title: predmet C-576/19 P: Žalba koju su 29. srpnja 2019. podnijeli Intercept Pharma Ltd, Intercept Pharmaceuticals, Inc. protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 28. lipnja 2019. u predmetu T-377/18, Intercept Pharma i Intercept Pharmaceuticals protiv EMA-e

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/17

      Žalba koju su 29. srpnja 2019. podnijeli Intercept Pharma Ltd, Intercept Pharmaceuticals, Inc. protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 28. lipnja 2019. u predmetu T-377/18, Intercept Pharma i Intercept Pharmaceuticals protiv EMA-e
      (predmet C-576/19 P)
      (2019/C 432/21)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Intercept Pharma Ltd, Intercept Pharmaceuticals, Inc. (zastupnici: L. Tsang, J. Mulryne i E. Amos, Solicitors, F. Campbell, Barrister)

         Druga stranka u postupku: Europska agencija za lijekove

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

                  —

                  ukine odluku Općeg suda od 28. lipnja 2019.;

                  —

                  poništi odluku koju im je druga stranka u postupku dostavila 15. svibnja 2018. o objavi periodičnog izvješća o procjeni koristi i rizika i

                  —

                  naloži drugoj stranci u postupku snošenje njihovih troškova u prvostupanjskom i žalbenom postupku.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti žalbe žalitelji ističu dva žalbena razloga.

                  1.

                  Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Opći sud pogriješio kada je zaključio da je alineja o „zaštiti sudskog postupka” iz članka 4. stavka 2. Uredbe 1049/2001 (1) mjerodavna samo ako su dokumenti sastavljeni u kontekstu posebnog sudskog postupka odnosno ako sadržavaju pravna stajališta koja su predmet tog postupka. Takav zaključak predstavlja nedopustivo i Uredbom nepredviđeno sužavanje i ograničavanje teksta članka 4. stavka 2.

                  2.

                  Drugi žalbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Opći sud pogriješio kada je zaključio da se alineja o „komercijalnim interesima” iz članka 4. stavka 2. Uredbe 1049/2001 može primijeniti samo ako se ocijeni da određeni dijelovi dokumenta ugrožavaju komercijalne interese dotične stranke te da se ne može primijeniti samo na temelju toga što bi otkrivanje dokumenta u cjelini moglo naštetiti komercijalnim interesima njegovog autora. Zbog takvog tumačenja Opći sud nije prihvatio tvrdnju da je druga stranka u postupku počinila pogrešku koja se tiče prava i pogrešku u ocjeni kada je odbila uzeti u obzir kontekst zahtjeva za pristup u ovom predmetu.

         (1)  Uredba (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL 2001., L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.)


title: predmet T-750/18: Rješenje Općeg suda od 25. listopada 2019. – Briois protiv Parlamenta („Institucionalno pravo – Zastupnik u Europskom parlamentu – Povlastice i imuniteti – Odluka o ukidanju zastupničkog imuniteta – Istek mandata zastupnika – Gubitak pravnog interesa – Obustava postupka”)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/56

      Rješenje Općeg suda od 25. listopada 2019. – Briois protiv Parlamenta
      (predmet T-750/18) (1)

      („Institucionalno pravo - Zastupnik u Europskom parlamentu - Povlastice i imuniteti - Odluka o ukidanju zastupničkog imuniteta - Istek mandata zastupnika - Gubitak pravnog interesa - Obustava postupka”)
      (2019/C 432/66)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Steeve Briois (Hénin-Beaumont, Francuska) (zastupnik: F. Wagner, avocat)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: S. Alonso de León i C. Burgos, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Parlamenta P8_TA(2018)0401 od 24. listopada 2018. o ukidanju zastupničkog imuniteta tužitelju.

         Izreka

                  1.

                     Obustavlja se postupak povodom ove tužbe.

                  2.

                     Svaka stranka snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 82, 4. 3. 2019.


title: predmet T-332/17: Presuda Općeg suda od 24. listopada 2019. – E-Control protiv ACER-a („Energija – Odluka Žalbenog povjerenstva ACER-a – Utvrđivanje regija za proračun kapaciteta – Tužba za poništenje – Pravni interes – Djelomična nedopuštenost – Uredba (EU) 2015/1222 – Nadležnost ACER-a”)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/35

      Presuda Općeg suda od 24. listopada 2019. – E-Control protiv ACER-a
      (predmet T-332/17) (1)

      („Energija - Odluka Žalbenog povjerenstva ACER-a - Utvrđivanje regija za proračun kapaciteta - Tužba za poništenje - Pravni interes - Djelomična nedopuštenost - Uredba (EU) 2015/1222 - Nadležnost ACER-a”)
      (2019/C 432/39)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Energie-Control Austria für die Regulierung der Elektrizitäts- und Erdgaswirtschaft (E-Control) (Beč, Austrija) (zastupnik: F. Schuhmacher, odvjetnik)

         Tuženik: Agencija Europske unije za suradnju energetskih regulatora (zastupnici: P. Martinet i E. Tremmel, agenti)

         Intervenijenti u potporu tužitelju: Verbund AG (Beč) (zastupnik: S. Polster, odvjetnik)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: Češka Republika (zastupnici: M. Smolek, J. Vláčil i T. Müller, agenti), Republika Poljska (zastupnik: B. Majczyna, agent)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a za poništenje odluke A-001-2017 (konsolidirani tekst) Odbora za žalbe ACER-a od 17. ožujka 2017. kojom se odbija žalba protiv odluke br. 6/2016 ACER-a o utvrđivanju regija za proračun kapaciteta.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se odluka A-001-2017 (konsolidirani tekst) Odbora za žalbe Agencije Europske unije za suradnju energetskih regulatora (ACER) od 17. ožujka 2017. kojom se odbija žalba protiv odluke br. 6/2016 ACER-a o utvrđivanju regija za proračun kapaciteta, u dijelu u kojem se njome odbija žalba društva Energie-Control Austria für die Regulierung der Elektrizitäts- und Erdgaswirtschaft (E-Control).

                  2.

                     U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                     ACER će snositi vlastite troškove i četvrtinu troškova društva E-Control.

                  4.

                     Društvo E-Control snosit će tri četvrtine vlastitih troškova.

                  5.

                     Češka Republika, Republika Poljska i društvo Verbund AG snosit će svaki vlastite troškove.

         (1)  SL C 249, 31. 7. 2017.


title: predmet T-145/19: Rješenje Općeg suda od 17. listopada 2019. – Jap Energéticas y Medioambientales protiv Komisije („Tužba za poništenje – Sporazum o potpori zaključen u okviru Financijskog instrumenta za okoliš (LIFE+) – Opomena dužniku – Akt koji pripada isključivo ugovornom okviru od kojega je neodvojiv – Nepostojanje preinake tužbe – Očita nedopuštenost”)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/56

      Rješenje Općeg suda od 17. listopada 2019. – Jap Energéticas y Medioambientales protiv Komisije
      (predmet T-145/19) (1)

      („Tužba za poništenje - Sporazum o potpori zaključen u okviru Financijskog instrumenta za okoliš (LIFE+) - Opomena dužniku - Akt koji pripada isključivo ugovornom okviru od kojega je neodvojiv - Nepostojanje preinake tužbe - Očita nedopuštenost”)
      (2019/C 432/67)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužiteljica: Jap Energéticas y Medioambientales, SL (Valencia, Španjolska) (zastupnik: G. Alabau Zabal, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J. Estrada de Solà i S. Izquierdo Pérez, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263., kojim se traži poništenje opomene dužniku koju je Komisija izdala 14. siječnja 2019. kako bi povratila iznos od 82 750,96 eura isplaćen tužiteljici u okviru financijske potpore za prototipni projekt proizvodnje vodika od čiste vode, amonijaka i recikliranog aluminija.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbacuje kao očito nedopuštena.

                  2.

                     Društvu Jap Energéticas y Medioambientales, SL nalaže se snošenje troškova, uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite.

         (1)  SL C 155, 6. 5. 2019.


title: predmet T-498/18: Presuda Općeg suda od 24. listopada 2019. – ZPC Flis protiv EUIPO-a – Aldi Einkauf (Happy Moreno choco) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije Happy Moreno choco – Raniji nacionalni figurativni žigovi MORENO – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001) – Zamjena popisa proizvoda obuhvaćenih ranijim nacionalnim figurativnim žigovima – Ispravak odluke žalbenog vijeća – Članak 102. stavak 1. Uredbe 2017/1001 – Pravni temelj – Ranija praksa odlučivanja – Pravna sigurnost – Legitimna očekivanja”)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/46

      Presuda Općeg suda od 24. listopada 2019. – ZPC Flis protiv EUIPO-a – Aldi Einkauf (Happy Moreno choco)
      (predmet T-498/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije Happy Moreno choco - Raniji nacionalni figurativni žigovi MORENO - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001) - Zamjena popisa proizvoda obuhvaćenih ranijim nacionalnim figurativnim žigovima - Ispravak odluke žalbenog vijeća - Članak 102. stavak 1. Uredbe 2017/1001 - Pravni temelj - Ranija praksa odlučivanja - Pravna sigurnost - Legitimna očekivanja”)
      (2019/C 432/53)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: ZPC Flis sp.j. (Radziejowice, Poljska) (zastupnik: M. Kondrat, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: K. Kompari i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG (Essen, Njemačka) (zastupnici: N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen i M. Minkner, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 31. svibnja 2018. (predmet R 1464/2017-1), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Aldi Einkauf i ZPC Flis.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se odluka prvog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 31. svibnja 2018. (predmet R 1464/2017-1) u dijelu u kojem odbija registraciju žiga za koji je podnesena prijava za sljedeće proizvode: „nadomjesci kave; čaj, kakao; proizvodi dobiveni od kakaa; pića na bazi čokolade; svi navedeni proizvodi također u instant obliku”, osim kakaa kad je o potonjima riječ.

                  2.

                     Prigovor se djelomično prihvaća za sve proizvode i usluge obuhvaćene prijavom za registraciju, osim usluga iz razreda 35., koje odgovaraju sljedećem opisu: „Maloprodaja ili veleprodaja kalupa za kekse; veleprodaja i maloprodaja kalupa za kekse putem interneta”.

                  3.

                     U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  4.

                     Svaka stranka snosit će svoje troškove.

         (1)  SL C 352, 1. 10. 2018.


title: predmet C-577/19 P: Žalba koju je 29. srpnja 2019. podnio KID-Systeme GmbH protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 16. svibnja 2019. u predmetu T-354/18, KID-Systeme protiv EUIPO-a

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/18

      Žalba koju je 29. srpnja 2019. podnio KID-Systeme GmbH protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 16. svibnja 2019. u predmetu T-354/18, KID-Systeme protiv EUIPO-a
      (predmet C-577/19 P)
      (2019/C 432/22)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: KID-Systeme GmbH (zastupnici: R. Kunze, G. Würtenberger i T. Wittmann, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo
      Rješenjem od 10. listopada 2019., Sud (vijeće za dopuštanje žalbi) ocijenio je žalbu nedopuštenom i naložio društvu KID-Systeme GmbH snošenje vlastitih troškova.


title: predmet T-188/19: Rješenje Općeg suda od 24. listopada 2019. – Ujedinjena Kraljevina protiv Komisije („Tužba za poništenje – Istraživanja, tehnološki razvoj i svemir – Sedmi okvirni program Unije – Revizija – Nepopunjavanje evidencije radnih sati – Troškovi osoblja proglašeni neprihvatljivim – Odluka Komisije o usvajanju izvješća o reviziji kao konačnog – Nedopuštenost”)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/57

      Rješenje Općeg suda od 24. listopada 2019. – Ujedinjena Kraljevina protiv Komisije
      (predmet T-188/19) (1)

      („Tužba za poništenje - Istraživanja, tehnološki razvoj i svemir - Sedmi okvirni program Unije - Revizija - Nepopunjavanje evidencije radnih sati - Troškovi osoblja proglašeni neprihvatljivim - Odluka Komisije o usvajanju izvješća o reviziji kao konačnog - Nedopuštenost”)
      (2019/C 432/68)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske (zastupnici: S. Brandon i Z. Lavery, agenti, uz asistenciju T. Johnstona i J. Scott, barristers)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: R. Lyal, A. Kyratsou i M. Siekierzyńska, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 272. UFEU-a kojim se traži utvrđenje da, usvajanjem konačnog izvješća o reviziji br. 14-BA 262-013 o provedbi sporazuma o nepovratnim sredstvima Combine, EUFAR i THOR, kojih je korisnik je Met Office, nacionalna meteorološka služba, pridružena ministarstvu poduzetništva, energetike i industrijske strategije u Vladi Ujedinjene Kraljevine, Komisija nije pravilno protumačila i primijenila ugovorne odredbe koje se odnose na te projekte.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

                  2.

                     Ujedinjenoj Kraljevini Velike Britanije i Sjeverne Irske nalaže se snošenje vlastitih troškova i troškova Europske komisije.

         (1)  SL C 172, 20. 5. 2019.


title: predmet T-559/18: Presuda Općeg suda od 24. listopada 2019. – Atos Medical protiv EUIPO-a – Andreas Fahl Medizintechnik-Vertrieb (Medicinski flasteri) („Dizajn Zajednice – Postupak za proglašavanje žiga ništavim – Registrirani dizajn Zajednice koji predstavlja medicinski flaster – Otkrivanje ranijih dizajna – Razlog ništavosti – Individualni karakter – Upućeni korisnik – Stupanj slobode dizajnera – Različit ukupni dojam – Članak 6. i članak 25. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 6/2002”)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/47

      Presuda Općeg suda od 24. listopada 2019. – Atos Medical protiv EUIPO-a – Andreas Fahl Medizintechnik-Vertrieb (Medicinski flasteri)
      (predmet T-559/18) (1)

      („Dizajn Zajednice - Postupak za proglašavanje žiga ništavim - Registrirani dizajn Zajednice koji predstavlja medicinski flaster - Otkrivanje ranijih dizajna - Razlog ništavosti - Individualni karakter - Upućeni korisnik - Stupanj slobode dizajnera - Različit ukupni dojam - Članak 6. i članak 25. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 6/2002”)
      (2019/C 432/54)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Atos Medical GmbH (Troisdorf, Njemačka) (zastupnici: K. Middelhoff, G. Schoenen i S. Biermann, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: D. Walicka, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Andreas Fahl Medizintechnik-Vertrieb GmbH (Köln, Njemačka) (zastupnik: F. Kramer, odvjetnica)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 29. lipnja 2018. (predmet R 2215/2016-3), koja se odnosi na postupak za proglašavanje žiga ništavim između društava Atos Medical i Andreas Fahl Medizintechnik-Vertrieb.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu Atos Medical GmbH nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 399, 5. 11. 2018.


title: predmet C-212/18: Presuda Suda (drugo vijeće) od 24. listopada 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte - Italija) – Prato Nevoso Termo Energy Srl protiv Provincia di Cuneo, ARPA Piemonte (Zahtjev za prethodnu odluku – Okoliš – Direktiva 2008/98/EZ – Otpad – Otpadna biljna ulja podvrgnuta kemijskoj obradi – Članak 6. stavci 1. i 4. – Prestanak statusa otpada – Direktiva 2009/28/EZ – Promicanje uporabe energije iz obnovljivih izvora – Članak 13. – Nacionalni postupci odobrenja, certificiranja i izdavanja dozvola za postrojenja za proizvodnju energije za grijanje i hlađenje iz obnovljivih izvora energije – Uporaba tekućeg biogoriva kao izvora opskrbljivanja postrojenja za proizvodnju električne energije)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/7

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 24. listopada 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte - Italija) – Prato Nevoso Termo Energy Srl protiv Provincia di Cuneo, ARPA Piemonte
      (predmet C-212/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Okoliš - Direktiva 2008/98/EZ - Otpad - Otpadna biljna ulja podvrgnuta kemijskoj obradi - Članak 6. stavci 1. i 4. - Prestanak statusa otpada - Direktiva 2009/28/EZ - Promicanje uporabe energije iz obnovljivih izvora - Članak 13. - Nacionalni postupci odobrenja, certificiranja i izdavanja dozvola za postrojenja za proizvodnju energije za grijanje i hlađenje iz obnovljivih izvora energije - Uporaba tekućeg biogoriva kao izvora opskrbljivanja postrojenja za proizvodnju električne energije)
      (2019/C 432/07)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Prato Nevoso Termo Energy Srl

         Tuženici: Provincia di Cuneo, ARPA Piemonte

         uz sudjelovanje: Comune di Frabosa Sottana

         Izreka

      Članak 6. stavke 1. i 4. Direktive 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu i stavljanju izvan snage određenih direktiva u vezi s člankom 13. stavkom 1. Direktive 2009/28/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora te o izmjeni i kasnijem stavljanju izvan snage direktiva 2001/77/EZ i 2003/30/EZ, kako je izmijenjena Direktivom (EU) 2015/1513 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. rujna 2015., treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni propis na temelju kojeg zahtjev za odobrenje da se umjesto metana, kao izvora opskrbljivanja postrojenja za proizvodnju električne energije koje ispušta emisije u zrak, upotrebljava tvar nastala kemijskom obradom otpadnih biljnih ulja treba odbiti zbog toga što ta tvar nije uvrštena na popis kategorija goriva iz biomase dopuštenih u tu svrhu, a taj se popis može izmijeniti samo ministarskom uredbom čiji postupak donošenja nije usklađen s upravnim postupkom odobrenja uporabe takve tvari kao goriva, ako je država članica mogla smatrati, a da ne počini očitu pogrešku u ocjeni, da nije dokazano da uporaba navedenog biljnog ulja u takvim okolnostima ispunjava uvjete propisane člankom 6. stavkom 1. Direktive 2008/98 i, osobito, da nema bilo koji mogući štetan učinak na okoliš i zdravlje ljudi. Na sudu koji je uputio zahtjev jest da provjeri je li to doista tako u glavnom predmetu.

         (1)  SL C 240, 9. 7. 2018.


title: predmet T-560/18: Presuda Općeg suda od 24. listopada 2019. – Atos Medical protiv EUIPO-a – Andreas Fahl Medizintechnik-Vertrieb (Medicinski flasteri) („Dizajn Zajednice – Postupak za proglašavanje žiga ništavim – Registrirani dizajn Zajednice koji predstavlja medicinski flaster – Otkrivanje ranijih dizajna – Razlog ništavosti – Individualni karakter – Upućeni korisnik – Stupanj slobode dizajnera – Različit ukupni dojam – Članak 6. i članak 25. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 6/2002”)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/48

      Presuda Općeg suda od 24. listopada 2019. – Atos Medical protiv EUIPO-a – Andreas Fahl Medizintechnik-Vertrieb (Medicinski flasteri)
      (predmet T-560/18) (1)

      („Dizajn Zajednice - Postupak za proglašavanje žiga ništavim - Registrirani dizajn Zajednice koji predstavlja medicinski flaster - Otkrivanje ranijih dizajna - Razlog ništavosti - Individualni karakter - Upućeni korisnik - Stupanj slobode dizajnera - Različit ukupni dojam - Članak 6. i članak 25. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 6/2002”)
      (2019/C 432/55)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Atos Medical GmbH (Troisdorf, Njemačka) (zastupnici: K. Middelhoff, G. Schoenen i S. Biermann, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: D. Walicka, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Andreas Fahl Medizintechnik-Vertrieb GmbH (Köln, Njemačka) (zastupnik: F. Kramer, odvjetnica)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 29. lipnja 2018. (predmet R 2216/2016-3), koja se odnosi na postupak za proglašavanje žiga ništavim između društava Atos Medical i Andreas Fahl Medizintechnik-Vertrieb.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu Atos Medical GmbH nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 399, 5. 11. 2018.


title: predmet T-211/19: Rješenje Općeg suda od 25. listopada 2019. – Le Pen protiv Parlamenta („Institucionalno pravo – Zastupnik u Europskom parlamentu – Povlastice i imuniteti – Odluka o ukidanju zastupničkog imuniteta – Istek mandata zastupnika – Gubitak pravnog interesa – Obustava postupka”)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/58

      Rješenje Općeg suda od 25. listopada 2019. – Le Pen protiv Parlamenta
      (predmet T-211/19) (1)

      („Institucionalno pravo - Zastupnik u Europskom parlamentu - Povlastice i imuniteti - Odluka o ukidanju zastupničkog imuniteta - Istek mandata zastupnika - Gubitak pravnog interesa - Obustava postupka”)
      (2019/C 432/69)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Jean-Marie Le Pen (Saint-Cloud, Francuska) (zastupnik: F. Wagner, avocat)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: N. Görlitz i C. Burgos, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Parlamenta P8_TA(2019)0136 od 12. ožujka 2019. o ukidanju zastupničkog imuniteta tužitelju.

         Izreka

                  1.

                     Obustavlja se postupak povodom ove tužbe.

                  2.

                     Svaka stranka snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 187, 3. 6. 2019.


title: predmet T-568/18: Presuda Općeg suda od 7. studenoga 2019. – Local-e-motion protiv EUIPO-a –Volkswagen (WE) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije WE – Raniji nacionalni verbalni žig WE – Relativni razlog za odbijanje – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/48

      Presuda Općeg suda od 7. studenoga 2019. – Local-e-motion protiv EUIPO-a –Volkswagen (WE)
      (predmet T-568/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije WE - Raniji nacionalni verbalni žig WE - Relativni razlog za odbijanje - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2019/C 432/56)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Local-e-motion GmbH (Dorsten, Njemačka) (zastupnik: D. Sprenger, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: W. Schramek, M. Fischer i D. Hanf, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Volkswagen AG (Wolfsburg, Njemačka) (zastupnici: F. Thiering i L. Steidle, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 12. srpnja 2018. (predmet R 128/2018-4) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Volkswagen i Local-e-motion.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu Local-e-motion GmbH nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 427, 26. 11. 2018.


title: predmet C-601/19 P: Žalba koju je 7. kolovoza 2019. podnio BP protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 11. srpnja 2019. u predmetu T-888/16, BP protiv FRA-e

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/19

      Žalba koju je 7. kolovoza 2019. podnio BP protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 11. srpnja 2019. u predmetu T-888/16, BP protiv FRA-e
      (predmet C-601/19 P)
      (2019/C 432/24)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žaliteljica: BP (zastupnik: E. Lazar, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Agencija Europske unije za temeljna prava

         Žalbeni zahtjev

      Žaliteljica od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu i, posljedično,

                  —

                  poništi odluku tijela nadležnog za sklapanje ugovora o radu (AHCC) od 21. travnja 2016. o neproduljenju njezina ugovora o radu;

                  —

                  dodijeli joj naknadu imovinske i neimovinske štetu koju je pretrpjela zbog, s jedne strane, nezakonite odluke o neproduljenju ugovora o radu i, s druge strane, nezakonitog izvršenja presude u predmetu T-658/13 P;

                  —

                  dodijeli joj naknadu imovinske i neimovinske štete koju je pretrpjela zbog propuštanja druge stranke u postupku da donese zakonita pravila za ocjenjivanje, razvrstavanje i produljenje ugovora i naknadu s tim povezane štete proizišle iz nepostojanja takvih pravila;

                  —

                  utvrdi da su FRA-ine Smjernice za ocjenjivanje i razvrstavanje i odluka njezina direktora 2009/13 o produljenju ugovora o radu nezakonite jer su donesene u nezakonitom postupku i bez odgovarajućih ovlasti donositelja;

                  —

                  primijeni svoju punu nadležnosti radi jamčenja djelotvornosti svoje odluke;

                  —

                  naloži drugoj stranci u postupku plaćanje zateznih kamata po referentnoj stopi Europske središnje banke uvećanoj za dva postotna boda na eventualno dosuđeni iznos ili drukčijeg iznosa kamata koji smatra pravičnim i prikladnim;

                  —

                  naloži FRA-i snošenje troškova u prvostupanjskom i žalbenom postupku.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvi žalbeni razlog: Opći je sud počinio očitu pogrešku u ocjeni drugog tužbenog razloga koji se odnosio na nezakonitost FRA-inih pravila i četvrtog žalbenog razloga koji se ticao žaliteljičina prigovora nezakonitosti na temelju članka 277. UFEU-a. S tim u vezi, Opći je sud pogrešno procijenio činjenice i dokaze, iskrivio dokaze, počinio pogrešku koja se tiče prava, povrijedio obvezu obrazlaganja i povrijedio pravo na saslušanje.
      Drugi žalbeni razlog: Opći sud nije se izjasnio o trećem tužbenom razlogu te nije iskoristio svoju punu nadležnost kako je zatraženo u petom tužbenom razlogu. S tim u vezi, povrijedio je zahtjev poštovanja prava iz članka 19. stavka 1. UEU-a i članak 268. UFEU-a.
      Treći žalbeni razlog: Opći je sud povrijedio članke 35., 36., 64. i 65. svojeg Poslovnika. S tim u vezi, povrijedio je načelo kontradiktornosti; propustio je dostaviti FRA-i dopis od 25. rujna 2017. i obavijestiti žaliteljicu o toj dostavi; povrijedio je pravila o izvođenju dokaza vezano uz odgovor na tužbu i pravila o dokazivanju; neosnovano je odbio OLAF-ovo izvješće u spojenim predmetima OF/2014/0192 i OF/2015/0167; povrijedio je pravo na saslušanje, pravo na pravično suđenje i članak 52. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.
      Četvrti žalbeni razlog: Opći je sud povrijedio pravo na obranu i načelo djelotvorne sudske zaštite iz članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima te nije na prikladan način obrazložio odluku.
      Peti žalbeni razlog: Opći je sud povrijedio članke 134. i 135. svojeg Poslovnika, koji se odnose na troškove. S tim u vezi, povrijedio je svoju obvezu obrazlaganja.


title: predmet T-333/17: Presuda Općeg suda od 24. listopada 2019. – Austrian Power Grid i Vorarlberger Übertragungsnetz protiv ACER-a („Energija – Odluka Žalbenog povjerenstva ACER-a – Utvrđivanje regija za proračun kapaciteta – Tužba za poništenje – Pravni interes – Djelomična nedopuštenost – Uredba (EU) 2015/1222 – Nadležnost ACER-a”)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/36

      Presuda Općeg suda od 24. listopada 2019. – Austrian Power Grid i Vorarlberger Übertragungsnetz protiv ACER-a
      (predmet T-333/17) (1)

      („Energija - Odluka Žalbenog povjerenstva ACER-a - Utvrđivanje regija za proračun kapaciteta - Tužba za poništenje - Pravni interes - Djelomična nedopuštenost - Uredba (EU) 2015/1222 - Nadležnost ACER-a”)
      (2019/C 432/40)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Austrian Power Grid AG (Beč, Austrija) i Vorarlberger Übertragungsnetz GmbH (Bregenz, Austrija) (zastupnici: H. Kristoferitsch i S. Huber, odvjetnici)

         Tuženik: Agencija Europske unije za suradnju energetskih regulatora (zastupnici: P. Martinet i E. Tremmel, agenti)

         Intervenijent u potporu tužiteljima: Verbund AG (Beč, Austrija) (zastupnik: S. Polster, odvjetnik)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: Češka Republika (zastupnici: M. Smolek, J. Vláčil i T. Müller, agenti), Republika Poljska (zastupnik: B. Majczyna, agent), Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. (Konstancin-Jeziorna, Poljska) (zastupnik: M. Szambelańczyk, odvjetnik)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje odluke A-001-2017 (konsolidirani tekst) Odbora za žalbe ACER-a od 17. ožujka 2017. kojom se odbija žalba protiv odluke br. 6/2016 ACER-a o utvrđivanju regija za proračun kapaciteta.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se odluka A-001-2017 (konsolidirani tekst) Odbora za žalbe Agencije Europske unije za suradnju energetskih regulatora (ACER) od 17. ožujka 2017. kojom se odbija žalba protiv odluke br. 6/2016 ACER-a o utvrđivanju regija za proračun kapaciteta, u dijelu u kojem se njome odbija žalba društava Austrian Power Grid AG i Vorarlberger Übertragungsnetz GmbH.

                  2.

                     U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                     ACER će snositi vlastite troškove i četvrtinu troškova društava Austrian Power Grid i Vorarlberger Übertragungsnetz.

                  4.

                     Austrian Power Grid et Vorarlberger Übertragungsnetz snosit će tri četvrtine vlastitih troškova.

                  5.

                     Češka Republika, Republika Poljska, društvo Verbund AG i društvo Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. snosit će svaki vlastite troškove.

         (1)  SL C 249, 31. 7. 2017.


title: predmet C-622/19 P: Žalba koju je 21. kolovoza 2019. podnio Luz Saúde, S.A. protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 13. lipnja 2019. u predmetu T-357/18, Luz Saúde protiv EUIPO-a – Clínica La Luz

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/20

      Žalba koju je 21. kolovoza 2019. podnio Luz Saúde, S.A. protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 13. lipnja 2019. u predmetu T-357/18, Luz Saúde protiv EUIPO-a – Clínica La Luz
      (predmet C-622/19 P)
      (2019/C 432/25)
      Jezik postupka: portugalski

         Stranke

         Žalitelj: Luz Saúde, S.A. (zastupnici: G. Gentil Anastácio, P. Guerra e Andrade, G. Moreira Rato i M. Stock da Cunha, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo, Clínica La Luz
      Rješenjem od 5. studenoga 2019. Sud (vijeće za dopuštanje žalbi) odbacio je žalbu kao nedopuštenu i žalitelju Luz Saúde, S.A. naložio snošenje vlastitih troškova.


title: predmet T-383/19 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 23. listopada 2019. – Walker i dr. protiv Parlamenta i Vijeća („Privremena pravna zaštita – Područje slobode, sigurnosti i pravde – Uredba (EU) 2018/1806 – Gubitak građanstva Unije – Zahtjev za određivanje privremenih mjera – Očita nedopuštenost glavne tužbe – Nedopuštenost”)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/58

      Rješenje predsjednika Općeg suda od 23. listopada 2019. – Walker i dr. protiv Parlamenta i Vijeća
      (predmet T-383/19 R)
      („Privremena pravna zaštita - Područje slobode, sigurnosti i pravde - Uredba (EU) 2018/1806 - Gubitak građanstva Unije - Zahtjev za određivanje privremenih mjera - Očita nedopuštenost glavne tužbe - Nedopuštenost”)
      (2019/C 432/70)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: Hilary Elizabeth Walker (Cadiz, Španjolska), Jennifer Ann Cording (Valdagno, Italija), Douglas Edward Watson (Beaumont-du-Périgord, Francuska), Christopher David Randolph (Ballinlassa Belcarra Castlebar, Irska), Michael Charles Strawson (Serralongue, Francuska) (zastupnik: J. Fouchet, odvjetnik)

         Tuženici: Europski parlament (zastupnici: D. Warin i R. van de Westelaken, agenti), i Vijeće Europske unije (zastupnici: S. Cholakova, R. Meyer i M. Bauer, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a koji se odnosi, s jedne strane na suspenziju primjene Uredbe (EU) 2019/592 Europskog parlamenta i Vijeća od 10. travnja 2019. o izmjeni Uredbe (EU) 2018/1806 o popisu trećih zemalja čiji državljani moraju imati vizu pri prelasku vanjskih granica i zemalja čiji su državljani izuzeti od tog zahtjeva, u pogledu povlačenja Ujedinjene Kraljevine iz Unije (SL 2019., L 103 I, str.1.) i, s druge strane, donošenje određenih privremenih mjera.

         Izreka

                  1.

                     Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

                  2.

                     O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: predmet T-335/17: Presuda Općeg suda od 10. listopada 2019. – Help – Hilfe zur Selbsthilfe protiv Komisije („Arbitražna klauzula – Program sigurnosti hrane u korist poljoprivrednih kućanstava posebno pogođenih nesigurnošću hrane u Zimbabveu (ECHO/ZWE/BUD/2009/02002) – Preinaka tužbe – Izvješća o reviziji – Izvješće o reviziji Revizorskog suda – Izvješće OLAF-a – Povrat plaćenih iznosa – Proporcionalnost – Legitimna očekivanja”)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/37

      Presuda Općeg suda od 10. listopada 2019. – Help – Hilfe zur Selbsthilfe protiv Komisije
      (predmet T-335/17) (1)

      („Arbitražna klauzula - Program sigurnosti hrane u korist poljoprivrednih kućanstava posebno pogođenih nesigurnošću hrane u Zimbabveu (ECHO/ZWE/BUD/2009/02002) - Preinaka tužbe - Izvješća o reviziji - Izvješće o reviziji Revizorskog suda - Izvješće OLAF-a - Povrat plaćenih iznosa - Proporcionalnost - Legitimna očekivanja”)
      (2019/C 432/41)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Help – Hilfe zur Selbsthilfe eV (Bonn, Njemačka) (zastupnici: u početku V. Jungkind i P. Cramer, zatim V. Jungkind i F. Geber, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: A. Aresu, K. Blanck i A. Katsimerou, agenti)

         Predmet

      S jedne strane, zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje Odluke Komisije Ares(2017) 1515573 od 21. ožujka 2017. kojom se traži povrat jednog dijela iznosa subvencije odobrene u korist projekta pomoći ECHO/ZWE/BUD/2009/02002, kao i zahtjeva za plaćanje na temelju te odluke i, s druge strane, zahtjev na temelju članka 272. UFEU-a kojim se traži nalaganje Komisiji povrata iznosa od 643 627,72 eura koje je tužitelj isplatio Komisiji, u skladu s odlukom od 21. ožujka 2017., kao i sa zahtjevima za plaćanje od 7. travnja i 5. rujna 2017.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija

                  2.

                     Help – Hilfe zur Selbsthilfe eVu se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 239, 24. 7. 2017.


title: predmet C-675/19 SA: Zahtjev za dozvolu pljenidbe prema trećim osobama podnesen 9. rujna 2019. – Ntinos Ramon protiv Europske komisije

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/21

      Zahtjev za dozvolu pljenidbe prema trećim osobama podnesen 9. rujna 2019. – Ntinos Ramon protiv Europske komisije
      (predmet C-675/19 SA)
      (2019/C 432/26)
      Jezik postupka: grčki

         Stranke

         Podnositelj zahtjeva: Ntinos Ramon (zastupnici: Achilleas Dimitriadis i Charalampos Pogiatzis, odvjetnici)

         Protivnik zahtjeva: Europska komisija

         Zahtjev

      Podnositelj zahtjeva traži:

                  Α.

                  da Sud naloži ukidanje imuniteta Europskoj komisiji u smislu članka 1. Protokola br. 7 (1) o povlasticama i imunitetima Europske unije i odobri dostavu i izvršenje:

                              1.

                              privremene dozvole za pljenidbu prema trećim osobama (Garnishee Order Nisi) od 26. lipnja 2019. koju je izdao Eparchiako Dikastirio Ammochostou (Okružni sud u Famagusti) na Cipru,

                              2.

                              svih mjera koje je odredio taj sud,

                              3.

                              svih drugih povezanih mjera;

                  Β.

                  svaku mjeru i/ili pravni lijek koje Sud smatra pravičnima i nepristranima u ovom predmetu;

                  C.

                  nalaganje snošenja troškova, uključujući PDV.

         (1)  SL 2016., C 202, str. 266.


title: predmet T-601/17: Presuda Općeg suda od 24. listopada 2019. – Rubik’s Brand protiv EUIPO-a – Simba Toys (Oblik kocke sa stranicama rešetkaste strukture) („Žig Europske unije – Postupak za proglašavanje žiga ništavim – Trodimenzionalni žig Europske unije – Oblik kocke sa stranicama rešetkaste strukture – Apsolutni razlog za odbijanje – Članak 7. stavak 1. točka (e) podtočka ii. Uredbe br. 40/94 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (e) podtočka ii. Uredbe 2017/1001) – Znak koji se sastoji isključivo od oblika proizvoda potrebnog za ostvarenje tehničkog rezultata – Članak 76. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 95. stavak 1. Uredbe 2017/1001) – Članak 75. stavak 1. druga rečenica Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 94. stavak 1. druga rečenica Uredbe 2017/1001 – Članak 65. stavak 6. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 72. stavak 6. Uredbe 2017/1001)”)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/37

      Presuda Općeg suda od 24. listopada 2019. – Rubik’s Brand protiv EUIPO-a – Simba Toys (Oblik kocke sa stranicama rešetkaste strukture)
      (predmet T-601/17) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak za proglašavanje žiga ništavim - Trodimenzionalni žig Europske unije - Oblik kocke sa stranicama rešetkaste strukture - Apsolutni razlog za odbijanje - Članak 7. stavak 1. točka (e) podtočka ii. Uredbe br. 40/94 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (e) podtočka ii. Uredbe 2017/1001) - Znak koji se sastoji isključivo od oblika proizvoda potrebnog za ostvarenje tehničkog rezultata - Članak 76. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 95. stavak 1. Uredbe 2017/1001) - Članak 75. stavak 1. druga rečenica Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 94. stavak 1. druga rečenica Uredbe 2017/1001 - Članak 65. stavak 6. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 72. stavak 6. Uredbe 2017/1001)”)
      (2019/C 432/42)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Rubik’s Brand Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: K. Szamosi i M. Borbás, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: A. Folliard-Monguiral, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Simba Toys GmbH & Co. KG (Fürth, Njemačka) (zastupnik: O. Ruhl, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 19. lipnja 2017. (predmet R 452/2017-1), u vezi s postupkom za proglašavanje žiga ništavim između društava Simba Toys i Rubik’s Brand.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu Rubik’s Brand Ltd nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 374, 6. 11. 2017.


title: predmet C-677/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. rujna 2019. uputio Tribunalul Vâlcea (Rumunjska) – SC Valoris SRL protiv Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Craiova – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Vâlcea, Administrația Fondului pentru Mediu

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. rujna 2019. uputio Tribunalul Vâlcea (Rumunjska) – SC Valoris SRL protiv Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Craiova – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Vâlcea, Administrația Fondului pentru Mediu
      (predmet C-677/19)
      (2019/C 432/27)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunalul Vâlcea

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SC Valoris SRL

         Tuženici: Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Craiova – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Vâlcea, Administrația Fondului pentru Mediu

         Prethodno pitanje

      Treba li načela lojalne suradnje, ekvivalentnosti i djelotvornosti tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis poput onog iz članka 1. stavka 2. Ordonanțe de urgență a Guvernului nr. 52/2017 (Uredba sa zakonskom snagom br. 52/2017), kojim je određen prekluzivni rok od oko godinu dana za podnošenje zahtjeva za povrat određenih poreza koji su naplaćeni protivno pravu Unije, ako nacionalnim propisom nije predviđen sličan rok za ostvarivanje prava na povrat iznosa koji su naplaćeni protivno nacionalnim pravilima?


title: predmet T-688/19: Tužba podnesena 8. listopada 2019. – VeriGraft protiv EASME-a

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/59

      Tužba podnesena 8. listopada 2019. – VeriGraft protiv EASME-a
      (predmet T-688/19)
      (2019/C 432/71)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: VeriGraft AB (Göteborg, Švedska) (zastupnici: P. Hansson i A. Johansson, odvjetnici)

         Tuženik: Izvršna agencija za mala i srednja poduzeća (EASME)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi i proglasi nevaljanim EASME-ov raskid Sporazuma o dodjeli bespovratnih sredstava (Sporazum o dodjeli bespovratnih sredstava br. 778620 P-TEV); i

                  —

                  EASME-u naloži snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da istaknuti razlog za raskid nije primjenjiv i da je stoga EASME-ov raskid nevaljan:

                              —

                              EASME je raskinuo Sporazum o dodjeli bespovratnih sredstava navodeći kao razlog za svoju odluku samo odredbu prema kojoj se Sporazum za dodjelu bespovratnih sredstava može raskinuti ako je utvrđeno da je „korisnik ili fizička osoba koja je ovlaštena na zastupanje ili donošenje odluka u njegovo ime kriva za profesionalni propust koji se može dokazati na bilo koji način”.

                              —

                              Budući da za korisnika, tj. društvo VERIGRAFT, niti za bilo koju fizičku osobu koja ga je ovlaštena zastupati ili donositi odluke u njegovo ime nije utvrđeno da je kriva za bilo kakav profesionalni propust, taj razlog nije primjenjiv i raskid je stoga nevaljan.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da raskid Sporazuma o dodjeli bespovratnih sredstava povređuje načelo proporcionalnosti:

                              —

                              Raskid Sporazuma o dodjeli bespovratnih sredstava također povrjeđuje načelo proporcionalnosti s obzirom na to da nije odgovarajuća mjera za postizanje legitimnog cilja; nije nužan za ostvarenje željenog cilja; i s obzirom na to da je raskid nametnuo teret društvu VERIGRAFT koji je očito pretjeran u odnosu na cilj koji se želi ostvariti.


title: predmet T-778/17: Presuda Općeg suda od 24. listopada 2019. – Autostrada Wielkopolska protiv Komisije („Državne potpore – Koncesija autoceste s naplatom cestarine – Zakon kojim se predviđa izuzimanje određenih vozila od plaćanja cestarine – Naknada koju je država članica dodijelila koncesionaru zbog gubitka prihoda – Virtualna cestarina – Odluka kojom se potpora proglašava nespojivom s unutarnjim tržištem te kojom se nalaže njezin povrat – Postupovna prava zainteresiranih stranaka – Komisijina obveza posebnog opreza – Pojam državne potpore – Prednost – Poboljšanje očekivane koncesionarove financijske situacije – Kriterij privatnog subjekta u tržišnom gospodarstvu – Članak 107. stavak 3. točka (a) UFEU-a – Regionalna državna potpora”)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/38

      Presuda Općeg suda od 24. listopada 2019. – Autostrada Wielkopolska protiv Komisije
      (predmet T-778/17) (1)

      („Državne potpore - Koncesija autoceste s naplatom cestarine - Zakon kojim se predviđa izuzimanje određenih vozila od plaćanja cestarine - Naknada koju je država članica dodijelila koncesionaru zbog gubitka prihoda - Virtualna cestarina - Odluka kojom se potpora proglašava nespojivom s unutarnjim tržištem te kojom se nalaže njezin povrat - Postupovna prava zainteresiranih stranaka - Komisijina obveza posebnog opreza - Pojam državne potpore - Prednost - Poboljšanje očekivane koncesionarove financijske situacije - Kriterij privatnog subjekta u tržišnom gospodarstvu - Članak 107. stavak 3. točka (a) UFEU-a - Regionalna državna potpora”)
      (2019/C 432/43)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Autostrada Wielkopolska S.A. (Poznań, Poljska) (zastupnici: O. Geiss, D. Tayar i T. Siakka, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: L. Armati, K. Herrmann i S. Noë, agenti)

         Intervenijent u potporu tuženiku: Republika Poljska (zastupnici: B. Majczyna i M. Rzotkiewicz, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje Odluke Komisije (EU) 2018/556 od 25. kolovoza 2017. o državnoj potpori SA.35356 (2013/C) (ex 2013/NN, ex 2012/N) koju je provela Poljska za društvo Autostrada Wielkopolska (SL 2018., L 92, str. 19.).

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu Autostrada Wielkopolska S. A. nalaže se snošenje vlastitih troškova kao i troškova Europske komisije.

                  3.

                     Republika Poljska snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 32, 29. 1. 2018.


title: predmet C-213/18: Presuda Suda (prvo vijeće) od 7. studenoga 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale ordinario di Roma - Italija) – Adriano Guaitoli i dr. protiv easyJet Airline Co. Ltd (Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Sudska nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima – Uredba (EU) br. 1215/2012 – Članak 7. stavak 1. točka (a) – Sud nadležan u stvarima povezanima s ugovorima – Opća pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta – Uredba (EZ) br. 261/2004 – Članci 5., 7., 9. i 12. – Montrealska konvencija – Nadležnost – Članci 19. i 33. – Zahtjev za odštetu i popravljanje štete zbog otkazivanja i kašnjenja letova)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/8

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 7. studenoga 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale ordinario di Roma - Italija) – Adriano Guaitoli i dr. protiv easyJet Airline Co. Ltd
      (predmet C-213/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Sudska nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima - Uredba (EU) br. 1215/2012 - Članak 7. stavak 1. točka (a) - Sud nadležan u stvarima povezanima s ugovorima - Opća pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta - Uredba (EZ) br. 261/2004 - Članci 5., 7., 9. i 12. - Montrealska konvencija - Nadležnost - Članci 19. i 33. - Zahtjev za odštetu i popravljanje štete zbog otkazivanja i kašnjenja letova)
      (2019/C 432/08)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale ordinario di Roma

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Adriano Guaitoli, Concepción Casan Rodriguez, Alessandro Celano Tomassoni, Antonia Cirilli, Lucia Cortini, Mario Giuli, Patrizia Padroni

         Tuženik: easyJet Airline Co. Ltd

         Izreka

                  1.

                  Članak 7. stavak 1., članak 67. i članak 71. stavak 1. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima te članak 33. Konvencije o ujednačavanju određenih pravila u međunarodno zračnom prijevozu, sklopljene u Montrealu 28. svibnja 1999. i odobrene u ime Europske zajednice Odlukom Vijeća 2001/539/EZ od 5. travnja 2001. treba tumačiti na način da je sud države članice kojem je podnesena tužba, kojom se istodobno zahtijeva naknada paušalne i standardizirane odštete predviđene Uredbom (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta […] u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91, i naknada dodatne štete koja je obuhvaćena područjem primjene te konvencije, mora ocijeniti svoju nadležnost, u odnosu na prvi dio zahtjeva, na temelju članka 7. stavka 1. Uredbe br. 1215/2012, a u odnosu na drugi dio zahtjeva, na temelju članka 33. navedene konvencije.

                  2.

                  Članak 33. stavak 1. Konvencije o ujednačavanju određenih pravila u međunarodnom zračnom prijevozu, sklopljene u Montrealu 28. svibnja 1999., treba tumačiti na način da se njime, za potrebe tužbi za naknadu štete obuhvaćenih područjem primjene te konvencije, ne uređuje samo podjela sudske nadležnosti među državama strankama te konvencije nego i podjela mjesne nadležnosti među sudovima svake od tih država.

         (1)  SL C 240, 9. 7. 2018.


title: predmet T-690/19: Tužba podnesena 8. listopada 2019. – Daily Mail and General Trust plc i dr. protiv Komisije

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/60

      Tužba podnesena 8. listopada 2019. – Daily Mail and General Trust plc i dr. protiv Komisije
      (predmet T-690/19)
      (2019/C 432/72)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Daily Mail and General Trust plc (London, Ujedinjena Kraljevina), Ralph US Holdings (London) i Daily Mail and General Holdings Ltd (London) (zastupnici: J. Lesar, solicitor, i K. Beal QC)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  u cijelosti poništi tuženikovu odluku od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu izuzeća financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC), u dijelu u kojem se odnosi na tužitelje ili na bilo kojeg od njih;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova tužiteljâ.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu deset tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da je Komisija pri odabiru referentnog okvira za analizu poreznog sustava pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u ocjeni. Komisija je kao referentni okvir trebala uzeti britanski sustav poreza na dobit trgovačkih društava, a ne samo sustav kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u ocjeni primjenom pogrešnog pristupa za analizu sustava CFC-a. Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. pobijane odluke pogrešno smatrala da su odredbe poglavlja 9. dijela 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) oblik izuzeća od opće porezne obveze iz njegova poglavlja 5.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a kada je u uvodnim izjavama 127. do 151. pobijane odluke utvrdila da je ispunjen kriterij selektivnosti jer se prema poduzetnicima koji se nalaze u činjenično i pravno usporedivim situacijama postupalo različito.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da je „potpuno” izuzeće na temelju odjeljka 371IB Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) opravdano prirodom i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da je izuzeće od 75 % na temelju odjeljka 371ID Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) opravdano prirodom i općom strukturom poreznog sustava.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da nametanje porezne obveze CFC-ima koji ispunjavaju uvjete za izuzeće iz navedenog poglavlja 9. kao kategoriji povređuje slobodu poslovnog nastana tužiteljâ protivno članku 49. UFEU-a.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da postoji očita pogreška u ocjeni u vezi s izuzećem od 75 % i pitanjem fiksnog omjera.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da Komisijina odluka ne poštuje opće načelo prava Unije o nediskriminaciji ili jednakom postupanju.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava jer je po analogiji primijenila odredbe Direktive Vijeća (EU) 2016/1164 (1), koja nije bila primjenjiva ratione temporis, ili se na njih neopravdano pozvala.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a kada je u uvodnoj izjavi 176. pobijane odluke utvrdila da postoji kategorija korisnika (koja uključuje tužitelje) i da su oni (tužitelji) dobili potporu koju treba vratiti na temelju članka 2. stavka 1. pobijane odluke.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016. L 193, str. 1.)


title: predmet C-693/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. rujna 2019. uputio Tribunale di Milano (Italija) – SPV Project 1503 Srl, Dobank SpA protiv YB

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. rujna 2019. uputio Tribunale di Milano (Italija) – SPV Project 1503 Srl, Dobank SpA protiv YB
      (predmet C-693/19)
      (2019/C 432/28)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale di Milano

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: SPV Project 1503 Srl, Dobank SpA

         Tuženik: YB

         Prethodna pitanja

      Protivi li se i pod kojim uvjetima člancima 6. i 7. Direktive 93/13/EEZ (1) i članku 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, nacionalno pravo poput onog navedenog koje ovršnom sudu ne dopušta da provede nadzor nad pravomoćnom sudskom ovršnom ispravom i kojim se tom sudu onemogućuje da u slučaju potrošačeva očitovanja volje kojim se poziva na nepoštenost odredbe sadržane u ugovoru na temelju kojeg je izdana ovršna isprava, poništi učinke implicitne pravomoćnosti?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: predmet T-691/19: Tužba podnesena 8. listopada 2019. – Hill & Smith Holdings i Hill & Smith Overseas protiv Komisije

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/61

      Tužba podnesena 8. listopada 2019. – Hill & Smith Holdings i Hill & Smith Overseas protiv Komisije
      (predmet T-691/19)
      (2019/C 432/73)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Hill & Smith Holdings plc (Solihull, Ujedinjena Kraljevina) i Hill & Smith Overseas Ltd (Solihull) (zastupnici: J. Lesar, solicitor, i K. Beal QC)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi tuženikovu odluku C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA. koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu izuzeća financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC);

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova tužiteljâ.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu deset tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da je Komisija pri odabiru referentnog okvira za analizu poreznog sustava pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u ocjeni. Komisija je kao referentni okvir trebala uzeti britanski sustav poreza na dobit trgovačkih društava, a ne samo sustav kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u ocjeni primjenom pogrešnog pristupa za analizu sustava CFC-a. Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. pobijane odluke pogrešno smatrala da su odredbe poglavlja 9. dijela 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) oblik izuzeća od opće porezne obveze iz njegova poglavlja 5.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a kada je u uvodnim izjavama 127. do 151. pobijane odluke utvrdila da je ispunjen kriterij selektivnosti jer se prema poduzetnicima koji se nalaze u činjenično i pravno usporedivim situacijama postupalo različito.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da je „potpuno” izuzeće na temelju odjeljka 371IB Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) opravdano prirodom i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da je izuzeće od 75 % na temelju odjeljka 371ID Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) opravdano prirodom i općom strukturom poreznog sustava.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da nametanje porezne obveze CFC-ima koji ispunjavaju uvjete za izuzeće iz navedenog poglavlja 9. kao kategoriji povređuje slobodu poslovnog nastana tužiteljâ protivno članku 49. UFEU-a.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da postoji očita pogreška u ocjeni u vezi s izuzećem od 75 % i pitanjem fiksnog omjera.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da Komisijina odluka ne poštuje opće načelo prava Unije o nediskriminaciji ili jednakom postupanju.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava jer je po analogiji primijenila odredbe Direktive Vijeća (EU) 2016/1164 (1) o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta, koja nije bila primjenjiva ratione temporis, ili se na njih neopravdano pozvala.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a kada je u uvodnoj izjavi 176. pobijane odluke utvrdila da postoji kategorija korisnika (koja uključuje tužitelje) i da su oni (tužitelji) dobili potporu koju treba vratiti na temelju članka 2. stavka 1. pobijane odluke.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016. L 193, str. 1.)


title: predmet C-705/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. rujna 2019. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Axpo Trading Ag protiv Gestore dei Servizi Energetici SpA – GSE

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. rujna 2019. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Axpo Trading Ag protiv Gestore dei Servizi Energetici SpA – GSE
      (predmet C-705/19)
      (2019/C 432/29)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Axpo Trading Ag

         Druga stranka u žalbenom postupku: Gestore dei Servizi Energetici SpA – GSE

         Prethodno pitanje

      Traži se da se Sud očituje o tome protivi li se

                  —

                  članku 18. UFEU-a, u dijelu u kojem se unutar područja primjene Ugovorâ zabranjuje svaka diskriminacija na temelju državljanstva,

                  —

                  člancima 28. i 30. UFEU-a te članku 6. Sporazuma o slobodnoj trgovini između EEZ-a i Švicarske, u dijelu u kojem se određuje ukidanje carina na uvoz i mjere s istovrsnim učinkom,

                  —

                  članku 110. UFEU-a, u dijelu kojim se zabranjuje veće oporezivanje uvoza od onog koje se izravno ili neizravno primjenjuje na slične nacionalne proizvode,

                  —

                  članku 34. UFEU-a te članku 13. Sporazuma o slobodnoj trgovini između EEZ-a i Švicarske, u dijelu kojim se zabranjuje usvajanje mjera s istovrsnim učinkom kao količinska ograničenja uvoza,

                  —

                  člancima 107. i 108. UFEU-a, u dijelu kojim se zabranjuje provedba mjere državne potpore koja nije prijavljena Komisiji niti je u skladu s unutarnjim tržištem,

                  —

                  Direktivom 2009/28/EZ (1), u dijelu u kojem se određuje da je cilj promicanje trgovine zelenom električnom energijom unutar Zajednice promičući pritom proizvodne kapacitete pojedinih država članica,

            nacionalni zakon koji uvoznicima zelene električne energije nameće novčanu obvezu koja se ne primjenjuje na nacionalne proizvođače istog proizvoda?

         (1)  Direktiva 2009/28/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora te o izmjeni i kasnijem stavljanju izvan snage direktiva 2001/77/EZ i 2003/30/EZ (SL 2009., L 140, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 11., str. 39.)


title: predmet C-281/18 P: Presuda Suda (drugo vijeće) od 31. listopada 2019. – Repower AG protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), repowermap.org (Žalba – Žig Europske unije – Postupak za proglašavanje žiga ništavim – Opoziv prvotne odluke žalbenog vijeća kojom je djelomično odbijen zahtjev za proglašavanje ništavim verbalnog žiga Europske unije REPOWER)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/9

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 31. listopada 2019. – Repower AG protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), repowermap.org
      (predmet C-281/18 P) (1)

      (Žalba - Žig Europske unije - Postupak za proglašavanje žiga ništavim - Opoziv prvotne odluke žalbenog vijeća kojom je djelomično odbijen zahtjev za proglašavanje ništavim verbalnog žiga Europske unije REPOWER)
      (2019/C 432/09)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Repower AG (zastupnici: R. Kunz-Hallstein, H. P. Kunz-Hallstein, i V. Kling, Rechtsanwälte)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: D. Botis i J.F. Crespo Carrillo, agenti), repowermap.org (zastupnik: P. González-Bueno Catalán de Ocón, abogado)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvu Repower AG nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 259, 23. 7. 2018.


title: predmet T-692/19: Tužba podnesena 8. listopada 2019. – Rentokil Initial i Rentokil Initial 1927 protiv Komisije

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/63

      Tužba podnesena 8. listopada 2019. – Rentokil Initial i Rentokil Initial 1927 protiv Komisije
      (predmet T-692/19)
      (2019/C 432/74)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Rentokil Initial plc (Camberley, Ujedinjena Kraljevina), Rentokil Initial 1927 plc (Camberley) (zastupnici: J. Lesar, solicitor, i K. Beal, QC)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi tuženikovu odluku C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu izuzeća financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC);

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova tužiteljâ.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu deset tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da je Komisija pri odabiru referentnog okvira za analizu poreznog sustava pogrešno primijenila članak 107. stavak 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u ocjeni. Komisija je kao referentni okvir trebala uzeti britanski sustav poreza na dobit trgovačkih društava, a ne samo sustav kontroliranih stranih društava (CFC).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a i/ili počinila očitu pogrešku u ocjeni primjenom pogrešnog pristupa za analizu sustava CFC-a. Komisija je u uvodnim izjavama 124. do 126. pobijane odluke pogrešno smatrala da su odredbe poglavlja 9. dijela 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) oblik izuzeća od opće porezne obveze iz njegova poglavlja 5.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a kada je u uvodnim izjavama 127. do 151. pobijane odluke utvrdila da je ispunjen kriterij selektivnosti jer se prema poduzetnicima koji se nalaze u činjenično i pravno usporedivim situacijama postupalo različito.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da je izuzeće od 75 % na temelju odjeljka 371ID Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) opravdano prirodom i općom strukturom poreznog sustava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da je izuzeće „jednakih kamata” na temelju odjeljka 371IE Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) opravdano prirodom i općom strukturom poreznog sustava. Podredno, Komisijina odluka u pogledu izuzeća „jednakih kamata” ne sadržava dostatno obrazloženje, protivno članku 296. UFEU-a.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da je nametanje porezne obveze CFC-ima koji ispunjavaju uvjete za izuzeće iz navedenog poglavlja 9. kao kategoriji povređuje slobodu poslovnog nastana tužiteljâ protivno članku 49. UFEU-a.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da postoji očita pogreška u ocjeni u vezi s izuzećem od 75 % i pitanjem fiksnog omjera.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da Komisijina odluka ne poštuje opće načelo prava Unije o nediskriminaciji ili jednakom postupanju.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava jer je po analogiji primijenila odredbe Direktive Vijeća (EU) 2016/1164, (1) koja nije bila primjenjiva ratione temporis, ili se na njih neopravdano pozvala.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog, koji se temelji na tomu da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a kada je u uvodnoj izjavi 176. pobijane odluke utvrdila da postoji kategorija korisnika (koja uključuje tužitelje) i da su oni (tužitelji) dobili potporu koju treba vratiti na temelju članka 2. stavka 1. pobijane odluke.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016. L 193, str. 1.)


title: predmet C-721/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. rujna 2019. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Sisal SpA protiv Agenzia delle Dogane e dei Monopoli, Ministero dell’Economia e delle Finanze

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. rujna 2019. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Sisal SpA protiv Agenzia delle Dogane e dei Monopoli, Ministero dell’Economia e delle Finanze
      (predmet C-721/19)
      (2019/C 432/30)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Sisal SpA

         Druge stranke u žalbenom postupku: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli, Ministero dell’Economia e delle Finanze

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li pravo Unije, konkretno pravo poslovnog nastana i slobode pružanja usluga (članak 49. i sljedeći te članak 56. i sljedeći UFEU-a), i načela [prava Unije] pravne sigurnosti, nediskriminacije, transparentnosti i nepristranosti, slobode tržišnog natjecanja, proporcionalnosti, legitimnih očekivanja i koherentnosti te, u slučajevima u kojima se smatraju primjenjivima, članke 3. i 43. Direktive 2014/23/EU (1), tumačiti na način da im se protivi propis poput onoga iz članka 20. stavka 1. Decreta Leggea 16.10.2017, n. 148 (Uredba sa zakonskom snagom br. 148 od 16. listopada 2017.) i naknadno donesenih provedbenih akata, kojim je propisano da „1. Na temelju članka 21. stavaka 3. i 4. Decreto-leggea 1oluglio 2009, n. 78 (Uredba sa zakonskom snagom br. 78 od 1. srpnja 2009.), izmijenjenog i pretvorenog u zakon Leggeom 3 agosto 2009, n. 102 (Zakon br. 102 od 3. kolovoza 2009.), Agenzia delle dogane e dei monopoli (Agencija za carine i monopole, Italija) odobrava nastavak postojeće koncesije koja se odnosi na prikupljanje uplata, čak i na daljinu, nacionalne instant lutrije sve do krajnjeg roka predviđenog člankom 4. stavkom 1. akta o koncesiji, na način koji osigurava nove dodatne prihode u državni proračun u visini od 50 milijuna eura za 2017. i 750 milijuna eura za 2018. godinu”, u situaciji u kojoj:

                              —

                              članak 21. stavak 1. Uredbe sa zakonskom snagom br. 78 od 1. srpnja 2009., koja je izmijenjena i pretvorena u zakon Zakonom br. 102 od 3. kolovoza 2009., propisuje da se predmetne koncesije obično dodjeljuju većem broju subjekata odabranih u otvorenim, konkurentnim i nediskriminirajućim postupcima;

                              —

                              članak 21. stavak 4. navedene uredbe sa zakonskom snagom propisuje da se koncesije iz stavka 1. mogu eventualno obnoviti najviše jedanput;

                              —

                              društva žalitelji nisu sudjelovala u postupku nadmetanja pokrenutom 2010.;

                              —

                              konkretan postojeći odnos uspostavljen je od početka s jednim koncesionarom, po provođenju javnog postupka, u kojem je podnesena samo jedna ponuda;

                              —

                              nastavak postojeće koncesije konkretno bi uzrokovao to da bi se takav odnos nastavio isključivo s tim jednim koncesionarom umjesto obnovom s većim brojem subjekata, a da se pritom ne provede dodatan postupak nadmetanja?

                  2.

                  Treba li pravo Unije, konkretno pravo poslovnog nastana i slobode pružanja usluga (članak 49. i sljedeći te članak 56. i sljedeći UFEU-a), i načela [prava Unije] pravne sigurnosti, nediskriminacije, transparentnosti i nepristranosti, slobode tržišnog natjecanja, proporcionalnosti, legitimnih očekivanja i koherentnosti te, u slučajevima u kojima se smatraju primjenjivima, članke 3. i 43. Direktive 2014/23/EU, tumačiti na način da im se protivi propis poput onoga iz članka 20. stavka 1. Uredbe sa zakonskom snagom br. 148 od 16. listopada 2017., koja u utvrđenoj primjeni članka 21. stavaka 3. i 4. Uredbe sa zakonskom snagom br. 78 od 1. srpnja 2009., koja je izmijenjena i pretvorena u zakon Zakonom br. 102 od 3. kolovoza 2009., propisuje da „Agencija za carine i monopole odobrava nastavak postojeće koncesije koja se odnosi na prikupljanje uplata, čak i na daljinu, nacionalne instant lutrije sve do krajnjeg roka predviđenog člankom 4. stavkom 1. akta o koncesiji, na način koji osigurava nove dodatne prihode u državni proračun u visini od 50 milijuna eura za 2017. i 750 milijuna eura za 2018.”, odnosno:

                              —

                              nastavkom jedine postojeće koncesije, umjesto eventualnim obnovama više koncesija iz članka 21. stavka 4. Uredbe sa zakonskom snagom br. 78 od 1. srpnja 2009., koja je izmijenjena i pretvorena u zakon Zakonom br. 102 od 3. kolovoza 2009., a da se pritom ne provodi novo nadmetanje;

                              —

                              u trenutku prije isteka koncesije: Uredba sa zakonskom snagom br. 148 iz 2017. stupila je na snagu 16. listopada 2017., odnosno istog dana kad je objavljena u talijanskoj Gazzetti Ufficiale (Službeni list), dok je koncesija trebala isteći 30. rujna 2019.;

                              —

                              na način koji osigurava nove dodatne prihode u državni proračun u visini od 50 milijuna eura za 2017. i 750 milijuna eura za 2018., čime se mijenjaju određeni aspekti u pogledu načina i rokova plaćanja naknade za koncesiju, kao i, potencijalno, aspekti u pogledu ukupnog iznosa dugovanih plaćanja s obzirom na njihovu skupoću, konkretno, promjene rokova plaćanja koji se pomiču ranije u odnosu na vrijeme predviđeno izvornom koncesijom, s obzirom na to da je, prema tumačenju žalitelja, financijska vrijednost vremena objektivna i općepoznata činjenica?

                  3.

                  Treba li pravo Unije, konkretno pravo poslovnog nastana i slobode pružanja usluga (članak 49. i sljedeći te članak 56. i sljedeći UFEU-a), i načela [prava Unije] pravne sigurnosti, nediskriminacije, transparentnosti i nepristranosti, slobode tržišnog natjecanja, proporcionalnosti, legitimnih očekivanja i koherentnosti te, u slučajevima u kojima se smatraju primjenjivima, članke 3. i 43. Direktive 2014/23/EU, tumačiti na način da mu se protivi propis poput onog iz provedbenih akata navedene uredbe sa zakonskom snagom i, konkretno, izvješća Agencije za carine i monopole [protokol br.] 0133677 od 1. prosinca 2017., koji u utvrđenoj provedbi članka 20. stavka 1. Uredbe sa zakonskom snagom br. 148 od 16. listopada 2017. i u skladu s onim što je predviđeno člankom 4. prvim odlomkom ugovora o koncesiji za priređivanje nacionalne instant lutrije, kojim je predviđena mogućnost obnove te koncesije najviše jedanput, ponovno određuje krajnji rok koncesije do 30. rujna 2028.; u svakom slučaju ne dovodeći u pitanje ono što je predviđeno istim člankom 4. s obzirom na podjelu trajanja koncesije na dva razdoblja, od pet i četiri godine (dakle, nakon isteka prvog razdoblja od pet godina koje počinje 1. listopada 2019., nastavak za dodatne četiri godine do isteka 30. rujna 2028. uvjetovan je pozitivnom ocjenom o tijeku priređivanja koju će Agencija za carine i monopole iznijeti do 30. ožujka 2024.); koji propisuje da je društvo dužno uplatiti iznos od 50 milijuna eura do 15. prosinca 2017.; iznos od 300 milijuna eura do 30. travnja 2018. i iznos od 450 milijuna eura do 31. listopada 2018.;

                              —

                              što se predvidjelo prije isteka izvornog roka isteka te koncesije (izvješće Agencije za carine i monopole [protokol br.] 0133677 doneseno je 1. prosinca 2017., dok je ugovor o koncesiji trebao isteći 30. rujna 2019.);

                              —

                              čime se osiguralo […] ranije plaćanje iznosa od 800 milijuna eura u ranijim rokovima (50 milijuna eura do 15. prosinca 2017.; 300 milijuna eura do 30. travnja 2018.; 450 milijuna eura do 31. listopada 2018.) u odnosu na istek ugovora (30. rujna 2019.);

                              —

                              čime se odredila […] potencijalna izmjena ukupnog iznosa dugovanog plaćanja s obzirom na njegovu skupoću, zato što je, prema tumačenju žalitelja, financijska vrijednost vremena objektivna i općepoznata činjenica?

                  4.

                  Treba li pravo Unije, konkretno pravo poslovnog nastana i slobode pružanja usluga (članak 49. i sljedeći te članak 56. i sljedeći UFEU-a), i načela [prava Unije] pravne sigurnosti, nediskriminacije, transparentnosti i nepristranosti, slobode tržišnog natjecanja, proporcionalnosti, legitimnih očekivanja i koherentnosti te, u slučajevima u kojima se smatraju primjenjivima, članke 3. i 43. Direktive 2014/23/EU, tumačiti na način da im se protivi takav propis, čak i u slučaju da gospodarski subjekti iz tog sektora koji su trenutačno zainteresirani za ulazak na tržište […] nisu sudjelovali u postupku nadmetanja koji je prvotno pokrenut za dodjelu koncesije koja je istjecala i koja je nastavljena s koncesionarom kojem je koncesija istjecala, na temelju opisanih novih ugovornih uvjeta, odnosno […] dolazi li do eventualnog ograničavanja pristupa tržištu […] samo u slučaju njihova stvarnog sudjelovanja u izvornom postupku nadmetanja?

         (1)  Direktiva 2014/23/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o dodjeli ugovora o koncesiji (SL 2014., L 94, str. 1.)


title: predmet C-722/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. rujna 2019. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Stanleybet Malta Limited Magellan, Robotec Ltd protiv Agenzia delle Dogane e dei Monopoli, Ministero dell’Economia e delle Finanze

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/26

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. rujna 2019. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Stanleybet Malta Limited Magellan, Robotec Ltd protiv Agenzia delle Dogane e dei Monopoli, Ministero dell’Economia e delle Finanze
      (predmet C-722/19)
      (2019/C 432/31)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: Stanleybet Malta Limited Magellan, Robotec Ltd

         Druge stranke u žalbenom postupku: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli, Ministero dell’Economia e delle Finanze

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li pravo Unije, konkretno pravo poslovnog nastana i slobode pružanja usluga (članak 49. i sljedeći te članak 56. i sljedeći UFEU-a), i načela [prava Unije] pravne sigurnosti, nediskriminacije, transparentnosti i nepristranosti, slobode tržišnog natjecanja, proporcionalnosti, legitimnih očekivanja i koherentnosti te, u slučajevima u kojima se smatraju primjenjivima, članke 3. i 43. Direktive 2014/23/EU (1), tumačiti na način da im se protivi propis poput onoga iz članka 20. stavka 1. Decreta Leggea 16.10.2017, n. 148 (Uredba sa zakonskom snagom br. 148 od 16. listopada 2017.) i naknadno donesenih provedbenih akata, kojim je propisano da „1. Na temelju članka 21. stavaka 3. i 4. Decreto-leggea 1oluglio 2009, n. 78 (Uredba sa zakonskom snagom br. 78 od 1. srpnja 2009.), izmijenjenog i pretvorenog u zakon Leggeom 3 agosto 2009, n. 102 (Zakon br. 102 od 3. kolovoza 2009.), Agenzia delle dogane e dei monopoli (Agencija za carine i monopole, Italija) odobrava nastavak postojeće koncesije koja se odnosi na prikupljanje uplata, čak i na daljinu, nacionalne instant lutrije sve do krajnjeg roka predviđenog člankom 4. stavkom 1. akta o koncesiji, na način koji osigurava nove dodatne prihode u državni proračun u visini od 50 milijuna eura za 2017. i 750 milijuna eura za 2018. godinu”, u situaciji u kojoj:

                              —

                              članak 21. stavak 1. Uredbe sa zakonskom snagom br. 78 od 1. srpnja 2009., koja je izmijenjena i pretvorena u zakon Zakonom br. 102 od 3. kolovoza 2009., propisuje da se predmetne koncesije obično dodjeljuju većem broju subjekata odabranih u otvorenim, konkurentnim i nediskriminirajućim postupcima;

                              —

                              članak 21. stavak 4. navedene uredbe sa zakonskom snagom propisuje da se koncesije iz stavka 1. mogu eventualno obnoviti najviše jedanput;

                              —

                              društva žalitelji nisu sudjelovala u postupku nadmetanja pokrenutom 2010.;

                              —

                              konkretan postojeći odnos uspostavljen je od početka s jednim koncesionarom, po provođenju javnog postupka, u kojem je podnesena samo jedna ponuda;

                              —

                              nastavak postojeće koncesije konkretno bi uzrokovao to da bi se takav odnos nastavio isključivo s tim jednim koncesionarom umjesto obnovom s većim brojem subjekata, a da se pritom ne provede dodatan postupak nadmetanja?

                  2.

                  Treba li pravo Unije, konkretno pravo poslovnog nastana i slobode pružanja usluga (članak 49. i sljedeći te članak 56. i sljedeći UFEU-a), i načela [prava Unije] pravne sigurnosti, nediskriminacije, transparentnosti i nepristranosti, slobode tržišnog natjecanja, proporcionalnosti, legitimnih očekivanja i koherentnosti te, u slučajevima u kojima se smatraju primjenjivima, članke 3. i 43. Direktive 2014/23/EU, tumačiti na način da im se protivi propis poput onoga iz članka 20. stavka 1. Uredbe sa zakonskom snagom br. 148 od 16. listopada 2017., koja u utvrđenoj primjeni članka 21. stavaka 3. i 4. Uredbe sa zakonskom snagom br. 78 od 1. srpnja 2009., koja je izmijenjena i pretvorena u zakon Zakonom br. 102 od 3. kolovoza 2009., propisuje da „Agencija za carine i monopole odobrava nastavak postojeće koncesije koja se odnosi na prikupljanje uplata, čak i na daljinu, nacionalne instant lutrije sve do krajnjeg roka predviđenog člankom 4. stavkom 1. akta o koncesiji, na način koji osigurava nove dodatne prihode u državni proračun u visini od 50 milijuna eura za 2017. i 750 milijuna eura za 2018.”, odnosno:

                              —

                              nastavkom jedine postojeće koncesije, umjesto eventualnim obnovama više koncesija iz članka 21. stavka 4. Uredbe sa zakonskom snagom br. 78 od 1. srpnja 2009., koja je izmijenjena i pretvorena u zakon Zakonom br. 102 od 3. kolovoza 2009., a da se pritom ne provodi novo nadmetanje;

                              —

                              u trenutku prije isteka koncesije: Uredba sa zakonskom snagom br. 148 iz 2017. stupila je na snagu 16. listopada 2017., odnosno istog dana kad je objavljena u talijanskoj Gazzetti Ufficiale (Službeni list), dok je koncesija trebala isteći 30. rujna 2019.;

                              —

                              na način koji osigurava nove dodatne prihode u državni proračun u visini od 50 milijuna eura za 2017. i 750 milijuna eura za 2018., čime se mijenjaju određeni aspekti u pogledu načina i rokova plaćanja naknade za koncesiju, kao i, potencijalno, aspekti u pogledu ukupnog iznosa dugovanih plaćanja s obzirom na njihovu skupoću, konkretno, promjene rokova plaćanja koji se pomiču ranije u odnosu na vrijeme predviđeno izvornom koncesijom, s obzirom na to da je, prema tumačenju žalitelja, financijska vrijednost vremena objektivna i općepoznata činjenica?

                  3.

                  Treba li pravo Unije, konkretno pravo poslovnog nastana i slobode pružanja usluga (članak 49. i sljedeći te članak 56. i sljedeći UFEU-a), i načela [prava Unije] pravne sigurnosti, nediskriminacije, transparentnosti i nepristranosti, slobode tržišnog natjecanja, proporcionalnosti, legitimnih očekivanja i koherentnosti te, u slučajevima u kojima se smatraju primjenjivima, članke 3. i 43. Direktive 2014/23/EU, tumačiti na način da mu se protivi propis poput onog iz provedbenih akata navedene uredbe sa zakonskom snagom i, konkretno, izvješća Agencije za carine i monopole [protokol br.] 0133677 od 1. prosinca 2017., koji u utvrđenoj provedbi članka 20. stavka 1. Uredbe sa zakonskom snagom br. 148 od 16. listopada 2017. i u skladu s onim što je predviđeno člankom 4. prvim odlomkom ugovora o koncesiji za priređivanje nacionalne instant lutrije, kojim je predviđena mogućnost obnove te koncesije najviše jedanput, ponovno određuje krajnji rok koncesije do 30. rujna 2028.; u svakom slučaju ne dovodeći u pitanje ono što je predviđeno istim člankom 4. s obzirom na podjelu trajanja koncesije na dva razdoblja, od pet i četiri godine (dakle, nakon isteka prvog razdoblja od pet godina koje počinje 1. listopada 2019., nastavak za dodatne četiri godine do isteka 30. rujna 2028. uvjetovan je pozitivnom ocjenom o tijeku priređivanja koju će Agencija za carine i monopole iznijeti do 30. ožujka 2024.); koji propisuje da je društvo dužno uplatiti iznos od 50 milijuna eura do 15. prosinca 2017.; iznos od 300 milijuna eura do 30. travnja 2018. i iznos od 450 milijuna eura do 31. listopada 2018.;

                              —

                              što se predvidjelo prije isteka izvornog roka isteka te koncesije (izvješće Agencije za carine i monopole [protokol br.] 0133677 doneseno je 1. prosinca 2017., dok je ugovor o koncesiji trebao isteći 30. rujna 2019.);

                              —

                              čime se osiguralo […] ranije plaćanje iznosa od 800 milijuna eura u ranijim rokovima (50 milijuna eura do 15. prosinca 2017.; 300 milijuna eura do 30. travnja 2018.; 450 milijuna eura do 31. listopada 2018.) u odnosu na istek ugovora (30. rujna 2019.);

                              —

                              čime se odredila […] potencijalna izmjena ukupnog iznosa dugovanog plaćanja s obzirom na njegovu skupoću, zato što je, prema tumačenju žalitelja, financijska vrijednost vremena objektivna i općepoznata činjenica?

                  4.

                  Treba li pravo Unije, konkretno pravo poslovnog nastana i slobode pružanja usluga (članak 49. i sljedeći te članak 56. i sljedeći UFEU-a), i načela [prava Unije] pravne sigurnosti, nediskriminacije, transparentnosti i nepristranosti, slobode tržišnog natjecanja, proporcionalnosti, legitimnih očekivanja i koherentnosti te, u slučajevima u kojima se smatraju primjenjivima, članke 3. i 43. Direktive 2014/23/EU, tumačiti na način da im se protivi takav propis, čak i u slučaju da gospodarski subjekti iz tog sektora koji su trenutačno zainteresirani za ulazak na tržište […] nisu sudjelovali u postupku nadmetanja koji je prvotno pokrenut za dodjelu koncesije koja je istjecala i koja je nastavljena s koncesionarom kojem je koncesija istjecala, na temelju opisanih novih ugovornih uvjeta, odnosno […] dolazi li do eventualnog ograničavanja pristupa tržištu […] samo u slučaju njihova stvarnog sudjelovanja u izvornom postupku nadmetanja?

         (1)  Direktiva 2014/23/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o dodjeli ugovora o koncesiji (SL 2014., L 94, str. 1.)


title: spojeni predmeti C-364/18 i C-365/18: Presuda Suda (deveto vijeće) od 7. studenoga 2019. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia - Italija) – Eni SpA protiv Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell'Economia e delle Finanze (C-364/18), Shell Italia E & P SpA protiv Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Autorità di Regolazione per l’Energia, Reti e Ambiente, bivša Autorità per l’energia elettrica e il gas e il sistema idrico (C-365/18) (Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 94/22/EZ – Energija – Uvjeti za davanje i korištenje odobrenja za traženje, istraživanje i proizvodnju ugljikovodika – Naknade – Metode izračuna – Indeks udjela energije i indeks PFOR – Diskriminirajuća priroda)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/10

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 7. studenoga 2019. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia - Italija) – Eni SpA protiv Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell'Economia e delle Finanze (C-364/18), Shell Italia E & P SpA protiv Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Autorità di Regolazione per l’Energia, Reti e Ambiente, bivša Autorità per l’energia elettrica e il gas e il sistema idrico (C-365/18)
      (spojeni predmeti C-364/18 i C-365/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 94/22/EZ - Energija - Uvjeti za davanje i korištenje odobrenja za traženje, istraživanje i proizvodnju ugljikovodika - Naknade - Metode izračuna - Indeks udjela energije i indeks PFOR - Diskriminirajuća priroda)
      (2019/C 432/10)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

         Stranke glavnog postupka

         (predmet C-364/18)

         Tužitelj: Eni SpA

         Tuženici: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell'Economia e delle Finanze

         uz sudjelovanje: Autorità di Regolazione per l’Energia, Reti e Ambiente, bivša Autorità per l’energia elettrica e il gas e il sistema idrico, Regione Basilicata, Comune di Viggiano, Regione Calabria, Comune di Ravenna, Assomineraria

         (predmet C-365/18)

      Tužitelj: Shell Italia E & P SpA

         Tuženici: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Autorità di Regolazione per l’Energia, Reti e Ambiente, anciennement Autorità per l’energia elettrica e il gas e il sistema idrico

         uz sudjelovanje: Regione Basilicata, Comune di Viggiano, Assomineraria

         Izreka

      Članak 6. stavak 1. Direktive 94/22/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 1994. o uvjetima za davanje i korištenje odobrenja za traženje, istraživanje i proizvodnju ugljikovodika, u vezi s njezinom šestom uvodnom izjavom, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis u skladu s kojim se iznos naknada koje moraju plaćati nositelji koncesija za proizvodnju prirodnog plina izračunava s obzirom na indeks koji se temelji na srednjoročnim i dugoročnim cijenama nafte i drugih goriva, a ne na indeks koji odražava kratkoročnu cijenu prirodnog plina na tržištu.

         (1)  SL C 294, 20. 8. 2018.


title: predmet T-727/19: Tužba podnesena 29. listopada 2019. – Basaglia protiv Komisije

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/65

      Tužba podnesena 29. listopada 2019. – Basaglia protiv Komisije
      (predmet T-727/19)
      (2019/C 432/76)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Giorgio Basaglia (Milano, Italija) (zastupnik: G. Balossi, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da poništi Odluku Europske komisije C(2019) 6474 final od 4. rujna 2019. na temelju članka 4. odredbi za provedbu Uredbe (EZ) br. 1049/2001.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Ova tužba usmjerena je protiv odluke Komisije o odbijanju pristupa određenim dokumentima, koji je zatražio tužitelj, vezano za neke projekte koji su ostvareni uz djelomično financiranje Unije, u odnosu na koje je u tijeku postupak pred Procura della Repubblica presso il Tribunale di Milano (Državno odvjetništvo pri Sudu u Milanu, Italija).
      U potporu tužbi, tužitelj navodi četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi razlog, koji se temelji na jednostranom ograničenju područja primjene početnog zahtjeva, kao i nepostojanju pretpostavki. U tom smislu ističe da:

                              —

                              u predmetnom slučaju uopće ne postoje iznimne okolnosti takve da bi opravdale onemogućavanje prava pristupa traženim dokumentima i, dakle, prava pojedinca na obranu u kaznenom postupku koji se vodi protiv njega u jednoj državi članici;

                              —

                              radno opterećenje potrebno za napraviti preslike traženih dokumenata nije nerazmjerno u odnosu na taj interes;

                              —

                              sudska praksa navedena u pobijanoj odluci je bespredmetna; i

                              —

                              u odluci se ne provodi pravilno odvagivanje interesa stranaka.

                  2.

                  Drugi razlog, koji se temelji na zaštiti privatnosti i integriteta pojedinca. U tom smislu ističe da:

                              —

                              u odluci se ne provodi pravilno odvagivanje interesa stranaka;

                              —

                              u odluci se pogrešno smatra da ne postoji prevladavajući javni interes za otkrivanje traženih podataka; i

                              —

                              postoji razmjer između tužiteljevih zahtjeva i zaštićenog interesa.

                  3.

                  Treći razlog, koji se temelji na zaštiti poslovnih interesa fizičke ili pravne osobe. U tom smislu ističe da:

                              —

                              u pobijanoj odluci ne uzima se u obzir da se tražena dokumentacija odnosi na vremenski vrlo daleke i već završene projekte Unije i da je, stoga, pravo na zaštitu poslovnih interesa nužno oslabljeno; i da se

                              —

                              u odluci ne provodi pravilno odvagivanje interesa stranaka.

                  4.

                  Četvrti razlog, koji se temelji na nepostojanju javnog interesa.

                              —

                              U tom smislu ističe da se u pobijanoj odluci pogrešno ne uzima u obzir da utvrđivanje istine u kaznenom postupku u jednoj državi članici predstavlja javni interes.