title: Presuda Suda (peto vijeće) od 15. siječnja 2015.#Air Berlin plc & Co. Luftverkehrs KG protiv Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände - Verbraucherzentrale Bundesverband e. V.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof.#Zahtjev za prethodnu odluku – Uredba (EZ) br. 1008/2008 – Usluge zračnog prijevoza – Članak 23. stavak 1. druga rečenica – Transparentnost cijena – Elektronički sustav rezervacije – Tarifa zračnog prijevoza – Navođenje konačne cijene u svakom trenutku.#Predmet C-573/13.

text:
         PRESUDA SUDA (peto vijeće)
      15. siječnja 2015. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Uredba (EZ) br. 1008/2008 — Usluge zračnog prijevoza — Članak 23. stavak 1. druga rečenica — Transparentnost cijena — Elektronički sustav rezervacije — Tarifa zračnog prijevoza — Navođenje konačne cijene u svakom trenutku“
      U predmetu C‑573/13,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Bundesgerichtshof (Njemačka), odlukom od 18. rujna 2013., koju je Sud zaprimio 12. studenoga 2013., u postupku

         Air Berlin plc & Co. Luftverkehrs KG

      protiv

         Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e. V.,

      SUD (peto vijeće),
      u sastavu: T. von Danwitz, predsjednik vijeća, C. Vajda (izvjestitelj), A. Rosas, E. Juhász i D. Šváby, suci,
      nezavisni odvjetnik: Y. Bot,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Air Berlin plc & Co. Luftverkehrs KG, M. Knospe i A. Walz, Rechtsanwälte,

               —

               za Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e. V., P. Wassermann, Rechtsanwalt,

               —

               za njemačku vladu, T. Henze i K. Petersen, u svojstvu agenata,

               —

               za belgijsku vladu, J.-C. Halleux i T. Materne, u svojstvu agenata,

               —

               za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju W. Ferrante, avvocato dello Stato,

               —

               za nizozemsku vladu, M. Bulterman i J. Langer, u svojstvu agenata,

               —

               za austrijsku vladu, C. Pesendorfer, u svojstvu agenta,

               —

               za Europsku komisiju, W. Mölls i F. Wilman, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez njegova mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 23. stavka 1. druge rečenice Uredbe (EZ) br. 1008/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 24. rujna 2008. o zajedničkim pravilima za obavljanje zračnog prijevoza u Zajednici (SL L 293, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 8., str. 164.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između Air Berlin plc & Co. Luftverkehrs KG (u daljnjem tekstu: Air Berlin), zračnog prijevoznika, i Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e. V. (savezna unija organizacija i udruga potrošača, u daljnjem tekstu: Bundesverband), o načinu na koji je prikazana tarifa zračnog prijevoza u okviru elektroničkog sustava rezervacije Air Berlina.

         Pravni okvir

               3

               Uvodna izjava 16. Uredbe br. 1008/2008 glasi kako slijedi:
               „Korisnici usluga trebaju imati mogućnost učinkovitog uspoređivanja cijena zračnog prijevoza različitih zračnih prijevoznika. Stoga konačna cijena koju plaća kupac za usluge zračnog prijevoza s polaskom iz Zajednice uvijek mora biti naznačena i uključivati sva davanja, pristojbe i naknade. Zračne prijevoznike Zajednice također se potiče na prikazivanje konačne cijene za svoje usluge zračnog prijevoza iz trećih zemalja u Zajednicu.“

               4

               Prema članku 1. stavku 1., Uredba br. 1008/2008 uređuje licenciranje zračnih prijevoznika Europske unije, pravo zračnih prijevoznika Unije na obavljanje usluga zračnog prijevoza unutar Unije te utvrđivanje cijena usluga zračnog prijevoza unutar Unije.

               5

               Članak 2. te uredbe, naslovljen „Definicije“, propisuje:
               „Za potrebe ove Uredbe:
               [...]

                        4.

                        ‚usluga zračnog prijevoza’ znači let ili niz letova tijekom kojih se prevoze putnici, pošta i/ili teret za nadoknadu i/ili najamninu;

                  [...]

                        18.

                        ‚tarife zračnog prijevoza’ znači cijene, izražene u eurima ili lokalnoj valuti, a koje se plaćaju zračnim prijevoznicima ili njihovim zastupnicima ili drugim prodavateljima karata za zračni prijevoz putnika te uvjete pod kojima te cijene važe, uključujući naknadu i uvjete koji se nude agenciji te ostalim pomoćnim službama;

                  [...]“

               6

               Članak 23. Uredbe br. 1008/2008, pod naslovom „Obavješćivanje i nediskriminacija“, u stavku 1. propisuje:
               „U tarife i vozarine prijevoza zračnim putem koje su dostupne javnosti uključeni su važeći uvjeti koji važe kod ponude ili objavljivanja u bilo kojem obliku, uključujući i na internetu, za usluge zračnog prijevoza iz zračne luke smještene na državnom području države članice na koju se primjenjuje Ugovor. Konačna cijena koja se plaća mora biti u svakom trenutku navedena i mora uključivati važeću tarifu ili vozarinu zračnog prijevoza, kao i sve važeće poreze i pristojbe, prireze i provizije koje su neizbježne i predvidive u trenutku objavljivanja. Pored navođenja konačne cijene, potrebno je navesti i sljedeće:

                        (a)

                        tarifu ili vozarinu prijevoza zračnim putem;

                        (b)

                        poreze;

                        (c)

                        pristojbe na zračnim lukama; i

                        (d)

                        ostale pristojbe, prireze ili provizije, poput onih koje se odnose na sigurnost ili gorivo,
                        tamo gdje su tarifi ili vozarini prijevoza zračnim putem dodane stavke iz točaka (b), (c) i (d) doplate na cijenu moraju se iskazati na jasan, transparentan i nedvosmislen način na samom početku postupka rezervacije, a kupac sam odabire tu mogućnost.“

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               7

               Do kraja 2008. godine sustav rezervacije Air Berlina bio je osmišljen tako da bi korisnik, nakon što bi se izabralo putovanje i datum, u drugom koraku dobio tablični popis s mogućim zračnim vezama na odabrani dan, uključujući vrijeme polaska i dolaska te dvije tarife za svaki let. U posebnoj kućici te tablice bili su naznačeni porezi i pristojbe koje se primjenjuju na odabranu uslugu zračnog prijevoza kao i prirez na kerozin, dok je „cijena po osobi“ koja uključuje sve te elemente bila uokvirena. Ispred tog okvira nalazila se dvostruka zvjezdica kojom se upozoravalo, s obzirom na važeće uvjete poslovanja, da se mogu naplatiti troškovi obrade usluge, odnosno service charge, koji još nisu uključeni u konačnu cijenu. Nakon unošenja osobnih podataka u trećem koraku, korisnik je tijekom četvrtog koraka mogao utvrditi konačnu cijenu putovanja, s uključenim troškovima obrade usluge.

               8

               Zbog stupanja na snagu Uredbe br. 1008/2008 1. studenoga 2008., Air Berlin izmijenio je drugi korak svojeg sustava rezervacije tako da su toj tablici dodani, osim vremena polaska i dolaska, i tarifa zračnog prijevoza koja se primjenjuje na odabranu uslugu zračnog prijevoza kao i, odvojeno, porezi i pristojbe, prirez na kerozin te odvojeno ukupan iznos svih navedenih elemenata. Okvir koji se nalazi ispod te tablice označuje cijenu izračunatu na temelju tih podataka, troškove obrade usluge kao i, na dnu, konačnu cijenu po osobi za odabrani let.

               9

               Smatrajući da taj način prikazivanja cijene ne zadovoljava zahtjeve predviđene člankom 23. stavkom 1. drugom rečenicom Uredbe br. 1008/2008, Bundesverband je podnio tužbu protiv Air Berlina kojom je zatražio prestanak takvog postupanja i naknadu troškova opomena povezanih s tom tužbom. Prvostupanjski sud usvojio je tužbeni zahtjev Bundersverbanda, a ta je presuda potvrđena u žalbenom postupku. Air Berlin zatražio je „reviziju“ pred sudom koji je uputio zahtjev.

               10

               Prema sudu koji je uputio zahtjev, ishod „revizije“ ovisi o tumačenju članka 23. stavka 1. druge rečenice Uredbe br. 1008/2008.

               11

               Sud koji je uputio zahtjev smatra, kao i žalbeni sud, da troškovi obrade usluge poput onih koje naplaćuje Air Berlin predstavljaju naknadu koja je neizbježna i predvidljiva u trenutku objavljivanja u smislu članka 23. stavka 1. druge rečenice Uredbe br. 1008/2008 i stoga moraju biti uključeni u konačno navedenu cijenu.

               12

               Međutim, kada se radi o elektroničkom sustavu rezervacije poput onoga u glavnom postupku, sud koji je uputio zahtjev prepoznaje dva različita problema u tumačenju članka 23. stavka 1. druge rečenice, tj. problem točnog trenutka u kojemu konačna cijena usluga zračnog prijevoza tijekom postupka rezervacije mora biti navedena i problem načina prikazivanja konačne cijene.

               13

               Što se tiče, kao prvo, točnog trenutka u kojem konačna cijena usluga zračnog prijevoza tijekom postupka rezervacije mora biti navedena, sud koji je uputio zahtjev ističe da je žalbeni sud odlučio da je, uzimajući u obzir način kako prikazuje tarifu u sustavu rezervacije, Air Berlin povrijedio članak 23. stavak 1. drugu rečenicu Uredbe br. 1008/2008. Naime, žalbeni sud ocijenio je da tu rečenicu, kojom se propisuje da se konačna cijena mora navesti „u svakom trenutku“, treba shvaćati u smislu da se konačna cijena mora prikazati u svakom trenutku kada je cijena navedena. Žalbeni sud također je smatrao da taj uvjet nije ispunjen kada tablica sadrži samo cijenu različitih letova koji odgovaraju kriterijima izbora koje je unio kupac, a ne uključuje troškove obrade usluge ili te troškove navodi posebno.

               14

               Prema sudu koji je uputio zahtjev, treba uzeti u obzir cilj zaštite potrošača kojemu teži članak 23. stavak 1. Uredbe br. 1008/2008, a koji proizlazi iz uvodne izjave 16. te uredbe kao i iz teksta te odredbe i naziva članka, kojima se jamči obavješćivanje i transparentnost cijena usluga zračnog prometa (presuda ebookers.com Deutschland, C‑112/11, EU:C:2012:487, t. 13.). Prema navedenoj uvodnoj izjavi 16., transparentnost tarifa mora omogućiti kupcima da učinkovito uspoređuju cijene usluga zračnog prijevoza različitih zračnih prijevoznika. Članak 23. uveden je radi borbe protiv nekadašnje prakse pružatelja usluga zračnog prijevoza koja se sastojala od objave tarifa bez poreza, pristojbi ili prireza na gorivo (vidjeti stranicu 10. Prijedloga Uredbe Europskog parlamenta i Vijeća kojom se određuju zajednička pravila za obavljanje zračnog prijevoza u Zajednici (preinaka), COM(2006) 396 final, koji je predstavila Europska komisija, i točke 8.1. i 8.4. Mišljenja Europskog gospodarskog i socijalnog odbora od 31. svibnja 2007. o tom prijedlogu (SL C 175, str. 85.)).

               15

               Sud koji je uputio zahtjev također ističe da ni članak 23. stavak 1. Uredbe br. 1008/2008 ni bilo koja druga odredba te uredbe ne uređuju detaljno pitanje u kojem trenutku mora biti navedena konačna cijena. Međutim, članak 23. stavak 1. četvrta rečenica te uredbe propisuje da se doplate na cijenu moraju iskazati „na samom početku postupka rezervacije“. Međutim, sud koji je uputio zahtjev smatra da volja zakonodavca Unije da jamči učinkovitu usporedbu cijena potiče na tumačenje izraza „u svakom trenutku“ navedenog u članku 23. stavku 1. drugoj rečenici Uredbe br. 1008/2008 zajedno s pojmom „uvijek“ upotrijebljenim u uvodnoj izjavi 16. te uredbe. U tom pogledu, konačna cijena na koju se odnosi ta odredba mora se prikazati u trenutku prije doplata na cijenu navedenih u članku 23. stavku 1. četvrtoj rečenici te uredbe. Prema tom tumačenju, obveza prikazivanja konačne cijene usluga zračnog prijevoza u ranoj fazi postupka rezervacije može značiti da cijena mora biti naznačena već u prikazu usluga zračnog prijevoza koji odgovara odredištima i datumima koje je unio kupac.

               16

               Što se tiče, kao drugo, načina prikazivanja konačne cijene usluga zračnog prijevoza, sud koji je uputio zahtjev ističe da ni članak 23. stavak 1. druga rečenica Uredbe br. 1008/2008 ne uređuje detaljno to pitanje. Članak 23. stavak 1. četvrta rečenica te uredbe propisuje samo da se doplate na cijenu moraju iskazati na jasan, transparentan i nedvosmislen način.

               17

               Kao i prvostupanjski sud, žalbeni je sud iz članka 23. stavka 1. druge i četvrte rečenice Uredbe br. 1008/2008 izveo zaključak da se konačna cijena usluga zračnog prijevoza mora navoditi sustavno ili tijekom svakog iskazivanja cijene, tako da u sustavu rezervacije s više faza ta cijena mora biti navedena u prvom iskazivanju tarife zračnog prijevoza kao i na svakoj stranici na kojoj je prikazana cijena. U ovom slučaju konačna cijena trebala je biti prikazana ne samo za prethodno odabrane usluge zračnog prijevoza već i za svaku uslugu zračnog prijevoza koja je navedena u tablici.

               18

               Sud koji je uputio zahtjev smatra, međutim, da je moguće manje strogo tumačenje članka 23. stavka 1. druge rečenice Uredbe br. 1008/2008 prema kojem prikazivanje konačne cijene u ranoj fazi postupka, a ne na njegovu kraju, kao što to predlaže Air Berlin za sve konkretno odabrane usluge zračnog prijevoza, također omogućuje osiguravanje učinkovite usporedbe s cijenama drugih zračnih prijevoznika i tako odgovara potrebama zaštite potrošača, iako takva usporedba može biti manje jednostavna za potrošača.

               19

               S obzirom na prethodno navedeno, Bundesgerichtshof je odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Treba li članak 23. stavak 1. drugu rečenicu Uredbe br. 1008/2008 tumačiti u smislu da, u okviru elektroničkog sustava rezervacije, konačna cijena mora biti navedena prilikom prvog navođenja cijene usluga zračnog prijevoza?

                        2.

                        Treba li članak 23. stavak 1. drugu rečenicu Uredbe br. 1008/2008 tumačiti u smislu da, u okviru elektroničkog sustava rezervacije, konačna cijena mora biti navedena samo za uslugu zračnog prijevoza koju je kupac odabrao ili također i za sve ostale prikazane usluge zračnog prijevoza?“

         O prethodnim pitanjima

         Prvo pitanje

               20

               Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita Sud treba li članak 23. stavak 1. drugu rečenicu Uredbe br. 1008/2008 tumačiti u smislu da konačna cijena mora biti navedena prilikom svakog navođenja cijene usluga zračnog prijevoza, što uključuje i njezino prvo navođenje.

               21

               Prema Air Berlinu, odgovor na prvo pitanje ovisi o tumačenju pojma „u svakom trenutku“ koji je sadržan u članku 23. stavku 1. drugoj rečenici Uredbe br. 1008/2008. Air Berlin ističe da taj pojam ne zahtijeva da konačna cijena mora biti navedena prilikom prve naznake cijene usluga zračnog prijevoza, već samo da mora biti navedena nakon što kupac odabere određeni let i prije konačnog sklapanja ugovora o rezervaciji.

               22

               Air Berlin u tom pogledu navodi da se u sklopu tabličnog prikaza tijekom drugog koraka elektroničkog postupka rezervacije koji su uveli automatski predodabire najjeftinije povezivanje te sustav prikazuje konačnu cijenu u smislu članka 23. stavka 1. Uredbe br. 1008/2008, uključujući cijenu za odabrani let, poreze, pristojbe, prirez na kerozin kao i trošak obrade usluge. Ako kupac odabere alternativnu vezu, hipotetski skuplju, sustav prikazuje i tu cijenu.

               23

               Kao što to ističu Bundesverband te njemačka, belgijska, talijanska, nizozemska i austrijska vlada, to tumačenje nije u skladu s izričajem članka 23. stavka 1. druge rečenice Uredbe br. 1008/2008.

               24

               Naime, članak 23. stavak 1. druga rečenica Uredbe br. 1008/2008 propisuje da konačna cijena koja se plaća mora biti u svakom trenutku navedena i mora uključivati važeću tarifu ili vozarinu zračnog prijevoza kao i sve važeće poreze i pristojbe, prireze i provizije koje su neizbježne i predvidljive u trenutku objavljivanja.

               25

               Međutim, iz izričaja te iste odredbe proizlazi da konačna cijena koja se plaća mora biti navedena „u svakom trenutku“, bez razlike između trenutka kada je navedena cijena prikazana prvi put, trenutka kada je kupac odabrao određeni let ili trenutka konačnog sklapanja ugovora.

               26

               U skladu s tim, obveza navođenja konačne cijene koja se plaća u svakom trenutku, koju uvodi ova odredba, podrazumijeva da se, u okviru elektroničkog sustava rezervacije poput onoga u glavnom postupku, konačna cijena koja se plaća navodi prilikom svakog prikazivanja cijene usluga zračnog prijevoza, uključujući i prvo prikazivanje.

               27

               To je tumačenje potkrijepljeno sustavnim čitanjem članka 23. stavka 1. Uredbe br. 1008/2008 kao i ratiom legis druge rečenice te odredbe.

               28

               Naime, kao što to ističu Bundesverband te njemačka i austrijska vlada kao i Komisija, iz izraza „na samom početku postupka rezervacije“, koji se upotrebljava u članku 23. stavku 1. četvrtoj rečenici Uredbe br. 1008/2008, ne treba zaključiti da izraz „u svakom trenutku“ sadržan u članku 23. stavku 1. drugoj rečenici te uredbe treba tumačiti u smislu da konačnu cijenu treba prikazati jedino na početku postupka rezervacije.

               29

               Izraz „na samom početku postupka rezervacije“, koji se upotrebljava u navedenoj odredbi, podrazumijeva da se doplate na cijenu moraju iskazati na početku postupka rezervacije u užem smislu, što kupcu omogućuje da odluči želi li se stvarno koristiti dodatnim uslugama (vidjeti u tom smislu presudu ebookers.com Deutschland, EU:C:2012:487, t. 15.).

               30

               Obrnuto, obveza koju ustanovljuje članak 23. stavak 1. druga rečenica Uredbe br. 1008/2008 da se konačna cijena iskaže „u svakom trenutku“, što uključuje neizbježne i predvidljive troškove, postoji u trenutku kada su tarife objavljene u bilo kojem obliku, čak i prije početka postupka rezervacije.

               31

               Bundesverband, njemačka, belgijska, talijanska i austrijska vlada kao i Komisija pravilno ističu da je to tumačenje u skladu s ratiom legis članka 23. stavka 1. druge rečenice Uredbe br. 1008/2008, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 16. te uredbe.

               32

               Prema uvodnoj izjavi 16. Uredbe br. 1008/2008, korisnici usluga trebaju imati mogućnost učinkovitog uspoređivanja cijena zračnog prijevoza različitih zračnih prijevoznika, što rezultira time da konačna cijena koju kupac plaća za usluge zračnog prijevoza s polaskom iz zračne luke na državnom području Unije uvijek mora biti navedena i mora uključivati sva davanja, pristojbe i naknade.

               33

               U tom pogledu, Sud je već imao priliku navesti da iz naslova članka 23. Uredbe br. 1008/2008 kao i iz teksta stavka 1. tog članka jasno proizlazi da je cilj te odredbe jamčiti obavješćivanje i transparentnost cijena usluga zračnog prijevoza i da ona tako doprinosi zaštiti korisnika tih usluga (presude ebookers.com Deutschland, EU:C:2012:487, t. 13. i Vueling Airlines, C‑487/12, EU:C:2014:2232, t. 32.).

               34

               Iz uvodne izjave 16. Uredbe br. 1008/2008 proizlazi da je obveza zračnog prijevoznika da „uvijek“ navede konačnu cijenu koja se plaća nužna kako bi se omogućilo korisnicima da učinkovito usporede cijene usluga zračnog prijevoza različitih zračnih prijevoznika, u skladu s ciljem učinkovite usporedbe cijena zračnih usluga kojem teži članak 23. stavak 1. Uredbe br. 1008/2008 (vidjeti u tom smislu presudu Vueling Airlines, EU:C:2014:2232, t. 33.).

               35

               S obzirom na sve navedeno, na prvo pitanje valja odgovoriti da članak 23. stavak 1. drugu rečenicu Uredbe br. 1008/2008 treba tumačiti u smislu da se, u okviru elektroničkog sustava rezervacije poput onoga u glavnom postupku, konačna cijena koja se plaća navodi prilikom svakog prikazivanja cijene usluga zračnog prijevoza, uključujući i prvo prikazivanje.

         Drugo pitanje

               36

               Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita Sud treba li članak 23. stavak 1. drugu rečenicu Uredbe br. 1008/2008 tumačiti u smislu da konačna cijena koja se plaća mora biti navedena samo za uslugu zračnog prijevoza koju je kupac odabrao ili i za sve ostale prikazane usluge zračnog prijevoza.

               37

               Air Berlin tvrdi da članak 23. stavak 1. druga rečenica Uredbe br. 1008/2008 ne zahtijeva da konačna cijena bude iskazana za svaki prikazani let, nego samo da bude iskazana za let koji je kupac odabrao. Prema Air Berlinu, učinkovita usporedba u smislu uvodne izjave 16. te uredbe moguća je samo kada je kupac odabrao određeni let, povezujući zračnu luku polaska sa zračnom lukom dolaska u točno određenoj satnici. Stoga se obveza iskazivanja konačne cijene, ustanovljena člankom 23. stavkom 1. drugom rečenicom Uredbe br. 1008/2008, primjenjuje samo kada je kupac odabrao određeni let i jedino za taj let.

               38

               Takvo tumačenje ne može se prihvatiti.

               39

               Kao što to pravilno ističu Bundesverband, njemačka, belgijska, nizozemska i austrijska vlada, obveza ustanovljena člankom 23. stavkom 1. drugom rečenicom Uredbe br. 1008/2008 da se iskaže konačna cijena „u svakom trenutku“ primjenjuje se u svim oblicima objave tarife zračnog prijevoza, uključujući i tarife predviđene za slijed usluga zračnog prijevoza prikazan u obliku tablice. Stoga iskazivanje konačne cijene samo za odabrani let nije dostatno za ispunjenje obveze ustanovljene tom odredbom.

               40

               To je tumačenje potkrijepljeno ratiom legis članka 23. stavka 1. druge rečenice Uredbe br. 1008/2008, na koji se upućuje u točkama 31. do 34. ove presude.

               41

               Naime, obveza iskazivanja konačne cijene koja se plaća za svaki let čija je tarifa prikazana, a ne samo za odabrani let, omogućuje korisnicima da učinkovito uspoređuju cijene usluga zračnog prijevoza različitih zračnih prijevoznika, u skladu s općim ciljem transparentnosti cijena usluga zračnog prijevoza kojem teži članak 23. stavak 1. Uredbe br. 1008/2008.

               42

               Prema Air Berlinu, takvo tumačenje druge rečenice članka 23. stavka 1. Uredbe br. 1008/2008, u smislu da se konačna cijena koja se plaća mora iskazati za svaki prikazani let, dovodi to toga da se može navesti samo konačna cijena i stoga do opće zabrane iskazivanja cijena samih letova. Međutim, treća rečenica te odredbe zahtijeva da se cijena samog leta navedi odvojeno uz konačnu cijenu.

               43

               Taj argument treba, međutim, odbiti kao potpuno neutemeljen, s obzirom na to da obveza iskazivanja konačne cijene koja se plaća za svaki prikazani let, ustanovljena drugom rečenicom istog članka 23. stavka 1., nikako ne dovodi do zabrane iskazivanja tarife zračnog prijevoza ili vozarine prijevoza zračnim putem za svaki navedeni let pod uvjetima utvrđenima trećom rečenicom te odredbe.

               44

               Naprotiv, iz samog teksta članka 23. stavka 1. treće rečenice Uredbe br. 1008/2008 proizlazi da obveza navođenja barem tarife zračnog prijevoza ili vozarine prijevoza kao i poreza, pristojbi na zračnim lukama, ostalih pristojbi, prireza ili provizija, kada su ti elementi dodani tarifi zračnog prijevoza ili vozarini prijevoza, postoji uz obvezu iskazivanja konačne cijene koja proizlazi iz druge rečenice toga stavka 1.

               45

               S obzirom na sve što prethodi, na drugo pitanje valja odgovoriti da članak 23. stavak 1. drugu rečenicu Uredbe br. 1008/2008 treba tumačiti u smislu da, u okviru elektroničkog sustava rezervacije poput onoga u glavnom postupku, konačna cijena koja se plaća mora biti navedena ne samo za uslugu zračnog prijevoza koju je kupac odabrao već i za svaku uslugu zračnog prijevoza tarifa koje je prikazana.

         Troškovi

               46

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (peto vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Članak 23. stavak 1. drugu rečenicu Uredbe (EZ) br. 1008/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 24. rujna 2008. o zajedničkim pravilima za obavljanje zračnog prijevoza u Zajednici treba tumačiti u smislu da se, u okviru elektroničkog sustava rezervacije poput onoga u glavnom postupku, konačna cijena koja se plaća navodi prilikom svakog prikazivanja cijene usluga zračnog prijevoza, uključujući i prvo prikazivanje.

                           2.

                           Članak 23. stavak 1. drugu rečenicu Uredbe br. 1008/2008 treba tumačiti u smislu da, u okviru elektroničkog sustava rezervacije poput onoga u glavnom postupku, konačna cijena koja se plaća mora biti navedena ne samo za uslugu zračnog prijevoza koju je kupac odabrao već i za svaku uslugu zračnog prijevoza tarifa koje je prikazana.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački


Presuda Suda (treće vijeće) od 2013. siječanj 17.#Europska komisija protiv Kraljevina Španjolska.#Predmet C-360/11.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 16. rujna 2004.#Gerard Merida protiv Bundesrepublik Deutschland.#Zahtjev za prethodnu odluku: Bundesarbeitsgericht - Njemačka.#Članak 39. UEZ-a.#Predmet C-400/02.


Presuda Suda od 28. ožujka 1995. # Kleinwort Benson Ltd protiv City of Glasgow District Council. # Zahtjev za prethodnu odluku: Court of Appeal (England) - Ujedinjena Kraljevina. # Bruxelleska konvencija. # Predmet C-346/93.


Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 11. prosinca 2013.#Przedsiębiorstwo Handlowe Medox Lepiarz Jarosław Lepiarz Alicja sp. j. protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni).#Žig Zajednice – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Zajednice SUPER GLUE – Raniji verbalni žig Beneluksa SUPERGLUE – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Razlikovni karakter ranijeg žiga – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-591/11.


title: Presuda Suda (treće vijeće) od 9. veljače 2017.#Raffinerie Tirlemontoise SA protiv État belge.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal de première instance francophone de Bruxelles.#Zahtjev za prethodnu odluku – Šećer – Pristojbe na proizvodnju – Izračun prosječnog gubitka – Izračun pristojbi na proizvodnju – Uredba (EZ) br. 2267/2000 – Valjanost – Uredba (EZ) br. 1993/2001 – Valjanost.#Predmet C-585/15.

text:
         PRESUDA SUDA (treće vijeće)
      9. veljače 2017. (
            1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Šećer — Pristojbe na proizvodnju — Izračun prosječnog gubitka — Izračun pristojbi na proizvodnju — Uredba (EZ) br. 2267/2000 — Valjanost — Uredba (EZ) br. 1993/2001 — Valjanost“
      U predmetu C‑585/15,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a koji je uputio tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Prvostupanjski frankofonski sud u Bruxellesu) (Belgija) odlukom od 14. listopada 2015., koju je Sud zaprimio 12. studenoga 2015., u postupku

         Raffinerie Tirlemontoise SA

      protiv

         État belge,

      SUD (treće vijeće),
      u sastavu: L. Bay Larsen (izvjestitelj), predsjednik vijeća, M. Vilaras, J. Malenovský, M. Safjan i D. Šváby, suci,
      nezavisna odvjetnica: E. Sharpston,
      tajnik: V. Giacobbo‑Peyronnel, administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 14. srpnja 2016.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Raffinerie Tirlemontoise SA, D. Gérard, odvjetnik, i H.-J. Prieß, Rechtsanwalt,

               —

               za belgijsku vladu, M. Jacobs i M. J.-C. Halleux, u svojstvu agenata, uz asistenciju M. Keupa i B. De Moora, odvjetnikâ,

               —

               za nizozemsku vladu, B. Koopman, u svojstvu agenta,

               —

               za Europsku komisiju, A. Lewis i P. Ondrůšek, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 33. stavaka 1. i 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 2038/1999 od 13. rujna 1999. o zajedničkoj organizaciji tržišta u sektoru šećera (SL 1999., L 252, str. 1.) i na valjanost, s jedne strane, Uredbe Komisije (EZ) br. 2267/2000 od 12. listopada 2000. o utvrđivanju pristojbi na proizvodnju i koeficijenta za izračun dodatne pristojbe u sektoru šećera za tržišnu godinu 1999./2000. (SL 2000., L 259, str. 29.) i, s druge strane, Uredbe Komisije (EZ) br. 1993/2001 od 11. listopada 2001. o utvrđivanju pristojbi na proizvodnju u sektoru šećera za tržišnu godinu 2000./2001. (SL 2001., L 271, str. 15.).

               2

               Zahtjev je podnesen u okviru spora između društva Raffinerie Tirlemontoise SA (u daljnjem tekstu: Raffinerie) i État belge povodom zahtjeva za povrat preplaćenih pristojbi na proizvodnju šećera za tržišne godine 1999./2000. do 2004./2005.

         Pravni okvir

      Pravo Unije

               3

               Uvodne izjave 14. do 17. Uredbe br. 2038/1999 glasile su kako slijedi:

                        „(14)

                        Razlozi koji su dosada naveli Zajednicu da uvede sustav proizvodnih kvota za sektor šećera, izoglukoze i inulinskog sirupa i dalje su valjani; međutim, taj je sustav prilagođen kako bi se, s jedne strane, uzele u obzir nedavne promjene u proizvodnji i, s druge strane, kako bi se Zajednici stavili na raspolaganje instrumenti potrebni da osigura, na pošten, ali učinkovit način, da sami proizvođači u cijelosti snose troškove prodaje proizvedenih količina Zajednice koje predstavljaju višak u odnosu na potrošnju; međutim, taj režim mora bi vremenski ograničen i prijelazan;

                        (15)

                        Zajednička organizacija tržišta u sektoru šećera temelji se, s jedne strane, od tržišne godine 1986./1987., na načelu da proizvođači trebaju snositi punu financijsku odgovornost za gubitke koji svake tržišne godine nastaju zbog prodaje onog dijela količina proizvedenih u Zajednici unutar kvote koji predstavlja višak u odnosu na potrošnju u njoj i, s druge strane, diferencijaciji cjenovnih jamstava za prodaju koja se temelji na proizvodnim kvotama dodijeljenima svakom poduzeću; u sektoru šećera proizvodne kvote dodjeljuju se po poduzeću prema načelu efektivne proizvodnje tijekom određenog referentnog razdoblja […];

                        (16)

                        […] sustav samofinanciranja sektora i režim proizvodnih kvota trebaju se zadržati u razdoblju od […] šest tržišnih godina;

                        (17)

                        stoga, proizvođači trebaju nastaviti snositi financijsku odgovornost putem obveze plaćanja osnovne pristojbe na proizvodnju koja se naplaćuje na svu proizvodnju šećera A i šećera B, koja je, međutim, ograničena na 2% interventne cijene za bijeli šećer, i putem obveze plaćanja pristojbe koja se naplaćuje na proizvodnju šećera B u iznosu od najviše 37,5% te cijene; proizvođači izoglukoze i inulinskog sirupa sudjeluju pod određenim uvjetima u tim pristojbama […]”

               4

               Članak 33. stavci 1. i 2. Uredbe br. 2038/1999 predviđali su:
               „1.   Prije završetka svake tržišne godine utvrđuje se sljedeće:

                        (a)

                        prognoza glede proizvodnje šećera A i B, izoglukoze A i B i inulinskog sirupa A i B u odnosnoj tržišnoj godini;

                        (b)

                        prognoza količina šećera, izoglukoze i inulinskog sirupa prodanih za potrošnju unutar Zajednice tijekom odnosne tržišne godine;

                        (c)

                        višak podložan izvozu dobiven oduzimanjem količine iz točke (b) od količine iz točke (a);

                        (d)

                        procjena prosječnog gubitka ili prihoda po toni šećera u pogledu izvoznih obveza koje se moraju ispuniti u tekućoj tržišnoj godini.
                        Taj prosječan gubitak ili prihod jednak je razlici između ukupnog iznosa subvencija i ukupnog iznosa pristojbi u pogledu ukupne tonaže odnosnih izvoznih obveza;

                        (e)

                        procjena ukupnog gubitka ili prihoda, dobivenog množenjem viška iz točke (c) s prosječnim gubitkom ili prihodom iz točke (d).

                  2.   Prije završetka tržišne godine 2000./2001. i ne dovodeći u pitanje članak 26. stavak 5., za tržišne godine 1995./1996. do 2000./2001. kumulativno se utvrđuje sljedeće:

                        (a)

                        višak podložan izvozu određen na temelju konačne proizvodnje šećera A i B, izoglukoze A i B i, od tržišne godine 1994./1995., inulinskog sirupa A i B s jedne strane, te konačna količina šećera, izoglukoze i, od tržišne godine 1994./1995., inulinskog sirupa prodana za potrošnju unutar Zajednice s druge strane;

                        (b)

                        prosječni gubitak ili prihod po toni šećera koji je nastao na temelju ukupnih odnosnih izvoznih obveza, izračunan uporabom metode opisane gore u drugom podstavku stavka 1. točke (d);

                        (c)

                        ukupni gubitak ili prihod, dobiven množenjem viška iz točke (a) s prosječnim gubitkom ili prihodom iz točke (b);

                        (d)

                        ukupan iznos naplaćenih osnovnih pristojbi na proizvodnju i pristojbi na proizvodnju šećera B.

                  Procjena ukupnog gubitka ili prihoda iz stavka 1. točke (e) prilagodit će se sukladno razlici između iznosa iz točaka (c) i (d).”

               5

               Uredbom br. 2267/2000 utvrđeni su iznosi pristojbi na proizvodnju i koeficijent za izračun dodatne pristojbe u sektoru šećera za trgovačku godinu 1999./2000. Uredbom br. 1993/2001 utvrđeni su iznosi pristojbi na proizvodnju u sektoru šećera za trgovačku godinu 2000./2001.

               6

               Uvodne izjave 9. do 13. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1260/2001 od 19. lipnja 2001. o zajedničkoj organizaciji tržišta u sektoru šećera (SL 2001., L 178, str. 1.) glasile su kako slijedi:

                        „(9)

                        Razlozi koji su dosada naveli Zajednicu da uvede sustav proizvodnih kvota za sektor šećera, izoglukoze i inulinskog sirupa i dalje su valjani. Međutim, taj je sustav prilagođen kako bi se uzele u obzir nedavne promjene u proizvodnji i kako bi se Zajednici stavili na raspolaganje instrumenti potrebni da osigura, na pošten, ali učinkovit način, da sami proizvođači u cijelosti snose troškove prodaje proizvedenih količina u Zajednici koje predstavljaju višak u odnosu na potrošnju u njoj i da ispuni obveze koje proizlaze iz sporazuma proizišlih iz Urugvajskog kruga multilateralnih pregovora o trgovini, u daljnjem tekstu, ‚sporazumi GATT’ odobreni Odlukom [Vijeća] 94/800/EZ [od 22. prosinca 1994. o sklapanju u ime Europske zajednice, s obzirom na pitanja iz njezine nadležnosti, sporazuma postignutih u Urugvajskom krugu multilateralnih pregovora (1986.‑1994.) (SL 1994., L 336, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 74., str. 3.)].

                        (10)

                        […] [T]reba zadržati režim kvota za tržišne godine 2001./2002. do 2005./2006.

                        (11)

                        Zajednička organizacija tržišta u sektoru šećera temelji se, s jedne strane, na načelu da proizvođači trebaju snositi punu financijsku odgovornost za gubitke u svakoj tržišnoj godini koji nastaju zbog prodaje onog dijela količina Zajednice proizvedenih unutar kvote koji predstavlja višak u odnosu na unutarnju potrošnju Zajednice i, s druge strane, na diferencijaciji cjenovnih jamstava za prodaju koja se temelji na proizvodnim kvotama dodijeljenima svakom poduzeću. U sektoru šećera, proizvodne kvote dodjeljuju se po poduzeću prema načelu efektivne proizvodnje tijekom određenog referentnog razdoblja.

                        (12)

                        […] Sustav samofinanciranja sektora putem pristojbi na proizvodnju i režim proizvodnih kvota treba zadržati.

                        (13)

                        Stoga proizvođači trebaju nastaviti snositi financijsku odgovornost putem obveze plaćanja osnovne pristojbe na proizvodnju koja se naplaćuje na svu proizvodnju šećera A i šećera B, koja je, međutim, ograničena na 2% interventne cijene za bijeli šećer, i putem obveze plaćanja pristojbe koja se naplaćuje na proizvodnju šećera B u iznosu od najviše 37,5% te cijene. Proizvođači izoglukoze i inulinskog sirupa sudjeluju pod određenim uvjetima u tim pristojbama. […]”

               7

               Članak 15. stavci 1. i 2. Uredbe br. 1260/2001 određivao je:
               „1.   Prije završetka svake tržišne godine utvrđuje se sljedeće:

                        (a)

                        prognoza glede proizvodnje šećera A i B, izoglukoze A i B i inulinskog sirupa A i B u odnosnoj tržišnoj godini;

                        (b)

                        prognoza količina šećera, izoglukoze i inulinskog sirupa prodanih za potrošnju unutar Zajednice tijekom odnosne tržišne godine;

                        (c)

                        višak podložan izvozu dobiven oduzimanjem količine iz točke (b) od količine iz točke (a);

                        (d)

                        procjena prosječnog gubitka ili prihoda po toni šećera u pogledu izvoznih obveza koje se moraju ispuniti u tekućoj tržišnoj godini.
                        Taj prosječan gubitak ili prihod jednak je razlici između ukupnog iznosa subvencija i ukupnog iznosa pristojbi u pogledu ukupne tonaže odnosnih izvoznih obveza;

                        (e)

                        procjena ukupnog gubitka ili prihoda, dobivenog množenjem viška iz točke (c) s prosječnim gubitkom ili prihodom iz točke (d).

                  2.   Prije završetka tržišne godine 2005./2006. i ne dovodeći u pitanje članak 10. stavke 3. do 6., za tržišne godine 2001./2002. do 2005./2006. kumulativno se utvrđuje sljedeće:

                        (a)

                        višak podložan izvozu određen na temelju konačne proizvodnje šećera A i B, izoglukoze A i B i inulinskog sirupa A i B s jedne strane, te konačna količina šećera, izoglukoze i inulinskog sirupa prodana za potrošnju unutar Zajednice s druge strane;

                        (b)

                        prosječni gubitak ili prihod po toni šećera koji je nastao na temelju ukupnih odnosnih izvoznih obveza, izračunan uporabom metode opisane gore u drugom podstavku stavka 1. točke (d);

                        (c)

                        ukupni gubitak ili prihod, dobiven množenjem viška iz točke (a) s prosječnim gubitkom ili prihodom iz točke (b);

                        (d)

                        ukupan iznos naplaćenih osnovnih pristojbi na proizvodnju i pristojbi na proizvodnju šećera B.

                  Procjena ukupnog gubitka ili prihoda iz stavka 1. točke (e) prilagodit će se sukladno razlici između iznosa iz točaka (c) i (d).”

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               8

               Raffinerie je društvo koje se bavi proizvodnjom šećera.

               9

               Budući da je smatralo da su pristojbe na proizvodnju koje je platilo za tržišne godine 1999./2000. do 2005./2006. prekomjerne, društvo Raffinerie podnijelo je tužbu protiv Bureau d’intervention et de restitution belge (belgijski ured za intervencije i naknadu) radi povrata preplaćenih pristojbi.

               10

               Dana 1. srpnja 2014. nekadašnje zadaće Bureau d’intervention et de restitution belge (belgijski ured za intervencije i naknadu), odnosno, među ostalim, njegova potraživanja i dugovi, prenesene su na État belge.

               11

               Što se konkretno tiče tržišnih godina 1999./2000. i 2000./2001., Raffinerie navodi da rasuđivanje Suda u presudi od 27. rujna 2012., Zuckerfabrik Jülich (C‑113/10, C‑147/10 i C‑234/10, EU:C:2012:591) dovodi u pitanje izračun pristojbi utvrđenih za te dvije tržišne godine Uredbama 2267/2000 i 1993/2001, ali da Sud u pogledu tih dviju uredbi još nije imao priliku odlučiti, u okviru do sada mu postavljenih prethodnih pitanja, o razlozima nevaljanosti koje je utvrdio svojoj presudi.

               12

               U tim je okolnostima tribunal de première instance de Bruxelles (Prvostupanjski sud u Bruxellesu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Treba li članak 33. stavak 1. Uredbe br. 2038/1999, osobito s obzirom na presudu od 27. rujna 2012., Zuckerfabrik Jülich (C‑113/10, C‑147/10 i C‑234/10, EU:C:2012:591), tumačiti na način da u svrhu izračuna prosječnog gubitka za sve kategorije izvezenog šećera iznos stvarnih troškova valja podijeliti s iznosom izvezenih količina, bez obzira na to jesu li za te količine subvencije stvarno isplaćene ili nisu?

                        2.

                        Treba li članak 33. stavak 2. Uredbe Vijeća br. 2038/1999, osobito s obzirom na presudu od 27. rujna 2012., Zuckerfabrik Jülich (C‑113/10, C‑147/10 i C‑234/10, EU:C:2012:591), tumačiti na način da prijenose koje treba uzeti u obzir (kao debitnu odnosno kreditnu stavku) prilikom ukupnog izračuna pristojbi na proizvodnju valja za sve kategorije izvezenog šećera izračunati tako da se iznos stvarnih troškova podijeli s iznosom stvarno izvezenih količina, bez obzira na to jesu li za te količine subvencije stvarno isplaćene ili nisu?

                        3.

                        Ako je odgovor na prvo pitanje potvrdan, jesu li Uredba br. 2267/2000 i Uredba br. 1993/2001 nevaljane?”

         O prethodnim pitanjima

      Uvodna očitovanja

               13

               Uvodno treba istaknuti, kao prvo, da su članak 33. stavak 1. Uredbe br. 2038/1999, kojim se utvrđuju kriteriji za određivanje pristojbi na proizvodnju za tržišne godine 1995./1996. do 2000./2001., i članak 15. stavak 1. Uredbe br. 1260/2001, kojim se utvrđuju kriteriji za određivanje pristojbi na proizvodnju za tržišne godine 2001./2002. do 2005./2006. u biti identični (vidjeti u tom smislu presudu od 8. svibnja 2008., Zuckerfabrik Jülich i dr., C‑5/06 i C‑23/06 do C‑36/06, EU:C:2008:260, t. 31.). Isto vrijedi za članak 33. stavak 2. Uredbe br. 2038/1999 i članak 15. stavak 2. Uredbe br. 1260/2001.

               14

               Kao drugo, uvodne izjave 15. do 17. Uredbe br. 2038/1999, na kojima počiva njezin članak 33., u biti su identične uvodnim izjavama 11. do 13. Uredbe br. 1260/2001, na kojima je utemeljen članak 15. potonje.

               15

               U tim okolnostima valja utvrditi, kao što to ističe društvo Raffinerie, da članak 33. stavke 1. i 2. Uredbe br. 2038/1999 i članak 15. stavke 1. i 2. Uredbe br. 1260/2001 treba tumačiti ujednačeno.

         Prvo pitanje

               16

               U skladu s člankom 33. stavkom 1. točkom (d) Uredbe br. 2038/1999, prosječan gubitak jednak je razlici između ukupnog iznosa subvencija i ukupnog iznosa pristojbi u pogledu ukupne tonaže izvoznih obveza koje se moraju ispuniti u tekućoj tržišnoj godini (vidjeti u tom smislu presude od 8. svibnja 2008., Zuckerfabrik Jülich i dr., C‑5/06 i C‑23/06 do C‑36/06, EU:C:2008:260, t. 46., i od 27. rujna 2012., Zuckerfabrik Jülich i dr., C‑113/10, C‑147/10 i C‑234/10, EU:C:2012:591, t. 39.).

               17

               Međutim, pojam „obveze koje se moraju ispuniti u tekućoj tržišnoj godini”, čija je tonaža u skladu s člankom 33. stavkom 1. točkom (d) Uredbe br. 2038/1999 nazivnik omjera na temelju kojeg se računa prosječni gubitak, obuhvaća sve količine proizvoda iz članka 33. te uredbe koje su namijenjene izvozu izvan Europske zajednice, pri čemu pitanje jesu li izvozne subvencije isplaćene ili ne za količine proizvoda namijenjene izvozu nije relevantno u kontekstu tog pojma (vidjeti u tom smislu presudu od 8. svibnja 2008., Zuckerfabrik Jülich i dr., C‑5/06 i C‑23/06 do C‑36/06, EU:C:2008:260, t. 49. do 51.).

               18

               Slijedom toga, u skladu sa stavkom 1. tog članka pri utvrđivanju procijenjenoga prosječnog gubitka po toni proizvoda treba uzeti u obzir sve izvezene količine koje potpadaju pod članak 33. Uredbe br. 2038/1999, bez obzira na to jesu li ili nisu subvencije stvarno isplaćene (vidjeti u tom smislu presudu od 8. svibnja 2008., Zuckerfabrik Jülich i dr., C‑5/06 i C‑23/06 do C‑36/06, EU:C:2008:260, t. 61.).

               19

               Što se tiče „ukupnog iznosa subvencija”, koji u skladu s člankom 33. stavkom 1. točkom (d) Uredbe br. 2038/1999 čini dio brojnika omjera na temelju kojeg se računa prosječni gubitak, on mora biti izravno povezan s troškovima za proračun Zajednice s osnove prodaje viška proizvoda iz sektora šećera i temeljiti se, dakle, na uzimanju u obzir iznosa izvoznih subvencija isplaćenih kako bi se osigurala prodaja količina proizvoda koje su bile predmet izvoznih obveza (vidjeti u tom smislu presudu od 27. rujna 2012., Zuckerfabrik Jülich i dr., C‑113/10, C‑147/10 i C‑234/10, EU:C:2012:591, t. 48. i 49.).

               20

               S obzirom na prethodno navedeno, na prvo pitanje treba odgovoriti da članak 33. stavak 1. Uredbe br. 2038/1999 treba tumačiti na način da je za izračun prosječnog gubitka potrebno podijeliti ukupni iznos stvarnih troškova povezanih s izvoznim subvencijama za proizvode obuhvaćene tom odredbom s ukupnim izvezenim količinama tih proizvoda, bez obzira na to jesu li ili nisu za te količine subvencije stvarno isplaćene.

         Drugo pitanje

               21

               Treba istaknuti da se u skladu s Uredbom br. 2038/1999, a osobito s njezinim člankom 33., pristojbe na proizvodnju računaju na temelju ukupnog gubitka (vidjeti u tom smislu presudu od 8. svibnja 2008., Zuckerfabrik Jülich i dr., C‑5/06 i C‑23/06 do C‑36/06, EU:C:2008:260, t. 41.).

               22

               U tom smislu treba podsjetiti da ta uredba, poput Uredbe br. 1260/2001, ima za cilj uspostaviti sustav samofinanciranja troškova prodaje količina koje predstavljaju višak kojim se na pošten, ali učinkovit način osigurava da sami proizvođači u cijelosti snose te troškove. Metoda izračuna stoga u praksi ne smije dovesti do toga da se ukupni gubitak a priori odredi u iznosu koji je veći od iznosa troškova povezanih sa subvencijama u vezi s prodajom viška proizvodnje u Zajednici (vidjeti u tom smislu presude od 8. svibnja 2008, Zuckerfabrik Jülich i dr., C‑5/06, C‑23/06 do C‑36/06, EU:C:2008:260, t. 44., 57. i 60., i od 27. rujna 2012., Zuckerfabrik Jülich i dr., C‑113/10, C‑147/10 i C‑234/10, EU:C:2012:591, t. 46.).

               23

               U skladu s člankom 33. stavkom 2. točkom (c) spomenute uredbe ukupni gubitak rezultat je umnoška viška podložnog izvozu i prosječnog gubitka. Previsoka procjena prosječnog gubitka stoga neizbježno dovodi do previsoke procjene ukupnog gubitka i, slijedom toga, određivanja previsokih pristojbi na proizvodnju (vidjeti analogijom presudu od 27. rujna 2012., Zuckerfabrik Jülich i dr., C‑113/10, C‑147/10 i C‑234/10, EU:C:2012:591, t. 47.).

               24

               Međutim, prosječni gubitak u smislu članka 33. stavka 2. točke (b) Uredbe br. 2038/1999 utvrđuje se u skladu s metodom izračuna iz članka 33. stavka 1. točke (d) drugog podstavka te uredbe.

               25

               Slijedom toga, utvrđenja koja se odnose na potonju odredbu, sadržana u točkama 17. do 19. ove presude, također se primjenjuju u pogledu članka 33. stavka 2. točke (b) Uredbe br. 2038/1999.

               26

               Slijedi da na drugo pitanje valja odgovoriti da članak 33. stavak 2. Uredbe br. 2038/1999 treba tumačiti na način da pri ukupnom izračunu pristojbi na proizvodnju treba uzeti u obzir prosječni gubitak, koji se izračunava tako da se ukupni iznos stvarnih troškova povezanih s izvoznim subvencijama za proizvode obuhvaćene tom odredbom podijeli s ukupnim izvezenim količinama tih proizvoda, bez obzira na to jesu li ili nisu za te količine subvencije stvarno isplaćene.

         Treće pitanje

               27

               Treba podsjetiti da je Sud utvrdio da se metoda izračuna koju je Komisija primijenila u svrhu određivanja iznosa pristojbi na proizvodnju u sektoru šećera, utvrđenih Uredbom Komisije (EZ) br. 1193/2009 od 3. studenoga 2009. o ispravku uredaba (EZ) br. 1762/2003, (EZ) br. 1775/2004, (EZ) br. 1686/2005, (EZ) br. 164/2007 i utvrđivanju pristojbi na proizvodnju u sektoru šećera za tržišne godine 2002./2003., 2003./2004., 2004./2005. i 2005./2006. (SL 2009., L 321, str. 1.), nije temeljila na uzimanju u obzir iznosa izvoznih subvencija isplaćenih kako bi se osigurala prodaja količina šećera sadržanih u prerađenim proizvodima koji su bili predmet izvoznih obveza. Naime, Sud je smatrao da se ta metoda izračuna sastojala od pripisivanja svim tim količinama teorijskog iznosa subvencije koji se temeljio na prosjeku iznosa koje Komisija periodično utvrđuje, neovisno o tome je li subvencija bila stvarno isplaćena ili nije i o njezinu stvarnom iznosu (presuda od 27. rujna 2012., Zuckerfabrik Jülich i dr., C‑113/10, C‑147/10 i C‑234/10, EU:C:2012:591, t. 48.).

               28

               Budući da se takav teorijski iznos koristi kao dio brojnika omjera na temelju kojeg se izračunava prosječni gubitak, to uvećanje brojnika nužno je imalo za posljedicu previsoku procjenu prosječnog gubitka i stoga ukupnog gubitka, čime je povrijeđen članak 15. stavak 1. Uredbe br. 1260/2001 (vidjeti u tom smislu presudu od 27. rujna 2012., Zuckerfabrik Jülich i dr., C‑113/10, C‑147/10 i C‑234/10, EU:C:2012:591, t. 50.).

               29

               Sud je stoga Uredbu br. 1193/2009, čije je odredbe uz iznimku njezina članka 3. Opći sud već poništio u svojoj presudi od 29. rujna 2011., Poljska/Komisija (T‑4/06, neobjavljena, EU:T:2011:546), proglasio nevaljanom u svojoj presudi od 27. rujna 2012., Zuckerfabrik Jülich i dr. (C‑113/10, C‑147/10 i C‑234/10, EU:C:2012:591, t. 54.).

               30

               Međutim, nije sporno da se metoda izračuna koju je Komisija primijenila u svrhu određivanja iznosa pristojbi na proizvodnju u sektoru šećera, utvrđenih uredbama br. 2267/2000 i 1993/2001, također nije temeljila na uzimanju u obzir stvarnog iznosa izvoznih subvencija isplaćenih kako bi se osigurala prodaja količina šećera sadržanih u prerađenim proizvodima koji su bili predmet izvoznih obveza.

               31

               Budući da je takva metoda, iz razloga navedenih u točki 28. ove presude, imala za posljedicu previsoku procjenu prosječnog gubitka i posljedično ukupnog gubitka, nju također treba smatrati protivnom članku 33. stavku 1. Uredbe br. 2038/1999.

               32

               Na treće pitanje stoga treba odgovoriti da su Uredbe br. 2267/2000 i 1993/2001 nevaljane.

         O ograničenju vremenskih učinaka ove presude

               33

               Komisija tvrdi da bi Sud, s obzirom na vrijeme koje je proteklo od donošenja uredbi br. 2267/2000 i 1993/2001, teškoće pri ponovnom nalaženju podataka za godine o kojima je riječ u glavnom postupku i okolnosti da neki od tadašnjih proizvođača više ne postoje, trebao ograničiti učinke proglašenja nevaljanosti tih uredbi na način da se na nju mogu pozivati samo poduzetnici koji su podnijeli tužbu sudu ili ekvivalentno pravno sredstvo radi povrata neosnovano plaćenih iznosa s osnove pristojbi na proizvodnju u sektoru šećera utvrđenih spomenutim uredbama.

               34

               Takvim ograničenjem vremenskih učinaka nevaljanosti poduzetnici koji su podnijeli tužbu ili drugo pravno sredstvo ne bi bili lišeni pravne zaštite svojih prava. S druge strane, time bi se izbjeglo stvaranje situacije u kojoj bi moglo doći do narušavanja tržišnog natjecanja između poduzetnika sa sjedištem u starijim državama članicama i onima sa sjedištem u državama članicama koje su pristupile Europskoj uniji 2004. i kasnije, s obzirom na to da bi samo prvonavedeni poduzetnici mogli ostvariti pravo na povrat preplaćenih pristojbi.

               35

               Kraljevina Belgija je pak na raspravi ustvrdila da ne postoje nikakve objektivne razlike na temelju kojih bi bilo moguće razlikovati položaj poduzetnika koji su podnijeli tužbu prije dana proglašenja ove presude i onaj poduzetnika koji nisu podnijeli takvu tužbu i stoga je predložila da se uredbe br. 2267/2000 i 1993/2001 proglase nevaljanima s učincima pro futuro.

               36

               Naposljetku, društvo Raffinerie i Kraljevina Nizozemska u svojim su izlaganjima tvrdili da u predmetnom slučaju ne postoje važni razlozi pravne sigurnosti koji bi opravdali ograničenje vremenskih učinaka proglašenja nevaljanosti spomenutih uredbi.

               37

               U tom pogledu valja podsjetiti da, kada to važni razlozi pravne sigurnosti opravdavaju, Sud na temelju članka 264. drugog stavka UFEU‑a, koji je po analogiji primjenjiv na zahtjev za prethodnu odluku o valjanosti akata Unije na temelju članka 267. UFEU‑a, raspolaže diskrecijskom ovlašću da u svakom pojedinom slučaju odredi koji se učinci predmetnog akta moraju smatrati konačnima (presuda od 28. travnja 2016., Borealis Polyolefine i dr., C‑191/14, C‑192/14, C‑295/14, C‑389/14 i C‑391/14 do C‑393/14, EU:C:2016:311, t. 103.).

               38

               Sud je tako iskoristio mogućnost ograničenja vremenskih učinaka utvrđenja nevaljanosti propisa Unije kada su važni razlozi pravne sigurnosti povezani sa cjelokupnim javnim i privatnim interesima o kojima je bila riječ u odnosnim predmetima sprječavali da se dovede u pitanje naplata ili isplata novčanih iznosa, izvršenih na temelju tog propisa, u odnosu na razdoblje koje je prethodilo danu donošenja presude (presuda od 8. studenoga 2001., Silos, C‑228/99, EU:C:2001:599, t. 36.).

               39

               U predmetnom slučaju ni teškoće pri pronalaženju podataka u vezi s tržišnim godinama 1999./2000. i 2000./2001. ni činjenica da neki od proizvođača koji su postojali u razdoblju o kojem je riječ u glavnom postupku više ne postoje ne mogu se smatrati važnim razlozima pravne sigurnosti koji opravdavaju ograničenje vremenskih učinaka ove presude.

               40

               Osim toga, okolnost da bi poduzetnici sa sjedištem u „starijim” državama članicama, koji su morali platiti pristojbe za tržišne godine 1999./2000. i 2000./2001., imali pravo na povrat preplaćenih pristojbi ne može narušiti tržišno natjecanje između tih poduzetnika i onih sa sjedištem u državama članicama koje su pristupile Uniji u 2004. i kasnije s obzirom na to da je cilj povrata okončati situaciju u kojoj se ta prva kategorija poduzetnika nalazila u nepovoljnijem položaju.

               41

               U tim okolnostima nije potrebno ograničiti vremenske učinke ove presude.

         Troškovi

               42

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (treće vijeće) odlučuje:

                           1)

                           Članak 33. stavak 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 2038/1999 od 13. rujna 1999. o zajedničkoj organizaciji tržišta u sektoru šećera treba tumačiti na način da je za izračun prosječnog gubitka potrebno podijeliti ukupni iznos stvarnih troškova povezanih s izvoznim subvencijama za proizvode obuhvaćene tom odredbom s ukupnim izvezenim količinama tih proizvoda, bez obzira na to jesu li ili nisu za te količine subvencije stvarno isplaćene.

                           2)

                           Članak 33. stavak 2. spomenute uredbe treba tumačiti na način da pri ukupnom izračunu pristojbi na proizvodnju treba uzeti u obzir prosječni gubitak, koji se izračunava tako da se ukupni iznos stvarnih troškova povezanih s izvoznim subvencijama za proizvode obuhvaćene tom odredbom podijeli s ukupnim izvezenim količinama tih proizvoda, bez obzira na to jesu li ili nisu za te količine subvencije stvarno isplaćene.

                           3)

                           Uredba Komisije (EZ) br. 2267/2000 od 12. listopada 2000. o utvrđivanju pristojbi na proizvodnju i koeficijenta za izračun dodatne pristojbe u sektoru šećera za tržišnu godinu 1999./2000. i Uredba Komisije (EZ) br. 1993/2001 od 11. listopada 2001. o utvrđivanju pristojbi na proizvodnju u sektoru šećera za tržišnu godinu 2000./2001. su nevaljane.

                     Potpisi

            (
            1
         )	? Jezik postupka: francuski


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 14. lipnja 2007.#Komisija Europskih zajednica protiv Irske.#Povreda obveze države članice - Direktiva 79/923/EEZ.#Predmet C-148/05.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 12. travnja 2013. # Staatlich genehmigte Gesellschaft der Autoren, Komponisten und Musikverleger reg. Gen. mbH (AKM) protiv Europske komisije. # Tržišno natjecanje. # Predmet T-432/08.


Presuda Općeg suda (treće vijeće) od 11. listopada 2016.#Guccio Gucci SpA protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija – Prijava figurativnog žiga Europske unije koji prikazuje četiri isprepletena slova G – Raniji figurativni žig Europske unije i raniji nacionalni figurativni žig G – Relativni razlog za odbijanje – Nepostojanje sličnosti znakova – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-753/15.


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 28. ožujka 1984. # Pluimveeslachterij Midden-Nederland BV i Pluimveeslachterij C. Van Miert BV. # Zahtjevi za prethodnu odluku: College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Nizozemska. # Spojeni predmeti 47/83 i 48/83.


Presuda Suda (veliko vijeće) od 9. studenog 2010.#Volker und Markus Schecke GbR (C-92/09) i Hartmut Eifert (C-93/09) protiv Land Hessen.#Zahtjevi za prethodnu odluku: Verwaltungsgericht Wiesbaden - Njemačka.#Direktiva 95/46/EZ.#Spojeni predmeti C-92/09 i C-93/09.


Presuda Općeg suda (deveto vijeće) od 26. ožujka 2015.#Michael Radecki protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Postupak povodom prigovora – Prijava verbalnog žiga Zajednice AKTIVAMED – Raniji nacionalni figurativni žig VAMED – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) i stavak 5. Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T‑551/13.