title: Presuda Suda (prvo vijeće) od 8. ožujka 2017.#Viasat Broadcasting UK Ltd protiv Europske komisije.#Žalba – Državna potpora – Članak 107. stavak 1. UFEU‑a – Članak 106. stavak 2. UFEU‑a – Mjera danskih vlasti u korist danskog pružatelja javne radiodifuzijske usluge TV2/Danmark – Naknada troškova povezanih s izvršenjem obveza javne usluge – Odluka kojom se potpora proglašava spojivom s unutarnjim tržištem.#Predmet C-660/15 P.

text:
         PRESUDA SUDA (prvo vijeće)
      8. ožujka 2017. (
            *1
         )
      „Žalba — Državna potpora — Članak 107. stavak 1. UFEU‑a — Članak 106. stavak 2. UFEU‑a — Mjera danskih vlasti u korist danskog pružatelja javne radiodifuzijske usluge TV2/Danmark — Naknada troškova povezanih s izvršenjem obveza javne usluge — Odluka kojom se potpora proglašava spojivom s unutarnjim tržištem“
      U predmetu C‑660/15 P,
      povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 8. prosinca 2015.,

         Viasat Broadcasting UK Ltd, sa sjedištem u Londonu (Ujedinjena Kraljevina), koji zastupaju M. Honoré i S. E. Kalsmose‑Hjelmborg, advokater,
      žalitelj,
      druge stranke u postupku su:

         Europska komisija, koju zastupaju L. Grønfeldt, L. Flynn i B. Stromsky, u svojstvu agenata, s izabranom adresom za dostavu u Luxembourgu,
      tuženik u prvostupanjskom postupku,

         Kraljevina Danska, koju zastupa C. Thorning, u svojstvu agenta, uz asistenciju R. Holdgaarda, advokat,

         TV2/Danmark A/S, sa sjedištem u Odenseu (Danska), koji zastupa O. Koktvedgaard, advokat,
      intervenijenti u prvostupanjskom postupku,
      SUD (prvo vijeće),
      u sastavu: R. Silva de Lapuerta (izvjestiteljica), predsjednica vijeća, E. Regan, J.-C. Bonichot, A. Arabadjiev i C. G. Fernlund, suci,
      nezavisni odvjetnik: N. Wahl,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 10. studenoga 2016.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Svojom žalbom Viasat Broadcasting UK Ltd (u daljnjem tekstu: Viasat) zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 24. rujna 2015., Viasat Broadcasting UK/Komisija (T‑125/12, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2015:687), kojom je taj sud odbio njegovu tužbu protiv Odluke Komisije 2011/839/EU od 20. travnja 2011. o mjerama koje je Danska poduzela (C 2/03) u korist TV2/Danmark (SL 2011., L 340, str. 1., u daljnjem tekstu: sporna odluka), kojom je Europska komisija, priznajući da različite mjere koje je Kraljevina Danska poduzela u korist TV2/Danmark (u daljnjem tekstu: TV2) imaju svojstva državne potpore, odlučila da ih je potrebno smatrati spojivima s unutarnjim tržištem na temelju članka 106. stavka 2. UFEU‑a.

         Okolnosti spora

               2

               Opći sud predstavio je okolnosti spora u točkama 1. do 17. pobijane presude sljedećim riječima:

                        „1.

                        Predmet ove tužbe je zahtjev za djelomično poništenje [sporne] odluke, u dijelu u kojem se njome utvrđuje da su [mjere koje je Kraljevina Danska poduzela u korist TV2/Danmark], iako predstavljaju državne potpore, ipak spojive s unutarnjim tržištem u smislu članka 106. stavka 2. UFEU‑a. Tužbu je podnio [Viasat], društvo za komercijalnu radiodifuziju koje djeluje na danskom tržištu, a izravan je konkurent danskom društvu za radiodifuziju TV2/Danmark A/S (u daljnjem tekstu: TV2 A/S).

                        2.

                        Društvo TV2 A/S osnovano je kako bi s računovodstvenim i poreznim učinkom od 1. siječnja 2003. zamijenilo neovisnog državnog poduzetnika [TV2] koji je osnovan 1986. u skladu s Lov no 335 om ændring af lov om radio‑og fjernsynsvirksomhed [(Zakon br. 335 o izmjeni Zakona o radiodifuzijskim uslugama) od 4. lipnja 1986.]. Društvo TV2 A/S je, kao i njegov prethodnik, društvo TV2, druga javna televizijska postaja u Danskoj, dok je prva Danmarks Radio (u daljnjem tekstu: DR).

                        3.

                        Društvu TV2 A/S je, kao i prije njega društvu TV2, povjerena zadaća pružanja javne usluge koja se sastoji od produkcije i emitiranja nacionalnih i regionalnih televizijskih programa. To se emitiranje može, među ostalim, provoditi putem radijskih uređaja, satelita ili žičane veze. Pravila u području obveza javne usluge društava TV2 A/S i TV2 utvrdio je danski ministar kulture.

                        4.

                        Osim javnih pružatelja radiodifuzijske usluge, na cijelom danskom televizijskom tržištu prisutni su i komercijalni pružatelji radiodifuzijske usluge. Među ostalim, potonji pružatelji obuhvaćaju, s jedne strane, [Viasat] i, s druge strane, cjelinu koju čine društva SBS TV A/S i SBS Danish Television Ltd (u daljnjem tekstu: SBS).

                        5.

                        Društvo TV2 osnovano je s pomoću državnog zajma s kamatama te se njegova djelatnost, kao i djelatnost društva DR, trebala financirati s pomoću prihoda od pristojbe koju plaćaju svi danski televizijski gledatelji. Danski je zakonodavac, međutim, odlučio da će društvo TV2, za razliku od društva DR, moći, među ostalim, primati prihode i od promidžbene djelatnosti.

                        6.

                        Nakon što je društvo SBS Broadcasting AS/TvDanmark, jedan drugi komercijalni pružatelj radiodifuzijske usluge na danskom tržištu, podnijelo pritužbu 5. travnja 2000., Komisija Europskih zajednica ispitala je sustav financiranja društva TV2 u Odluci 2004/217/EZ od 19. svibnja 2004. o mjerama koje je Danska poduzela u korist [TV2] (SL 2006., L 85, str. 1., ispravak u SL 2006., L 368, str. 1., u daljnjem tekstu: Odluka TV2 I). Tom se odlukom obuhvatilo razdoblje od 1995. do 2002., a odnosila se na sljedeće mjere: prihodi od pristojbi, prijenos sredstava iz fondova za financiranje društva TV2 (Fonds TV2 i Radiofonden), iznosi dodijeljeni ad hoc, oslobođenje od poreza na dobit, izuzeće od plaćanja kamata i od povrata glavnice zajmova dodijeljenih društvu TV2 tijekom njegova osnivanja, državno jamstvo za poslovne zajmove, kao i povoljne uvjete plaćanja naknade za upotrebu nacionalne frekvencije prijenosa (u daljnjem tekstu zajedno nazvane: predmetne mjere). Naposljetku, istraga Komisije odnosila se i na ovlaštenje dodijeljeno društvu TV2 da emitira na lokalnim mrežnim frekvencijama i na obvezu svih vlasnika komunalnih odašiljača da na njima emitiraju javne programe društva TV2.

                        7.

                        Nakon ispitivanja predmetnih mjera Komisija je zaključila da one predstavljaju državne potpore u smislu članka 87. stavka 1. UEZ‑a (koji je postao članak 107. stavak 1. UFEU‑a). Taj se zaključak temeljio na ocjeni prema kojoj sustav financiranja društva TV2, čiji je cilj bila naknada troškova pružanja javnih usluga, ne ispunjava drugi i četvrti od ukupno četiri uvjeta koje je Sud postavio u svojoj presudi od 24. srpnja 2003., Altmark Trans i Regierungspräsidium Magdeburg [(C‑280/00, EU:C:2003:415) (u daljnjem tekstu: uvjeti iz presude Altmark)].

                        8.

                        Komisija je, osim toga, odlučila da su potpore koje je Kraljevina Danska od 1995. do 2002. dodijelila društvu TV2, u obliku pristojbi i drugih mjera opisanih u Odluci TV2 I, spojive s unutarnjim tržištem u skladu s člankom 86. stavkom 2. UEZ‑a (koji je postao članak 106. stavak 2. UFEU‑a), osim iznosa od 628,2 milijuna danskih kruna (DKK) koji je kvalificirala kao prekomjernu naknadu (uvodna izjava 163. i članak 1. Odluke TV2 I). Stoga je Kraljevini Danskoj naložila da zahtijeva povrat tog iznosa s kamatama od društva TV2 A/S (članak 2. Odluke TV2 I), koje je u međuvremenu zamijenilo društvo TV2 (vidjeti točku 2. ove presude).

                        9.

                        Budući da je društvo TV2 A/S postalo insolventno zbog povrata potpore iz članka 2. Odluke TV2 I, Kraljevina Danska prijavila je Komisiji dopisom od 23. srpnja 2004. plan njegove dokapitalizacije. Što se tiče mjera koje je financirala država, tim su se planom predviđali, s jedne strane, kapitalni ulog od 440 milijuna DKK i, s druge strane, konverzija državnog zajma od 394 milijuna DKK u vlasnički kapital. Komisija je u svojoj odluci C (2004) 3632 final od 6. listopada 2004. o dokapitalizaciji društva TV2 A/S, u predmetu u području državnih potpora N 313/2004 (SL 2005., C 172, str. 3., u daljnjem tekstu: odluka o dokapitalizaciji), zaključila da su obje mjere predviđene u korist društva TV2 A/S bile ‚potrebne za obnovu kapitala koji je društvu TV2 [A/S], nakon što se pretvorilo u dioničko društvo, bio potreban kako bi moglo ispuniti svoju zadaću pružanja javne usluge’ (uvodna izjava 53. Odluke o dokapitalizaciji). Stoga je Komisija odlučila da su svi elementi državne potpore koji bi se mogli povezati s predviđenom dokapitalizacijom društva TV2 A/S spojivi s unutarnjim tržištem, u skladu s člankom 86. stavkom 2. UEZ‑a (uvodna izjava 55. Odluke o dokapitalizaciji).

                        10.

                        Protiv Odluke TV2 I podnesene su četiri tužbe za poništenje koje su podnijeli, s jedne strane, društvo TV2 A/S (predmet T‑309/04) i Kraljevina Danska (predmet T‑317/04) i, s druge strane, konkurenti društva TV2 A/S, odnosno [Viasat] (predmet T‑329/04) te društvo SBS (T‑336/04).

                        11.

                        Opći sud je presudom od 22. listopada 2008., TV2/Danmark i dr./Komisija [(T‑309/04, T‑317/04, T‑329/04 i T‑336/04, EU:T:2008:457)] poništio Odluku TV2 I. [U točki 124. te presude] smatrao je da je Komisija pravilno zaključila da zadaća pružanja javne usluge koja je povjerena društvu TV2 odgovara definiciji radiodifuzijskih usluga od općeg gospodarskog interesa [...]. Međutim, također je utvrdio da postoji više nezakonitosti kojima je zahvaćena Odluka TV2 I, a koje su, u konačnici, dovele do njezina poništenja.

                        12.

                        Stoga je Opći sud, kao prvo, pri ispitivanju jesu li mjere iz Odluke TV2 I financirane državnim sredstvima, utvrdio da Komisija nije obrazložila svoju odluku da prihode od oglašavanja iz 1995. i 1996. de facto smatra državnim sredstvima [(presuda od 22. listopada 2008., TV2/Danmark i dr./Komisija, T‑309/04, T‑317/04, T‑329/04 i T‑336/04, EU:T:2008:457, t. 160. do 167.)]. Kao drugo, Opći sud utvrdio je da se Komisijino ispitivanje ispunjenosti drugog i četvrtog uvjeta Altmark ne temelji na ozbiljnoj analizi konkretnih pravnih i gospodarskih uvjeta s obzirom na koje je utvrđen iznos pristojbe koji je primalo društvo TV2. Prema tome, Odluka TV2 I bila je u tom pogledu zahvaćena nepostojanjem obrazloženja [(presuda od 22. listopada 2008., TV2/Danmark i dr./Komisija, T‑309/04, T‑317/04, T‑329/04 i T‑336/04, EU:T:2008:457, t. 224. do 233.)]. Kao treće, Opći sud utvrdio je da su zaključci Komisije o ocjeni spojivosti potpore s obzirom na članak 86. stavak 2. UEZ‑a, osobito u pogledu postojanja prekomjerne naknade, također bili zahvaćeni nepostojanjem obrazloženja. Prema mišljenju Općeg suda, to se nepostojanje obrazloženja objašnjava neprovođenjem ozbiljnog ispitivanja konkretnih pravnih i gospodarskih uvjeta na kojima se temeljilo utvrđivanje iznosa pristojbe koji je društvo TV2 primalo tijekom razdoblja koje je predmet istrage [(presuda od 22. listopada 2008., TV2/Danmark i dr./Komisija, T‑309/04, T‑317/04, T‑329/04 i T‑336/04, EU:T:2008:457, t. 192. i 197. do 203.)].

                        13.

                        Odluka o dokapitalizaciji bila je predmet dviju tužbi za poništenje, koje su podnijeli društvo SBS i [Viasat]. Opći sud je dvama rješenjima donesenima 24. rujna 2009. utvrdio da se, s obzirom na poništenje Odluke TV2 I i usku povezanost između obveze povrata potpore koja proizlazi iz te odluke te mjera koje su predmet Odluke o dokapitalizaciji, obustavlja postupak u gore navedenim predmetima [(rješenja od 24. rujna 2009., SBS TV i SBS Danish Television/Komisija, T‑12/05, neobjavljeno, EU:T:2009:357, i od 24. rujna 2009., Viasat Broadcasting UK/Komisija, T‑16/05, neobjavljeno, EU:T:2009:358)].

                        14.

                        Nakon poništenja Odluke TV2 I Komisija je preispitala predmetne mjere. Tom se prilikom posavjetovala s Kraljevinom Danskom i društvom TV2 A/S te je, osim toga, primila očitovanja trećih strana.

                        15.

                        Komisija je iznijela rezultat svojeg novog ispitivanja predmetnih mjera u [spornoj odluci] koja je predmet ove tužbe, kao i druge tužbe koju je podnijelo društvo TV2 A/S [(predmet TV2/Danmark/Komisija, T‑674/11, EU:T:2015:684)], o kojoj je Opći sud odlučio u današnjoj presudi.

                        16.

                        [Sporna odluka] odnosi se na mjere koje su od 1995. do 2002. dodijeljene društvu TV2. Ipak, Komisija je u svojoj analizi uzela u obzir i mjere dokapitalizacije poduzete 2004., nakon donošenja Odluke TV2 I.

                        17.

                        Komisija je u [spornoj odluci] ostala pri svojem stavu o kvalifikaciji predmetnih mjera kao državnih potpora u korist društva TV2 u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a (uvodna izjava 153. [sporne odluke]). Najprije je smatrala da prihodi od oglašavanja iz 1995. i 1996. predstavljaju državna sredstva (uvodna izjava 90. [sporne odluke]), a zatim je, provjerom postojanja selektivne prednosti, zaključila da predmetne mjere ne ispunjavaju drugi i četvrti uvjet iz presude Altmark (uvodna izjava 153. [sporne odluke]). Suprotno tome, iako je Komisija u Odluci TV2 I utvrdila da iznos od 628,2 milijuna DKK predstavlja prekomjernu naknadu koja nije u skladu s člankom 86. stavkom 2. UEZ‑a, u [spornoj odluci] smatrala je da je taj iznos kapitalna rezerva namijenjena društvu TV2 A/S (uvodna izjava 233. [sporne odluke]). Stoga je u izreci [sporne odluke] izjavila sljedeće:

                  ‚Članak 1.
               Mjere koje je Danska poduzela od 1995. do 2002. u korist [društva TV2], u obliku prihoda od pristojbi i drugih mjera koje su predmet ove odluke, spojive su s unutarnjim tržištem u smislu članka 106. stavka 2. [UFEU‑a].’”

         Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda

               3

               Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 14. ožujka 2012. Viasat je zahtijevao djelomično poništenje sporne odluke.

               4

               Viasat je zahtijevao da se državne potpore dodijeljene društvu TV2 proglase nespojivima s unutarnjim tržištem, ističući dva tužbena razloga. Prvi tužbeni razlog temeljio se na pogrešci koja se tiče prava koju je počinila Komisija, koja prilikom ocjene spojivosti predmetnih mjera s unutarnjim tržištem na temelju članka 106. stavka 2. UFEU‑a nije uzela u obzir drugi i četvrti uvjet iz presude Altmark. Drugi tužbeni razlog temeljio se na činjenici da je Komisija povrijedila svoju obvezu obrazlaganja jer je ta institucija, a da za to nije iznijela razloge, utvrdila da se na taj slučaj primjenjuje članak 106. stavak 2. UFEU‑a, iako nisu bili ispunjeni drugi i četvrti uvjet iz presude Altmark.

               5

               Opći je sud pobijanom presudom proglasio da se postupak po tužbi obustavlja jer se njome tražilo poništenje sporne odluke u dijelu u kojem je Komisija smatrala da prihodi od oglašavanja iz 1995. i 1996. koji su društvu TV2 isplaćeni posredstvom Fondsa TV2 predstavljaju državne potpore, a tužbu je u preostalom dijelu odbio.

               6

               Opći je sud, povodom tužbe društva TV2, presudom od 24. rujna 2015., TV2/Danmark/Komisija (T‑674/11, EU:T:2015:684) poništio spornu odluku u dijelu u kojem su njome prihodi od oglašavanja iz 1995. i 1996. koje je to društvo primilo kvalificirani kao državna potpora.

         Zahtjevi stranaka

               7

               Viasat od Suda zahtijeva da:

                        —

                        kao prvo, ukine pobijanu presudu u dijelu u kojoj je njome odbijena njegova tužba, poništi spornu odluku i naloži Komisiji snošenje troškova postupaka pred Općim sudom i Sudom te

                        —

                        podredno, ukine pobijanu presudu, predmet vrati Općem sudu i naknadno odluči o troškovima.

               8

               Komisija od Suda zahtijeva da:

                        —

                        odbije žalbu i

                        —

                        društvu Viasat naloži snošenje troškova obaju postupaka.

               9

               Kraljevina Danska od Suda zahtijeva da odbije žalbu.

               10

               TV2 A/S od Suda zahtijeva da:

                        —

                        kao prvo, odbije žalbu;

                        —

                        podredno, zadrži na snazi učinke pobijane presude i sporne odluke i

                        —

                        društvu Viasat naloži snošenje vlastitih troškova.

         Zahtjev za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka

               11

               Nakon što je nezavisni odvjetnik iznio svoje mišljenje, društvo Viasat dopisom od 3. siječnja 2017. zahtijevalo je od Suda ponovno otvaranje usmenog dijela postupka. U prilog svojem zahtjevu ono tvrdi da su pojedini njegovi argumenti u mišljenju nezavisnog odvjetnika iskrivljeni i da su izneseni drukčiji argumenti o kojima se među strankama nije raspravljalo.

               12

               Treba podsjetiti da, prema članku 83. Poslovnika Suda, potonji može u svakom trenutku, nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika, odrediti otvaranje ili ponovno otvaranje usmenog dijela postupka, osobito ako smatra da stvar nije dovoljno razjašnjena ili ako stranka iznese, po zatvaranju tog dijela postupka, novu činjenicu koja je takve prirode da ima odlučujući utjecaj na odluku Suda, ili pak ako je u predmetu potrebno odlučiti na temelju argumenta o kojem se nije raspravljalo među strankama ili zainteresiranim osobama iz članka 23. Statuta Suda Europske unije.

               13

               Međutim, taj Statut i taj Poslovnik ne propisuju mogućnost za zainteresirane stranke da iznesu svoja zapažanja kao odgovor na mišljenje nezavisnog odvjetnika (vidjeti presudu od 4. rujna 2014., Vnuk, C‑162/13, EU:C:2014:2146, t. 30. i navedenu sudsku praksu).

               14

               S tim u vezi, iz članka 252. stavka 2. UFEU‑a proizlazi da je dužnost nezavisnog odvjetnika, djelujući posve nepristrano i neovisno, javno iznositi obrazložena mišljenja u predmetima u kojima se zahtijeva njegovo sudjelovanje, pri čemu Sud nije vezan ni tim mišljenjima ni njihovim obrazloženjem. Posljedično, neslaganje stranke s navedenim mišljenjem ne može, neovisno o pitanjima koja se u njemu ispituju, samo po sebi biti razlog koji bi opravdao ponovno otvaranje usmenog dijela postupka (vidjeti presudu od 21. prosinca 2016., Vijeće/Front Polisario, C‑104/16 P, EU:C:2016:973, t. 60. i 61. i navedenu sudsku praksu).

               15

               Stoga Sud, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, smatra da raspolaže svim potrebnim elementima za donošenje odluke i da se o tim elementima raspravljalo među strankama.

               16

               S obzirom na prethodna razmatranja, Sud smatra da ne treba odrediti ponovno otvaranje usmenog dijela postupka.

         O žalbi

         Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 106. stavka 2. UFEU‑a

      Argumentacija stranaka

               17

               Svojim prvim žalbenim razlogom Viasat prigovara Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava kada je smatrao da, u okviru Komisijine ocjene proporcionalnosti mjera o kojima je riječ u odnosu na zahtjeve propisane člankom 106. stavkom 2. UFEU‑a – a osobito one prema kojima, s jedne strane, primjena pravila Ugovora sprečava obavljanje povjerene zadaće i, s druge strane, provedba te zadaće ne smije utjecati na razvoj trgovine u mjeri u kojoj je to suprotno interesima Europske unije – ta institucija nije bila dužna uzeti u obzir činjenicu da te mjere ne ispunjavaju drugi i četvrti uvjet iz presude Altmark. Prema tim uvjetima, mjerila na temelju kojih se računa naknada za obavljanje javne usluge moraju biti prethodno utvrđena na objektivan i transparentan način, a ta naknada mora biti utvrđena na temelju analize troškova koje tipični, dobro vođen poduzetnik snosi kako bi izvršio zadaću javne usluge o kojoj je riječ.

               18

               Društvo Viasat tvrdi da iz teksta članka 106. stavka 2. UFEU‑a proizlazi da zahtjev prema kojem primjena pravila Ugovora, osobito pravila o tržišnom natjecanju, sprečava obavljanje zadaće treba tumačiti na način da upućuje na druge odredbe Ugovora. Stoga u okviru ocjene spojivosti državnih potpora s obzirom na taj članak 106. stavak 2. treba prethodno razmotriti te druge odredbe. Slijedom toga, u ovom je slučaju u tom okviru trebalo provjeriti je li svaki od uvjeta iz presude Altmark spriječio obavljanje zadaće pružanja javne usluge povjerene društvu TV2. Da je izvršila to ispitivanje, Komisija bi zaključila da donošenje mjera u korist društva TV2 koje ispunjavaju drugi i četvrti uvjet iz presude Altmark ne sprečava obavljanje te zadaće.

               19

               Isto tako, kako bi se uvjerila u poštovanje zahtjeva koji se odnose na sprečavanje obavljanja zadaće o kojoj je riječ i u nepostojanje opasnosti za razvoj trgovine u mjeri u kojoj je to suprotno interesima Unije, Komisija je od Kraljevine Danske trebala zahtijevati da dokaže da bi poštovanje drugog i četvrtog uvjeta iz presude Altmark spriječilo obavljanje zadaće od općeg gospodarskog interesa povjerene društvu TV2.

               20

               Komisija, Kraljevina Danska i TV2 A/S smatraju da ovaj žalbeni razlog nije osnovan.

         Ocjena Suda

               21

               Svojim prvim žalbenim razlogom Viasat tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava kad je presudio da Komisija u okviru svoje ocjene na temelju članka 106. stavka 2. UFEU‑a nije bila dužna uzeti u obzir drugi i četvrti uvjet iz presude Altmark kako bi provjerila bi li poštovanje navedenih uvjeta spriječilo TV2 u obavljanju zadaće koja mu je povjerena.

               22

               S tim u vezi, potrebno je podsjetiti da, kako bi se nacionalna mjera mogla kvalificirati kao državna potpora u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a, mora se, kao prvo, raditi o intervenciji države ili intervenciji putem državnih sredstava, kao drugo, ta intervencija mora biti takva da može utjecati na trgovinu među državama članicama, treće, mora davati prednost svojem korisniku i, četvrto, mora narušavati ili prijetiti da će narušiti tržišno natjecanje (vidjeti u tom smislu presudu od 2. rujna 2010., Komisija/Deutsche Post, C‑399/08 P, EU:C:2010:481, t. 39. i navedenu sudsku praksu).

               23

               Budući da je riječ o kumulativnim uvjetima, državnu mjeru nije moguće kvalificirati kao državnu potporu ako jedan od tih uvjeta nije ispunjen. Nasuprot tomu, ako su svi navedeni uvjeti ispunjeni, ta mjera predstavlja državnu potporu koja je stoga nespojiva s unutarnjim tržištem, osim ako je Ugovorima drukčije predviđeno.

               24

               Kada je riječ o trećem kriteriju za kvalificiranje neke mjere kao državne potpore, ustaljena je sudska praksa da se državnim potporama smatraju intervencije koje su, bez obzira na svoj oblik, takve da mogu staviti poduzetnike izravno ili neizravno u povoljniji položaj ili koje treba smatrati gospodarskom prednošću koju poduzetnik korisnik ne bi ostvario u normalnim tržišnim uvjetima (vidjeti osobito presudu od 30. lipnja 2016., Belgija/Komisija, C‑270/15 P, EU:C:2016:489, t. 34.).

               25

               Međutim, valja podsjetiti da je Sud precizirao da, ako se državna mjera ili intervencija mora smatrati naknadom u smislu protučinidbe za usluge koje su obavili poduzetnici koji su korisnici radi izvršavanja obveza pružanja javne usluge, pri čemu ti poduzetnici u praksi nemaju financijsku korist te ta intervencija stoga ne dovodi do toga da se ti poduzetnici stavljaju u povoljniji tržišni položaj u odnosu na konkurentske poduzetnike, takva intervencija nije pokrivena člankom 107. stavkom 1. UFEU‑a (vidjeti presudu od 24. srpnja 2003., Altmark Trans i Regierungspräsidium Magdeburg, C‑280/00, EU:C:2003:415, t. 87.).

               26

               Sukladno točkama 88. do 93. presude od 24. srpnja 2003., Altmark Trans i Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415), da se takva intervencija ne bi kvalificirala kao državna potpora, moraju se ispuniti određeni uvjeti. Kao prvo, poduzetniku korisniku mora doista biti povjereno izvršavanje obveza pružanja javne usluge, a te obveze moraju biti jasno utvrđene. Kao drugo, mjerila na temelju kojih se izračunava naknada moraju biti unaprijed utvrđeni na objektivan i transparentan način. Kao treće, naknada ne smije premašiti iznos potreban za pokrivanje svih ili dijela troškova nastalih izvršavanjem obveza pružanja javne usluge. Kao četvrto, potrebna razina naknade mora se odrediti na temelju analize troškova koje bi tipični poduzetnik, dobro vođen i odgovarajuće opremljen kako bi mogao ispuniti zahtjeve javne usluge, imao pri izvršenju tih obveza.

               27

               U slučaju da nisu ispunjeni uvjeti navedeni u prethodnoj točki, poduzetnik koji se koristi državnom mjerom o kojoj je riječ na temelju nje ostvaruje selektivnu prednost, a ako su osim toga ispunjeni drugi kriteriji navedeni u članku 107. stavku 1. UFEU‑a, ta mjera predstavlja potporu koja je u načelu nespojiva s unutarnjim tržištem.

               28

               Kada je riječ o članku 106. stavku 2. UFEU‑a, u toj odredbi navedeno je da poduzeća kojima je povjereno obavljanje usluga od općeg gospodarskog interesa podliježu pravilima sadržanima u Ugovorima, a osobito pravilima o tržišnom natjecanju, i to u mjeri u kojoj primjena takvih pravila ne sprečava, de iure ili de facto, obavljanje posebnih zadaća koje su im povjerene, kao i to da se na razvoj trgovine ne smije utjecati u mjeri u kojoj bi to bilo suprotno interesima Unije.

               29

               Kao što je to vidljivo iz sudske prakse, iz samog teksta članka 106. stavka 2. UFEU‑a proizlazi da su odstupanja od pravila Ugovora dopuštena samo ako su nužna za obavljanje posebne zadaće povjerene poduzeću zaduženom za obavljanje usluge od općeg gospodarskog interesa (vidjeti u tom smislu presude od 23. listopada 1997., Komisija/Francuska, C‑159/94, EU:C:1997:501, t. 54. i od 28. veljače 2013., Ordem dos Técnicos Oficiais de Contas, C‑1/12, EU:C:2013:127, t. 106.).

               30

               S tim u vezi, iz sudske prakse Suda proizlazi da nije nužno da postoji prijetnja financijskoj ravnoteži ili gospodarskoj održivosti poduzetnika kojemu je povjereno obavljanje usluge od općeg gospodarskog interesa. Dovoljno je da bi u slučaju nepostojanja spornih pristojbi poduzeću bilo onemogućeno obavljanje posebnih zadaća koje su mu povjerene ili da je zadržavanje tih pristojbi nužno kako bi se njihovu nositelju omogućilo obavljanje zadaća od općeg gospodarskog interesa koje su mu povjerene pod gospodarski prihvatljivim uvjetima (vidjeti presudu od 15. studenoga 2007., International Mail Spain, C‑162/06, EU:C:2007:681, t. 35. i navedenu sudsku praksu).

               31

               Dopuštajući pod određenim uvjetima odstupanja od općih pravila Ugovora, članak 106. stavak 2. UFEU‑a nastoji pomiriti interes država članica da koriste određena poduzeća, osobito ona u javnom sektoru, kao instrument gospodarske ili fiskalne politike s interesom Unije da se poštuju pravila tržišnog natjecanja i očuva jedinstvo zajedničkog tržišta (vidjeti u tom smislu presudu od 23. listopada 1997., Komisija/Francuska, C‑159/94, EU:C:1997:501, t. 55.).

               32

               Kao što je to navedeno u točki 21. ove presude, Viasat smatra da je Komisija u okviru svoje ocjene na temelju članka 106. stavka 2. UFEU‑a bila dužna provjeriti je li poštovanje drugog i četvrtog uvjeta iz presude Altmark spriječilo društvo TV2 u obavljanju zadaće koja mu je povjerena.

               33

               S tim u vezi, valja istaknuti da Komisija – suprotno žaliteljevim tvrdnjama – kako bi ispitala mjeru na temelju članka 106. stavka 2. UFEU‑a, ne mora ispitati poštovanje uvjeta utvrđenih sudskom praksom Altmark, posebice njezina drugog i četvrtog uvjeta.

               34

               Upravo kao što je to Opći sud presudio u točki 63. pobijane presude, do nadzora nad poštovanjem uvjeta utvrđenih tom sudskom praksom dolazi prije, odnosno prilikom razmatranja pitanja treba li mjere o kojima je riječ kvalificirati kao državne potpore. To pitanje, naime, prethodi onom kojem je svrha provjeriti, ako je to slučaj, je li nespojiva potpora ipak potrebna za obavljanje zadaće povjerene korisniku predmetne mjere na temelju članka 106. stavka 2. UFEU‑a.

               35

               Nasuprot tomu, uvjete utvrđene sudskom praksom Altmark više ne treba primjenjivati kad Komisija – nakon što je utvrdila da neku mjeru treba kvalificirati kao potporu, osobito zbog toga što poduzeće koje se njome koristi ne može proći test usporedbe s tipičnim poduzetnikom, dobro vođenim i odgovarajuće opremljenim kako bi mogao ispuniti tražene zahtjeve javne usluge – ispituje može li se ta potpora opravdati na temelju članka 106. stavka 2. UFEU‑a.

               36

               Budući da je potonja odredba pojašnjena Protokolom (br. 26) o uslugama od općeg interesa (SL 2010., C 83, str. 308.) i, kada se radi o području o kojem je riječ u ovom predmetu, Protokolom (br. 29) o sustavu javne radiodifuzije u državama članicama (SL 2010., C 83, str. 312.), nije ju moguće tumačiti samo s obzirom na njezin tekst a da se pritom ne uzmu u obzir pojašnjenja iz navedenih protokola.

               37

               Doista, zaključak iz točke 35. ove presude – kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točki 43. svojeg mišljenja – potkrepljuje i tekst Protokola br. 29, u kojem je navedeno da se „odredbama Ugovorâ ne dovodi […] u pitanje nadležnost država članica da osiguraju financiranje javne radiodifuzije ako je to financiranje radiodifuzijskim organizacijama odobreno radi ostvarenja odgovornosti i ovlasti iz područja javne usluge, kako je dodijeljena, utvrđena i ustrojena u svakoj državi članici i ako to financiranje ne utječe na trgovinske uvjete i tržišno natjecanje u Uniji u mjeri u kojoj bi bilo u suprotnosti s općim interesom, pri čemu se uzima u obzir ostvarenje odgovornosti i ovlasti iz područja te javne usluge”.

               38

               Imajući u vidu prethodna razmatranja, Opći sud, dakle, nije počinio pogrešku koja se tiče prava kad je u pobijanoj presudi zaključio da članak 106. stavak 2. UFEU‑a Komisiji ne nalaže uzimanje u obzir drugog i četvrtog uvjeta iz presude Altmark kako bi odlučila je li državna potpora spojiva s unutarnjim tržištem na temelju te odredbe.

               39

               Slijedom toga, prvi žalbeni razlog treba odbiti kao neosnovan.

         Drugi žalbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 296. UFEU‑a

      Argumentacija stranaka

               40

               Svojim drugim žalbenim razlogom društvo Viasat kritizira točke 103. i 104. pobijane presude zbog toga što je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava kad je odbio njegov tužbeni razlog za poništenje koji se temelji na činjenici da je Komisija u spornoj odluci povrijedila svoju obvezu obrazlaganja koja proizlazi iz članka 296. UFEU‑a.

               41

               Društvo Viasat također prigovara Općem sudu da nije dao odgovor na tužbene razloge iznesene u tužbi u prvostupanjskom postupku.

               42

               Komisija smatra da je drugi žalbeni razlog djelomično nedopušten, a u svakom slučaju neosnovan.

         Ocjena Suda

               43

               Ustaljena je sudska praksa da obrazloženje koje je propisano člankom 296. UFEU‑a mora odgovarati naravi akta o kojemu je riječ i da mora jasno i nedvosmisleno odražavati zaključke institucije koja je donijela akt, kako bi se zainteresiranim osobama omogućilo upoznavanje s razlozima poduzimanja mjere, kao i nadležnom sudu izvršavanje njegove nadzorne ovlasti (presuda od 29. rujna 2011., Elf Aquitaine/Komisija, C‑521/09 P, EU:C:2011:620, t. 147. i navedena sudska praksa).

               44

               S tim u vezi, valja istaknuti da je Opći sud u točki 103. pobijane presude odbio tužbeni razlog koji se odnosi na nepostojanje obrazloženja sporne odluke, navodeći da „činjenica da se u odluci ne spominje uloga koju drugi i četvrti uvjet iz presude Altmark imaju u ocjeni spojivosti predmetnih mjera s unutarnjim tržištem nije proizišla iz pogrešnog rasuđivanja Komisije ili iz nepostojanja obrazloženja kojim je zahvaćena [sporna odluka], nego zato što se u toj odluci primjenjuje okvir analize koji je drukčiji od onoga kojemu [društvo Viasat] daje prednost”.

               45

               Kao što je to priznalo društvo Viasat, sporna odluka bila bi nedostatno obrazložena samo u slučaju da je Komisija bila dužna primijeniti okvir analize koji prema mišljenju društva Viasat proizlazi iz članka 106. stavka 2. UFEU‑a.

               46

               Međutim, iz točke 37. ove presude proizlazi da članak 106. stavak 2. UFEU‑a Komisiji nije nalagao uzimanje u obzir drugog i četvrtog uvjeta iz presude Altmark kako bi odlučila je li državna potpora spojiva s unutarnjim tržištem na temelju te odredbe. Stoga Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava kada je zaključio da je sporna odluka dostatno obrazložena.

               47

               Osim toga, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 58. svojeg mišljenja, prigovor koji se temelji na činjenici da Opći sud nije dao odgovor na tužbene razloge iznesene u tužbi u prvostupanjskom postupku nije dostatno obrazložen kako bi druge stranke u žalbenom postupku mogle na njega odgovoriti ili kako bi Sud mogao o njemu odlučiti. Stoga je nedopušten.

               48

               Slijedom toga, drugi žalbeni razlog valja odbaciti kao djelomično nedopušten i odbiti kao djelomično neosnovan.

               49

               Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da žalbu treba odbiti u cijelosti.

         Troškovi

               50

               Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika Suda, kad žalba nije osnovana, Sud odlučuje o troškovima. U skladu s člankom 138. stavkom 1. tog Poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.

               51

               Budući da su Komisija i TV2 A/S podnijeli zahtjev da se društvu Viasat naloži snošenje troškova i da ono nije uspjelo u svojem tužbenom zahtjevu, treba mu naložiti snošenje njihovih troškova.

               52

               Na temelju članka 140. stavka 1. Poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, države članice i institucije koje su intervenirale u postupak snose vlastite troškove.

               53

               Kraljevina Danska kao intervenijent pred Općim sudom snosi vlastite troškove.

               Slijedom navedenoga, Sud (prvo vijeće) proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Žalba se odbija.

                           2.

                           Društvu Viasat Broadcasting UK Ltd nalaže se snošenje troškova Europske komisije i društva TV2/Danmark A/S.

                           3.

                           Kraljevina Danska snosi vlastite troškove.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	* Jezik postupka: engleski


Presuda Suda (prvo vijeće) od 26. listopada 2006.#Koninklijke Coöperatie Cosun UA protiv Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit.#Zahtjev za prethodnu odluku: College van Beroep voor het bedrijfsleven - Nizozemska.#Zahtjev za prethodnu odluku - Poljoprivreda.#Predmet C-248/04.


Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 11. srpnja 2017.#Lidl Stiftung & Co. KG protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Prijava figurativnog žiga Europske unije JEDE FLASCHE ZÄHLT! – Žig koji se sastoji od reklamnog slogana – Apsolutni razlog za odbijanje – Nepostojanje razlikovnog karaktera – Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-623/15.


Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 2. veljače 2016.#Benelli Q. J. Srl protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Zajednice MOTO B – Raniji nacionalni figurativni neregistrirani žigovi MOTOBI – Relativni razlog za odbijanje – Dokaz o općepoznatosti ranijih neregistriranih žigova – Članak 8. stavak 2. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Članak 6. a Pariške konvencije – Dokazi dostavljeni u prilog prigovora nakon isteka određenog roka – Neuzimanje u obzir – Diskrecijska ovlast žalbenog vijeća – Suprotna odredba – Okolnosti koje ne dopuštaju uzimanje u obzir novih ili dodatnih dokaza – Članak 76. stavak 2. Uredbe br. 207/2009 – Pravila 19. i 20. Uredbe (EZ) br. 2868/95 – Pravilo 50. stavak 1. treći podstavak Uredbe br. 2868/95 – Članak 75. prva rečenica Uredbe br. 207/2009 – Obveza obrazlaganja.#Predmet T-169/13.


title: Presuda Suda (prvo vijeće) od 10. travnja 2014.#Maatschap T. van Oosterom en A. van Oosterom‑Boelhouwer protiv Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio College van Beroep voor het bedrijfsleven.#Poljoprivreda – Zajednička poljoprivredna politika – Programi izravne potpore – Uredba (EZ) br. 73/2009 – Integrirani administrativni i kontrolni sustav za određene programe potpora – Sustav za identifikaciju poljoprivrednih parcela – Uvjeti za dodjelu potpore – Administrativne kontrole – Kontrole na terenu – Uredba (EZ) br. 796/2004 – Određivanje površina koje ispunjavanju uvjete za dodjelu potpore – Daljinsko istraživanje – Fizički inspekcijski pregled poljoprivrednih parcela.#Predmet C‑485/12.

text:
         PRESUDA SUDA (prvo vijeće)
      10. travnja 2014. (
            *1
         )
      „Poljoprivreda — Zajednička poljoprivredna politika — Programi izravne potpore — Uredba (EZ) br. 73/2009 — Integrirani administrativni i kontrolni sustav za određene programe potpora — Sustav za identifikaciju poljoprivrednih parcela — Uvjeti za dodjelu potpore — Administrativne kontrole — Kontrole na terenu — Uredba (EZ) br. 796/2004 — Određivanje površina koje ispunjavanju uvjete za dodjelu potpore — Daljinsko istraživanje — Fizički inspekcijski pregled poljoprivrednih parcela“
      U predmetu C‑485/12,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nizozemska), odlukom od 24. listopada 2012., koju je Sud zaprimio 31. listopada 2012., u postupku

         Maatschap T. van Oosterom en A. van Oosterom‑Boelhouwer

      protiv

         Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie,
      SUD (prvo vijeće),
      u sastavu: A. Tizzano, predsjednik vijeća, A. Borg Barthet (izvjestitelj), E. Levits, S. Rodin i F. Biltgen, suci,
      nezavisna odvjetnica: J. Kokott,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za nizozemsku vladu, M. Bulterman i M. de Ree, u svojstvu agenata

               —

               za njemačku vladu, T. Henze i J. Möller, u svojstvu agenata,

               —

               za grčku vladu, I.-K. Chalkias i A.-E. Vasilopoulou, u svojstvu agenata,

               —

               za španjolsku vladu, N. Díaz Abad, u svojstvu agenta,

               —

               za poljsku vladu, B. Majczyna i M. Szpunar, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, B. Schima i B. Burggraaf, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez njezinog mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 32. stavka 1. točke (b) Uredbe Komisije (EZ) br. 796/2004 od 21. travnja 2004. o detaljnim pravilima za provedbu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava predviđenih Uredbom Vijeća (EZ) br. 1782/2003 od 29. studenoga 2003. o zajedničkim pravilima za programe izravne potpore u sklopu zajedničke poljoprivredne politike i o uvođenju određenih programa potpore poljoprivrednicima (SL L 141, str. 18.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 972/2007 od 20. kolovoza 2007. (SL L 216, str. 3., u daljnjem tekstu: Uredba br. 796/2004).

               2

               Taj zahtjev upućen je u okviru spora između Maatschap T. van Oosterom en A. van Oosterom‑Boelhouwer (u daljnjem tekstu: Maatschap) i Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie (državni tajnik za gospodarstvo, poljoprivredu i inovacije, u daljnjem tekstu: Staatssecretaris) o uvjetima određivanja površine za koje se može dodijeliti potpora na temelju programa jedinstvenih plaćanja za godinu 2009.

         Pravni okvir

         Uredba (EZ) br. 73/2009

               3

               U skladu s člankom 14. stavkom 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 od 19. siječnja 2009. o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore za poljoprivrednike u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike, o izmjeni uredbi (EZ) br. 1290/2005, (EZ) br. 247/2006, (EZ) br. 378/2007 i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1782/2003 (JO L 30, str. 16) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 19., str. 199.):
               „Svaka je država članica dužna uspostaviti i provoditi integrirani administrativni i kontrolni sustav (u daljnjem tekstu: integrirani sustav).“

               4

               Sukladno članku 15. stavku 1. Uredbe br. 73/2009:
               „Integrirani sustav sadrži sljedeće elemente:

                        a)

                        računalnu bazu podataka;

                        b)

                        sustav za identifikaciju poljoprivrednih parcela;

                        c)

                        sustav za utvrđivanje i evidentiranje prava na plaćanje;

                        d)

                        zahtjeve za potporu;

                        e)

                        integrirani kontrolni sustav;

                        f)

                        jedinstveni sustav za registraciju identiteta svakog poljoprivrednika koji podnese zahtjev za potporu.“

               5

               Prema članku 17. navedene uredbe:
               „Sustav za identifikaciju poljoprivrednih parcela uspostavlja se na temelju karata ili zemljišno‑knjižnih isprava, ili drugih kartografskih izvora. Potrebno je koristiti tehnike računalnoga geografskog informacijskog sustava, uključujući po mogućnosti ortofoto snimke iz zraka ili prostorne ortofoto snimke jednakog standarda, kojima se jamči točnost koja je jednakovrijedna kartografskom mjerilu 1:10.000.“

               6

               Članak 20. iste uredbe predviđa:
               „1.   Države članice obavljaju administrativne provjere zahtjeva za potporu kako bi utvrdile ima li poljoprivrednik uvjete za potporu.
               2.   Administrativne kontrole dopunjavaju se sustavom kontrola na terenu, kojima se utvrđuje ispunjava li poljoprivrednik uvjete za potporu. U tu svrhu države članice moraju izraditi plan uzorkovanja poljoprivrednih gospodarstava.
               Države članice mogu upotrijebiti tehnike daljinskog istraživanja i globalni navigacijski satelitski sustav (GNSS) za obavljanje kontrola na terenu na poljoprivrednim parcelama.
               [...]“

               7

               Članak 29. stavak 3. Uredbe br. 73/2009 glasi:
               „Iznosi u okviru programa potpore iz Priloga I. ne isplaćuju se prije završetka provjere uvjeta za prihvatljivost, koju obavljaju države članice u skladu s člankom 20.”

               8

               U skladu s drugim podstavkom članka 146. stavka 2. Uredbe br. 73/2009:
               „Upućivanja sadržana u drugim aktima na Uredbu (EZ) br. 1782/2003 smatraju se upućivanjima na ovu Uredbu i tumače se u skladu s korelacijskom tablicom iz Priloga XVIII.“

         Uredba br. 796/2004

               9

               Iako je Uredba Komisije (EZ) br. 1122/2009 od 30. studenoga 2009. o utvrđivanju detaljnih pravila u pogledu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava, u okviru programa izravne potpore za poljoprivrednike predviđenih u navedenoj Uredbi, kao i za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 kao i za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1234/2007 u pogledu višestruke sukladnosti u okviru programa potpore predviđenog za sektor vina (SL L 316, str. 65.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 20., str. 231.) s učinkom od 1. siječnja 2010. stavila izvan snage Uredbu br. 796/2004, potonja se ipak primjenjuje na činjenično stanje u glavnom postupku. Njezine uvodne izjave 11., 36. i 40. glasile su:

                        „(11)

                        Radi doprinosa zaštiti financijskih interesa Zajednice, valja predvidjeti da se iznosi određeni [Uredbom br. 73/2009] isplaćuju tek nakon kontrole mjerila o ispunjavanju uvjeta za dodjelu potpore.

                  [...]

                        (36)

                        Kontrola površina na terenu obično se sastoji od dva dijela. Prvi dio sastoji se od provjere i mjerenja prijavljenih poljoprivrednih parcela na temelju grafičkih prikaza, snimaka iz zraka itd. Drugi dio sastoji se od fizičkog inspekcijskog pregleda parcela čija je svrha provjeriti stvarne površine prijavljenih poljoprivrednih parcela i, ovisno o programu potpora o kojem je riječ, prijavljenu kulturu i njezinu kvalitetu. Kada je to potrebno, treba provesti mjerenja. Fizički inspekcijski pregled na terenu može se izvršiti na temelju uzorka.

                  [...]

                        (40)

                        Potrebno je utvrditi uvjete za uporabu daljinskog istraživanja za kontrole na terenu i donijeti odredbe za fizičke preglede koji se obavljaju u slučajevima kad fotointerpretacijom nisu postignuti jasni rezultati.“

               10

               U skladu s člankom 2., točkama 22. i 26. Uredbe br. 796/2004:

                        „22)

                        „određena površina” znači površina koja ispunjava sve uvjete utvrđene pravilima za odobrenje potpore; u slučaju programa jedinstvenih plaćanja može se smatrati da je prijavljena površina određena jedino ako joj je stvarno pridružen primjeren broj prava na plaćanja;

                  [...]

                        26)

                        „referentna parcela” znači geografski razgraničena površina koja zadržava jedinstvenu identifikaciju i prijavljena je u GIS‑u te u identifikacijskom sustavu države članice, a u skladu s člankom [15. Uredbe br. 73/2009]“.

               11

               Članak 23. stavak 1. Uredbe br. 796/2004 glasio je:
               „Administrativne kontrole i kontrole na terenu predviđene ovom Uredbom provode se tako da osiguravaju učinkovitu provjeru usklađenosti s uvjetima pod kojima se potpore dodjeljuju i zahtjeva i normi za višestruku sukladnost.“

               12

               Članak 24. navedene uredbe predviđao je:
               „1.   Administrativne kontrole u skladu s člankom 20. Uredbe (EZ) br. 73/2009 imaju za cilj utvrđivanje nepravilnosti, posebno automatizirano otkrivanje nepravilnosti pomoću informatičke opreme, uključujući unakrsne provjere:
               [...]

                        c)

                        između poljoprivrednih parcela kako su prijavljene u jedinstvenom zahtjevu i referentnih parcela sadržanih u sustavu za identifikaciju poljoprivrednih parcela radi provjere ispunjavaju li te površine kao takve uvjete za dodjelu potpore;

                  [...]
               2.   Navodi o nepravilnostima utvrđenima unakrsnim provjerama prate se mjerodavnim administrativnim postupkom i, prema potrebi, kontrolama na terenu.
               [...]“

               13

               Članak 26. stavak 1. Uredbe br. 796/2004 glasio je:
               „Ukupan broj kontrola na terenu izvršenih svake godine obuhvaća najmanje 5% svih poljoprivrednika koji podnose zahtjev za program jedinstvenih plaćanja ili program jedinstvenih plaćanja po površini.
               [...]“

               14

               U skladu s člankom 27. stavcima 1. i 3. Uredbe br. 796/2004:
               „1.   Nadležno tijelo, na temelju analize rizika i reprezentativnosti podnesenih zahtjeva za potporu, odabire kontrolne uzorke za kontrole na terenu u skladu s ovom Uredbom. [...]
               [...]
               3.   Nadležno tijelo evidentira razloge za odabir svakog poljoprivrednika za kontrolu na terenu. O tome se inspektor koji obavlja kontrolu na terenu obavješćuje prije početka kontrola na terenu.“

               15

               Članak 29. Uredbe br. 796/2004, naslovljen „Elementi kontrola na terenu“, u svom je drugom podstavku predviđao:
               „Države članice mogu koristiti daljinsko istraživanje i tehnike globalnog satelitskog pozicioniranja.“

               16

               U skladu s člankom 32. stavkom 1. te uredbe:
               „Država članica koja koristi mogućnost predviđenu člankom 29., da kontrole na terenu izvrši daljinskim istraživanjem:

                        a)

                        obavlja fotointerpretaciju satelitskih snimaka ili snimaka iz zraka svih poljoprivrednih parcela za pregled po pojedinačnom zahtjevu s ciljem prepoznavanja biljnog pokrova i mjerenja površine;

                        b)

                        obavlja fizičke inspekcijske preglede na terenu svih poljoprivrednih parcela za koje se fotointerpretacijom ne može potvrditi točnost prijave u mjeri u kojoj to nadležno tijelo smatra zadovoljavajućim.“ [neslužbeni prijevod]

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               17

               Poljoprivredno gospodarstvo Maatschap zatražilo je 13. svibnja 2009. isplatu svojih prava na plaćanje i u tu je svrhu prijavilo četrnaest parcela ukupne površine od 30,72 hektara.

               18

               Staatssecretaris je u odluci od 28. prosinca 2009. prihvatio tu prijavljenu površinu od 30,72 hektara kao „određenu površinu“ u smislu članka 2. stavka 22. Uredbe 796/2004 i odredio da se kao predujam za godinu 2009. isplate prava na plaćanje u iznosu od 11888,12 eura.

               19

               U istoj odluci naglašeno je da je registar parcela zbog očitovanja Europske komisije bio u postupku ažuriranja i da je moguće da će se izmijeniti podaci koji se odnose na parcele koje pripadaju Maatschapu, osobito na one koje sadrže krajobrazne elemente poput živih ograda, jaraka ili puteva.

               20

               Zahtjev za jedinstveno plaćanje koji je Maatschap podnio za godinu 2009. bio je predmet nove procjene. Stoga je Staatssecretaris iznova procijenio ukupnu površinu predmetnih parcela na 27,84 hektara i odlukom od 30. lipnja 2010. odredio iznos jedinstvenog plaćanja dodijeljenog Maatschapu za godinu 2009. na 8643,02 eura (u daljnjem tekstu: odluka od 30. lipnja 2010.). U toj je odluci pojašnjeno da Maatschap ipak nije obvezan nadoknaditi razliku između tog iznosa i već isplaćenog predujma.

               21

               Maatschap je osporavao navedenu odluku. On je osobito istaknuo da je prevelika važnost dana prostoru koji graniči s jarcima i da je precijenjena veličina drveća jer nisu ispravno uzete u obzir sjene na snimkama iz zraka. On je također osporavao stvaranje „miniparcela“ kao posljedica isključenja puteva. Kritizirao je i nedostatak preciznosti snimaka iz zraka na kojima se temeljio Staatssecretaris i zahtijevao fizičko mjerenje na terenu parcela.

               22

               Nakon što je još jednom ispitao sve elemente Staatssecretaris je 27. siječnja 2011. utvrdio da površina koja udovoljava uvjetima za isplatu potpore iznosi 28,14 hektara.

               23

               Maatschap je dopisom od 4. ožujka 2011. podnio tužbu protiv te odluke. On pred College van Beroep voor het bedrijfsleven tvrdi da površina parcela nije ispravno određena. Osobito se poziva na izvješće o mjerenju koje je, koristeći globalni navigacijski satelitski sustav, izradila privatna tvrtka i iz kojeg proizlazi da površina parcela koje je on prijavio u svom zahtjevu iznosi 28,75 hektara.

               24

               Staatssecretaris tvrdi da su površine koje je Maatschap prijavio u zahtjevu za potporu uspoređene s ažuriranom verzijom sustava za identifikaciju poljoprivrednih parcela.

               25

               Suprotno tome sud koji je uputio zahtjev smatra da je zahtjev za potporu koji je podnio Maatschap bio uspoređen izravno sa snimkama iz zraka koje su nastale nakon podnošenja tog zahtjeva. Osim toga, iste te snimke upotrjebljene su za uspostavu kartografije sustava za identifikaciju parcela koji se ažurira svake godine. Međutim, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, odluka od 30. lipnja 2010. donesena je isključivo na temelju tih snimaka i podataka o mjerenju koji su iz njih dobiveni.

               26

               U tim okolnostima navedeni sud smatra da bi se članak 32. Uredbe br. 796/2004, koji se izričito primjenjuje kada nadležno tijelo tumači snimke iz zraka u okviru provjere na terenu, također trebao primijeniti i kada se, kao u glavnom postupku, takvo tumačenje obavlja u okviru administrativne kontrole.

               27

               Međutim, navedeni sud smatra da, za razliku od drugih jezičnih verzija, tekst članka 32. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 796/2004 na nizozemskom jeziku treba tumačiti u smislu da je fizička kontrola na terenu potrebna uvijek kada na temelju snimaka iz zraka nije moguće utvrditi je li zahtjev predmetnog poljoprivrednika točan.

               28

               U tim je okolnostima College van Beroep voor het bedrijfsleven odlučio prekinuti postupak i zatražiti od Suda da se u prethodnom postupku izjasni o sljedećem pitanju:
               „Treba li članak 32. Uredbe (EZ) br. 796/2004 tumačiti u smislu da uvijek treba izvršiti fizički inspekcijski pregled terena prije nego što se, na temelju snimaka iz zraka koje su nastale u vezi s ispitivanjem zahtjeva, može zaključiti da je zahtjev koji je podnio poljoprivrednik netočan?“

         O prethodnom pitanju

         Dopuštenost

               29

               Nizozemska vlada tvrdi da je zahtjev za prethodnu odluku nedopušten jer nije relevantan za rješavanje glavnog postupka i jer je hipotetski. Ta vlada ističe da se članak 32. Uredbe br. 796/2004 odnosi na kontrole na terenu. Stoga, budući da zahtjev za potporu koji je Maatschap podnio u glavnom postupku za godinu 2009. nije odabran da bude predmet kontrole na terenu te da u odnosu na to poduzeće nije izvršena nijedna kontrola na terenu, navedena odredba ne može se primijeniti.

               30

               Nizozemska vlada dodaje da, suprotno onome što navodi sud koji je uputio zahtjev, zahtjev koji je za godinu 2009. podnio Maatschap na temelju jedinstvenog plaćanja nije bio uspoređen sa snimkama iz zraka nego s registrom parcela, u skladu s onim što predviđa članak 24. Uredbe br. 796/2004.

               31

               Prema ustaljenoj sudskoj praksi, za pitanja koja se odnose na tumačenje prava Unije, a koja je nacionalni sudac postavio u pravnom i činjeničnom okviru koji on definira na svoju odgovornost i čiju točnost Sud ne provjerava, vrijedi pretpostavka relevantnosti. Sud može odbiti odlučivati o zahtjevu koji je uputio nacionalni sudac samo ako je očito da traženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze sa činjeničnim stanjem ili predmetom glavnog postupka, kada je problem hipotetski ili kada Sud ne raspolaže potrebnim činjeničnim ni pravnim elementima za davanje korisnog odgovora na postavljena mu pitanja (vidjeti presudu od 6. prosinca 2012., Odar, C‑152/11, EU:C:2012:772, t. 24. i navedenu sudsku praksu).

               32

               Navedena pretpostavka relevantnosti ne može se oboriti samom okolnošću da jedna od stranaka u glavnom postupku osporava određene činjenice čiju točnost Sud ne provjerava, a o kojima ovisi definicija predmeta dotičnog postupka (presuda od 8. studenoga 2007., Amurta, C‑379/05, EU:C:2007:655, t. 65. i navedena sudska praksa).

               33

               Međutim, pitanje je li zahtjev za potporu koji je Maatschap podnio za godinu 2009. izravno uspoređen sa snimkama iz zraka ili s registrom parcela upravo i jest važno činjenično pitanje čije ispitivanje nije na Sudu.

               34

               Osim toga, kako ističe nizozemska vlada, sama okolnost da nadležna tijela nisu odabrala da parcele Maatschapa budu predmet kontrole na terenu ne dovodi do očitog zaključka da je odluka kojom je sud uputio zahtjev hipotetska ili da nije u vezi sa činjeničnim stanjem ili predmetom spora.

               35

               Naime, sud koji je uputio zahtjev pita kako treba tumačiti članak 32. Uredbe br. 796/2004 u okolnostima kakve su one u sporu koji se pred njime vodi, odnosno kada je zahtjev poljoprivrednika izravno uspoređen sa snimkama iz zraka koje su nastale nakon podnošenja tog zahtjeva. Taj sud naime smatra da se pravilo predviđeno člankom 32. Uredbe br. 796/2004, koje se izričito primjenjuje kada nadležno tijelo tumači snimke iz zraka u okviru provjere na terenu, isto tako treba primijeniti kada se takvo tumačenje ostvaruje u okviru kontrole koju nadležna tijela kvalificiraju kao „administrativnu“.

               36

               Stoga tvrdnja nizozemske vlade da je, u okviru glavnog postupka, Staatssecretaris izvršio isključivo administrativnu kontrolu u smislu članka 24. Uredbe br. 796/2004 ne može učiniti nedopuštenim zahtjev za prethodnu odluku.

               37

               Zahtjev za prethodnu odluku stoga treba smatrati dopuštenim.

         O meritumu

               38

               Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li Uredbu br. 796/2004 tumačiti u smislu da je nadležno tijelo, kada u okviru ažuriranja sustava identifikacije poljoprivrednih parcela provjerava ispunjavaju li parcele prijavljene u zahtjevu za jedinstveno plaćanje koji je podnio poljoprivrednik uvjete za dodjelu potpore temeljeći se na snimkama iz zraka koje su nastale nakon podnošenja tog zahtjeva i kada smatra da je prijava poljoprivrednika netočna, obvezno, sukladno članku 32. stavku 1. navedene uredbe, provesti fizički inspekcijski pregled na terenu.

               39

               Najprije valja podsjetiti da, sukladno onome što predviđa članak 20. stavak 1. Uredbe br. 73/2009, države članice obavljaju administrativne kontrole zahtjeva za potporu kako bi utvrdile ima li poljoprivrednik uvjete za potporu.

               40

               Kao što proizlazi iz članka 24. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 796/2004, administrativne kontrole imaju za cilj utvrđivanje nepravilnosti i osobito provjeru ispunjavaju li prijavljene površine uvjete za dodjelu potpore.

               41

               U tu svrhu su države članice, kao što proizlazi iz članka 14. i 15. Uredbe br. 73/2009, osobito dužne uspostaviti sustav za identifikaciju parcela koji omogućuje usporedbu parcela prijavljenih u zahtjevu za potporu koji je podnio poljoprivrednik i referentnih parcela sadržanih u tom sustavu.

               42

               Nadalje, članak 20. stavak 2. Uredbe br. 73/2009 navodi da se navedene administrativne kontrole dopunjavaju sustavom kontrola na terenu.

               43

               Prema članku 27. Uredbe br. 796/2004, kontrole na terenu temelje se na kontrolnom uzorku koji je odabralo nadležno tijelo na temelju analize rizika i reprezentativnosti podnesenih zahtjeva. Članak 24. stavak 2. te uredbe među ostalim predviđa da se može izvršiti kontrola na terenu kada su prilikom administrativne kontrole utvrđene nepravilnosti.

               44

               Osim toga, sukladno članku 29. Uredbe br. 796/2004, države članice imaju mogućnost koristiti daljinsko istraživanje radi izvršavanja kontrola na terenu. Članak 32. stavak 1. točka (a) te uredbe navodi da se daljinsko istraživanje obavlja fotointerpretacijom satelitskih snimaka ili snimaka iz zraka, dok točka (b) istog stavka predviđa fizičke inspekcijske preglede na terenu poljoprivrednih parcela za koje se fotointerpretacijom ne može potvrditi točnost prijave u mjeri u kojoj to nadležno tijelo smatra zadovoljavajućim.

               45

               U tom kontekstu sud koji je uputio zahtjev smatra da se članak 32. stavak 1. Uredbe br. 796/2004 može primijeniti na spor koji se pred njim vodi s obzirom na to da je Staatssecretaris usporedio poljoprivredne parcele koje je Maatschap prijavio u svom zahtjevu sa snimkama iz zraka koje su nastale nakon podnošenja tog zahtjeva.

               46

               U tom smislu valja podsjetiti da iz teksta članka 32. Uredbe br. 796/2004 kao i iz strukture te Uredbe nedvojbeno proizlazi da se taj članak može primijeniti na kontrole na terenu.

               47

               Ipak, ne čini se da je, uz pridržaj provjere od strane suda koji je uputio zahtjev, u glavnom postupku zahtjev Maatschapa bio predmet takve kontrole.

               48

               Naime, iz odluke kojom je sud uputio zahtjev ne proizlazi da su parcele Maatschapa bile, na temelju analize rizika, odabrane da budu predmet kontrole na terenu primjenom članka 27. Uredbe br. 796/2004 niti da je nadležno tijelo, primjenom članka 24. stavka 2. te uredbe, smatralo potrebnim provesti takvu kontrolu nakon utvrđivanja nepravilnosti otkrivenih unakrsnim kontrolama.

               49

               Stoga se ne može a priori smatrati da je Staatssecretaris djelovao u okviru članka 32. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 796/2004.

               50

               Ta ocjena nije dovedena u pitanje okolnošću da je kontrola koja je dovela do donošenja odluke od 30. lipnja 2010. izvršena na temelju snimaka iz zraka koje su nastale nakon podnošenja zahtjeva za potporu radi ažuriranja sustava za identifikaciju poljoprivrednih parcela.

               51

               Naime, s jedne strane, iz članka 17. Uredbe 73/2009, sukladno kojem sustav za identifikaciju poljoprivrednih parcela uključuje po mogućnosti ortofoto snimke iz zraka ili prostorne ortofoto snimke, proizlazi da se fotointerpretacija satelitskih snimaka ili snimaka iz zraka isto tako može koristiti za određivanje površine koja ispunjava uvjete za dodjelu potpore u okviru administrativnih kontrola.

               52

               S druge strane, činjenica da Staatssecretaris nije izvršio kontrolu parcela koje je prijavio Maatschap na temelju sustava za identifikaciju parcela, nego na temelju snimaka iz zraka koje su nastale nakon podnošenja njegovog zahtjeva za potporu, ne isključuje da se, u okolnostima kao što su one u glavnom postupku, kontrola koja je izvršena na taj način može kvalificirati kao „administrativna“.

               53

               Nije sporno da članak 24. Uredbe br. 796/2004 predviđa da se nepravilnosti utvrđuju osobito automatizirano putem informatičke opreme. Stavak 1. točka (c) tog članka u tom smislu navodi da administrativne kontrole isključuju unakrsne kontrole između poljoprivrednih parcela prijavljenih u jedinstvenom zahtjevu i referentnih parcela sadržanih u sustavu za identifikaciju poljoprivrednih parcela radi provjere ispunjavaju li te površine kao takve uvjete za dodjelu potpore.

               54

               Uzimajući u obzir složenost integriranog sustava i činjenicu da administrativne kontrole, za razliku od kontrola na terenu koje se mogu izvršiti na temelju uzorka, moraju obuhvatiti sve zahtjeve za potporu, doista je neophodno upotrijebiti primjerena tehnička sredstva i metode kako bi bilo moguće učinkovito obraditi velik broj zahtjeva.

               55

               Međutim, nijedna odredba uredbi br. 73/2009 i br. 796/2004 ne protivi se tome da administrativne kontrole, kojima se provjerava ispunjavaju li površine koje je poljoprivrednik prijavio u svom zahtjevu uvjete za dodjelu potpore, budu djelomično provedene neautomatizirano i na temelju snimaka iz zraka koje nisu integralni dio sustava za identifikaciju poljoprivrednih parcela, uz pridržaj da te kontrole, sukladno članku 23. stavku 1. Uredbe br. 796/2004, osiguravaju učinkovitu provjeru usklađenosti s uvjetima pod kojima se potpore dodjeljuju i zahtjeva i normi za višestruku sukladnost.

               56

               Takva situacija može osobito nastati kada se, kao u glavnom postupku, kontrole, kojima se provjerava ispunjavaju li parcele koje je prijavio poljoprivrednik uvjete za dodjelu potpore, ne mogu u cijelosti provesti na temelju sustava za identifikaciju poljoprivrednih parcela zbog njegovog istodobnog ažuriranja.

               57

               Sustav za identifikaciju poljoprivrednih parcela omogućuje identifikaciju svih parcela i njihovo geografsko smještanje osobito radi omogućavanja nacionalnim tijelima kontrole ispunjavaju li navedene parcele uvjete za dodjelu potpore. Stoga, da bi se automatizirane kontrole mogle ostvariti na temelju tog sustava, neophodno je da podaci koji se odnose na predmetne parcele budu točni.

               58

               Ako tome nije tako, na nadležnom je tijelu da poduzme potrebne mjere kako bi, sukladno članku 23. stavku 1. Uredbe br. 796/2004, osiguralo učinkovitu provjeru poštovanja uvjeta dodjele potpore uključujući, kada je to potrebno, i provjeru parcela koje je prijavio poljoprivrednik uspoređujući ih sa aktualnim snimkama iz zraka koje nisu sastavni dio sustava za identifikaciju poljoprivrednih parcela.

               59

               Članak 24. stavak 2. Uredbe 796/2004 predviđa da se navodi o nepravilnostima koje su utvrđene unakrsnim provjerama prate mjerodavnim administrativnim postupkom i, prema potrebi, kontrolama na terenu. Sukladno cilju predviđenom u članku 23. stavku 1. Uredbe 796/2004, tome mora biti tako i kada su nepravilnosti otkrivene nakon usporedbe poljoprivrednih parcela prijavljenih u zahtjevu za jedinstveno plaćanje i aktualnih snimaka iz zraka namijenjenih ažuriranju sustava za identifikaciju poljoprivrednih parcela.

               60

               Kao što proizlazi iz teksta članka 24. stavka 2. Uredbe br. 796/2004, ipak je na nadležnom tijelu da procjeni koje će mjere poduzeti u slučaju utvrđenih nepravilnosti.

               61

               Stoga, kada nadležno tijelo nema dvojbi glede točnosti podataka o mjerenju koje je dobilo na temelju raspoloživih snimaka iz zraka, ono svakako nije obvezno izvršiti mjerenje in situ predmetnih parcela. Naime, u protivnom, margina prosudbe kojom raspolaže nadležno tijelo ne bi bila učinkovita.

               62

               Takvo tumačenje je, osim toga, u skladu sa strukturom Uredbe br. 796/2004. Članak 26. Uredbe br. 796/2004 naime predviđa da su države članice obvezne izvršiti kontrole na terenu na temelju uzoraka poštujući pritom određeni minimalni prag. Međutim, mogućnost provedbe tek malog broja kontrola na terenu, koja stoji na raspolaganju državama članicama iz očitih razloga vezanih uz troškove, bila bi ugrožena kada bi nadležna tijela u slučaju utvrđene nepravilnosti bila obvezna provesti inspekcijski pregled na terenu.

               63

               S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da Uredbu br. 796/2004 treba tumačiti na način da, kada se automatizirane unakrsne kontrole, kojima se provjerava ispunjavaju li parcele prijavljene u zahtjevu za jedinstveno plaćanje poljoprivrednika uvjete za dodjelu potpore, radi ažuriranja sustava za identifikaciju poljoprivrednih parcela dopunjavaju provjerom na temelju aktualnih snimaka iz zraka koje upućuju na nepravilnosti u prijavi tog poljoprivrednika, nadležno tijelo nije obvezno provesti inspekcijski pregled na terenu već, sukladno članku 24. stavku 2. te uredbe, raspolaže marginom prosudbe kada je riječ o mjerama koje zbog toga treba usvojiti. Navedeno tijelo osobito nije obvezno provesti mjerenje na terenu predmetnih parcela kada nema dvojbi glede točnosti podataka o mjerenju koje je dobilo na temelju raspoloživih snimaka iz zraka.

         Troškovi

               64

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenog, Sud (prvo vijeće) odlučuje:

                     Uredba Komisije (EZ) br. 796/2004 od 21. travnja 2004. o detaljnim pravilima za provedbu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava predviđenih Uredbom Vijeća (EZ) br. 1782/2003 od 29. studenoga 2003. o zajedničkim pravilima za programe izravne potpore u sklopu zajedničke poljoprivredne politike i o uvođenju određenih programa potpore poljoprivrednicima (SL L 141, str. 18.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 972/2007 od 20. kolovoza 2007. treba se tumačiti na način da kada se automatizirane unakrsne kontrole, kojima se provjerava ispunjavaju li parcele prijavljene u zahtjevu za jedinstveno plaćanje poljoprivrednika uvjete za dodjelu potpore, radi ažuriranja sustava za identifikaciju poljoprivrednih parcela dopunjavaju provjerom na temelju aktualnih snimaka iz zraka koje upućuju na nepravilnosti u prijavi tog poljoprivrednika, nadležno tijelo nije obvezno provesti inspekcijski pregled na terenu već, sukladno članku 24. stavku 2. te uredbe, raspolaže marginom prosudbe kada je riječ o mjerama koje zbog toga treba usvojiti. Navedeno tijelo osobito nije obvezno provesti mjerenje na terenu predmetnih parcela kada nema dvojbi glede točnosti podataka o mjerenju koje je dobilo na temelju raspoloživih snimaka iz zraka.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: nizozemski


Presuda Suda (treće vijeće) od 5. svibnja 2011.#Prunus SARL i Polonium SA protiv Directeur des services fiscaux.#Zahtjev za prethodnu odluku: Tribunal de grande instance de Paris - Francuska.#Članak 64. UFEU-a.#Predmet C-384/09.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 15. ožujka 2007.#Reemtsma Cigarettenfabriken GmbH protiv Ministero delle Finanze.#Zahtjev za prethodnu odluku: Corte suprema di cassazione - Italija.#Osma direktiva o PDV-u - Članci 2. i 5.#Predmet C-35/05.