title: Predmet T-465/13: Presuda Općeg suda od 26. studenog 2015. – Comunidad Autónoma de Cataluña i CTTI protiv Komisije („Državne potpore — Digitalna televizija — Potpora za uvođenje zemaljske digitalne televizije u udaljenim i manje urbaniziranim područjima u Španjolskoj — Odluka kojom se potpore djelomično proglašavaju spojivima i djelomično nespojivima s unutarnjim tržištem — Prednost — Usluga od općeg gospodarskog interesa — Članak 107., stavak 3., točka (c) UFEU-a — Nove potpore”)

text:
               25.1.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/38

         Presuda Općeg suda od 26. studenog 2015. – Comunidad Autónoma de Cataluña i CTTI protiv Komisije
   (Predmet T-465/13) (1)

   ((„Državne potpore - Digitalna televizija - Potpora za uvođenje zemaljske digitalne televizije u udaljenim i manje urbaniziranim područjima u Španjolskoj - Odluka kojom se potpore djelomično proglašavaju spojivima i djelomično nespojivima s unutarnjim tržištem - Prednost - Usluga od općeg gospodarskog interesa - Članak 107., stavak 3., točka (c) UFEU-a - Nove potpore”))
   (2016/C 027/44)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelji: Comunidad Autónoma de Cataluña (Španjolska) i Centre de Telecomunicacions i Tecnologies de la Informació de la Generalitat de Catalunya (CTTI) (Hospitalet de Llobregat, Španjolska) (zastupnici: J. Buendía Sierra, N. Ruiz García, M. Muñoz de Juan i M. Reverter Baquer, zatim J. Buendía Sierra, N. Ruiz García, M. Reverter Baquer i A. Lamadrid de Pablo, i na kraju J. Buendía Sierra, M. Reverter Baquer i A. Lamadrid de Pablo, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: É. Gippini Fournier, B. Stromsky i P. Němečková, agenti)

      Intervenijent u potporu tuženiku: SES Astra (Betzdorf, Luksemburg) (zastupnici: F. González Díaz, F. Salerno, V. Romero Algarra, odvjetnici)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje Odluke Komisije 2014/489/EU od 19. lipnja 2013. o državnoj potpori SA. 28599 (C 23/2010 (ex NN 36/2010, ex CP 163/2009)) Kraljevine Španjolske za uvođenje digitalne zemaljske televizije u udaljenim i manje urbaniziranim područjima (osim u regiji Castilla–La Mancha). (SL L 217, str. 52.).

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               La Comunidad Autónoma de Cataluña (Španjolska) i Centre de Telecomunicacions i Tecnologies de la Informació de la Generalitat de Catalunya (CTTI) snosit će, osim vlastitih troškova, i troškove Europske komisije, te troškove društva SES Astra.

      (1)  SL C 304, 19. 10. 2013.


title: Predmet F-58/14: Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 17. veljače 2016. – DE protiv EMA-e (Javna služba — Član privremenog osoblja — Neproduljenje ugovora na određeno vrijeme — Članak 8. stavak 1. Uvjeta zaposlenja — Značajna promjena dužnosti koje izvršava službenik — Prekid karijere — Prekvalifikacija ugovora na određeno vrijeme u ugovor ne neodređeno vrijeme — Isključenje)

text:
               29.3.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 111/43

         Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 17. veljače 2016. – DE protiv EMA-e
   (Predmet F-58/14) (1)

   ((Javna služba - Član privremenog osoblja - Neproduljenje ugovora na određeno vrijeme - Članak 8. stavak 1. Uvjeta zaposlenja - Značajna promjena dužnosti koje izvršava službenik - Prekid karijere - Prekvalifikacija ugovora na određeno vrijeme u ugovor ne neodređeno vrijeme - Isključenje))
   (2016/C 111/52)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: DE (zastupnici: S. Rodrigues i A. Blot, odvjetnici)

      Tuženik: Europska agencija za lijekove (EMA) (zastupnici: S. Marino, T. Jabłoński i N. Rampal Olmedo, agenti, D. Waelbroeck i A. Duron, odvjetnici, a zatim S. Marino, T. Jabłoński, F. Cooney i N. Rampal Olmedo, agenti, D. Waelbroeck i A. Duron, odvjetnici)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje odluke o neproduljenju tužiteljeva ugovora kao člana privremenog osoblja i naknadu štete koju je navodno pretrpio.

      Izreka presude

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               DE snosi vlastite troškove i nalaže mu se snošenje troškova Europske agencije za lijekove.

      (1)  SL C 292, 1. 9. 2016., str. 63.


title: Predmet C-210/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. travnja 2016. uputio Bundesverwaltungsgericht (Njemačka) – Unabhängiges Landeszentrum für Datenschutz Schleswig-Holstein protiv Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein GmbH

text:
               18.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 260/18

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. travnja 2016. uputio Bundesverwaltungsgericht (Njemačka) – Unabhängiges Landeszentrum für Datenschutz Schleswig-Holstein protiv Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein GmbH
   (Predmet C-210/16)
   (2016/C 260/24)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesverwaltungsgericht

      Stranke glavnog postupka

      Tuženik, žalitelj i podnositelj revizije: Unabhängiges Landeszentrum für Datenschutz Schleswig-Holstein

      Tužitelj, druga stranka u žalbenom postupku i druga stranka u revizijskom postupku: Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein GmbH

      Intervenijent: Facebook Ireland Limited

      Uz sudjelovanje: Der Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 2. točku (d) Direktive 95/46/EZ (1) tumačiti na način da on odgovornost za povredu zaštite podataka konačno i iscrpno uređuje ili u okviru „odgovarajućih mjera” u skladu s člankom 24. Direktive 95/46/EZ i „učinkovitih ovlasti za posredovanje” u skladu s člankom 28. stavkom 3. druge alineje Direktive 95/46/EZ u višestupanjskim odnosima između davatelja informacija ostaje mjesta za odgovornost tijela koje u smislu članka 2. točke (d) Direktive 95/46/EZ nije odgovorno za obradu podataka prilikom izbora operatora za njegovu ponudu informacija?

               2.

               Slijedi li iz obveze država članica u skladu s člankom 17. stavkom 2. Direktive 95/46/EZ da prilikom obrade podataka moraju propisati da nadzornik „mora izabrati obrađivača koji daje dovoljna jamstva u vezi mjera tehničke sigurnosti kojima je uređena obrada koju je potrebno izvršiti”a contrario da u slučaju drugih korisničkih odnosa koji nisu povezani s obradom podataka u smislu članka 2. točke (e) Direktive 95/46/EZ ne postoji obveza pomnog izbora i da ona ne može utemeljena na nacionalnom pravu?

               3.

               Je li u slučajevima u kojima koncern majka sa sjedištem izvan Europske unije ima u različitim državama članicama pravno samostalne poslovne jedinice (društva kćeri) u skladu s člankom 4. i člankom 28. stavkom 6. Direktive 95/46/EZ nadzorno tijelo države članice (ovdje: Njemačke) ovlašteno za izvršavanje ovlasti prenesenih u skladu s člankom 28. stavkom 3. Direktive 95/46/EZ u odnosu na poslovnu jedinicu na vlastitom državnom području i onda kad je ta poslovna jedinica nadležna jedino za promicanje prodaje reklama i ostale marketinške mjere namijenjene stanovnicima te države članice, kad samostalna poslovna jedinica (društvo kći) koja se nalazi u drugoj državi članici (ovdje: Irskoj) prema podjeli zadaća unutar koncerna ima isključivu odgovornost za prikupljanje i obradu osobnih podataka na cjelokupnom području Europske unije pa tako i u drugoj državi članici (ovdje: Njemačkoj), ako odluku o obradi podatka stvarno donosi koncern majka?

               4.

               Treba li članak 4. stavak 1. točku (a) i članak 28. stavak 3. Direktive 95/46/EZ tumačiti na način da u slučajevima u kojima osoba odgovorna za obradu podataka ima poslovnu jedinicu na državnom području jedne države članice (ovdje: Irske), a postoji druga pravno samostalna poslovna jedinica na državnom području druge države članice (ovdje: Njemačke), koja je nadležna za, među ostalim, prodaju reklamnih površina i čija je djelatnost usmjerena na stanovnike te države, nadzorno tijelo nadležno u toj drugoj državi članici (ovdje: Njemačkoj) može donositi mjere i naloge radi provedbe prava zaštite podataka i protiv druge poslovne jedinice (ovdje: u Njemačkoj) koja prema podjeli zadaća i odgovornosti unutar koncerna nije odgovorna za obradu podataka ili su mjere i nalozi u tom slučaju mogući samo od strane nadzornog tijela državne članice (ovdje: Irske) na čijem području ima sjedište tijelo odgovorno unutar koncerna?

               5.

               Treba li članak 4. stavak 1. točku (a) i članak 28. stavke 3. i 6. Direktive 95/46/EZ tumačiti na način da je u slučajevima u kojima nadzorno tijelo države članice (ovdje: Njemačke) pokreće postupak protiv osobe ili tijela koje djeluje na njezinom državnom području u skladu s člankom 28. stavkom 3. Direktive 95/46/EZ zbog nepažljivog izbora treće osobe uključene u postupak obrade podataka (ovdje: Facebooka) jer ta treća osoba povređuje pravo zaštite podataka, nadzorno tijelo koje postupa (ovdje: Njemačka) vezano ocjenom zakonodavstva o zaštiti podataka nadzornog tijela druge države članice u kojoj treća osoba odgovorna za obradu podataka ima svoj poslovni nastan (ovdje: Irska), na način da ne smije usvojiti pravnu ocjenu koja od toga odstupa ili nadzorno tijelo koje postupa (ovdje: Njemačka) smije samostalno ispitivati zakonitost obrade podataka od strane treće osobe s poslovnim nastanom u drugoj državi članici (ovdje: Irskoj) kao prethodno pitanje za svoje vlastito postupanje?

               6.

               Ako nadzorno tijelo koje postupa (ovdje: Njemačka) smije samostalno provesti preispitivanje: treba li članak 28. stavak 6. drugu rečenicu Direktive 95/46/EZ tumačiti na način da to nadzorno tijelo smije izvršavati učinkovite ovlasti za posredovanje koje su joj u skladu s člankom 28. stavkom 3. Direktive 95/46/EZ prenesene protiv osobe ili tijela s poslovnim nastanom na njezinom državnom području zbog suodgovornosti za povrede zaštite podataka treće osobe s poslovnim nastanom u drugoj državi članici samo i tek onda kad je ono prije toga zamolilo nadzorno tijelo te druge države članice (ovdje: Irske) za izvršavanje svojih ovlasti?

      (1)  Direktiva 95/46/EZ o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka (SL L 281, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 7., str. 88.)


title: Predmet C-17/13: Presuda Suda (treće vijeće) od 27. ožujka 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Consiglio di Stato – Italija) – Alpina River Cruises GmbH, Nicko Tours GmbH protiv Ministero delle infrastrutture e dei transporti – Capitaneria di Porto di Chioggia (Pomorski promet — Uredba (EEZ) br. 3577/92 — Pojam „pomorske kabotaže”  — Usluge krstarenja — Krstarenje Venecijanskom lagunom, talijanskim teritorijalnim morem i rijekom Pad — Polazak i dolazak u istu luku)

text:
               19.5.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 151/5

         Presuda Suda (treće vijeće) od 27. ožujka 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Consiglio di Stato – Italija) – Alpina River Cruises GmbH, Nicko Tours GmbH protiv Ministero delle infrastrutture e dei transporti – Capitaneria di Porto di Chioggia
   (Predmet C-17/13) (1)

   ((Pomorski promet - Uredba (EEZ) br. 3577/92 - Pojam „pomorske kabotaže” - Usluge krstarenja - Krstarenje Venecijanskom lagunom, talijanskim teritorijalnim morem i rijekom Pad - Polazak i dolazak u istu luku))
   2014/C 151/06
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Consiglio di Stato

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Alpina River Cruises GmbH, Nicko Tours GmbH

      Tuženik: Ministero delle infrastrutture e dei transporti – Capitaneria di Porto di Chioggia

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku – Consiglio di Stato – Tumačenje članka 2. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3577/92 od 7. prosinca 1992. o primjeni načela slobode pružanja usluga u pomorskom prometu unutar država članica (pomorska kabotaža) (SL L 364, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 7., str. 17.) – Područje primjene – Pojam pomorske kabotaže – Usluga krstarenja – Polazak i dolazak putnika u istu luku nakon zaustavljanja u drugim lukama

      Izreka

   Krstarenje koje s istim putnicima započinje i završava u istoj luci države članice u kojoj je izvršeno ulazi u pojam „pomorske kabotaže” u smislu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3577/92 od 7. prosinca 1992. o primjeni načela slobode pružanja usluga u pomorskom prometu unutar država članica (pomorska kabotaža).

      (1)  SL C 86, 23.3.2013.


title: Predmet T-91/15: Presuda Općeg suda od 15. rujna 2016. – AEDEC protiv Komisije („Istraživanje i tehnološki razvoj — Okvirni program za istraživanja i inovacije „Obzor 2020” — Pozivi na podnošenje prijedloga na temelju programa rada 2014.-2015. — Odluka Komisije kojom se proglašava da tužiteljev prijedlog ne ispunjava uvjete — Obveza obrazlaganja — Prava obrane — Proporcionalnost — Transparentnost — Očita pogreška u ocjeni”)

text:
               31.10.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 402/41

         Presuda Općeg suda od 15. rujna 2016. – AEDEC protiv Komisije
   (Predmet T-91/15) (1)

   ((„Istraživanje i tehnološki razvoj - Okvirni program za istraživanja i inovacije „Obzor 2020” - Pozivi na podnošenje prijedloga na temelju programa rada 2014.-2015. - Odluka Komisije kojom se proglašava da tužiteljev prijedlog ne ispunjava uvjete - Obveza obrazlaganja - Prava obrane - Proporcionalnost - Transparentnost - Očita pogreška u ocjeni”))
   (2016/C 402/46)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Asociación Española para el Desarrollo de la Epidemiología Clínica (AEDEC) (Madrid, Španjolska) (zastupnik: R. López López, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: N. Ruiz García i M. Siekierzyńska, agenti)

      Predmet

   Zahtjev koji se temelji na članku 263. UFEU-a za poništenje odluke od 4. rujna 2014. u kojoj je Komisija odbila zahtjev za financiranje koji je tužitelj podnio u ime konzorcija Latin Plan.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Udruzi Asociación Española para el Desarrollo de la Epidemiología Clínica (AEDEC) nalaže se snošenje troškova

      (1)  SL C 127, 20. 4. 2015.


title: Predmet T-487/13: Presuda Općeg suda od 26. studenog 2015. – Navarra de Servicios y Tecnologías protiv Komisije („Državne potpore — Digitalna televizija — Potpora za uvođenje zemaljske digitalne televizije u udaljenim i manje urbaniziranim područjima u Španjolskoj — Odluka kojom se potpore djelomično proglašavaju spojivima i djelomično nespojivima s unutarnjim tržištem — Državna sredstva — Gospodarska aktivnost — Prednost — Utjecaj na trgovinu između država članica i narušavanje tržišnog natjecanja — Usluga od općeg gospodarskog interesa — Članak 107., stavak 3., točka (c) UFEU-a — Zlouporaba ovlasti”)

text:
               25.1.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/38

         Presuda Općeg suda od 26. studenog 2015. – Navarra de Servicios y Tecnologías protiv Komisije
   (Predmet T-487/13) (1)

   ((„Državne potpore - Digitalna televizija - Potpora za uvođenje zemaljske digitalne televizije u udaljenim i manje urbaniziranim područjima u Španjolskoj - Odluka kojom se potpore djelomično proglašavaju spojivima i djelomično nespojivima s unutarnjim tržištem - Državna sredstva - Gospodarska aktivnost - Prednost - Utjecaj na trgovinu između država članica i narušavanje tržišnog natjecanja - Usluga od općeg gospodarskog interesa - Članak 107., stavak 3., točka (c) UFEU-a - Zlouporaba ovlasti”))
   (2016/C 027/45)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Navarra de Servicios y Tecnologías, SA (Pampelona, Španjolska) (zastupnik: A. Andérez González, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: É. Gippini Fournier, B. Stromsky i P. Němečková, agenti)

      Intervenijent u potporu tuženiku: SES Astra (Betzdorf, Luksemburg) (zastupnici: F. González Díaz, F. Salerno i V. Romero Algarra, odvjetnici)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje Odluke Komisije 2014/489/EU od 19. lipnja 2013. o državnoj potpori SA. 28599 (C 23/2010 (ex NN 36/2010, ex CP 163/2009)) Kraljevine Španjolske za uvođenje digitalne zemaljske televizije u udaljenim i manje urbaniziranim područjima (osim u regiji Castilla–La Mancha). (SL L 217, str. 52.).

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Navarra de Servicios y Tecnologías, SA snosit će, osim vlastitih troškova, i troškove Europske komisije, te troškove društva SES Astra.

      (1)  SL C 313, 26. 10. 2013.


title: Predmet T-526/13: Tužba podnesena 30. rujna 2013. — H&M Hennes & Mauritz protiv OHIM-a — Yves Saint Laurent (ručne torbe)

text:
               7.12.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 359/16

         Tužba podnesena 30. rujna 2013. — H&M Hennes & Mauritz protiv OHIM-a — Yves Saint Laurent (ručne torbe)
   (Predmet T-526/13)
   2013/C 359/31
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: H&M Hennes & Mauritz BV & Co. KG (Hamburg, Njemačka) (zastupnici: H. Hartwig i A. von Mühlendahl, odvjetnici)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

      Druge stranke u postupku pred žalbenim vijećem: Yves Saint Laurent SAS (Pariz, Francuska)

      Tužbeni zahtjevi

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               ukine odluku trećeg žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) od 8. srpnja 2013. u predmetu R 208/2012-3;

               —

               proglasi registrirani dizajn Zajednice br. 61 3294-0002 ništavim; i

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova postupka, uključujući troškove pred žalbenim vijećem.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Registrirani dizajn Zajednice protiv kojeg je podnesen zahtjev za proglašenje ništavosti: dizajn za proizvod „ručne torbe” u razredu 03-01 — registrirani dizajn Zajednice br. 61 3294-0002

      Nositelj dizajna Zajednice: druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem

      Stranka koja zahtijeva proglašenje ništavosti dizajna Zajednice: tužitelj

      Obrazloženje zahtjeva za proglašenje ništavosti dizajna Zajednice: razlozi iz članaka 4. do 9. i članka 25. stavka 1. točke (c), (d), (e), (f) i (g) Uredbe Vijeća br. 6/2002.

      Odluka Odjela za poništaje: zahtjev za proglašavanje ništavosti je odbačen

      Odluka žalbenog vijeća: žalba je odbijena

      Tužbeni razlog: povreda članka 6. Uredbe Vijeća br. 6/2002.


title: Predmet C-594/15 P: Žalba koju je 13. studenoga 2015. Slovačka Republika podnijela protiv rješenja Općeg suda (treće vijeće) od 14. rujna 2015. u predmetu T-779/14, Slovačka Republika protiv Europske Komisije

text:
               25.1.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/21

         Žalba koju je 13. studenoga 2015. Slovačka Republika podnijela protiv rješenja Općeg suda (treće vijeće) od 14. rujna 2015. u predmetu T-779/14, Slovačka Republika protiv Europske Komisije
   (Predmet C-594/15 P)
   (2016/C 027/25)
   Jezik postupka: slovački

      Stranke

      Žalitelj: Slovačka Republika (zastupnik: B. Ricziová, agent)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija

      Žalbeni zahtjev

   Slovačka Republika od Suda zahtjeva da:

               i.

               u cijelosti ukine rješenje Općeg suda od 14. rujna 2015., T-779/14, Slovačka Republika/Komisija kojim je Opći sud odbacio kao nedopuštenu tužbu za poništenje koju je Slovačka Republika podnijela na temelju članka 263. Ugovora o funkcioniranju Europske unije protiv odluke Europske komisije sadržane u dopisu od 24. rujna 2014. kojom je Europska komisija naložila Slovačkoj Republici da stavi na raspolaganje financijska sredstva koja odgovaraju gubitku tradicionalnih vlastitih sredstava;

               ii.

               odluči o dopuštenosti tužbe Slovačke Republike i vrati predmet Općem sudu radi donošenja odluke o osnovanosti tužbe; i

               iii.

               naloži Europskoj komisiji snošenje troškova postupka.

         Podredno, ako Sud bude smatrao da ne raspolaže dovoljnim informacijama potrebnima za konačno odlučivanje o prigovoru nedopuštenosti Komisije, Slovačka Republika od Suda zahtjeva da:

               i.

               u cijelosti ukine rješenje Općeg sud od 14. rujna 2015., T-779/14, Slovačka Republika/Europska komisija, kojim je Opći sud odbacio kao nedopuštenu tužbu za poništenje koju je Slovačka Republika podnijela na temelju članka 263. Ugovora o funkcioniranju Europske unije protiv odluke Europske komisije sadržane u dopisu od 24. rujna 2014. kojom je Europska komisija naložila Slovačkoj Republici da stavi na raspolaganje financijska sredstva koja odgovaraju gubitku tradicionalnih vlastitih sredstava;

               ii.

               vrati predmet Općem sudu radi donošenja odluke o osnovanosti tužbe i o njegovoj osnovanosti, i

               iii.

               naloži Europskoj komisiji snošenje troškova postupka.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   U potporu svojoj žalbi Slovačka Republika ističe dva žalbena razloga:

               1.

               U okviru prvog žalbenog razloga Slovačka Republika prigovara Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava u odnosu na (i) prirodu zatraženih financijskih sredstava i primjenjivost pravnih akata koji se odnose na vlastita sredstva i odnosne sudske prakse, (ii) kriterij o postojanju institucijine ovlasti ocjene toga je li moguće pobijati sporni akt i (iii) pristup pravosuđu i hitnost slučaja.

               2.

               Podredno, u okviru drugog žalbenog razloga Slovačka Republika prigovara Općem sudu da nije dovoljno obrazložio pobijanu odluku u dijelu koji se odnosi na (i) prirodu zatraženih financijskih sredstava i primjenjivost pravnih akata koji se odnose na vlastita sredstva i odnosne sudske prakse te (ii) pristup pravosuđu i hitnost slučaja, što potvrđuje i to da je upotrijebio (iii) isto obrazloženje u odnosu na različite činjenice.


title: Predmet F-109/14: Rješenje Službeničkog suda (prvo vijeće) od 14. srpnja 2015. – Roda protiv Komisije (Javna služba — Primici od rada — Mirovina za nadživjele osobe — Članak 27. Priloga VIII. Pravilnika — Pravo razvedenog bračnog druga preminulog dužnosnika — Pravo na uzdržavanje na teret preminulog dužnosnika — Gornja granica mirovine za nadživjele osobe — Očito neosnovana tužba)

text:
               24.8.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/53

         Rješenje Službeničkog suda (prvo vijeće) od 14. srpnja 2015. – Roda protiv Komisije
   (Predmet F-109/14) (1)

   ((Javna služba - Primici od rada - Mirovina za nadživjele osobe - Članak 27. Priloga VIII. Pravilnika - Pravo razvedenog bračnog druga preminulog dužnosnika - Pravo na uzdržavanje na teret preminulog dužnosnika - Gornja granica mirovine za nadživjele osobe - Očito neosnovana tužba))
   (2015/C 279/66)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužiteljica: Silvana Roda (Ispra, Italija) (zastupnik: L. Ribolzi, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J. Currall i G. Gattinara, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje odluke Komisije da se ne poveća iznos mirovine za nadživjele osobe čija je primateljica tužiteljica koja je bivši bračni drug preminulog dužnosnika.

      Izreka rješenja

               1.

               Tužba se odbija kao očito neosnovana.

               2.

               S. Roda snosit će vlastite troškove i nalaže joj se snošenje troškova Europske komisije .

      (1)  SL C 7, 12. 01. 2015., str. 54.


title: Predmet T-371/14: Presuda Općeg suda od 26. studenog 2015., – NICO protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja protiv Irana s ciljem sprječavanja širenja nuklearnog oružja — Zamrzavanje financijskih sredstava — Obveza obrazlaganja — Očita pogreška u ocjeni”)

text:
               25.1.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/46

         Presuda Općeg suda od 26. studenog 2015., – NICO protiv Vijeća
   (Predmet T-371/14) (1)

   ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja protiv Irana s ciljem sprječavanja širenja nuklearnog oružja - Zamrzavanje financijskih sredstava - Obveza obrazlaganja - Očita pogreška u ocjeni”))
   (2016/C 027/56)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl (Pully, Švicarska) (zastupnici: J. Grayston, solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta i N. Pilkington, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Bishop i I. Rodios, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje odluke Vijeća sadržane u dopisu od 14. ožujka 2014. kojom se tužiteljevo ime zadržava na popisima osoba i subjekata na koje se primjenjuju mjere ograničavanja iz Priloga II. Odluci 2010/413/ZVSP od 26. srpnja 2010. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Zajedničkog stajališta 2007/140/ZVSP (SL L 195, str. 39.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 3., str. 220.) kako je izmijenjena Odlukom Vijeća 2012/635/ZVSP od 15. listopada 2012. (SL L 282, str. 58.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 14., str. 129.) kao i u Prilogu IX. Uredbi Vijeća (EU) br. 267/2012 o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 961/2010 (SL L 88, str. 1.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 4., str. 194) kako je provedena tom uredbom na temelju Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 945/2012 od 15. listopada 2012. (SL L 282, str. 16.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 14., str. 122.).

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl snosit će, osim vlastitih troškova, i troškove Vijeća Europske unije.

      (1)  SL C 261, 11. 8. 2014.


title: Predmet T-332/15: Tužba podnesena 16. lipnja 2015. – Ocean Capital Administration i dr. protiv Vijeća

text:
               7.9.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 294/76

         Tužba podnesena 16. lipnja 2015. – Ocean Capital Administration i dr. protiv Vijeća
   (Predmet T-332/15)
   (2015/C 294/91)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Ocean Capital Administration GmbH (Hamburg, Njemačka), First Ocean Administration GmbH (Hamburg), First Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Second Ocean Administration GmbH (Hamburg), Second Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Third Ocean Administration GmbH (Hamburg), Third Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Fourth Ocean Administration GmbH (Hamburg), Fourth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Fifth Ocean Administration GmbH (Hamburg), Fifth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Sixth Ocean Administration GmbH (Hamburg), Sixth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Seventh Ocean Administration GmbH (Hamburg), Seventh Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Eighth Ocean Administration GmbH (Hamburg), Eighth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Ninth Ocean Administration GmbH (Hamburg), Ninth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Tenth Ocean Administration GmbH (Hamburg), Tenth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Eleventh Ocean Administration GmbH (Hamburg), Eleventh Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Twelfth Ocean Administration GmbH (Hamburg), Twelfth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburg), Thirteenth Ocean Administration GmbH (Hamburg), Fourteenth Ocean Administration GmbH (Hamburg), Fifteenth Ocean Administration GmbH (Hamburg), Sixteenth Ocean Administration GmbH (Hamburg), IRISL Maritime Training Institute (Teheran, Iran), Kheibar Co. (Teheran), Kish Shipping Line Manning Co. (Kiš, Iran) (zastupnici: P. Moser, E. Metcalfe i M. Taher, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               Odluku Vijeća 2013/497/ZVSP od 10. listopada 2013. o izmjeni Odluke 2010/413/ZVSP i Uredbu Vijeća (EU) br. 971/2013 od 10. listopada 2013. o izmjeni Uredbe (EU) br. 267/2012 o mjerama ograničavanja protiv Irana (SL L 272, str. 1.) proglasi neprimjenjivima na temelju prigovora nezakonitosti;

               —

               poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2015/556 od 7. travnja 2015. o izmjeni Odluke Vijeća 2010/413/ZVSP (SL L 92, str. 101.) i Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2015/549 od 7. travnja 2015. o provedbi Uredbe (EU) br. 267/2012 o mjerama ograničavanja protiv Irana (SL L 92, str. 12.), u mjeri u kojoj se one odnose na tužitelje;

               —

               naloži Vijeću snošenje troškova tužiteljâ.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu dva tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se sastoji od prigovora nezakonitosti na temelju članka 277. UFEU-a, kojim tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da proglasi da se ne primjenjuju Odluka Vijeća 2013/497/ZVSP od 10. listopada 2013. o izmjeni Odluke 2010/413/ZVSP i Uredba Vijeća (EU) br. 971/2013 od 10. listopada 2013. o izmjeni Uredbe (EU) br. 267/2012 o mjerama ograničavanja protiv Irana (SL L 272, str. 1.).
               Tužitelji ističu da mjerila donesena u navedenoj odluci i uredbi, kao prvo, nemaju primjerenu pravnu osnovu, kao drugo, nemaju primjerenu činjeničnu osnovu, u mjeri u kojoj je Opći sud u svojoj presudi u predmetu T-489/10, IRISL/Vijeće, ECLI:EU:T:2013:453, zaključio da Islamic Republic of Iran Shipping Lines (u daljnjem tekstu: IRISL) nije prekršio mjere ograničavanja koje je odredilo Vijeće sigurnosti, kao treće, krše prava tužiteljâ na djelotvornu sudsku zaštitu i načelâ ne bis in idem i res judicata, kao četvrto, predstavljaju neopravdanu i neproporcionalnu diskriminaciju protiv subjekata koja su navodno u vlasništvu ili pod nadzorom IRISL-a, kao peto, krše pravo tužiteljâ na obranu, kao šesto, neopravdano i neproporcionalno krše temeljna prava tužiteljâ, uključujući njihovo pravo na vlasništvo i pravo na slobodu poduzetništva i poštovanje njihova ugleda i, kao sedmo, predstavljaju zlouporabu ovlasti od strane Vijeća jer je ono na tužitelje jednostavno ponovno primijenilo iste mjere ograničavanja čime je postupilo u suprotnosti s obvezujućom presudom Općeg suda.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se sastoji od zahtjeva za poništenje na temelju članka 263. UFEU-a, kojim tužitelji od Općeg suda zahtijevaju poništenje Odluke Vijeća (ZVSP) 2015/556 od 7. travnja 2015. o izmjeni Odluke Vijeća 2010/413/ZVSP (SL L 92, str. 101.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2015/549 od 7. travnja 2015. o provedbi Uredbe (EU) br. 267/2012 o mjerama ograničavanja protiv Irana (SL L 92, str. 12.), u mjeri u kojoj se one primjenjuju na tužitelje.
               Tužitelji ističu da navedena odluka i provedbena uredba, kao prvo, nemaju primjerenu pravnu osnovu, kao drugo, sadrže očite pogreške u ocjeni, kao treće, nemaju primjerenu činjeničnu osnovu, kao četvrto, krše pravo tužiteljâ na obranu i njihovo pravo na obrazloženje, kao peto, krše prava tužitelja na djelotvornu sudsku zaštitu, načelo ne bis in idem i opće načelo legitimnih očekivanja i, kao šesto, neopravdano i neproporcionalno krše temeljna prava tužiteljâ, osobito njihovo pravo na vlasništvo i pravo na slobodu poduzetništva.


title: Predmet C-3/13: Presuda Suda (treće vijeće) od 17. rujna 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tartu Ringkonnakohus – Estonija) – AS Baltic Agro protiv Maksu- ja Tolliameti Ida maksu- ja tollikeskus (Zahtjev za prethodnu odluku — Antidamping — Uredba (EZ) br. 661/2008 — Konačne antidampinške pristojbe na uvoz amonijevog nitrata podrijetlom iz Rusije — Uvjeti za izuzeće — Članak 3. stavak 1. — Prvi nezavisni kupac u Uniji — Kupnja gnojiva od amonijevog nitrata preko posredničkog društva — Puštanje robe — Zahtjev za poništavanje carinskih deklaracija — Odluka 2008/577/EZ — Carinski zakonik — Članci 66. i 220. — Greška — Uredba (EEZ) br. 2454/93 — Članak 251. — Naknadna provjera)

text:
               24.11.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 421/6

         Presuda Suda (treće vijeće) od 17. rujna 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tartu Ringkonnakohus – Estonija) – AS Baltic Agro protiv Maksu- ja Tolliameti Ida maksu- ja tollikeskus
   (Predmet C-3/13) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Antidamping - Uredba (EZ) br. 661/2008 - Konačne antidampinške pristojbe na uvoz amonijevog nitrata podrijetlom iz Rusije - Uvjeti za izuzeće - Članak 3. stavak 1. - Prvi nezavisni kupac u Uniji - Kupnja gnojiva od amonijevog nitrata preko posredničkog društva - Puštanje robe - Zahtjev za poništavanje carinskih deklaracija - Odluka 2008/577/EZ - Carinski zakonik - Članci 66. i 220. - Greška - Uredba (EEZ) br. 2454/93 - Članak 251. - Naknadna provjera))
   2014/C 421/08
   Jezik postupka: estonski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tartu Ringkonnakohus

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: AS Baltic Agro

      Tuženik: Maksu- ja Tolliameti Ida maksu- ja tollikeskus

      Izreka

               1.

               Članak 3. stavak 1. Uredbe Vijeća (EU) br. 661/2008 od 8. srpnja 2008. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz amonijevog nitrata podrijetlom iz Rusije nakon revizije nakon isteka mjera u skladu s člankom 11. stavkom 2. i parcijalne privremene revizije u skladu s člankom 11. stavkom 3. Uredbe (EZ) br. 384/96 treba tumačiti na način da se društvo sa sjedištem u državi članici koje je kupilo amonijev nitrat podrijetlom iz Rusije preko posredničkog društva koje također ima sjedište u državi članici s ciljem njegovog uvoza u Uniju ne može smatrati prvim nezavisnim kupcem u Uniji u smislu te odredbe te stoga nema pravo na izuzeće od konačne antidampinške pristojbe koju Uredba br. 661/2008 predviđa za taj amonijev nitrat.

               2.

               Članak 66. i članak 220. stavak 2. točku (b) Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice, kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 1791/2006 od 20. studenoga 2006., trebaju se tumačiti na način da im nije protivno to da carinsko tijelo provede naknadno knjiženje antidampinške pristojbe kad su, kao u okolnostima iz glavnog postupka, zahtjevi za poništavanje carinskih deklaracija podneseni zbog toga što je u njima pogrešno naznačen primatelj, a carinsko je tijelo takve deklaracije prihvatilo ili provelo provjeru nakon zaprimanja spomenutih zahtjeva.

               3.

               Članak 66. Uredbe br. 2913/92, kako je izmijenjena Uredbom br. 1791/2006, i članak 251. Uredbe Komisije (EEZ) br. 2454/93 od 2. srpnja 1993. o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 o Carinskom zakoniku Zajednice, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 312/2009 od 16. travnja 2009., u skladu su s temeljnim pravom na jednakost pred zakonom iz članka 20. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, u slučaju kad, u okviru zajedničke carinske tarife iz članaka 28. i 31. UFEU-a, spomenute odredbe Uredbe br. 2913/92, kako je izmijenjena Uredbom br. 1791/2006, i Uredbe br. 2454/93, kako je izmijenjena Uredbom br. 312/2009, ne dopuštaju da se pogrešna carinska deklaracija poništi na zahtjev i time dodijeli pravo na izuzeće od antidampinške pristojbe primatelju koji bi, da do te greške nije došlo, imao pravo na to izuzeće.

      (1)  SL C 63, 2.3.2013.


title: Predmet T-274/13: Presuda Općeg suda od 4. prosinca 2015. – Emadi protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja donesene protiv određenih osoba i subjekata s obzirom na stanje u Iranu — Zamrzavanje sredstava — Ograničenja ulaska ili provoza preko državnog područja Unije — Pravna osnova — Obveza obrazlaganja — Pravo na saslušanje — Pogreška u ocjeni — Ne bis in idem — Sloboda izražavanja — Sloboda medija — Sloboda izbora zanimanja — Slobodno kretanje — Pravo na vlasništvo”)

text:
               25.1.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/32

         Presuda Općeg suda od 4. prosinca 2015. – Emadi protiv Vijeća
   (Predmet T-274/13) (1)

   ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja donesene protiv određenih osoba i subjekata s obzirom na stanje u Iranu - Zamrzavanje sredstava - Ograničenja ulaska ili provoza preko državnog područja Unije - Pravna osnova - Obveza obrazlaganja - Pravo na saslušanje - Pogreška u ocjeni - Ne bis in idem - Sloboda izražavanja - Sloboda medija - Sloboda izbora zanimanja - Slobodno kretanje - Pravo na vlasništvo”))
   (2016/C 027/36)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Hamid Reza Emadi (Teheran, Iran) (zastupnici: T. Walter, zatim J. M. Viñals Camallonga, L. Barriola Urruticoechea i J. L. Iriarte Ángel, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: J.-P. Hix i Á. de Elera-San Miguel Hurtado, agenti)

      Intervenijent u potporu tuženiku: Stiftung Organisation Justice for Iran (Amsterdam, Nizozemska) (zastupnici: G. Pulles, zatim R. Marx, odvjetnici)

      Predmet

   Zahtjev za djelomično poništenje, prvo, Odluke Vijeća 2013/124/ZVSP od 11. ožujka 2013. o izmjeni Odluke 2011/235/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv određenih osoba i subjekata s obzirom na stanje u Iranu (SL L 68, str. 57.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 15., str. 126.), drugo, Provedbene Uredbe Vijeća (EU) br. 206/2013 od 11. ožujka 2013. o provedbi članka 12. stavka 1. Uredbe (EU) br. 359/2011 o mjerama ograničavanja protiv određenih osoba, subjekata ili tijela s obzirom na stanje u Iranu (SL L 68, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 15., str. 121.), treće, Odluke Vijeća 2014/205/ZVSP od 10. travnja 2014. o izmjeni Odluke Vijeća 2011/235/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv određenih osoba i subjekata s obzirom na stanje u Iranu (SL L 109, str. 25.), četvrto, Provedbenu Uredbu Vijeća br. 371/2014 od 10. travnja 2014. o provedbi članka 12. stavka 1. Uredbe (EU) br. 359/2011 o mjerama ograničavanja protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Iranu (SL L 109, str. 9.), u dijelu u kojem se ti akti odnose na tužitelja.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Hamid Reza Emadi snosit će vlastite troškove kao i troškove Vijeća Europske unije.

               3.

               Stiftung Organisation Justice for Iran snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 207, 20. 7. 2013.


title: Predmet T-420/15: Presuda Općeg suda od 14. srpnja 2016. – Thun 1794 protiv EUIPO-a – Adekor (Dekorativni grafički simboli) („Dizajn Zajednice — Postupak za proglašavanje ništavosti — Registrirani dizajn Zajednice koji prikazuje dekorativne grafičke simbole — Raniji dizajn — Razlog za ništavost — Otkrivanje ranijeg dizajna — Nepostojanje novosti — Članci 5., 7. i 25. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 6/2002”)

text:
               22.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/32

         Presuda Općeg suda od 14. srpnja 2016. – Thun 1794 protiv EUIPO-a – Adekor (Dekorativni grafički simboli)
   (Predmet T-420/15) (1)

   ((„Dizajn Zajednice - Postupak za proglašavanje ništavosti - Registrirani dizajn Zajednice koji prikazuje dekorativne grafičke simbole - Raniji dizajn - Razlog za ništavost - Otkrivanje ranijeg dizajna - Nepostojanje novosti - Članci 5., 7. i 25. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 6/2002”))
   (2016/C 305/44)
   Jezik postupka: češki

      Stranke

      Tužitelj: Thun 1794 a.s. (Nová Role, Češka Republika) (zastupnik: F. Steidl, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: D. Gája, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Adekor s.r.o. (Loket, Češka Republika) (zastupnik: V. Dohnalová, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba protiv odluke trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 29. travnja 2015. (predmet R 1465/2014-3) koja se odnosi na postupak za proglašavanje žiga ništavim između društava Thun 1794 i Adekor.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Thun 1794 a.s. nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 337, 12. 10. 2015.


title: Predmet T-601/13: Tužba podnesena 12. studenoga 2013. — Wilo protiv OHIM-a (Pioneering for You)

text:
               25.1.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 24/31

         Tužba podnesena 12. studenoga 2013. — Wilo protiv OHIM-a (Pioneering for You)
   (Predmet T-601/13)
   2014/C 24/56
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Wilo SE (Dortmund, Njemačka) (zastupnik: Rechtsanwalt B. Schneiders)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

      Zahtjevi

   Tužitelj zahtijeva:

               —

               poništenje odluke žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) od 11. rujna 2013., predmet R 555/2013-4;

               —

               nalaganje Uredu za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) snošenja troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Predmetni žig Zajednice: Verbalni žig „Pioneering for You” za proizvode i usluge iz razreda 7, 9, 11, 37 i 42 ‒ Prijava žiga Zajednice br. 11 065 588

      Odluka ispitivača: Odbijanje prijave žiga

      Odluka žalbenog vijeća: Odbijanje žalbe

      Tužbeni razlozi: Povreda članka 7. stavka 1. točke b Uredbe (EZ) br. 207/2009


title: Predmet T-296/13: Tužba podnesena 30. svibnja 2013. — Adler Modemärkte protiv OHIM-a — Blufin (MARINE BLEU)

text:
               3.8.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 226/6

         Tužba podnesena 30. svibnja 2013. — Adler Modemärkte protiv OHIM-a — Blufin (MARINE BLEU)
   (Predmet T-296/13)
   (2013/C 226/27)

   Predmetni postupak pokrenut je prije 1. srpnja 2013., datuma pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji


title: Predmet T-39/17: Tužba podnesena 20. siječnja 2017. – Chambre de commerce et d’industrie métropolitaine Bretagne-ouest (port de Brest) protiv Komisije

text:
               3.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 104/54

         Tužba podnesena 20. siječnja 2017. – Chambre de commerce et d’industrie métropolitaine Bretagne-ouest (port de Brest) protiv Komisije
   (Predmet T-39/17)
   (2017/C 104/75)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Chambre de commerce et d’industrie métropolitaine Bretagne-ouest (port de Brest) (Brest, Francuska) (zastupnik: J. Vanden Eynde, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               proglasi tužbu dopuštenom i osnovanom te, slijedom navedenog;

               —

               poništi odluku Europske komisije od 22. studenoga 2016. [C (2016) 7755 final] radi prihvaćanja prvotnog tužiteljevog zahtjeva, odnosno: „Ponajprije, potpisnici ovog dokumenta, na temelju Uredbe br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije, zahtijevaju potpunu presliku upitnika i odgovora na koje se poziva Komisija u svojemu mišljenju 2016/C 302/03 koje je objavljeno u Službenom listu Europske unije od 19. kolovoza 2016.”

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se odnosi na prevagujuć javni interes za otkrivanje prikupljenih informacija. Komisija je tako pogrešno smatrala da tužitelj nije dokazao takav prevagujuć javni interes jer je on dokazan Europskim ugovorima, odnosno člankom 10. stavkom 3. i člankom 11. stavkom 2. Ugovora o Europskoj uniji (UEU), člankom 15. stavkom 1. i člankom 298. stavcima 1. i 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) i člankom 42. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (Povelja).

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se odnosi na nadređenost Europskih ugovorâ i Povelje u odnosu na Uredbu br. 1049/2001. Tužitelj smatra da navedenu uredbu, koja sadržava pravna ograničenja načelâ transparentnosti, sudjelovanja i otvorenosti, treba tumačiti i primjenjivati vrlo strogo, uzimajući u obzir redoslijed usvajanja pravnih tekstova i Povelju. Tako smatra da tuženik, s jedne strane, nije trebao primijeniti opću predmnijevu o tome da je ugrožena sigurnost ciljeva djelatnosti ispitivanja jer se, u predmetnom slučaju, radilo o popriječnom istraživanju, i, s druge strane, trebao je smatrati da države članice nisu zahtijevale tu zaštitu.

               3.

               Treći tužbeni razlog, koji se odnosi na povredu članka 41. stavka 2. i članka 42. Povelje, koji jamče pristup dokumentima koji se tiču jedne od zainteresiranih stranaka.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, koji se odnosi na povredu Europske konvencije o ljudskim pravima, koja nalaže jednakost u pristupu dokumentima u okviru spora, uključujući upravni spor, radi osiguranja prava obrane zainteresiranih stranaka, osobito članaka 6. i 13. Konvencije.


title: Predmet C-191/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. travnja 2016. uputio Landesgericht Berlin (Njemačka) – Romano Pisciotti protiv Savezne Republike Njemačke

text:
               25.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/29

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. travnja 2016. uputio Landesgericht Berlin (Njemačka) – Romano Pisciotti protiv Savezne Republike Njemačke
   (Predmet C-191/16)
   (2016/C 270/33)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Landesgericht Berlin

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Romano Pisciotti

      Tuženik: Savezna Republika Njemačka

      Prethodna pitanja

               1.

                           (a)

                           Jesu li izručivanja između države članice i treće države materija koja, neovisno o pojedinačnom slučaju, nikad ne ulazi u materijalno područje primjene Ugovorâ tako da ne treba uzeti u obzir zabranu diskriminacije iz prava Unije sadržanu u članku 18. stavku 1. UFEU-a u okviru (doslovne) primjene određenog ustavnopravnog pravila (ovdje: članka 16. stavka 2. prve rečenice Temeljnog zakona), koje zabranjuje jedino izručivanje vlastitih državljana u treće države?

                           (b)

                           Ako je odgovor na ovo pitanje potvrdan: Treba li na prvo pitanje drugačije odgovoriti ako je riječ o izručivanjima između države članice i Sjedinjenih Američkih Država koja se temelje na Sporazumu o izručivanju između Europske unije i Sjedinjenih Američkih Država?

               2.

               Ako nije od samog početka isključena primjena Ugovorâ na izručivanja između država članica i Sjedinjenih Američkih Država:
               Treba li članak 18. stavak 1. UFEU-a i relevantnu sudsku praksu Suda o njemu tumačiti na način da država članica neopravdano krši zabranu diskriminacije iz članka 18. stavka 1. UFEU-a ako, u slučaju zahtjevâ trećih država za izručenje, na temelju ustavnopravnog pravila (ovdje: članka 16. stavka 2. prve rečenice Temeljnog zakona) različito postupa prema vlastitim državljanima i državljanima drugih država članica Europske unije tako da izručuje samo potonje?

               3.

               Ako se u gorenavedenim slučajevima utvrdi povreda opće zabrane diskriminacije iz članka 18. stavka 1. UFEU-a:
               Treba li sudsku praksu Suda Europske unije tumačiti na način da, u slučaju poput predmetnog, u kojem je odobrenje izručenja od strane nadležnog tijela nužno podvrgnuto nadzoru zakonitosti u okviru sudskog postupaka čiji ishod obvezuje tijelo samo kad je izručenje proglašeno nedopuštenim, može postojati ozbiljna povreda već u slučaju obične povrede zabrane diskriminacije iz članka 18. stavka 1. UFEU-a ili je za postojanje ozbiljne povrede nužna očita povreda?

               4.

               Ako nije nužna očita povreda:
               Treba li sudsku praksu Suda Europske unije tumačiti na način da treba isključiti postojanje dovoljno ozbiljne povrede u slučaju poput predmetnog Već zbog toga što, kad ne postoji sudska praksa Suda u vezi konkretnim slučajem (ovdje: materijalna primjenjivost opće zabrane diskriminacije iz članka 18. stavka 1. UFEU-a prilikom izručivanja između država članica i Sjedinjenih Američkih Država), najviše nacionalno izvršno tijelo za obrazloženje svoje odluke može uputiti na njezinu sukladnost s ranije donesenim odlukama nacionalnih sudova u istom predmetu?


title: Predmet C-613/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court (Irska) 30. prosinca 2014. – James Elliott Construction Limited protiv Irish Asphalt Limited

text:
               23.3.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 96/5

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court (Irska) 30. prosinca 2014. – James Elliott Construction Limited protiv Irish Asphalt Limited
   (Predmet C-613/14)
   (2015/C 096/07)
   Jezik postupka: engleski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Supreme Court, Ireland

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: James Elliott Construction Limited

      Tuženik: Irish Asphalt Limited

      Prethodna pitanja

               1.

                           (a)

                           Kada privatni ugovor obvezuje stranku da isporuči proizvod izrađen u skladu s nacionalnom normom donesenom na temelju ovlaštenja Europske komisije sukladno odredbama Direktive o građevnim proizvodima (89/106/EEZ) (1), je li tumačenje navedene norme materija o kojoj se može uputiti zahtjev za prethodnu odluku Sudu Europske unije u skladu s člankom 267. UFEU?

                           (b)

                           Ako je odgovor na pitanje 1.(a) potvrdan, zahtjeva li EN13242:2002 da se sukladnost ili kršenje navedene norme utvrđuje samo pomoću dokaza ispitivanjem u skladu s (neovlaštenim) normama koje je donio CEN (Le Comité Européen de Normalisation) na koje upućuje EN13242:2002, i kada su takva ispitivanja provedena u vrijeme proizvodnje ili isporuke; ili se kršenje te norme (stoga i povreda ugovora) može utvrditi pomoću kasnije provedenog ispitivanja, ako se pomoću rezultata tih ispitivanja logički može dokazati kršenje norme?

               2.

               Kada se odlučuje o privatnoj tužbi zbog povrede ugovora koji se odnosi na proizvod izrađen u skladu s europskom normom donesenom na temelju ovlaštenja Europske komisije sukladno Direktivi o građevnim proizvodima, mora li nacionalni sud odbiti primijeniti odredbe nacionalnog prava koje uključuju uvjete koji se odnose na tržišni potencijal i prikladnost svrsi ili kvaliteti, iz razloga što pravni propisi, ili njihova primjena stvaraju norme ili uvode tehničke specifikacije ili zahtjeve o kojima Komisija nije bila obaviještena sukladno odredbama Direktive o tehničkim normama (98/34/EZ) (2)?

               3.

               Je li nacionalni sud koji odlučuje o tužbi zbog povrede privatnog ugovora do koje je navodno došlo zbog povrede uvjeta koji se odnosi na tržišni potencijal ili prikladnost svrsi (zakonski uvjet u ugovoru između stranaka koji one nisu izmijenile ili čiju primjenu nisu isključile) u odnosu na proizvod proizveden u skladu s normom EN13242:2002, obvezan pretpostaviti da taj proizvod ima kvalitetu tržišnog potencijala te je prikladan svrsi, i ako je tako, može li se ta pretpostavka oboriti protudokazom o nesukladnosti s normom EN13242:2002 pomoću ispitivanja provedenog sukladno ispitivanjima i protokolima navedenim u EN13242:2002 u vrijeme isporuke proizvoda?

               4.

               Ako su odgovori na pitanja 1.(a) i 3. potvrdni, je li granica ukupnog sadržaja sumpora u ukupnom iznosu propisana normom EN13242:2002 ili u skladu s tom normom, tako da se sukladnost s takvom graničnom vrijednošću zahtijevala, između ostalog, kako bi došlo do pretpostavke tržišnog potencijala ili prikladnosti svrsi?

               5.

               Ako su odgovori na pitanja 1.(a) i 3. potvrdni, je li dokaz da je proizvod nosio „CE” oznaku nužan kako bi se moglo pozivati na pretpostavku koja se temelji na Prilogu ZA uz normu EN13242:2002 i/ili članku 4. Direktive o građevnim proizvodima (89/106/EEZ)?

      (1)  Direktiva Vijeća (89/106/EEZ) od 21. prosinca 1988. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica koji se odnose na građevne proizvode (SL L 40, str. 12.).

      (2)  Direktiva 98/34/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. lipnja 1998. o utvrđivanju postupka osiguravanja informacija u području tehničkih normi i propisa (SL L 204, str. 37.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 42., str. 58.).


title: Predmet T-489/10: Presuda Općeg suda od 16. rujna 2013. — Islamic Republic of Iran Shipping Lines i dr. protiv Vijeća ( „Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja prema Iranu s ciljem sprječavanja širenja nuklearnog oružja — Zamrzavanje financijskih sredstava — Obveza obrazlaganja — Pogreška u ocjeni” )

text:
               9.11.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 325/28

         Presuda Općeg suda od 16. rujna 2013. — Islamic Republic of Iran Shipping Lines i dr. protiv Vijeća
   (Predmet T-489/10) (1)

   (Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja prema Iranu s ciljem sprječavanja širenja nuklearnog oružja - Zamrzavanje financijskih sredstava - Obveza obrazlaganja - Pogreška u ocjeni)
   2013/C 325/51
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Islamic Republic of Iran Shipping Lines (Teheran, Iran) i 17 drugih tužitelja čiji se nazivi nalaze u prilogu presudi (zastupnici: F. Randolph, QC, M. Lester, barrister, i M. Taher, solicitor)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Bishop i R. Liudvinaviciute-Cordeiro, agenti)

      Intervenijenti koji podržavaju tuženike: Europska komisija (zastupnici: M. Konstantinidis i T. Scharf, agenti); i Francuska Republika (zastupnici: G. de Bergues i É. Ranaivoson, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za djelomično poništenje Odluke Vijeća 2010/413/ZVSP od 26. srpnja 2010. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Zajedničkog stajališta 2007/140/ZVSP (SL L 195, str. 39.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 3., str. 220.), Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 668/2010 od 26. srpnja 2010. o provedbi članka 7. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 423/2007 o mjerama ograničavanja protiv Irana (SL L 195, str. 25.), Odluke Vijeća 2010/644/ZVSP od 25. listopada 2010. o izmjeni Odluke 2010/413 (SL L 281, str. 81.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 3., str. 255.), Uredbe Vijeća (EU) br. 961/2010 od 25. listopada 2010. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 423/2007 (SL L 281, str. 1.) i Uredbe Vijeća (EU) br. 267/2012 od 23. ožujka 2012. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 961/2010 (SL L 88, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 4., str. 194.)

      Izreka

               1.

               Poništavaju se, u mjeri u kojoj se odnose na Islamic Republic of Iran Shipping Lines i ostalih 17 tužitelja čiji se nazivi nalaze u prilogu:

                           —

                           Prilog II. Odluci Vijeća 2010/413/ZVSP od 26. srpnja 2010. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Zajedničkog stajališta 2007/140/ZVSP;

                           —

                           Prilog Provedbenoj uredbi Vijeća (EU) br. 668/2010 od 26. srpnja 2010. o provedbi članka 7. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 423/2007 o mjerama ograničavanja protiv Irana;

                           —

                           Prilog Odluci Vijeća 2010/644/ZVSP od 25. listopada 2010. o izmjeni Odluke 2010/413;

                           —

                           Prilog VIII. Uredbi Vijeća (EU) br. 961/2010 od 25. listopada 2010. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 423/2007;

                           —

                           Prilog IX. Uredbi Vijeća (EU) br. 267/2012 od 23. ožujka 2012. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 961/2010.

               2.

               Učinci Odluke 2010/413, kako je izmijenjena Odlukom 2010/644, zadržavaju se u odnosu na Islamic Republic of Iran Shipping Lines i ostalih 17 tužitelja čiji se nazivi nalaze u prilogu do početka učinka poništenja Uredbe br. 267/2012.

               3.

               Nalaže se Vijeću Europske unije snošenje, osim vlastitih troškova, i troškova nastalih za Islamic Republic of Iran Shipping Lines i za ostalih 17 tužitelja čiji se nazivi nalaze u prilogu.

               4.

               Nalaže se Komisiji i Francuskoj Republici snošenje vlastitih troškova.

      (1)  SL C 30, 29.1.2011.


title: Spojeni predmeti T-589/14 i T-772/14: Presuda Općeg suda od 25. veljače 2016. – Musso protiv Parlamenta („Prihodi zastupnika u Parlamentu — Starosna mirovina — Obveza francuskih zastupnika da svoju mirovinu zahtijevaju u nacionalnom sustavu — Pravilo o zabrani kumuliranja — Provedbene mjere Statuta zastupnika — Odluka donesena nakon postupka žalbe — Obavijest o terećenju — Odluka o prekidu isplate mirovine — Načelo kontradiktornosti — Razuman rok — Obveza obrazlaganja”)

text:
               4.4.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 118/28

         Presuda Općeg suda od 25. veljače 2016. – Musso protiv Parlamenta
   (Spojeni predmeti T-589/14 i T-772/14) (1)

   ((„Prihodi zastupnika u Parlamentu - Starosna mirovina - Obveza francuskih zastupnika da svoju mirovinu zahtijevaju u nacionalnom sustavu - Pravilo o zabrani kumuliranja - Provedbene mjere Statuta zastupnika - Odluka donesena nakon postupka žalbe - Obavijest o terećenju - Odluka o prekidu isplate mirovine - Načelo kontradiktornosti - Razuman rok - Obveza obrazlaganja”))
   (2016/C 118/31)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: François Musso (Ajaccio, Francuska) (zastupnici: A. Gross i L. Stachnik, odvjetnici)

      Tuženik: Europski parlament (zastupnici: G. Corstens i S. Seyr, agenti)

      Predmet

   S jedne strane zahtjev za poništenje odluke predsjedništva Parlamenta od 26. lipnja 2014. kojom se potvrđuje odluka glavnog tajnika Parlamenta od 17. listopada 2011. kojom je određen mjesečni iznos mirovine imajući u vidu iznose uzete iz dva francuska mirovinska fonda, i kojom je odlučeno da treba naplatiti iznos od 127 065,19 eura, te s druge strane, zahtjev za poništenje odluke Parlamenta od 22. rujna 2014.

      Izreka

               1.

               Tužbe se odbijaju.

               2.

               F. Musso snosit će vlastite troškove i troškove Europskog parlamenta.

      (1)  SL C 351, 6. 10. 2014.


title: Spojeni predmeti T-322/14 i T-325/14: Presuda Općeg suda od 12. svibnja 2016. – mobile.international protiv EUIPO-a – Rezon (mobile.de) [„Žig Europske unije — Postupak za proglašenje žiga ništavim — Verbalni i figurativni žigovi Europske unije mobile.de — Raniji nacionalni figurativni žig mobile — Stvarna uporaba ranijeg žiga — Članak 15. stavak 1., članak 57. stavak 2. i članak 76. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Pravilo 40. stavak 6. Uredbe (EZ) br. 2868/95”]

text:
               27.6.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 232/9

         Presuda Općeg suda od 12. svibnja 2016. – mobile.international protiv EUIPO-a – Rezon (mobile.de)
   (Spojeni predmeti T-322/14 i T-325/14) (1)

   ([„Žig Europske unije - Postupak za proglašenje žiga ništavim - Verbalni i figurativni žigovi Europske unije mobile.de - Raniji nacionalni figurativni žig mobile - Stvarna uporaba ranijeg žiga - Članak 15. stavak 1., članak 57. stavak 2. i članak 76. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Pravilo 40. stavak 6. Uredbe (EZ) br. 2868/95”])
   (2016/C 232/10)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: mobile.international GmbH (Kleinmachnow, Njemačka) (zastupnik: T. Lührig, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: M. Fischer, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Rezon OOD (Sofija, Bugarska) (zastupnici: P. Kanchev i T. Ignatova, odvjetnici)

      Predmet

   Dvije tužbe protiv odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 9. siječnja (predmet R 922/2013-1) i od 13. veljače 2014. (predmet R 951/2013-1) koje se odnose na dva postupka za poništenje između društava mobile.international GmbH i Rezon OOD.

      Izreka

               1.

               Tužbe se odbijaju.

               2.

               Društvu mobile.international GmbH nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 235, 21. 7. 2014.


title: Predmet C-160/16: Tužba podnesena 18. ožujka 2016. – Europska komisija protiv Helenske Republike

text:
               11.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 251/3

         Tužba podnesena 18. ožujka 2016. – Europska komisija protiv Helenske Republike
   (Predmet C-160/16)
   (2016/C 251/04)
   Jezik postupka: grčki

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: G. Zavvos i K. Talabér-Ritz)

      Tuženik: Helenska republika

      Tužbeni zahtjev

               —

               utvrditi da je Helenska republika, time što nije podnijela izvješće o troškovno optimalnim razinama, koje je predviđeno člankom 5. stavkom 2. Direktive 2010/31/EU (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 19. svibnja 2010. o energetskoj učinkovitosti zgrada, kako je dopunjen Delegiranom uredbom Komisije (EU) br. 244/2012 (2) od 16. siječnja 2012. koja utvrđuje usporedni metodološki okvir za izračunavanje troškovno optimalnih razina za minimalne zahtjeve energetskih svojstava zgrada i dijelova zgrada, povrijedila obveze koje je dužna ispuniti na temelju te odredbe;

               —

               naložiti Helenskoj Republici snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

               1.

               Europska komisija 18. ožujka 2016. podnijela je tužbu protiv Helenske Republike zahtijevajući od Suda da utvrdi da je Helenska Republika, time što nije podnijela izvješće o troškovno optimalnim razinama, koje je predviđeno člankom 5. stavkom 2. Direktive 2010/31/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 19. svibnja 2010. o energetskoj učinkovitosti zgrada, kako je dopunjen Delegiranom uredbom Komisije (EU) br. 244/2012 od 16. siječnja 2012. koja utvrđuje usporedni metodološki okvir za izračunavanje troškovno optimalnih razina za minimalne zahtjeve energetskih svojstava zgrada i dijelova zgrada, povrijedila obveze koje je dužna ispuniti na temelju te odredbe.

               2.

               Svojom tužbom Komisija tvrdi da unatoč tome što je u tom smislu više puta podnosila zahtjeve, grčka tijela još nisu dostavila konačno izvješće o troškovno optimalnim razinama za minimalne zahtjeve energetskih svojstava zgrada i dijelova zgrada, u kojemu se koristi usporedni metodološki okvir utvrđen Delegiranom uredbom Komisije (EU) br. 244/2012, i da je slijedom toga došlo do povrede članka 5. stavak 2. Direktive 2010/31/EU.

      (1)  SL L 153, 18. 6. 2010., str. 13.

      (2)  SL L 81, 21. 3. 2012., str. 18.


title: Predmet T-342/12: Presuda Općeg suda od 8. listopada 2014. – Fuchs protiv OHIM-a – Les Complices (Zvijezda u krugu) ( „Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Zahtjev za figurativnim žigom Zajednice koji predstavlja zvijezdu u krugu — Raniji žigovi Zajednice i nacionalni žigovi koji predstavljaju zvijezdu u krugu — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Razlikovni karakter ranijeg žiga — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Opoziv ranijeg žiga Zajednice — Zadržavanje pravnog interesa — Odsutnost djelomične obustave postupka” )

text:
               24.11.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 421/32

         Presuda Općeg suda od 8. listopada 2014. – Fuchs protiv OHIM-a – Les Complices (Zvijezda u krugu)
   (Predmet T-342/12) (1)

   ((„Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora - Zahtjev za figurativnim žigom Zajednice koji predstavlja zvijezdu u krugu - Raniji žigovi Zajednice i nacionalni žigovi koji predstavljaju zvijezdu u krugu - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Razlikovni karakter ranijeg žiga - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Opoziv ranijeg žiga Zajednice - Zadržavanje pravnog interesa - Odsutnost djelomične obustave postupka”))
   2014/C 421/43
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Max Fuchs (Freyung, Njemačka) (zastupnik: C. Onken, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: J. Crespo Carrillo, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Les Complices SA (Montreuil-sous-Bois, Francuska)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća OHIM-a od 8. svibnja 2014. (predmet R-2040/2011-5), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između Les Complices SA i Maxa Fuchsa.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Maxu Fuchsu nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 295, 29.9.2012.


title: Predmet T-122/14: Presuda Općeg suda od 9. lipnja 2016. – Italija protiv Komisije (Neprovedba presude Suda kojom je utvrđeno da je država počinila povredu — Novčana kazna — Odluka o određivanju novčane kazne — Metoda izračuna kamata koje se primjenjuju na povrat nezakonitih potpora — Složene kamate)

text:
               25.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/39

         Presuda Općeg suda od 9. lipnja 2016. – Italija protiv Komisije
   (Predmet T-122/14) (1)

   ((Neprovedba presude Suda kojom je utvrđeno da je država počinila povredu - Novčana kazna - Odluka o određivanju novčane kazne - Metoda izračuna kamata koje se primjenjuju na povrat nezakonitih potpora - Složene kamate))
   (2016/C 270/43)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Talijanska Republika (zastupnici: G. Palmieri, agent, uz asistenciju S. Fiorentino, avvocato dello Stato)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: V. Di Bucci, G. Conte i B. Stromsky, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a radi poništenja Odluke Komisije C (2013) 8681 final od 6. prosinca 2013. kojom je u sklopu provedbe presude od 17. studenoga 2011., Komisija/Italija (C-496/09, EU:C:2011:740), Komisija odredila iznos novčane kazne koji Talijanska Republika treba platiti za polugodište od 17. svibnja do 17. studenoga 2012.

      Izreka

               1.

               Poništava se Odluka Komisije C (2013) 8681 final od 6. prosinca 2013.

               2.

               Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 102, 7. 4. 2014.


title: Predmet F-76/14: Tužba podnesena 7. kolovoza 2014. – ZZ protiv Komisije

text:
               3.11.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 388/30

         Tužba podnesena 7. kolovoza 2014. – ZZ protiv Komisije
   (Predmet F-76/14)
   2014/C 388/38
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: ZZ (zastupnik: G. Suárez de Castro i M. Orman, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Predmet i opis spora

   Poništenje odluke o neuključivanju tužitelja na popis uspješnih kandidata otvorenog natječaja EPSO/AD/248/13.

      Tužbeni zahtjev tužitelja

               —

               uključiti tužitelja na popis uspješnih kandidata navedenog natječaja s obzirom da postoji nepopunjeno slobodno mjesto na obavijesti o otvorenom natječaju EPSO/AD248/13 za zapošljavanje administratora u području 1 Osiguranja zgrada i s obzirom da tužitelj ima ocjenu 53,38, koja je viša od najniže ocjene koju je EPSO odredio na 51,01.

               —

               podredno, s obzirom na brojne nepravilnosti uočene prilikom ocjene testa d), poništiti ocjenu ovog testa d) i izmijeniti redoslijed kandidata natječaja u skladu s ostatkom dodijeljenih ocjena, glede kojih nije bilo nepravilnosti.

               —

               u slučaju prihvaćanja tužbe, naložiti tuženiku snošenje troškova.


title: Predmet T-134/15: Presuda Općeg suda od 28. lipnja 2016. – salesforce.com protiv EUIPO-a (SOCIAL.COM) („Žig Europske unije — Prijava verbalnog žiga Europske unije SOCIAL.COM — Relativni razlozi za odbijanje — Opisni karakter — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009”)

text:
               8.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 287/21

         Presuda Općeg suda od 28. lipnja 2016. – salesforce.com protiv EUIPO-a (SOCIAL.COM)
   (Predmet T-134/15) (1)

   ((„Žig Europske unije - Prijava verbalnog žiga Europske unije SOCIAL.COM - Relativni razlozi za odbijanje - Opisni karakter - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   (2016/C 287/26)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: salesforce.com, Inc. (San Francisco, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: A. Nordemann i M. Maier, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: M. Fischer, agent)

      Predmet

   Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 20. siječnja 2015. (predmet R 1752/2014-4) koja se odnosi na prijavu za registraciju verbalnog znaka SOCIAL.COM kao žiga Europske unije.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu salesforce.com, Inc. nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 171, 26. 5. 2015.


title: Predmet C-406/13: Rješenje predsjednika drugog vijeća Suda od 11. studenoga 2014. – Europska komisija protiv Rumunjske

text:
               16.2.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 56/10

         Rješenje predsjednika drugog vijeća Suda od 11. studenoga 2014. – Europska komisija protiv Rumunjske
   (Predmet C-406/13) (1)

   (2015/C 056/13)
   Jezik postupka: rumunjski
   Predsjednik drugog vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 260, 7.9.2013.


title: Predmet T-81/13: Presuda Općeg suda od 21. ožujka 2014. – FTI Touristik protiv OHIM-a (BigXtra) ( „Žig Zajednice  — Prijava verbalnog žiga Zajednice BigXtra  — Apsolutni razlog za odbijanje  — Nepostojanje razlikovnog karaktera  — Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009” )

text:
               12.5.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 142/34

         Presuda Općeg suda od 21. ožujka 2014. – FTI Touristik protiv OHIM-a (BigXtra)
   (Predmet T-81/13) (1)

   ((„Žig Zajednice - Prijava verbalnog žiga Zajednice BigXtra - Apsolutni razlog za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   2014/C 142/43
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: FTI Touristik GmbH (München, Njemačka) (zastupnik: A. Parr, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: A. Pohlmann, agent)

      Predmet

   Tužba protiv odluke prvog žalbenog vijeća OHIM-a od 29. studenog 2012. (predmet R 2521/2011-1), koja se odnosi na prijavu za registraciju verbalnog znaka BigXtra kao žiga Zajednice.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               FTI Touristik GmbH nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 108, 13.4.2013.


title: Predmet T-241/16: Tužba podnesena 13. svibnja 2016. – El Corte Inglés protiv EUIPO-a – WE Brand (EW)

text:
               11.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 251/40

         Tužba podnesena 13. svibnja 2016. – El Corte Inglés protiv EUIPO-a – WE Brand (EW)
   (Predmet T-241/16)
   (2016/C 251/46)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: El Corte Inglés, SA (Madrid, Španjolska) (zastupnik: J. Rivas Zurdo, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: WE Brand Sàrl (Luxembourg, Luksemburg)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: tužitelj

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije s verbalnim elementom „EW” – prijava za registraciju br. 12 326 468

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 11. veljače 2016. u predmetu R 426/2015-2

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži snošenje troškova stranci ili strankama koje se protive ovoj tužbi.

      Tužbeni razlog

               —

               Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-274/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. svibnja 2017. uputio Amtsgericht Hannover (Njemačka) – Margarethe Yüce, Ali Yüce, Emin Yüce, Emre Yüce protiv TUIfly GmbH

text:
               24.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 239/32

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. svibnja 2017. uputio Amtsgericht Hannover (Njemačka) – Margarethe Yüce, Ali Yüce, Emin Yüce, Emre Yüce protiv TUIfly GmbH
   (Predmet C-274/17)
   (2017/C 239/40)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Amtsgericht Hannover

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Margarethe Yüce, Ali Yüce, Emin Yüce, Emre Yüce

      Tuženik: TUIfly GmbH

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li izostanak zbog bolesti značajnog dijela osoblja stvarnog zračnog prijevoznika, potrebnog za izvođenje letova, izvanredna okolnost u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1)? U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: koliki mora biti postotak izostanka da bi se priznala takva okolnost?

               2.

               U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje: je li spontani izostanak značajnog dijela osoblja stvarnog zračnog prijevoznika, potrebnog za izvođenje letova, zbog prekida rada koji nije u skladu s propisima radnog prava i kolektivnim ugovorima („nezakoniti štrajk”) izvanredna okolnost u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004? U slučaju potvrdnog odgovora na drugo pitanje: koliki mora biti postotak izostanka da bi se priznala takva okolnost?

               3.

               U slučaju potvrdnog odgovora na prvo ili drugo pitanje: mora li sama izvanredna okolnost postojati u trenutku otkazanog leta ili stvarni zračni prijevoznik može na temelju poslovnih razloga izraditi novi raspored letenja?

               4.

               U slučaju potvrdnog odgovora na prvo ili drugo pitanje: odnosi li se pojam mogućnosti izbjegavanja na izvanrednu okolnost ili na posljedice nastanka izvanredne okolnosti?

      (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)


title: Predmet C-547/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. prosinca 2014. uputio High Court of Justice, Queen's Bench Division (Administrative Court) (Engleska i Wales) (Ujedinjena Kraljevina) – Philip Morris Brands SARL, Philip Morris Limited, British American Tobacco UK Limited protiv Secretary of State for Health

text:
               16.2.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 56/6

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. prosinca 2014. uputio High Court of Justice, Queen's Bench Division (Administrative Court) (Engleska i Wales) (Ujedinjena Kraljevina) – Philip Morris Brands SARL, Philip Morris Limited, British American Tobacco UK Limited protiv Secretary of State for Health
   (Predmet C-547/14)
   (2015/C 056/09)
   Jezik postupka: engleski

      Sud koji je uputio zahtjev

   High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) (Engleska i Wales)

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Philip Morris Brands SARL, Philip Morris Limited, British American Tobacco UK Limited

      Tuženik: Secretary of State for Health

      Druge stranke: Imperial Tobacco Limited, British American Tobacco UK Limited, JT International SA, Gallaher Limited, Tann UK Limited and Tannpapier GmbH, V. Mane Fils, Deutsche Benkert GmbH & Co. KG i Benkert UK Limited, Joh. Wilh. Von Eicken GmbH

      Prethodna pitanja

   Sudu Europske unije (u daljnjem tekstu: Sud) upućuju se sljedeća pitanja u vezi Direktive 2014/40/EU (1) (u daljnjem tekstu: Direktiva) za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a:

      Pravni temelj

               1.

               Je li Direktiva ništetna u cijelosti ili djelomično zato što članak 114. UFUE-a ne pruža prikladni pravni temelj? Osobito:

                           (a)

                           U vezi s člankom 24. stavkom 2. Direktive:

                                       (i)

                                       pravilno protumačen, u kojoj mjeri dopušta državama članicama da usvoje stroža pravila u vezi pitanja „standardizacije” pakiranja duhanskih proizvoda; i,

                                       (ii)

                                       s obzirom na to tumačenje, je li članak 24. stavak 2. ništetan zato što članak 114. UFEU-a ne pruža prikladni pravni temelj?

                           (b)

                           Je li članak 24. stavak 3. Direktive, koji omogućava državama članicama da zabrane kategoriju duhana ili srodnog proizvoda u posebnim okolnostima, ništetan zato što članak 114. UFEU-a ne pruža prikladni pravni temelj?

                           (c)

                           Jesu li sljedeće odredbe ništetne zato što članak 114. UFEU-a ne pruža prikladni pravni temelj:

                                       (i)

                                       odredba poglavlja II. Glave II. Direktive, koje se odnose na označivanje i pakiranje;

                                       (ii)

                                       članak 7. Direktive, u mjeri u kojoj zabranjuje mentol cigarete i duhanske proizvode sa svojstvenom aromom;

                                       (iii)

                                       članak 18. Direktive, koji omogućava državama članicama da zabrane prekograničnu prodaju duhanskih proizvoda na daljinu; i,

                                       (iv)

                                       članak 3. stavak 4. i članak 4. stavak 5. Direktive, koji delegira ovlasti na Komisiju u vezi razine emisija?

      Proporcionalnost i temeljna prava

               2.

               U vezi s člankom 13. Direktive:

                           (a)

                           zabranjuje li taj članak, pravilno protumačen, istinite i ne zavaravajuće izjave o duhanskim proizvodima na pakiranju proizvoda; i,

                           (b)

                           ako je to tako, je li taj članak ništetan zato što krši načelo proporcionalnosti i/ili članak 11. Povelje o temeljnim pravima?

               3.

               Je li koja od sljedećih odredaba Direktive ništetna zato što krši načelo proporcionalnosti:

                           (a)

                           članak 7. stavak 1. i članak 7. stavak 7., u mjeri u kojoj zabranjuju stavljanje na tržište duhanskih proizvoda s mentolom kao svojstvene arome i stavljanje na tržište duhanskih proizvoda koji sadrže okuse u bilo kojim sastojcima;

                           (b)

                           članak 8. stavak 3., članak 9. stavak 3., članak 10. stavak 1. točka (g) i članak 14., u mjeri u kojoj nameću razne zahtjeve standardizacije pakiranja; i,

                           (c)

                           članak 10. stavak l. točke (a) i (c), u mjeri u kojoj zahtijevaju da zdravstvena upozorenja pokrivaju 65 % vanjske prednje i stražnje površine jediničnog pakiranja i svih vanjskih pakiranja?

      Delegiranje/Provedba

               4.

               Jesu li koje od sljedećih odredaba Direktive ništetne zato što krše članak 290. UFEU-a:

                           (a)

                           članak 3. stavak 2. i članak 3. stavak 4. o maksimalnoj razini emisija;

                           (b)

                           članak 4. stavak 5. o metode mjerenja emisija;

                           (c)

                           članak 7. stavak 5., članak 7. stavak 11. i članak 7. stavak 12. o propisima o sastojcima;

                           (d)

                           članak 9. stavak 5., članak 10. stavak 1. točka (f), članak 10. stavak 3., članak 11. stavak 6., članak 12. stavak 3. i članak 20. stavak 12. o zdravstvenim upozorenjima;

                           (e)

                           članak 20. stavak 11. o zabrani elektroničkih cigareta i/ili spremnika za ponovno punjenje; i/ili,

                           (f)

                           članak 15. stavak 12. o ugovorima o pohrani podataka?

               5.

               Jesu li članak 3. stavak 4. i članak 4. stavak 5. Direktive ništetni zato što krše načelo pravne sigurnosti i/ili nedopušteno delegiraju ovlasti vanjskim tijelima koja nisu podložna postupovnoj zaštiti koju zahtijeva pravo EU-a?

               6.

               Je li ikoja od sljedećih odredbi Direktive ništetna zato što krši članak 291. UFEU-a:

                           (a)

                           članak 6. stavak 1. o obvezama izvješćivanja;

                           (b)

                           članak 7. stavci 2. do 4. i članak 7. stavak 10. o provedbenim aktima u vezi zabrane duhanskih proizvoda u određenim okolnostima; i/ili,

                           (c)

                           članak 9. stavak 6. i članak 10. stavak 4. o zdravstvenim upozorenjima?

      Supsidijarnost

               7.

               Je li Direktiva a osobito članak 7., članak 8. stavak 3., članak 9. stavak 3., članak 10. stavak 1. točka (g), članci 13. i 14. ništetni zato što nisu u skladu s načelom supsidijarnosti?

      (1)  Direktiva 2014/40/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 3. travnja 2014. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica o proizvodnji, predstavljanju i prodaji duhanskih i srodnih proizvoda i o stavljanju izvan snage Direktive 2001/37/EZ (SL L 127, str. 1.).


title: Predmet F-22/12: Presuda Službeničkog suda (prvo vijeće) od 12. prosinca 2013. — Hall protiv Komisije i CEPOL-a (Javna služba — Primici od rada — Obiteljske naknade — Naknada za uzdržavano dijete — Naknada za obrazovanje — Djeca tužiteljeve supruge koja ne žive u prebivalištu bračnih drugova — Uvjeti dodjele)

text:
               8.2.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 39/28

         Presuda Službeničkog suda (prvo vijeće) od 12. prosinca 2013. — Hall protiv Komisije i CEPOL-a
   (Predmet F-22/12) (1)

   (Javna služba - Primici od rada - Obiteljske naknade - Naknada za uzdržavano dijete - Naknada za obrazovanje - Djeca tužiteljeve supruge koja ne žive u prebivalištu bračnih drugova - Uvjeti dodjele)
   2014/C 39/50
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Mark Hall (Petersfield, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: L. Levi i M. Vandenbussche, odvjetnici)

      Tuženici: Europska komisija (zastupnici: J. Currall i D. Martin, agenti) i Europska visoka policijska škola (CEPOL) (zastupnik: F. Bánfi, agent)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje odluka kojima se odbija zahtjev tužitelja za naknadu za uzdržavano dijete i naknadu za obrazovanje za troje djece njegove supruge, za razdoblje dok su prebivali na Filipinima.

      Izreka presude

               1.

               Tužba, u dijelu protiv Europske visoke policijske škole, se odbija kao nedopuštena.

               2.

               Poništavaju se prešutna odluka od 25. ožujka 2011. kao i izričita odluka od 11. srpnja 2011. Europske komisije, kojima se odbija zahtjev za naknadu za uzdržavano dijete i naknadu za obrazovanje za troje djece supruge tužitelja, za razdoblje dok su prebivali na Filipinima.

               3.

               Tužba protiv Europske komisije se u preostalom dijelu odbija.

               4.

               Europska komisija će, osim vlastitih, snositi i troškove tužitelja.

               5.

               Tužitelju se nalaže snošenje troškova Europske visoke policijske škole.

      (1)  SL C 138, 12.5.2012., str. 35.


title: Predmet C-296/16 P: Žalba koju je 25. svibnja 2016. podnio Dextro Energy GmbH & Co. KG protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 16. ožujka 2016. u predmetu T-100/15, Dextro Energy GmbH & Co. KG protiv Europske komisije

text:
               8.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 287/14

         Žalba koju je 25. svibnja 2016. podnio Dextro Energy GmbH & Co. KG protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 16. ožujka 2016. u predmetu T-100/15, Dextro Energy GmbH & Co. KG protiv Europske komisije
   (Predmet C-296/16 P)
   (2016/C 287/18)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Žalitelj: Dextro Energy GmbH & Co. KG (zastupnici: M. Hagenmeyer i T. Teufer, odvjetnici)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija

      Zahtjev

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               u cijelosti ukine presudu Općeg suda Europske unije od 16. ožujka 2016., predmet T-100/15.
               U slučaju proglašenja žalbe osnovanom zahtijeva se prihvaćanje zahtjeva iz prvoga stupnja u cijelosti i to da:

                           1.

                           poništi Uredbu Komisije (EU) 2015/8 (1) od 6. siječnja 2015. o uskraćivanju odobrenja za određene zdravstvene tvrdnje navedene na hrani, osim onih koje se odnose na smanjenje rizika od bolesti te na razvoj i zdravlje djece;

                           2.

                           naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Žalitelj prije svega prigovara netočnim kriterijima za ocjenu Općeg suda:
   Svojom procjenom da u slučaju postojanja „iznimno složenih znanstvenih i tehničkih činjenica” izvršavanje diskrecijske ovlasti od strane tuženika podliježe jedino nadzoru zlouporabe, Opći sud unaprijed je odustao od velikog područja ispitivanja diskrecijske ovlasti koje, međutim, zaista trebaju izvršiti Opći sud i Sud. Opći sud i Sud nisu ograničeni na puki nadzor zlouporabe izvršavanja diskrecijske ovlasti od strane tuženika. Štoviše, sudski se može i mora ispitati je li tuženik točno tumačio smjernice europskog zakonodavca u članku 18. stavku 4. Uredbe (EZ) br. 1924/2006 i pritom pravilno izvršio svoju diskrecijsku ovlast. Prilikom sudskog ispitivanja treba uzeti u obzir i svaki oblik zlouporabe diskrecijske ovlasti. To se nije dogodilo zbog pogrešnog odvagivanja i ocjene „ostalih legitimnih čimbenika mjerodavnih za dotični predmet”.
   Osim toga, žalitelj prigovara povredi članka 18. stavka 4. Uredbe (EZ) br. 1924/2006 i pritom se temelji na tri žalbena razloga:
   Kao prvo, uskraćivanje odobrenja za sporne zdravstvene tvrdnje počiva na tuženikovim pogreškama u ocjeni. To prije svega proizlazi iz hijerarhije mjerodavnih legitimnih čimbenika propisanih u članku 18. stavku 4. Uredbe (EZ) br. 1924/2006. Svako uzimanje u obzir nekog legitimnog i relevantnog čimbenika ne može opravdati uskraćivanje odobrenja za činjenično točne i znanstveno dostatno potvrđene zdravstvene tvrdnje. Prema mišljenju žalitelja, ti čimbenici u skladu s uvodnom izjavom 17. Uredbe ne mogu biti „glavni aspekt” odluke o odobrenju. Kao „glavni aspekt” kod zdravstvenih tvrdnji mora „biti uzet u obzir […] znanstveni dokaz”. Ovo odvagivanje izraženo je i u članku 18. stavku 4. Uredbe (EZ) br. 1924/2006. Tamo se na prvom mjestu navodi mišljenje Agencije.
   Kao drugo, tužitelj je svoju diskrecijsku ovlast u skladu s člankom 18. stavkom 4. Uredbe (EZ) br. 1924/2006 pogrešno izvršio i jer je neopravdano smatrao da bi tvrdnje tužitelja mogle „potrošačima poslati proturječan i zbunjujući signal”. Uputa na dokazane učinke glukoze ne znači ni da treba konzumirati ili pojačano konzumirati šećer ni da ne postoje nikakvi savjeti trećih osoba o smanjenju konzumacije šećera. Zbog toga ne može biti riječ o proturječju – osobito ne jer je u zahtjevima riječ o konkretno navedenim zdravim i aktivnim muškarcima i ženama istrenirane izdržljivosti.
   Kao treće, daljnja tuženikova pogreška u ocjeni proizlazi u okviru članka 18. stavka 4. Uredbe (EZ) br. 1924/2006 iz toga da je neopravdano smatrao da su tužiteljeve tvrdnje višeznačne i da dovode u zabludu. Kako bi se razuman prosječan potrošač doveo u zabludu, tužiteljeve zdravstvene tvrdnje morale bi moći zavarati. Upravo to nije slučaj.
   Žalitelj nadalje prigovara povredi načela proporcionalnosti:
   Uskraćivanje odobrenja za tužiteljeve zdravstvene tvrdnje od strane tuženika povređuje načelo proporcionalnosti. Tuženik je kao institucija EU-a prilikom izvršavanja svoje diskrecijske ovlasti vezan načelom proporcionalnosti u smislu članka 5. stavka 4. podstavka 1. UEU-a. Ako su općenito priznata prehrambena i zdravstvena načela jedini razlog za uskraćivanje odobrenja za tužiteljeve zdravstvene tvrdnje, a da pritom nisu dovoljno uzete u obzir konkretne okolnosti pojedinačnog slučaja, time postoji povreda načela proporcionalnosti. Naime, opća načela u konkretnom slučaju ne zahtijevaju odbijanje tužiteljevih zahtjeva nego u najgorem slučaju posebne uvjete korištenja i pravila označivanja kao blažu mjeru. Osim toga smatra da neograničena potpuna zabrana uskraćivanjem odobrenja činjenično točnih i znanstveno dostatno dokazanih zdravstvenih tvrdnji – čak i s obzirom na prehrambene i zdravstvene aspekte – nije prikladna mjera za postizanje visoke razine zaštite potrošača.
   Žalitelj naposljetku prigovara povredi načela jednakog postupanja:
   Uskraćivanje odobrenja zahtijevanih zdravstvenih tvrdnji očito povređuje i načelo jednakog postupanja. Tuženik u sličnim slučajevima u odnosu na odobrenja različito postupa iako ne postoje nikakvi činjenični razlozi za nejednako postupanje.

      (1)  SL L 3, str. 6.


title: Predmet C-300/12: Presuda Suda (prvo vijeće) od 16. siječnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Bundesfinanzhof — Njemačka) — Finanzamt Düsseldorf-Mitte protiv Ibero Tours GmbH (Porez na dodanu vrijednost — Transakcije koje obavljaju putnički agenti — Odobravanje cjenovnih popusta putnicima — Određivanje oporezivog iznosa isporukâ usluga koje se izvršavaju u okviru djelatnosti posredovanja)

text:
               22.3.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 85/4

         Presuda Suda (prvo vijeće) od 16. siječnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Bundesfinanzhof — Njemačka) — Finanzamt Düsseldorf-Mitte protiv Ibero Tours GmbH
   (Predmet C-300/12) (1)

   (Porez na dodanu vrijednost - Transakcije koje obavljaju putnički agenti - Odobravanje cjenovnih popusta putnicima - Određivanje oporezivog iznosa isporukâ usluga koje se izvršavaju u okviru djelatnosti posredovanja)
   2014/C 85/07
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesfinanzhof

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Finanzamt Düsseldorf-Mitte

      Tuženik: Ibero Tours GmbH

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku — Bundesfinanzhof — Tumačenje članka 11. slova C stavka 1. i članka 26. Direktive 77/388/EEZ: Šesta direktiva Vijeća od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakona država članica koji se odnose na poreze na promet — Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost: jedinstvena osnovica za razrezivanje (SL L 145, str. 1.) — Transakcije koje obavljaju putnički agenti — Odobravanje cjenovnih popusta putnicima koje ima za posljedicu smanjenje provizije putničkog agenta — Određivanje oporezivog iznosa u okviru djelatnosti posredovanja

      Izreka

   Odredbe Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakona država članica koji se odnose na poreze na promet — zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost: jedinstvena osnovica za razrezivanje treba tumačiti na način da se načela koja je Sud Europske unije odredio u presudi od 24. listopada 1996., Elida Gibbs (C-317/94), koja se odnose na određivanje oporezivog iznosa kod poreza na dodanu vrijednost ne primjenjuju kada putnički agent, djelujući kao posrednik, dodijeli konačnom potrošaču, na vlastitu inicijativu i na vlastiti trošak, smanjenje cijene za osnovnu isporuku koju izvršava organizator putovanja.

      (1)  SL C 287, 22.9.2012.


title: Predmet T-66/13: Presuda Općeg suda od 16. srpnja 2014. – Langguth Erben protiv OHIM-a (Oblik boce alkoholnog pića) ( „Žig Zajednice — Prijava trodimenzionalnog žiga Zajednice — Oblik boce za alkoholna pića — Apsolutni razlog za odbijanje — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točka (b) i članak 7. stavak 2., članak 75., članak 76. stavak 1. i članak 77. Uredbe (EZ) br. 207/2009” )

text:
               1.9.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 292/41

         Presuda Općeg suda od 16. srpnja 2014. – Langguth Erben protiv OHIM-a (Oblik boce alkoholnog pića)
   (Predmet T-66/13) (1)

   ((„Žig Zajednice - Prijava trodimenzionalnog žiga Zajednice - Oblik boce za alkoholna pića - Apsolutni razlog za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) i članak 7. stavak 2., članak 75., članak 76. stavak 1. i članak 77. Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   2014/C 292/50
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG (Traben-Trarbach, Njemačka) (zastupnici: R. Kunze i G. Würtenberger, odvjetnici)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnici: G. Marten, G. Schneider i D. Walicka, agenti)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke prvog žalbenog vijeća OHIM-a od 22. studenoga 2012. (predmet R 129/2012-1), koja se odnosi na prijavu za registraciju trodimenzionalnog znaka u obliku boce za alkoholna pića kao žiga Zajednice.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG snosit će vlastite troškove kao i troškove Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).

      (1)  SL C 108, 13.4.2013.


title: Predmet T-128/15: Presuda Općeg suda od 16. prosinca 2015. – Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien protiv OHIM-a – Ruiz Moncayo (RED RIDING HOOD) („Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Zajednice RED RIDING HOOD — Raniji nacionalni i međunarodni verbalni žig ROTKÄPPCHEN — Relativni razlog za odbijanje — Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu — Nepostojanje sličnosti znakova — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009”)

text:
               8.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 48/50

         Presuda Općeg suda od 16. prosinca 2015. – Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien protiv OHIM-a – Ruiz Moncayo (RED RIDING HOOD)
   (Predmet T-128/15) (1)

   ((„Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Zajednice RED RIDING HOOD - Raniji nacionalni i međunarodni verbalni žig ROTKÄPPCHEN - Relativni razlog za odbijanje - Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu - Nepostojanje sličnosti znakova - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   (2016/C 048/57)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien GmbH (Freyburg, Njemačka) (zastupnik: W. Berlit, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnici: J. Lewis i A. Folliard-Monguiral, agenti)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Alberto Ruiz Moncayo (Entrena, Španjolska) (zastupnik: E. Valentín Prades, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća OHIM-a od 28. siječnja 2015. (predmet R 1012/2014-4) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društva Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien GmbH i Alberta Ruiza Moncayoa.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien GmbH nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 171, 26. 5. 2015.