojih se jedna odnosi na odbijanje ponude jednog ponuditelja, a druga na dodjelu ugovora drugome, odbijenom ponuditelju koji je podnio pravno sredstvo protiv tih dviju odluka mora omogućiti da zatraži isključenje ponude uspješnog ponuditelja jer pojam „određeni ugovor” u smislu članka 1. stavka 3. Direktive 92/13, kako je izmijenjena Direktivom 2007/66, može, ovisno o slučaju, obuhvaćati eventualno pokretanje novog postupka javne nabave.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: poljski


Presuda Suda od 28. ožujka 2000. # Georg Badeck i dr., uz sudjelovanje Hessische Ministerpräsident i Landesanwalt beim Staatsgerichtshof des Landes Hessen. # Zahtjev za prethodnu odluku: Staatsgerichtshof des Landes Hessen - Njemačka. # Predmet C-158/97.


Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 17. veljače 2011.#Union des associations européennes de football (UEFA) protiv Europske komisije.#Obrazloženje - Članci 49. i 86. UEZ-a.#Predmet T-55/08.


title: Presuda Općeg suda (treće prošireno vijeće) od 25. svibnja 2016.#Europska komisija protiv McCarron Poultry Ltd.#Arbitražna klauzula – Peti okvirni program za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (1998. – 2002.) – Ugovor koji se odnosi na područje ‚Energija, okoliš i održivi razvoj’ – Otkaz ugovora – Povrat dijela unaprijed isplaćenih iznosa – Zatezne kamate – Postupak donošenja presude zbog ogluhe.#Predmet T-226/14.

text:
         PRESUDA OPĆEG SUDA (treće prošireno vijeće)
      25. svibnja 2016. (
            *1
         )
      „Arbitražna klauzula — Peti okvirni program za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (1998.–2002.) — Ugovor koji se odnosi na područje ‚Energija, okoliš i održivi razvoj’ — Otkaz ugovora — Povrat dijela unaprijed isplaćenih iznosa — Zatezne kamate — Postupak donošenja presude zbog ogluhe“
      U predmetu T‑226/14,

         Europska komisija, koju zastupaju L. Cappelletti i F. Moro, a zatim F. Moro, u svojstvu agenata, uz asistenciju R. van der Houta, odvjetnika,
      tužitelj,
      protiv

         McCarron Poultry Ltd, sa sjedištem u Killacorn Emyvaleu (Irska),
      tuženika,
      povodom tužbe podnesene na temelju članka 272. UFEU‑a s ciljem da se tuženiku naloži da naknadi dio predujma koji je Komisija platila u okviru ugovora NNE5/1999/20229, uvećan za zatezne kamate.
      OPĆI SUD (treće prošireno vijeće),
      u sastavu: S. Papasavvas, predsjednik, I. Labucka, C. Wetter, E. Bieliūnas (izvjestitelj) i V. Kreuschitz, suci,
      tajnik: E. Coulon,
      uzimajući u obzir pisani dio postupka,
      donosi sljedeću

         Presudu

         Okolnosti spora

               1

               Europska zajednica, koju zastupa Komisija europskih zajednica, sklopila je 27. travnja 2001. s društvom S., u svojstvu koordinatora, i s pružateljima usluga A., E., I. i McCarron Poultry Lts (u daljnjem tekstu: tuženik) ugovor NNE5/1999/20229 (u daljnjem tekstu: ugovor) naslovljen „Mjere Zajednice u području posebnog programa RDT i njihov prikaz: ‚Energija, okoliš i održivi razvoj’ – Dio B: program ‚Energija’, u okviru petog okvirnog programa Zajednice za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (1998. - 2002.), s ciljem realizacije projekta „Optimised Biomass CHP Plant for Monaghan Integrating Condensing Economiser Technology” (optimizirano kogeneracijsko postrojenje na biomasu u Monaghanu koje integrira tehnologiju kondenzacijskog ekonomizatora).

               2

               Na ugovor, sastavljen na engleskom jeziku, primjenjuje se, na temelju njegova članka 5. stavka 1., belgijsko pravo. U skladu s njegovim člankom 8. stavkom 1., ugovor ima tri priloga koji čine njegov sastavni dio. Prilog I. odnosi se na opis posla koji treba obaviti, Prilog II. navodi opće uvjete ugovora, a Prilog III. spominje ovlaštenja.

               3

               Članak 5. stavak 2. ugovora sadržava arbitražnu klauzulu, u smislu članka 272. UFEU‑a, sastavljenu na sljedeći način:
               „Prvostupanjski sud [koji je postao Opći sud] i, u slučaju žalbe, Sud Europskih zajednica [koji je postao Sud Europske unije], jedini je nadležan za odlučivanje o svakom sporu koji nastane između Zajednice, s jedne strane, i ugovornih stranaka, s druge strane, glede valjanosti, primjene i tumačenja ovog ugovora.”

               4

               Na temelju članka 2. stavka 1. ugovora, projekt je trebao trajati 58 mjeseci, počevši od prvog dana u mjesecu koji slijedi nakon zadnjeg potpisa ugovornih stranaka. Bila je dakle riječ o razdoblju od 1. svibnja 2001. (datum započinjanja projekta) do 28. veljače 2006.

               5

               U odnosu na financijski doprinos Zajednice, članak 3. Priloga II. navodi sljedeće:
               „1.   Financijski doprinos Zajednice mora se platiti u skladu sa sljedećim načelima:

                        (a)

                        Početni predujam plaća se koordinatoru u roku od najviše 60 dana od datuma zadnjeg potpisa ugovornih strana. Koordinator raspodjeljuje taj predujam u skladu s uputama sadržanima u indikativnom detaljnom izvještaju o prihvatljivim troškovima utvrđenim nakon potpisa ovog ugovora.

                  [...]
               3.   U skladu s člankom 26. ovog Priloga, sva plaćanja moraju se smatrati predujmovima do prihvaćanja završnog izvješća.
               4.   [...]
               U slučaju da ugovorna stranka ne izvrši povrat u roku koji odredi Komisija, ona uvećava dugovani iznos za zatezne kamate po stopi koju primjenjuje Europska središnja banka za svoje glavne transakcije refinanciranja na prvi dan u mjesecu u kojem istječe rok koji je odredila Komisija, uvećanu za jedan i pol postotni bod, osim ako se te kamate ne duguju na temelju druge odredbe ovog ugovora. Kamate se odnose na razdoblje od dana nakon isteka roka do dana primitka sredstava koje treba vratiti.”

               6

               Članak 6. stavak 2. ugovora glasi:
               „Kada je izvršenje projekta ovisno o dobivanju upravnog ovlaštenja, a takvo odobrenje nije dano u roku od godine dana od datuma pokretanja iz članka 2. stavka 1., Komisija može odmah otkazati ugovor u skladu s odredbama članka 7. Priloga II ugovoru.”

               7

               Članak 7. stavak 6., treći podstavak Priloga II. ugovoru, naslovljen „Otkaz ugovora ili kraj sudjelovanja ugovorne stranke”, propisuje:
               „U slučaju otkaza ugovora ili prestanka sudjelovanja ugovorne stranke:

                        (a)

                        [...] Komisija može zatražiti povrat ukupnog ili dijela financijskog doprinosa Zajednice, uzimajući u obzir prirodu i rezultate obavljenih radova i njihovu korisnost za Zajednicu u specifičnom programu o kojem je riječ,

                  […]”

               8

               U skladu s člankom 3. stavkom 4., prvim podstavkom Priloga II. ugovoru, „[k]ada je ukupni financijski doprinos koji duguje Zajednica, uzimajući u obzir sve eventualne prilagodbe, uključujući i onu nakon financijske revizije kao što je navedeno u članku 26. ovog Priloga, manji od ukupnog iznosa plaćanja iz stavka 1. prvog podstavka ovog članka, odnosne ugovorne stranke dužne su nadoknaditi razliku u eurima u roku koji je odredila Komisija u svojem zahtjevu upućenom preporučenim pismom s povratnicom.”

               9

               Na temelju članka 3. ugovora, kako je izmijenjen izmjenom br. 1, potpisanim 6. rujna 2004., ukupni prihvatljivi troškovi projekta određeni su na 46388002 eura, a ukupan iznos financijskog doprinosa Zajednice na 2975000 eura.

               10

               Komisija je 21. lipnja 2001. platila početni predujam od 892500 eura na bankovni račun društva S., a zatim je 12. prosinca 2003. izvršila privremenu isplatu od 71862 28 eura. Društvo S. je zatim, kao koordinator, imalo zadaću da te iznose raspodijeli među različitim ugovornim strankama prema naznakama sadržanima u indikativnom detaljnom izvješću o prihvatljivim troškovima priloženom ugovoru.

               11

               Izmjenom br. 1 ugovora društvo S. se povuklo iz projekta, a zamijenio ga je tuženik kao novi koordinator, s učinkom od 1. svibnja 2003.

               12

               Slijedom te izmjene početni koordinator je sredstva koja mu je uplatila Komisija proslijedio tuženiku. To je plaćanje obavljeno 17. rujna 2004.

               13

               Preporučenim pismom s povratnicom od 7. prosinca 2005. upućenim tuženiku Komisija je naznačila da je projekt imao „znatna kašnjenja od svog početka” i da je „[s]amo mali dio poslova navedenih u ugovoru [bio] obavljen do [tog datuma]”. Iz tog pisma također proizlazi da su i tuženikova elektronička pošta od 13. lipnja 2005. i izvješća o napretku koja je on podnio 31. svibnja i 15. studenoga 2005. svjedočila o nemogućnosti ugovornih stranaka da pribave dozvole potrebne za izvršenje projekta.

               14

               U skladu s tim, Komisija je tuženika, s obzirom na to da su do završetka projekta bila preostala otprilike tri mjeseca, upozorila na zahtjeve koje je glede dokumenata trebalo ispuniti kako bi ugovorna stranka mogla zatražiti produljenje projekta potpisivanjem izmjena ugovora, u skladu s člankom 7. ugovora.

               15

               Dopisom od 17. siječnja 2006. tuženik je zatražio produljenje ugovora za dodatne tri godine, ali nije dostavio nikakve dokumente koje je zatražila Komisija u dopisu od 7. prosinca 2005.

               16

               Preporučenim pismom s povratnicom od 20. ožujka 2006. Komisija je obavijestila tuženika da njegov zahtjev za produljenje ne može biti prihvaćen jer, s jedne strane, nisu bile dobivene osnovne dozvole za izvršenje projekta, tako da nije postojala „nikakva mogućnost da se projekt izvede do kraja u razumnom roku”, i, s druge strane, jer je Komisija zaprimila taj zahtjev tek 3. veljače 2006., to jest nakon isteka roka iz članka 7. ugovora za traženje njegove izmjene, odnosno 1. siječnja 2006.

               17

               Komisija je, stoga, u istom dopisu priopćila tuženiku svoju odluku o otkazu ugovora, u skladu s člankom 7. stavkom 1. točkom (a) Priloga II. ugovoru i člankom 6. stavkom 2. ugovora. Komisija je obavijestila tuženika da će otkaz ugovora stupiti na snagu od datuma primitka navedenog dopisa.

               18

               Naposljetku, Komisija je, kako bi okončala upravni postupak, zatražila od tuženika da joj dostavi završno objedinjeno izvješće i završni troškovnik za razdoblje od datuma početka projekta do datuma njegova okončanja, u roku od mjesec dana od primitka navedenog dopisa.

               19

               Nakon primitka završnog objedinjenog izvješća i završnog troškovnika 5. svibnja 2006., a s obzirom na činjenicu da je tijekom trajanja projekta dobila četiri različite verzije obrasca u kojem su sažeti iznosi koje je koordinator proslijedio drugim ugovornim strankama (odnosno „obrazac E3”, Komisija je preporučenim pismom s povratnicom od 15. svibnja 2007. pozvala ugovorne stranke da joj dostave izjavu o primljenim iznosima (u nekim slučajevima proslijeđenim iznosima) u okviru projekta kako bi za svaku ugovornu stranku utvrdila konačni iznos koji je Europska unija trebala platiti ili vratiti.

               20

               Društva E., I. i A. uputila su svoju izjavu Komisiji dopisima od 8. i 12. lipnja te 17. rujna 2007. Iz toga proizlazi da društva I. i A., kao ugovorne stranke, nisu primile sredstva, dok je društvo E. primilo iznos na ime projekta.

               21

               Nakon nekoliko razmijenjenih pismena s tuženikom i društvom S. s ciljem utvrđivanja iznosa plaćenih u okviru projekta i nakon analize financijskih i tehničkih izvješća podnesenih u okviru ugovora Komisija je za svaku ugovornu stranku utvrdila iznos potvrđenih prihvatljivih troškova, iznos doprinosa koje je dužna platiti Unija, iznos doprinosa koji je platila Unija i, naposljetku, iznose koje Unija treba platiti ili natrag primiti.

               22

               Iznos koji treba naplatiti od tuženika je 848926,33 eura, a izračunat je uzimajući u obzir financijski doprinos koji je to društvo primilo od Unije nakon potpisa izmjene br. 1 ugovora, koji je iznosio ukupno 964362,28 eura, što odgovara zbroju predfinanciranja od 892500 eura i privremene isplate od 71862,28 eura, od kojeg je oduzet doprinos koji se duguje tuženiku (4073,54 eura), doprinos koji je potonji proslijedio društvu S. (40782,04 eura za troškove koordinacije i projekta) i društvu E. (18844,45 eura) te financijski doprinos koji tuženik treba proslijediti društvu I. (41458,53 eura) i društvu A. (10277,39 eura).

               23

               Pismom obavijesti poslanim 27. travnja 2010. preporučeno s povratnicom Komisija je obavijestila tuženika o svojoj namjeri da mu uputi obavijest o terećenju, s ciljem povrata iznosa od 848926,33 eura, pod uvjetom da joj tuženik podnese dokaze o uplatama izvršenima društvima I. i A. u roku od četiri tjedna od primitka pisma. Komisija je u tom pismu obavijesti navela da će se u slučaju da ne dostavi tražene dokaze o uplati iznos koji tuženik treba vratiti povećati s 848926,33 eura na 900662,25 eura, što odgovara iznosu koji tuženik treba vratiti i kojemu se pridodaju financijski doprinosi koje Komisija još treba platiti društvima I. i A., odnosno 41458,53 eura i 10277,39 eura.

               24

               Budući da tuženik nije dostavio nijedan dokaz o uplati u korist društava I. i A., da nije vratio dugovani iznos i da nije osporio izračune navedene u pismu obavijesti, Komisija je protiv tuženika izdala obavijest o terećenju broj 3241009140 u iznosu od 900662,25 eura. U obavijesti o terećenju, poslanoj 24. rujna 2010. preporučenim pismom s povratnicom, navedeno je da će se, ako naznačeni iznos ne bude plaćen do 30. studenoga 2010., glavna tražbina uvećati za zatezne kamate.

               25

               Komisija je 2. prosinca 2010. uputila tuženiku opomenu te ga je, s obzirom na to da plaćanje još nije bilo izvršeno, preporučenim pismom s povratnicom datiranim 4. siječnja 2011. pozvala da joj plati iznos glavnice uvećan za zatezne kamate obračunate u skladu s člankom 3. stavkom 4. Priloga II. ugovoru.

         Postupak i zahtjevi Komisije

               26

               Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 15. travnja 2014. tužitelj je pokrenuo ovaj postupak.

               27

               Nakon dvaju neuspjelih pokušaja dostave tužbe tuženiku, od 25. travnja i 3. srpnja 2014. u skladu s člankom 100. stavkom 1. Poslovnika Općeg suda od 2. svibnja 1991., Opći sud odlučio je, na zahtjev Komisije, obaviti dostavu tužbe tuženiku putem sudskog dostavljača.

               28

               Tužba je uredno dostavljena tuženiku 17. studenoga 2014. putem sudskog dostavljača.

               29

               Budući da tuženik nije dostavio odgovor na tužbu u za to određenom roku, Komisija je 10. ožujka 2015. zatražila od Općeg suda da donese presudu kojom prihvaća tužbeni zahtjev, u skladu s člankom 122. stavkom 1. Poslovnika od 2. svibnja 1991. Tajništvo je taj zahtjev dostavilo tuženiku.

               30

               Budući da je jedan član trećeg vijeća bio spriječen sudjelovati u postupku, predsjednik Općeg suda odredio je drugog suca kako bi se popunilo sudsko vijeće.

               31

               U okviru mjera upravljanja postupkom predviđenih člankom 64. Poslovnika od 2. svibnja 1991., Opći sud je dopisom od 11. lipnja 2015. uputio pitanja Komisiji, koja je 9. srpnja 2015. na njih odgovorila.

               32

               Opći je sud na prijedlog trećeg vijeća odlučio, na temelju članka 28. Poslovnika Općeg suda, predmet uputiti pred prošireno vijeće.

               33

               Komisija od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        tuženiku naloži da joj isplati dužni iznos od 976663,34 eura koji čine glavnica od 900662,25 eura uvećana za iznos od 76001,09 eura koji predstavlja zatezne kamate od 2,50% za razdoblje od uključujući 1. prosinca 2010. do 15. travnja 2014.;

                        —

                        tuženiku naloži da joj isplati iznos od 61,69 eura po danu na ime kamate počevši od 16. travnja 2014. pa sve do konačne isplate duga;

                        —

                        tuženiku naloži plaćanje troškova postupka.

         Pravo

         Primjena članka 123. stavka 3. Poslovnika

               34

               Valja utvrditi da tuženik, iako mu je Komisijina tužba bila uredno dostavljena, nije u propisanom roku podnio odgovor na tužbu u smislu članka 46. Poslovnika od 2. svibnja 1991. Komisija je stoga 10. ožujka 2015. podnijela, na temelju članka 122. stavka 1. Poslovnika od 2. svibnja 1991., zahtjev da Opći sud donese presudu kojom prihvaća tužbeni zahtjev. Novi Poslovnik Općeg suda, koji u svojem članku 123. sadržava nove odredbe o postupku donošenja presude zbog ogluhe, stupio je 1. srpnja 2015. na snagu. Stoga je potrebno utvrditi koja se odredba primjenjuje na ovaj predmet.

               35

               U tom smislu, treba podsjetiti da odredbe novog Poslovnika, kao postupovne odredbe, imaju izravan učinak od dana stupanja na snagu navedenog propisa (rješenja od 10. prosinca 1997., Smets/Komisija, T‑134/96, EU:T:1997:193, t. 16., i od 30. svibnja 2002., Coe Clerici Logistics/Komisija, T‑52/00, EU:T:2002:134, t. 23.), te se posljedično primjenjuju na sve sporove koji su u tijeku u trenutku njihova stupanja na snagu (presuda od 12. studenoga 1981., Meridionale Industria Salumi i dr., 212/80 do 217/80, EU:C:1981:270, t. 9.), uz pridržavanje posebice prijelaznih odredaba.

               36

               U ovom se slučaju nijedna prijelazna odredba ne odnosi izričito na članak 123. Poslovnika.

               37

               Iz toga slijedi da treba smatrati da ta odredba ima izravan učinak od dana stupanja na snagu Poslovnika, 15. srpnja 2015., i da se stoga primjenjuje na ovaj spor.

               38

               Čak i pod pretpostavkom da se može smatrati da su pravila koja se primjenjuju na donošenje presude kojom se prihvaća tužiteljev tužbeni zahtjev u okviru postupka donošenja presude zbog ogluhe djelomično obuhvaćena materijalnim pravom jer izravno utječu na interese stranaka u postupku, ta okolnost nema nikakvog utjecaja. Naime, budući da je situacija koja proizlazi iz nepodnošenja odgovora na tužbu i podnošenja zahtjeva za donošenje presude kojom prihvaća tužiteljev tužbeni zahtjev konačno nastala tek u trenutku kada Opći sud odlučuje o navedenom zahtjevu, ta se pravila primjenjuju odmah (vidjeti, u tom smislu, presudu od 11. prosinca 2008., C‑334/07 P, EU:C:2008:709, t. 43. i 44., i navedenu sudsku praksu).

         Meritum

               39

               U skladu s člankom 123. stavkom 3. Poslovnika, Opći sud donosi presudu kojom prihvaća tužbeni zahtjev, osim ako nije očito nenadležan za odlučivanje o tužbi ili je ta tužba očito nedopuštena ili očito potpuno pravno neosnovana.

               40

               Stoga je dovoljno da Opći sud utvrdi, u ovom predmetu, kao prvo, da je nadležan za odlučivanje o ovoj tužbi na temelju arbitražne klauzule, u smislu članka 272. UFEU‑a, sadržane u članku 5. stavku 2. ugovora, kao drugo, da nema sumnje da je ova tužba dopuštena i, kao treće, da s obzirom na odredbe ugovora navedene u točkama 2. do 9. ove presude i opis činjenica koji je Komisija iznijela u tužbi i koji je potkrijepljen dokazima u spisu tužba nije očito potpuno pravno neosnovana.

               41

               Stoga je potrebno usvojiti Komisijine zahtjeve kako su navedeni u točki 33. gore.

               42

               Usto, glede plaćanja zateznih kamata, iz članka 3. stavka 4., drugog podstavka Priloga II. ugovoru proizlazi da se dugovani iznosi uvećavaju za zatezne kamate po stopi koju primjenjuje Europska središnja banka (ESB) za svoje glavne transakcije refinanciranja na prvi dan u mjesecu u kojem istječe rok koji je odredila Komisija, uvećanu za jedan i pol postotni bod. Budući da je Komisija kao taj rok odredila 30. studenoga 2010., valja uzeti u obzir stopu koja je bila na snazi 1. studenoga 2010. Iz Službenog lista Europske unije (SL 2010., C 298, str. 5.) proizlazi da je kamatna stopa koju primjenjuje ESB za svoje glavne transakcije refinanciranja 1. studenoga 2010. bila određena na 1%. U tim uvjetima kamatnu stopu primjenjivu u ovom slučaju treba odrediti na 2,50% godišnje.

               43

               Članak 3. stavak 4. drugi podstavak Priloga II. ugovoru propisuje također da se kamate odnose na razdoblje od dana koji slijedi danu isteka roka do dana primitka sredstava koja treba vratiti. Budući da je rok koji je odredila Komisija istekao 30. studenoga 2010., zatezne kamate moraju se odnositi na razdoblje od 1. prosinca 2010. do datuma potpune isplate duga.

               44

               S obzirom na sve gore navedeno, tuženiku treba naložiti da Komisiji isplati iznos od 900662,25 eura, uvećan za zatezne kamate po stopi od 2,50% godišnje, počevši od 1. prosinca 2010. do datuma potpune isplate duga, što odgovara zateznim kamatama u iznosu od 61,69 eura dnevno.

         Troškovi

               45

               Sukladno članku 134. stavku 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da tuženik nije uspio u postupku, treba mu naložiti snošenje troškova sukladno zahtjevu Komisije.

               Slijedom navedenoga,
               OPĆI SUD (treće prošireno vijeće)
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Društvu McCarron Poultry Ltd nalaže se da Komisiji isplati iznos od 900662,25 eura, uvećan za zatezne kamate po stopi od 2,50% godišnje, počevši od 1. prosinca 2010. do datuma potpune isplate duga.

                           2.

                           Društvu McCarron Poultry Ltd nalaže se snošenje troškova.

                           Papasavvas

                           Labucka

                           Wetter

                           Bieliūnas

                           Kreuschitz

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 25. svibnja 2016.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: engleski


Presuda Općeg suda (četvrto vijeće) od 23. listopada 2015.#TrekStor Ltd protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Prijava verbalnog žiga Zajednice SmartTV Station – Apsolutni razlozi za odbijanje – Nepostojanje razlikovnog karaktera – Opisni karakter – Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Članak 7. stavak 3. Uredbe br. 207/2009.#Predmet T-649/13.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 7. srpnja 2005. # Jean-Marie Le Pen protiv Europskog parlamenta. # Žalba - Tužba za poništenje - Nedopuštenost. # Predmet C-208/03 P.


title: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 13. srpnja 2017.#London Borough of Ealing protiv Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio First-tier Tribunal (Tax Chamber).#Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje – Porez na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Izuzeće isporuka usluga koje su usko povezane sa sportom – Članak 133. – Isključenje izuzeća u slučaju opasnosti od narušavanja tržišnog natjecanja na štetu komercijalnih poduzeća koja podliježu PDV‑u – Isporuke usluga koje pružaju neprofitni subjekti javnog prava.#Predmet C-633/15.

text:
         PRESUDA SUDA (četvrto vijeće)
      13. srpnja 2017. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje – Porez na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Izuzeće isporuka usluga koje su usko povezane sa sportom – Članak 133. – Isključenje izuzeća u slučaju opasnosti od narušavanja tržišnog natjecanja na štetu komercijalnih poduzeća koja podliježu PDV‑u – Isporuke usluga koje pružaju neprofitni subjekti javnog prava”
      U predmetu C‑633/15,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio First‑tier Tribunal (Tax Chamber) (prvostupanjski sud (porezno vijeće), Ujedinjena Kraljevina)), odlukom od 30. studenoga 2015., koju je Sud zaprimio 30. studenoga 2015., u postupku

         London Borough of Ealing

      protiv

         Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs,

      SUD (četvrto vijeće),
      u sastavu: T. von Danwitz (izvjestitelj), predsjednik vijeća, E. Juhász, C. Vajda, K. Jürimäe i C. Lycourgos, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Wathelet,
      tajnik: L. Hewlett, glavna administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 26. listopada 2016.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za London Borough of Ealing, M. F. Mitchell, barrister, kojeg je ovlastila H. Grantham, solicitor,

               —

               za vladu Ujedinjene Kraljevine, S. Brandon, u svojstvu agenta, uz asistenciju R. Hilla i P. Mantlea, barristers,

               —

               za Europsku komisiju, R. Lyal i L. Lozano Palacios, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 21. prosinca 2016.,
      donosi sljedeću
      Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 133. prvog stavka točke (d) i drugog stavka Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1., i ispravak SL 2007., L 335, str. 60.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.).

               2

               Taj je zahtjev upućen u okviru spora između London Borough of Ealing (općina Ealing iz šire londonske regije, Ujedinjena Kraljevina) i Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (porezno i carinsko tijelo Ujedinjene Kraljevine; u daljnjem tekstu: porezno tijelo) u vezi s naplativošću poreza na dodanu vrijednost (PDV) na ulaznicama za sportske objekte.

         Pravni okvir

            Pravo Unije

               3

               U skladu s člankom 28. stavkom 3. točkom (a) Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na poreze na promet — zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (SL1977., L 145, str. 1.) (u daljnjem tekstu: Šesta direktiva), u vezi s Prilogom E točkom 4. te direktive, države članice mogle su tijekom prijelaznog razdoblja iz stavka 4. tog članka nastaviti primjenjivati PDV u transakcijama koje su izuzete na temelju članka 13. slova A stavka 1. točke (m) navedene direktive.

               4

               Sukladno svojim člancima 411. i 413., Direktiva 2006/112 stavila je izvan snage i s učinkom od 1. siječnja 2007. zamijenila zakonodavstvo Europske unije u području PDV‑a, uključujući Šestu direktivu.

               5

               Članak 132. stavak 1. točka (m) Direktive 2006/112 koji se nalazi u poglavlju 2. glave IX. te direktive, naslovljenom „Izuzeća koja se odnose na određene aktivnosti od javnog interesa”, određuje da države članice izuzimaju:
               „isporuk[e] određenih usluga koje su usko povezane sa sportom ili fizičkim odgojem a koje neprofitne organizacije isporučuju osobama koje sudjeluju u sportu ili fizičkom [tjelesnom] odgoju.”

               6

               Sukladno odredbama članka 133. navedene direktive:
               „Države članice mogu uvjetovati davanje prava na izuzeće iz točaka (b), (g), (h), (i), (l), (m) i (n) iz članka 132. stavka 1. tijelima koja nisu subjekti javnog prava u svakom pojedinačnom slučaju u jednom od ili više sljedećih uvjeta:
               […]

                        (d)

                        mora biti vjerojatno da izuzeća neće uzrokovati narušavanje tržišnog natjecanja na štetu komercijalnih poduzeća koja podliježu PDV‑u.

                  Države članice koje su, u skladu s Prilogom E [Šestoj direktivi] 1. siječnja 1989. primjenjivale PDV na transakcije iz članka 132. stavka 1. [točke] (m) […] mogu također primijeniti uvjete utvrđene u točki (d) prvog stavka ovog članka u slučaju kada je predmetnoj isporuci roba ili usluga od strane subjekta javnog prava odobreno izuzeće.”

            Pravo Ujedinjene Kraljevine

               7

               Tijekom prijelaznog razdoblja iz članka 28. stavka 3. Šeste direktive Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske nastavila je nametati PDV na isporuke usluga koje su usko povezane sa sportom ili tjelesnim odgojem, iz članka 13. slova A stavka 1. točke (m) te direktive, osim dviju isporuka vezanih uz sudjelovanje u sportskom natjecanju, predviđenih u prilogu 6. grupi 10. Value Added Tax Act 1983 (Zakon o porezu na dodanu vrijednost iz 1983.).

               8

               Prilog 9. grupa 10. Value Added Tax Act 1994 (Zakon o porezu na dodanu vrijednost iz 1994.) predviđa izuzeće od PDV‑a za sljedeće isporuke:

                        „1.

                        Dodjela prava na sudjelovanje u natjecanju u sportu ili tjelesnoj rekreaciji ako se naknada za dodjelu sastoji od novca koji će se u cijelosti pridodati iznosu za nagradu ili nagrade koje se dodjeljuju u tom natjecanju.

                        2.

                        Dodjela prava na sudjelovanje u natjecanju u takvoj aktivnosti koju provodi tijelo koje ispunjava uvjete, osnovano u svrhu sporta ili tjelesne rekreacije.

                        3.

                        Pružanje usluga koje tijelo koje ispunjava uvjete isporučuje pojedincu, osim pojedincu koji nije član ako tijelo funkcionira po načelu članstva, usko povezanih sa sportom ili tjelesnim odgojem, i za njih ključnih, u kojima pojedinac sudjeluje.”

               9

               U bilješki 2.A u grupi 10. „tijelo koje ispunjava uvjet” definirano je kao neprofitni subjekt koji ispunjava određene uvjete.

               10

               U skladu s bilješkom 3. u toj grupi:
               „Ne mogu se smatrati ‚tijelima koja ispunjavaju uvjete’ u smislu točke 3. grupe 10. Priloga 9:

                        (a)

                        lokalna tijela;

                        (b)

                        uprava ministarstva […]; ili

                        (c)

                        [određena javna tijela koja nisu uprave ministarstava].”

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               11

               Općina Ealing iz šire londonske regije lokalno je tijelo koje upravlja određenim brojem sportskih objekata kao što su sportske dvorane i bazeni. Tijekom razdoblja od 1. lipnja 2009. do 31. kolovoza 2012. platila je PDV plaćen na ulaznice za te objekte.

               12

               Tijekom 2013. navedena općina podnijela je zahtjev za povrat tog poreza od porezne uprave, ističući da su te naplate trebale biti izuzete na temelju članka 132. stavka 1. točke (m) Direktive 2006/112. Njezin zahtjev je bio odbijen iz razloga što nacionalni propis isključuje izuzeće sportskih usluga navedenih u toj odredbi ako ih pružaju subjekti javnog prava, kao što je to lokalno tijelo, primjenom uvjeta predviđenih u članku 133. prvom stavku točki (d) i drugom stavku te direktive.

               13

               Općina Ealing iz šire londonske regije pokrenula je postupak protiv te odluke pred sudom First‑tier Tribunal (Tax Chamber) (prvostupanjski sud (porezno vijeće), Ujedinjena Kraljevina). Pred tim je sudom tvrdila da se Ujedinjena Kraljevina nije mogla osloniti na članak 133. drugi stavak te direktive jer ta država članica nije na dan 1. siječnja 1989. nametnula PDV za sve sportske usluge zato što su posebice prava na sudjelovanje u sportskom natjecanju bila izuzeta. Osim toga, prema mišljenju tužitelja u glavnom postupku, kad je riječ o isporuci usluga koje su usko povezane sa sportom ili tjelesnim odgojem, navedeni članak 133. ne dopušta da se iz izuzeća od PDV‑a isključe neprofitni subjekti javnog prava a da se pritom također ne isključe neprofitni subjekti koji nisu subjekti javnog prava. Konačno, članak 133. drugi stavak iste direktive ne ovlašćuje države članice da svim lokalnim tijelima općenito oduzmu pogodnost tog izuzeća jer zahtijeva da se „u svakom pojedinačnom slučaju” utvrdi je li vjerojatno da će to izuzeće uzrokovati narušavanje tržišnog natjecanja. Porezna uprava protivila se toj argumentaciji.

               14

               Prema navodima u odluci kojom se upućuju prethodna pitanja, općinu Ealing iz šire londonske regije treba smatrati neprofitnim subjektom, čije usluge su usko povezane sa sportom ili tjelesnim odgojem i isporučuju se osobama koje sudjeluju u sportu ili tjelesnom odgoju, u smislu članka 132. stavka 1. točke (m) Direktive 2006/112.

               15

               U tim je okolnostima First‑tier Tribunal (Tax Chamber) (prvostupanjski sud (porezno vijeće)) odlučio prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeća prethodna pitanja:

                        „(1)

                        Je li Ujedinjena Kraljevina, u skladu s člankom 133. drugim stavkom Direktive 2006/112, ovlaštena primijeniti uvjet iz [prvog stavka] točke (d) tog članka na subjekte javnog prava[, s jedne strane,] u slučaju u kojemu je Ujedinjena Kraljevina relevantne transakcije smatrala oporezivima [PDV‑om] na dan 1. siječnja 1989., dok je na isti dan za druge sportske usluge primijenila izuzeće i, [s druge strane,] u slučaju u kojemu predmetne transakcije nisu bile izuzete na temelju nacionalnog prava prije nego što je Ujedinjena Kraljevina primijenila uvjet iz članka 133. [prvog stavka] točke (d) te direktive?

                        (2)

                        Ako je odgovor na prvo pitanje potvrdan, je li Ujedinjena Kraljevina ovlaštena primijeniti uvjet iz članka 133. [prvog stavka] točke (d) Direktive 2006/112 na neprofitne subjekte javnog prava a da pritom taj isti uvjet ne primijeni na neprofitne subjekte javnog prava?

                        (3)

                        Ako je odgovor na drugo pitanje potvrdan, je li Ujedinjena Kraljevina ovlaštena isključiti sve javne neprofitne subjekte od mogućnosti izuzeća prema članku 132. stavku 1. točki (m) [Direktive 2006/112] a da pritom ne utvrdi u svakom pojedinačnom slučaju može li izuzeće uzrokovati narušavanje tržišnog natjecanja na štetu komercijalnih poduzeća koja podliježu PDV‑u?”

         O prethodnim pitanjima

               16

               Uvodno valja navesti da, prema navodima u zahtjevu za prethodnu odluku, isporuke usluga u pitanju u glavnom postupku obuhvaćene su područjem primjene ratione temportis Direktive 2006/112, ispunjavaju uvjete za izuzeće predviđene člankom 132. stavkom 1. točkom (m) te direktive i pružio ih je neprofitni subjekt javnog prava u smislu te odredbe. Budući da te isporuke usluga podliježu PDV‑u na temelju predmetnog nacionalnog propisa, upiti suda koji je uputio zahtjev odnose se isključivo na tumačenje članka 133. drugog stavka navedene direktive u vezi s njegovim prvim stavkom točkom (d), prema kojem se pod određenim uvjetima iz pogodnosti tog izuzeća mogu isključiti navedene isporuke usluga ako ih pružaju subjekti javnog prava.

            Prvo pitanje

               17

               Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 133. drugi stavak Direktive 2006/112 tumačiti na način da mu se protivi propis države članice koji podvrgava uvjetu iz članka 133. prvog stavka točke (d) te direktive dodjelu izuzeća od PDV‑a subjektima javnog prava koji isporučuju usluge koje su usko povezane sa sportom ili tjelesnim odgojem, u smislu članka 132. stavka 1. točke (m) navedene direktive, dok s jedne strane, na dan 1. siječnja 1989., ta država članica nije nametnula PDV za sve te isporuke usluga i, s druge strane, predmetne isporuke usluga nisu bile izuzete od PDV‑a prije nego što je taj uvjet bio nametnut.

               18

               Što se tiče toga jesu li sve isporuke usluga koje su usko povezane sa sportom ili tjelesnim odgojem trebale biti podložne PDV‑u na dan 1. siječnja 1989. da bi se država članica mogla pozvati na članak 133. drugi stavak Direktive 2006/112, valja navesti da tekst te odredbe ne sadržava takav uvjet. Naime, navedena odredba primjenjuje se na države članice koje nameću taj porez na transakcije iz članka 132. stavka 1. točke (m) te direktive ne zahtijevajući da su sve te isporuke usluga podložne porezu.

               19

               Takav zahtjev bio bi osim toga protivan tekstu tog članka 132. stavka 1. točke (m), na koji upućuje navedeni članak 133. drugi stavak, a u kojem se navodi isporuka „određenih” usluga koje su usko povezane sa sportom ili tjelesnim odgojem.

               20

               Prema tome, država članica, poput Ujedinjene Kraljevine, koja na 1. siječnja 1989. nije primjenjivala PDV na isporuke svih, nego samo nekih, usluga može se pozivati na mogućnost koju državama članicama daje članak 133. drugi stavak navedene direktive u vezi s njegovim prvim stavkom točkom (d).

               21

               Drugi dio prvog pitanja odnosi se na tumačenje posljednjeg dijela rečenice članka 133. drugog stavka iste direktive, tj. „u slučaju kada je predmetnoj isporuci roba ili usluga od strane subjekta javnog prava odobreno izuzeće”.

               22

               U tom pogledu sud koji je uputio zahtjev pita se o tome podrazumijeva li ta formulacija, kao što to smatra općina Ealing, da je Ujedinjena Kraljevina bila dužna najprije izuzeti isporuke usluga koje su usko povezane sa sportom ili tjelesnim odgojem i koje pružaju neprofitni subjekti javnog prava prije nego što je onda mogla na te isporuke primijeniti uvjet predviđen u članku 133. prvom stavku točki (d) Direktive 2006/112.

               23

               Takav zahtjev ne može se međutim izvesti iz članka 133. drugog stavka navedene direktive. Naime, kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točki 44. svojeg mišljenja, u toj odredbi riječ „izuzeti” koristi se u sadašnjem vremenu, tj. u obliku „izuzete”, a ne u prošlom , „bile izuzete”. Navedena odredba dakle ne zahtijeva da su navedene isporuke usluga bile izuzete od PDV‑a prije nego što se može primijeniti uvjet predviđen člankom 133. prvim stavkom točkom (d) iste direktive.

               24

               Cilj članka 133. drugog stavka Direktive 2006/112 također ide u prilog tom tumačenju. Naime, cilj te odredbe nije izuzeti isporuke usluga koje su usko povezane sa sportom ili tjelesnim odgojem, već naprotiv, kao što to proizlazi iz teksta tog članka 133. drugog stavka u vezi s njegovim prvim stavkom točkom (d), omogućiti državama članicama da primijene PDV na navedene isporuke usluga koje pružaju subjekti javnog prave i koje podliježu tom porezu 1. siječnja 1989.

               25

               Slijedi da, primjenom članka 133. drugog stavka navedene direktive, izuzeće usluga koje su usko povezane sa sportom ili tjelesnim odgojem, koje pruža subjekt javnog prava, može biti podložno uvjetu predviđenom u tom članku prvom stavku točki (d), čak i ako te isporuke usluga prethodno nisu bile predmet izuzeća u dotičnoj državi članici.

               26

               Uzimajući u obzir prethodna razmatranja, na prvo pitanje valja odgovoriti da članak 133. drugi stavak Direktive 2006/112 treba tumačiti na način da mu se ne protivi propis države članice koji podvrgava uvjetu iz članka 133. prvog stavka točke (d) te direktive dodjelu izuzeća od PDV‑a subjektima javnog prava koji isporučuju usluge koje su usko povezane sa sportom ili tjelesnim odgojem, u smislu članka 132. stavka 1. točke (m) navedene direktive, dok s jedne strane, na dan 1. siječnja 1989., ta država članica nije nametnula PDV za sve te isporuke usluga i, s druge strane, predmetne isporuke usluga nisu bile izuzete od PDV‑a prije nego što je taj uvjet bio nametnut.

            Drugo pitanje

               27

               Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 133. drugi stavak Direktive 2006/112 tumačiti na način da mu se protivi propis države članice, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, koji podvrgava uvjetu iz članka 133. prvog stavka točke (d) te direktive dodjelu izuzeća od PDV‑a neprofitnim subjektima javnog prava koji isporučuju usluge koje su usko povezane sa sportom ili tjelesnim odgojem, u smislu članka 132. stavka 1. točke (m) navedene direktive, pri čemu ne nameće taj uvjet i za neprofitne subjekte koji nisu subjekti javnog prava, a koji pružaju takve usluge.

               28

               U tom pogledu valja podsjetiti da se članak 132. stavak 1. točka (m) Direktive 2006/112, prema kojem države članice primjenjuju izuzeće na isporuke određenih usluga koje su usko povezane sa sportom ili tjelesnim odgojem i koje pružaju neprofitni subjekti, bez razlike odnosi na sve neprofitne subjekte (vidjeti u tom smislu presudu od 25. veljače 2016., Komisija/Nizozemska, C‑22/15, neobjavljena, EU:C:2016:118, t. 43.).

               29

               Iako članak 133. te direktive dopušta državama članicama da dodjelu tog izuzeća podvrgnu poštovanju dodatnih uvjeta, iz teksta tog članka prvog stavka proizlazi da države članice mogu primijeniti uvjete iz tog stavka točaka (a) do (d) u načelu samo na subjekte koji nisu subjekti javnog prava. Kad je riječ o subjektima javnog prava, navedeni članak drugi stavak dopušta jedino da im se nametne uvjet predviđen istim člankom prvim stavkom točkom (d), koji služi tome da se izbjegnu narušavanja tržišnog natjecanja na štetu komercijalnih poduzeća, i to samo u državama članicama koje su na 1. siječnja 1989. primjenjivale PDV na isporuke usluga iz članka 132. stavka 1. točke (m) navedene direktive.

               30

               Prema tome, za mogućnost danu državama članicama da dodijele izuzeće od PDV‑a za isporuke usluga koje su usko povezane sa sportom ili tjelesnim odgojem, u smislu članka 132. stavka 1. točke (m) Direktive 2006/112, na temelju njezina članka 133., vrijede stroža pravila kad je riječ o neprofitnim subjektima javnog prava, nego kad je riječ o drugim subjektima javnog prava. Kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 27. svojeg mišljenja, cilj potonje odredbe je dakle dati prednost subjektima javnog prava u odnosu na druge subjekte kad je riječ o izuzeću isporuka usluga koje su usko povezane sa sportom ili tjelesnim odgojem, a koje oni pružaju.

               31

               S obzirom na taj cilj, izraz „također” u članku 133. drugom stavku Direktive 2006/112 treba tumačiti tako da znači da država članica može subjektima javnog prava nametnuti poštovanje uvjeta predviđenog u prvom stavku točki (d) tog članka samo ako taj uvjet također nameće subjektima koji nisu subjekti javnog prava.

               32

               Takvom tumačenju protivi se to da nacionalni propis, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, iz pogodnosti izuzeća od PDV‑a za isporuke usluga koje su usko povezane sa sportom ili tjelesnim odgojem, u smislu članka 132. stavka 1. točke (m) navedene direktive, isključi samo isporuke usluga koje pružaju neprofitni subjekti javnog prava a da pritom ne nametne PDV, primjenom članka 133. stavka 1. točke (d) iste direktive, na isporuke usluga koje pružaju drugi neprofitni subjekti.

               33

               Uzimajući u obzir sva ta razmatranja, na drugo pitanje valja odgovoriti da članak 133. drugi stavak Direktive 2006/112 treba tumačiti na način da mu se protivi propis države članice, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, koji podvrgava uvjetu iz članka 133. prvog stavka točke (d) te direktive dodjelu izuzeća od PDV‑a neprofitnim subjektima javnog prava koji isporučuju usluge koje su usko povezane sa sportom ili tjelesnim odgojem, u smislu članka 132. stavka 1. točke (m) navedene direktive, pri čemu ne nameće taj uvjet i za neprofitne subjekte koji nisu subjekti javnog prava, a koji pružaju takve usluge.

            Treće pitanje

               34

               Uzimajući u obzir odgovor na drugo pitanje, nije potrebno odgovoriti na treće pitanje.

         Troškovi

               35

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke u glavnom postupku pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (četvrto vijeće) odlučuje:

                        1.

                           Članak 133. drugi stavak Direktive 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da mu se ne protivi propis države članice koji podvrgava uvjetu iz članka 133. prvog stavka točke (d) te direktive dodjelu izuzeća od poreza na dodanu vrijednost (PDV) subjektima javnog prava koji isporučuju usluge koje su usko povezane sa sportom ili tjelesnim odgojem, u smislu članka 132. stavka 1. točke (m) navedene direktive, dok s jedne strane, na dan 1. siječnja 1989., ta država članica nije nametnula PDV za sve te isporuke usluga i, s druge strane, predmetne isporuke usluga nisu bile izuzete od PDV‑a prije nego što je taj uvjet bio nametnut.

                        2.

                           Članak 133. drugi stavak Direktive 2006/112 treba tumačiti na način da mu se protivi propis države članice, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, koji podvrgava uvjetu iz članka 133. prvog stavka točke (d) te direktive dodjelu izuzeća od PDV‑a neprofitnim subjektima javnog prava koji isporučuju usluge koje su usko povezane sa sportom ili tjelesnim odgojem, u smislu članka 132. stavka 1. točke (m) navedene direktive, pri čemu ne nameće taj uvjet i za neprofitne subjekte koji nisu subjekti javnog prava, a koji pružaju takve usluge.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: engleski


Presuda Suda (treće vijeće) od 10. ožujka 2016.#Italmobiliare SpA protiv Europske komisije.#Žalba – Tržišno natjecanje – Tržište ,cementa i srodnih proizvoda’ – Upravni postupak – Uredba (EZ) br. 1/2003 – Članak 18. stavci 1. i 3. – Odluka o zahtjevu za pružanje informacija – Obrazloženje – Preciznost zahtjeva.#Predmet C-268/14 P.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 16. rujna 2013.#Rovi Pharmaceuticals GmbH protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni).#Žig Zajednice – Postupak povodom prigovora – Prijava verbalnog žiga Zajednice ROVI Pharmaceuticals – Raniji figurativni žigovi Zajednice ROVI i raniji nacionalni verbalni žig ROVIFARMA – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. Stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Jednako postupanje.#Predmet T-97/11.