Presuda Suda od 31. svibnja 1979. # Bestuur van het Algemeen Ziekenfonds Drenthe-Platteland protiv G. Pierik. # Zahtjev za prethodnu odluku: Centrale Raad van Beroep - Nizozemska. # Predmet 182/78.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 14. travnja 2011.#British Sky Broadcasting Group plc (C-288/09) i Pace plc (C-289/09) protiv The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs.#Zahtjev za prethodnu odluku: First-tier Tribunal (Tax Chamber) - Ujedinjena Kraljevina.#Zajednička carinska tarifa.#Spojeni predmeti C-288/09 i C-289/09.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 21. ožujka 1996. # Kazneni postupak protiv Pierre Goupil. # Zahtjev za prethodnu odluku: Tribunal de police de La Rochelle - Francuska. # Predmet C-39/95.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 9. veljače 2017.#Bodegas Vega Sicilia, SA protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Prijava verbalnog žiga Europske unije TEMPOS VEGA SICILIA – Apsolutni razlog za odbijanje – Žig za vino koji sadržava oznake zemljopisnog podrijetla – Članak 7. stavak 1. točka (j) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-696/15.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 15. studenog 2012. # Pfeifer & Langen KG protiv Hauptzollamt Aachen. # Zahtjev za prethodnu odluku: Finanzgericht Düsseldorf - Njemačka. # Poljoprivreda. # Predmet C-131/11.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 3. ožujka 2016.#Ugly, Inc. protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Postupak povodom prigovora – Prijava verbalnog žiga Zajednice COYOTE UGLY – Relativni razlozi za odbijanje – Opoziv ranijeg verbalnog žiga Zajednice – Članak 8. stavak 1. točke (a) i (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Nepostojanje neregistriranog žiga – Članak 8. stavak 4. Uredbe br. 207/2009 – Nepostojanje dobro poznatog žiga u smislu članka 6.a Pariške konvencije – Članak 8. stavak 2. točka (c) Uredbe br. 207/2009.#Predmet T-778/14.


title: Presuda Suda (drugo vijeće) od 11. rujna 2014.#Philippe Gruslin protiv Beobank SA.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation (Belgija).#Zahtjev za prethodnu odluku – Sloboda poslovnog nastana – Slobodno pružanje usluga – Subjekti za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) – Direktiva 85/611/EEZ – Članak 45. – Pojam ,plaćanja imateljima udjela’ – Izdavanje potvrda o udjelima na ime imateljima udjela.#Predmet C‑88/13.

text:
         PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
      11. rujna 2014. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Sloboda poslovnog nastana — Slobodno pružanje usluga — Subjekti za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) — Direktiva 85/611/EEZ — Članak 45. — Pojam ,plaćanja imateljima udjela' — Izdavanje potvrda o udjelima na ime imateljima udjela“
      U predmetu C‑88/13,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Cour de cassation (Belgija), odlukom od 24. siječnja 2013., koju je Sud zaprimio 22. veljače 2013., u postupku

         Philippe Gruslin

      protiv

         Beobank SA, prije Citibank Belgium SA,

      SUD (drugo vijeće),
      u sastavu: R. Silva de Lapuerta, predsjednica vijeća, J. L. da Cruz Vilaça (izvjestitelj), G. Arestis, J.-C. Bonichot i A. Arabadjiev, suci,
      nezavisni odvjetnik: N. Jääskinen,
      tajnik: V. Tourrès, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 27. studenoga 2013.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za P. Gruslin, L. Misson i J. Meyer, odvjetnici,

               —

               za Beobank SA, prije Citibank Belgium SA, M. van der Haegen i A. Fontaine, odvjetnici,

               —

               za belgijsku vladu, J.-C. Halleux i M. Jacobs, u svojstvu agenata,

               —

               za češku vladu, M. Smolek, u svojstvu agenta,

               —

               za Europsku komisiju, J. Hottiaux, J. Rius i A. Nijenhuis, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 13. veljače 2014.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 45. Direktive 85/611/EEZ Vijeća od 20. prosinca 1985. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na subjekte za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) (SL L 375, str. 3.) [neslužbeni prijevod], kako je izmijenjena Direktivom 95/26/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. lipnja 1995. (SL L 168, str. 7. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 10., str. 79.), u daljnjem tekstu: Direktiva UCITS).

               2

               Zahtjev je postavljen u okviru spora između P. Gruslina i Beobank SA, prije Citibank Belgium SA (u daljnjem tekstu: Beobank) u vezi s izdavanjem potvrda o udjelima na ime investicijskog fonda Citiportfolios (u daljnjem tekstu: fond Citiportfolios).

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Direktiva UCITS izmijenjena je više puta prije nego što je zamijenjena Direktivom 2009/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na subjekte za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) (SL L 302, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 3., str. 213.) kojom je izmijenjena direktiva UCITS. Međutim ova posljednja bila je primjenjiva u trenutku nastanka činjenica iz glavnog postupka.

               4

               Druga do peta uvodna izjava Direktive UCITS, u inačici koja je bila na snazi u vrijeme nastanka činjenica iz glavnog postupka, propisivale su:
               „budući da je usklađivanje nacionalnih zakonodavstava koja uređuju subjekte za zajednička ulaganja [...] prikladno za ujednačavanje na razini Zajednice uvjeta tržišnog natjecanja između tih subjekata i za osiguravanje na razini Zajednice učinkovitije i ujednačenije zaštite imatelja udjela; da je takvo usklađivanje prikladno za olakšavanje subjektima za zajednička ulaganja u jednoj državi članici trgovanja njihovim udjelima na teritoriju drugih država članica;
               budući da ostvarenje tih ciljeva omogućava ukidanje ograničenja slobodi kretanja na razini Zajednice udjela subjekata za zajednička ulaganja i [da] to usklađivanje pridonosi stvaranju europskog tržišta kapitala;
               budući da je, uzevši u obzir ciljeve koji su naprijed izloženi, poželjno utvrditi, za subjekte za zajednička ulaganja u državama članicama, zajednička osnovna pravila za odobrenje za rad, nadzor, strukturu i djelatnosti UCITS‑a osnovanih u državama članicama, kao i informacije koje moraju objavljivati ;
               budući da primjena tih zajedničkih pravila predstavlja dovoljno jamstvo, u skladu s odredbama koje su primjenjive na slobodu kretanja kapitala, subjektima za zajednička ulaganja koji se nalaze u jednoj državi članici da mogu trgovati svojim udjelima u drugim državama članicama a da te druge države članice ne mogu podvrgnuti te subjekte ili njihove udjele nikakvim odredbama, osim onih koje u tim državama ne spadaju u područje koje je uređeno ovom direktivom; svakako treba predvidjeti da se, ako jedan subjekt za zajednička ulaganja trguje svojim udjelima u državi članici različitoj od one u kojoj se nalazi, poduzmu sve potrebne mjere da bi imatelji udjela u toj drugoj državi članici mogli u njoj ostvarivati na jednostavan način svoja financijska prava i raspolagati potrebnim informacijama“. [neslužbeni prijevod]

               5

               Članak 1. stavak 6. Direktive UCITS navodio je:
               „Poštujući odredbe zakonodavstva Zajednice koje reguliraju kretanje kapitala, te članke 44. i 45. i stavak 2. članka 52. stavka 1., niti jedna država članica ne smije primjenjivati neke druge odredbe u području pokrivenom ovom Direktivom na [subjekte za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS)] koji se nalaze u drugoj državi članici ili na udjele koje izdaje takav UCITS, ako taj UCITS trguje svojim udjelima na teritoriju te države članice.“ [neslužbeni prijevod]

               6

               Prema članku 4. stavku 1. te direktive:
               „Niti jedan UCITS ne obavlja djelatnosti kao takve ako mu tijelo države članice u kojoj se nalazi nije izdalo odobrenje za rad [...].
               Takvo odobrenje za rad vrijedi u svim državama članicama.“ [neslužbeni prijevod]

               7

               U odjeljku VIII. navedene direktive, naslovljenom „Posebne odredbe koje se primjenjuju na UCITS‑e koji trguju svojim udjelima u državama članicama koje nisu država članica u kojoj se nalaze“, njezin članak 44. stavak 1. propisivao je:
               „UCITS koji trguje svojim udjelima u drugoj državi članici mora poštovati zakone i druge propise koji su na snazi u toj državi koji se ne odnose na područje uređeno ovom direktivom.“ [neslužbeni prijevod]

               8

               Članak 45. te direktive glasio je:
               „U slučaju iz članka 44. UCITS mora, među ostalim, u skladu sa zakonima i drugim propisima na snazi u državi članici gdje se trguje udjelima, poduzeti mjere potrebne da bi se osiguralo da u toj državi članici postoje mogućnosti za vršenje plaćanja imateljima udjela, otkup ili isplatu udjela, te za stavljanje na raspolaganje informacija koje je UCITS dužan dostavljati.“ [neslužbeni prijevod]

               9

               Točka 1.10. koja se nalazi u stupcu 1., naslovljena „Podaci o uzajamnom investicijskom fondu“, iz dodatka A iz Priloga direktivi UCITS glasila je:
               „Pojedinosti o vrsti i glavnim značajkama udjela, a posebno: :

                        —

                        vrsta prava (stvarno, osobno ili drugo) koje predstavlja udjel,

                        —

                        originalni vrijednosni papiri ili potvrde koje dokazuju pravo vlasništva; upis u registar ili na račun,

                        —

                        značajke udjela: na ime ili na donositelja. [...]

                  [...]“ [neslužbeni prijevod]

         Belgijsko pravo

               10

               Članak 138. stavak 2. Zakona od 4. prosinca 1990. o financijskim transakcijama i tržištima, (Moniteur belge od 22. prosinca 1990., str. 23800., u daljnjem tekstu: Zakon od 4. prosinca 1990.), u inačici koja je bila na snazi u trenutku nastanka činjenica iz glavnog postupka propisivao je:
               „Subjekt za ulaganje iz stavka 1. treba odrediti tijelo iz članka 3. stavka 1. ili 2. da bi osigurao distribuciju imateljima udjela, prodaju ili otkup udjela kao i pružanje [...] informacija koje je imatelj udjela obvezan pružiti.“

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               11

               Iz zahtjeva za prethodnu odluku i spisa koji je podnesen Sudu proizlazi da je fond Citiportfolios investicijski fond luksemburškog prava kojim upravlja društvo luksemburškog prava Citiportfolios i kojem je depozitna banka koja je društvo luksemburškog prava Citibank Luxembourg.

               12

               Prospekt fonda Citiportfolios je u Belgiji distribuiralo društvo Beobank kao društvo koje je odredio Citiportfolios u skladu s člankom 138. stavkom 2. Zakona od 4. prosinca 1990.

               13

               P. Gruslin, belgijski državljanin s boravištem u Belgiji, uložio je između 12. i 24. siječnja 1996. u fond Citiportfolios upisujući udjele izravno kod Citibank Luxembourg. Beobank nije sudjelovao kao izvorno mjesto upisa te nije dobio nikakvu naknadu u tom svojstvu.

               14

               Društvo Citibank Luxembourg 9. listopada 1996. zatvorilo je sve račune i okončalo poslovne veze s P. Gruslinom s učinkom od 17. rujna 1996. i pozvalo ga da preuzme sva sredstva i vrijednosne papire koji su se nalazili na njegovim računima. Obaviješten je da će se u slučaju nedavanja uputa u vezi s radnjama koje treba izvršiti da bi unovčio udjele u fondu Citiportfolios navedeni udjeli upisati na njegovo ime u registru imatelja udjela koje vodi izdavatelj. Budući da društvo Citibank Luxembourg nije primilo nikakve upute od P. Gruslina, ono je 14. listopada 1996. izvršilo taj upis.

               15

               U prosincu 1996. P. Gruslin uputio je Beobank pismo s namjerom da ishodi izvanje potvrde koja dokazuje pravo vlasništva udjela koji su bili upisani na njegovo ime u registru udjela fonda Citiportfolios. Beobank je odgovorio da se udjeli ne nalaze u spisu otvorenom na ime P. Gruslina kod Beobank jer su kupljeni izravno od društva Citibank Luxembourg. Beobank je obavijestio P. Gruslina da je proslijedio njegov predmet društvu Citibank Luxembourg u svrhu daljnjeg postupanja.

               16

               P. Gruslin pokrenuo je 14. siječnja 2008. postupak pred tribunal de commerce de Bruxelles (trgovački sud u Bruxellesu) s namjerom da ishodi da se Beobank naloži da mu izda navedene potvrde da bi mogao dokazati vlasništvo na udjelima koje je upisao. Budući da nije dobio ono što je tražio u postupku pred tim sudom, uložio je žalbu protiv te odluke pozivajući se osobito na članak 138. stavak 2. Zakona od 4. prosinca 1990.

               17

               Presudom od 11 siječnja 2011. cour d’appel de Bruxelles proglasio je neosnovanim zahtjev P. Gruslina za izdavanje dotične potvrde, osobito napomenuvši da se, s obzirom na to da članak 138. stavak 2. Zakona od 4. prosinca 1990. predstavlja prenošenje u belgijsko pravo članka 45. Direktive UCITS, pojam „distribucije“ koji se koristi u toj direktivi treba tumačiti ne kao izdavanje potvrda o udjelima, kako to tumači P. Gruslin, već kao „plaćanja“ imateljima udjela.

               18

               P. Gruslin je podnio kasacijsku žalbu protiv te presude. U prilog toj tužbi osobito ističe da u skladu s člankom 138. stavkom 2. Zakona od 4. prosinca 1990. izdavanje potvrda o udjelima čini dio zadaća povjerenih Beobanku vezi s fondom Citiportfolios.

               19

               U tim je uvjetima Cour de cassation odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „Treba li članak 45. Direktive [UCITS] tumačiti tako da pojam „plaćanja imateljima udjela“ obuhvaća također izdavanje potvrda o udjelima na ime imateljima udjela?“

         Zahtjev za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka

               20

               Pismenom od 6. ožujka 2014., koje je tajništvo Suda zaprimilo 10. ožujka 2014., P. Gruslin zatražio je, nastavno na mišljenje nezavisnog odvjetnika objavljeno 13. veljače 2014., u skladu s člankom 83. Poslovnika Suda, ponovno otvaranje usmenog dijela postupka navodeći u biti da se nezavisni odvjetnik u točki 48. svojeg mišljenja pozvao na pravno načelo bez presedana koje stranke nisu navele u svojim očitovanjima.

               21

               Prije svega, sukladno članku 83. Poslovnika, Sud može odrediti ponovno otvaranje usmenog dijela postupka, osobito ako smatra da stvar nije dovoljno razjašnjena ili ako stranka iznese, po zatvaranju tog dijela postupka, novu činjenicu koja je takve prirode da ima odlučujući utjecaj na odluku Suda, ili pak ako je u predmetu potrebno odlučiti na temelju argumenta o kojem se nije raspravljalo među strankama ili zainteresiranim osobama iz članka 23. Statuta Suda Europske unije.

               22

               Kao drugo, u skladu s člankom 252. stavkom 2. UFEU‑a, dužnost je nezavisnog odvjetnika, djelujući posve nepristrano i neovisno, na javnoj raspravi iznositi obrazložene prijedloge odluka u predmetima u kojima se u skladu sa Statutom Suda zahtijeva njegovo sudjelovanje. Prilikom ispunjavanja navedene dužnosti, nezavisni odvjetnik može, ako je to potrebno, analizirati zahtjev za prethodnu odluku stavljajući ga u širi kontekst od onoga koji su strogo definirali sud koji je uputio zahtjev ili stranke u glavnom postupku. Budući da Sud nije vezan ni mišljenjem nezavisnog odvjetnika ni obrazloženjem na kojem se ono temelji, nije nužno ponovno otvoriti usmeni dio postupka, u skladu s člankom 83. Poslovnika, svaki put kada se nezavisni odvjetnik referira na određeno pravno pitanje koje nije bilo predmetom rasprave među strankama (presuda Pohotovosť, C‑470/12, EU:C:2014:101, t. 22 i navedena sudska praksa).

               23

               U ovom predmetu Sud, saslušavši nezavisnog odvjetnika, smatra da ima sve potrebne dokaze da bi odgovorio na postavljeno pitanje i da očitovanja koja su podnesena, među ostalim od strane P. Gruslina, sadrže te dokaze.

               24

               Stoga treba odbiti zahtjev kojim se traži ponovno otvaranje usmenog postupka.

         O prethodnom pitanju

               25

               Sud koji je uputio zahtjev svojim pitanjem u biti pita treba li članak 45. Direktive UCITS, prema kojoj UCITS koji trguje svojim udjelima na teritoriju države članice različite od one gdje se nalazi mora osigurati plaćanja imateljima udjela u državi članici gdje se trguje udjelima, tumačiti na način da uključuje izdavanje imateljima udjela potvrda koje dokazuju pravo vlasništva udjela koji su upisani na njihovo ime u registru imatelja udjela koji vodi izdavatelj.

         Dopuštenost

               26

               Europska komisija izrazila je sumnju u vezi s dopuštenosti prethodnog pitanja ponajviše zato što je P. Gruslin osobno otišao u Luxembourg da bi upisao udjele izravno kod Citibank Luxembourg, iako je cilj Direktive UCITS prije svega zaštita imatelja udjela koji ulažu putem posrednika koji se nalazi u državi članici različitoj od one u kojoj je UCITS. Ta se direktiva stoga ne primjenjuje nužno na glavni postupak.

               27

               Treba podsjetiti da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, postupak predviđen člankom 267. UFEU‑a predstavlja sredstvo suradnje između Suda i nacionalnih sudova putem kojeg Sud nacionalnim sudovima daje elemente za tumačenje prava Unije koji su im potrebni za rješavanje spora koji se pred njima vodi (vidjeti osobito presudu Fish Legal i Shirley, C‑279/12, EU:C:2013:853, t. 29. i navedena sudska praksa).

               28

               Za pitanja o tumačenju prava Unije koja je uputio nacionalni sud u pravnom i činjeničnom okviru i čiju točnost Sud ne provjerava vrijedi pretpostavka relevantnosti. Sud može odbiti odlučiti o zahtjevu za prethodnu odluku koju je uputio nacionalni sud samo ako je posve očito da zatraženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem glavnog postupka ili njegovom svrhom, u slučaju kada je problem hipotetske naravi ili kada Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima koji su potrebni da bi se dao koristan odgovor na postavljena pitanja (vidjeti osobito presudu Fish Legal i Shirley, EU:C:2013:853, t. 30. i navedenu sudsku praksu).

               29

               Nesporno je da se, s jedne strane, fond Citiportfolios nalazi u Luxemburgu i da se njegovim udjelima trgovalo u Belgiji. S druge strane, budući da je članak 138. stavak 2. Zakona od 4. prosinca 1990. imao za cilj prenijeti u belgijsko pravo članak 45. Direktive UCITS P. Gruslin pozvao se na te odredbe s namjerom da mu se izda predmetna potvrda iz glavnog postupka. Stoga se, kako je također naveo nezavisni odvjetnik u točki 22. svojeg mišljenja, ne čini da prethodno pitanje, koje se odnosi isključivo na tumačenje tog članka, nije u vezi sa činjeničnim stanjem glavnog postupka ili njegovom svrhom.

               30

               Iz gore navedenog slijedi da je prethodno pitanje dopušteno.

         Meritum

               31

               Direktiva UCITS ne definira pojam „plaćanja imateljima udjela“ iz svojeg članka 45.

               32

               Prema ustaljenoj sudskoj praksi, iz zahtjeva za ujednačenu primjenu prava Unije kao i načela jednakosti proizlazi da se pojmovi iz odredbe prava Unije koja ne sadrži nikakvo izričito upućivanje na pravo država članica za utvrđivanje njezinog smisla i dosega u cijeloj Europskoj uniji trebaju tumačiti na autonoman i ujednačen način, koji treba pažljivo izabrati uzimajući u obzir kontekst i cilj odredbe o kojoj se radi (presuda Fish Legal i Shirley, C‑279/12, EU:C:2013:853, t. 42. i navedena sudska praksa).

               33

               Iz druge do četvrte uvodne izjave Direktive UCITS proizlazi da u svrhu osiguravanja slobodnog trgovanja udjelima UCITS‑a u Uniji ta direktiva ima za cilj uskladiti nacionalna zakonodavstva koja uređuju UCITS‑e na način da, s jedne strane, usklađuju u Uniji uvjete tržišnog natjecanja između tih subjekata i da, s druge strane, osiguravaju učinkovitiju i ujednačeniju zaštitu imateljima udjela. U tu svrhu ta direktiva propisuje zajednička osnovna pravila za odobrenje za rad, nadzor, strukturu, djelatnosti i informacije koje UCITIS‑i moraju objavljivati.

               34

               Iz članka 1. stavka 6. Direktive UCITS, u vezi s uvodnom izjavom 5. navedene, proizlazi da slobodno trgovanje udjelima UCITS‑a u Uniji podrazumijeva, za UCITS‑e koji se nalaze u državi članici, mogućnost trgovanja njihovim udjelima u drugoj državi članici a da ta druga država članica ne smije na njih primjenjivati neke druge odredbe u područjima uređenima tom direktivom.

               35

               Stoga, u skladu s člankom 4. stavkom 1. navedene direktive, svaki UCITS mora za obavljanje svojih djelatnosti imati odobrenje tijela države članice u kojoj se nalazi i to odobrenje vrijedi u svim drugim državama članicama.

               36

               Isto tako, članak 44. stavak 1. iste direktive propisuje da, pri trgovanju svojim udjelima u državi članici različitoj od one gdje se nalazi UCITS mora poštovati zakone i druge propise na snazi u toj državi koji se ne odnose na područje uređeno Direktivom UCITS.

               37

               Međutim, u istom slučaju, članak 45. te direktive propisuje da UCITS mora među ostalim poduzeti mjere potrebne da bi se osiguralo da u toj državi članici postoje mogućnosti za vršenje plaćanja imateljima udjela, otkup ili isplatu udjela, te za stavljanje na raspolaganje informacija koje je UCITS dužan dostavljati. Ta odredba određuje da se te mjere moraju poduzeti u skladu sa zakonima i drugim propisima na snazi u državi članici gdje se trguje udjelima.

               38

               Iz uvodne izjave 5. Direktive UCITS proizlazi da članak 45. te direktive ima za cilj osigurati postojanje mehanizama koji omogućuju imateljima udjela da na jednostavan način ostvaruju svoja financijska prava u državi članici u kojoj se trguje udjelima kao i pružanje informacija u toj državi članici koje su UCITS‑i dužni staviti na raspolaganje imateljima udjela.

               39

               U tom kontekstu prikladno je napomenuti da, čak i ako se više usluga, koje Beobank navodi u svojim očitovanjima, može povezati s upisivanjem i držanjem udjela određenog UCITS‑a, iz članka 45. Direktive UCITS međutim proizlazi da taj subjekt u državi članici u kojoj se trguje udjelima mora osigurati samo plaćanja imateljima udjela, otkup ili isplatu udjela te stavljanje na raspolaganje informacija.

               40

               Stoga treba utvrditi da je zakonodavac Unije zauzeo stajalište da je i potrebno i dovoljno, da bi se ostvarila učinkovitija i ujednačenija zaštita imatelja udjela, obvezati UCITS da osigura imateljima udjela u državi članici u kojoj se trguje udjelima usluge o kojima je riječ u prethodnoj točki.

               41

               Posebno, odredbe Direktive UCITS koje uređuju financijska prava imatelja udjela i obvezu informiranja navedenih koju ima UCITS ne sadrže pravilo ni u vezi s načinom izdavanja, držanja i prenošenja udjela jednog UCITS‑a ni u vezi s načinima dokazivanja vlasništva na udjelima u svrhu izvršavanja, od strane njihovih imatelja, prava koja proizlaze iz udjela.

               42

               Kako također napominju nezavisni odvjetnik u točki 32. svojeg mišljenja i Komisija, oblik u kojem u kojem se izdaju nužno je vezan za način na koji se dokazuje vlasništvo nad udjelom i za način na koji se ostvaruju pripadajuća prava.

               43

               U tom pogledu treba napomenuti, međutim, da točka 1.10 koja se nalazi u stupcu 1. dodatka A Priloga Direktivi UCITS, naslovljena „Podaci o uzajamnom investicijskom fondu“, nabraja informacije koje se moraju staviti na raspolaganje imateljima udjela u vezi s prirodom i osnovnim karakteristikama udjela koje izdaje UCITS, uključujući oblik u kojem se izdaju, odnosno je li za njih izdan materijalizirani vrijednosni papir, potvrda koja dokazuje pravo vlasništva, ili su upisani u registar ili na račun, kao i naznakom o tome hoće li se udjeli izdati kao nominalni ili na donositelja.

               44

               Stoga, kako je također naveo nezavisni odvjetnik u točki 29. svojeg mišljenja, treba zaključiti da Direktiva UCITS ne uređuje gore navedena područja nego se ograničuje na propisivanje obveze da se imatelje udjela informira u tom pogledu.

               45

               Imatelj udjela ne može se pozivati na članak 45. te direktive i posebno na obvezu UCITS‑a da osigura plaćanja imateljima udjela u državi članici gdje se trguje udjelima s namjerom da od financijske službe tog subjekta ishodi potvrdu koja dokazuje pravo vlasništva udjela koje je upisao.

               46

               Takvo tumačenje je u skladu sa člankom 19. stavkom 3. točke (m) Direktive 2009/65, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 22. Naime, iz navedenog izričito proizlazi da se sadržaj registra imatelja udjela, organizacija vođenja tog registra kao i njegovo smještanje uređuju pravilima države članice iz koje potječe UCITS ili pravilima o organizaciji društva za upravljanje tog subjekta.

               47

               S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljeno prethodno pitanje treba odgovoriti na način da se obveza iz članka 45. Direktive UCITS, prema kojoj UCITS koji trguje svojim udjelima na teritoriju države članice različite od one u kojoj se nalazi mora osigurati plaćanja imateljima udjela u državi članici gdje se udjelima trguje, mora tumačiti na način da ne uključuje izdavanje imateljima udjela potvrda koje dokazuju pravo vlasništva udjela koji su na njihovo ime upisani u registru imatelja udjela koje vodi izdavatelj.

         Troškovi

               48

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (drugo vijeće) odlučuje:

                     Obvezu iz članka 45. Direktive 85/611/EEZ Vijeća od 20. prosinca 1985. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na subjekte za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS), kako je izmijenjena Direktivom 95/26/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. lipnja 1995., u skladu s kojom subjekt za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire, koji trguje svojim udjelima na teritoriju države članice različite od one u kojoj se taj subjekt nalazi, mora osigurati plaćanja imateljima udjela u državi članici gdje se udjelima trguje, treba tumačiti na način da ne uključuje izdavanje imateljima udjela potvrda koje dokazuju pravo vlasništva udjela koje su na njihovo ime upisani u registru nositelja udjela koji vodi izdavatelj.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: francuski


Presuda Suda (veliko vijeće) od 6. prosinca 2011.#Alexandre Achughbabian protiv Préfet du Val-de-Marne.#Zahtjev za prethodnu odluku: Cour d'appel de Paris - Francuska.#Direktiva 2008/115/EZ.#Predmet C-329/11.


Presuda Suda (treće vijeće) od 17. ožujka 2005.#Kazneni postupak protiv Annic Andréa Raemdonck i Raemdonck-Janssens BVBA.#Zahtjev za prethodnu odluku: Rechtbank van eerste aanleg te Dendermonde - Belgija.#Predmet C-128/04.


Presuda Službeničkog suda (prvo vijeće) 16. siječnja 2007.#Jacques Frankin i drugi protiv Europska komisija.#Predmet F-3/06.


Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 2012. ožujak 15.#Evropaïki Dynamiki - Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE protiv Europska komisija.#Predmet T-236/09.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 21. ožujka 1996. # Hans Walter Mrozek i Bernhard Jäger. # Zahtjev za prethodnu odluku: Amtsgericht Recklinghausen - Njemačka. # Predmet C-335/94.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 6. prosinca 2012. # Kazneni postupak protiv Md Sagor. # Zahtjev za prethodnu odluku: Tribunale di Rovigo - Italija. # Direktiva 2008/115/EZ. # Predmet C-430/11.


Presuda Suda (treće vijeće) od 12. lipnja 1986. # Bernhard Schloh protiv SPRL Auto contrôle technique. # Zahtjev za prethodnu odluku: Justice de paix de Schaerbeek (3e canton) - Belgija. # Predmet 50/85.


title: Presuda Suda (šesto vijeće) od 3. listopada 2013.#Åklagarkammaren i Nyköping protiv Daniela Lundberga.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Svea hovrätt.#Cestovni promet – Uredba (EZ) br. 561/2006 – Obveza uporabe tahografa – Izuzeća za nekomercijalni prijevoz tereta – Pojam – Prijevoz koji obavlja pojedinac u sklopu svoje slobodne aktivnosti amaterskog vozača utrka relija, djelomično financirane potporama trećih.#Predmet C-317/12.

text:
         PRESUDA SUDA (šesto vijeće)
      3. listopada 2013. (
            *1
         )
      „Cestovni promet — Uredba (EZ) br. 561/2006 — Obveza uporabe tahografa — Izuzeća za nekomercijalni prijevoz tereta — Pojam — Prijevoz koji obavlja pojedinac u sklopu svoje slobodne aktivnosti amaterskog vozača utrka relija, djelomično financirane potporama trećih“
      U predmetu C‑317/12,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Svea hovrätt (Švedska), odlukom od 11. lipnja 2012., koju je Sud zaprimio 2. srpnja 2012., u kaznenom postupku protiv

         Daniela Lundberga,

      SUD (šesto vijeće),
      u sastavu: M. Berger (izvjestiteljica), predsjednica vijeća, E. Levits i J.-J. Kasel, suci,
      nezavisni odvjetnik: P. Cruz Villalón,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za nizozemsku vladu, J. Langer i C. Wissels, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, J. Hottiaux i K. Simonsson, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje pojma „nekomercijalni prijevoz tereta” u smislu članka 3. točke (h) Uredbe (EZ) br. 561/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva koje se odnosi na cestovni promet i o izmjeni uredbi Vijeća (EEZ) br. 3821/85 i (EZ) br. 2135/98 te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3820/85 (SL L 102, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 6., str. 167.).

               2

               Zahtjev je podnesen u okviru kaznenog postupka pokrenutog protiv M. Lundberga zbog povrede obveze ugradnje i uporabe odobrenog tahografa u teretnom motornom vozilu.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Uredba Vijeća (EEZ) br. 3821/85 od 20. prosinca 1985. o tahografu u cestovnom prometu (SL L 370, str. 8.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 7., str. 4.), kako je izmijenjena Uredbom br. 561/2006 (u daljnjem tekstu: Uredba br. 3821/85), u članku 3. stavku 1. propisuje:
               „Tahografi se ugrađuju i koriste u vozilima registriranim u državama članicama koja se koriste za cestovni prijevoz putnika ili tereta, osim vozila navedenih u članku 3. Uredbe [...] br. 561/2006. [...]”

               4

               Uredba br. 561/2006, koja je od 11. travnja 2007. stavila izvan snage i zamijenila Uredbu Vijeća (EEZ) br. 3820/85 od 20. prosinca 1985. o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva koje se odnosi na cestovni promet (SL L 370, str. 1.) [neslužbeni prijevod], u uvodnoj izjavi 17. propisuje da je njezin cilj poboljšati socijalne uvjete za zaposlenike koji su njome obuhvaćeni, a isto tako i opću cestovnu sigurnost.

               5

               Članak 1. Uredbe br. 561/2006 određuje:
               „Ovom se Uredbom utvrđuju pravila o vremenu vožnje, stankama i razdobljima odmora vozača koji obavljaju cestovni prijevoz robe i putnika s ciljem usklađivanja uvjeta tržišnog natjecanja između različitih oblika kopnenog prometa, posebno u odnosu na cestovni sektor te s ciljem poboljšanja radnih uvjeta rada i sigurnosti cestovnog prometa. Cilj ove Uredbe je i promicanje poboljšanih praksi nadzora i provedbe od strane država članica te poboljšanih radnih praksi u djelatnosti cestovnog prometa.”

               6

               Članak 3. navedene uredbe predviđa:
               „Ova se Uredba ne primjenjuje na cestovni prijevoz koji obavljaju:
               […]

                        (h)

                        vozila ili kombinacije vozila s najvećom dopuštenom masom koja ne prelazi 7,5 tona, a koriste se za nekomercijalni prijevoz tereta;

                  [...]”

         Švedsko pravo

               7

               Članak 5, 2°, koji se nalazi u poglavlju 9. Uredbe (2004:865) o vremenu vožnje, razdobljima odmora i tahografu (förordning (2004:865) om kör- och vilotider samt färdskrivare, m.m.), propisuje da će se osoba koja namjerno ili nepažnjom povrijedi odredbe članka 3. stavka 1. Uredbe br. 3821/85 kazniti novčanom kaznom.

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               8

               D. Lundberg, koji kao samostalni poduzetnik radi kao savjetnik na području sigurnosti cestovnog prometa, u slobodno vrijeme bavi se automobilskim utrkama kao amaterski vozač relija. Ta slobodna aktivnost dijelom se financira potporama poduzeća (sponzorstva), koje svake godine iznose nekoliko stotina tisuća švedskih kruna. Osim toga, D. Lundberg u taj sport ulaže barem jednak iznos i iz vlastitih sredstava, a prima i donacije od članova svoje obitelji i prijatelja.

               9

               Dana 6. travnja 2011. D. Lundberg vozio je vlastiti kamion registriran u Švedskoj, kojem je bila priključena prikolica na kojoj se nalazio njegov trkaći automobil, kako bi došao u Vimmerby (Švedska) radi izlaganja tog automobila na sajmu. Ukupna masa kombinacije vozila bila je veća od 3,5 tona, ali nije prelazila 7,5 tona.

               10

               Sudjelovanje na tom sajmu također su djelomično financirali sponzori. Općenito, D. Lundberg na takvim manifestacijama sudjeluje tri puta godišnje.

               11

               Budući da navedeni kamion nije imao tahograf, protiv D. Lundberga pokrenut je postupak zbog povrede članka 3. Uredbe br. 3821/85 jer kao vozač teretnog motornog vozila to vozilo nije opremio odobrenim tahografom.

               12

               Presudom od 13. listopada 2011. Nyköpings tingsrätt (lokalni sud u Nyköpingu) oslobodio je D. Lundberga, prihvativši njegovu argumentaciju prema kojoj se predmetni prijevoz može smatrati nekomercijalnim prijevozom u smislu odredbi članka 3. Uredbe br. 561/2006.

               13

               Državno odvjetništvo podnijelo je protiv te presude žalbu Svea hovrättu (žalbeni sudu u Svei), a on je utvrdio da je u sporu koji se pred njim vodi odlučujuće pitanje primjenjuje li se na predmetni prijevoz obveza uporabe odobrenog tahografa, na temelju činjenice da potonji predstavlja „nekomercijalni prijevoz tereta” u smislu članka 3. točke (h) Uredbe br. 561/2006.

               14

               Zbog činjenice da navedeni pojam nije definiran u propisima Unije kao ni u relevantnoj sudskoj praksi Suda, a vodeći računa o potrebi ujednačenog tumačenja i prim jene tog pojma u praksi, Svea hovrätt odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Treba li pojam ‚nekomercijalni prijevoz tereta’ [iz] članka 3. točke (h) [Uredbe br. 561/2006] tumačiti na način da uključuje prijevoz tereta koji obavlja pojedinac u sklopu slobodne aktivnosti, znajući da se potonja djelomično financira potporama (sponzorstvima) trećih, fizičkih ili pravnih osoba?

                        2.

                        Imaju li sljedeći elementi utjecaj na ocjenu onoga što čini ‚nekomercijalni’ prijevoz:

                                 a)

                                 vozač prijevoz obavlja samo za vlastiti račun;

                                 b)

                                 za sam prijevoz ne plaća se nikakva naknada;

                                 c)

                                 visina primljenih potpora i/ili njihova visina u odnosu na proračun namijenjen navedenoj slobodnoj aktivnosti?”

         O prethodnim pitanjima

               15

               Svojim dvama prethodnim pitanjima, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li pojam „nekomercijalni prijevoz tereta” iz članka 3. točke (h) Uredbe br. 561/2006 tumačiti na način da uključuje prijevoz tereta koji obavlja pojedinac za svoj račun i isključivo u sklopu slobodne aktivnosti kada se potonja djelomično financira potporama trećih i kada se takav prijevoz ne obavlja za naknadu.

               16

               Ponajprije valja utvrditi da se u Uredbi br. 561/2006 ne nalazi nikakva definicija navedenog pojma ni definicije pojmova navedenih u sličnim odredbama te uredbe, poput „nekomercijalnog prijevoza humanitarne pomoći” (članak 3. točka (d) te uredbe), „komercijalna vozila, koja […] se koriste za nekomercijalan prijevoz putnika ili tereta” (članak 3. točka (i) navedene uredbe) ili „vozila s 10 do 17 sjedala koja se isključivo koriste za nekomercijalan prijevoz putnika” (članak 13. stavak 1. točka (i) te uredbe).

               17

               Isto tako, iako je Sud u više navrata imao priliku tumačiti druga izuzeća od obveze ugradnje i uporabe tahografa, ipak nikad nije odlučivao o tumačenju pojma koji je doveo do spora u glavnom postupku.

               18

               U nedostatku bilo kakve definicije pojma „nekomercijalni prijevoz tereta”, određivanje značenja i dosega tih izraza, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, treba utvrditi vodeći računa o općem kontekstu u kojem se koriste i prema njihovu uobičajenom smislu u svakodnevnom jeziku (vidjeti u tom smislu presude od 4. svibnja 2006., Massachusetts Institute of Technology, C‑431/04, Zb., str. I‑4089., t. 17. i navedenu sudsku praksu kao i od 13. prosinca 2012., BLV Wohnund Gewerbebau, C‑395/11, t. 25.).

               19

               Osim toga, prilikom tumačenja odredbe prava Unije valja uzeti u obzir ne samo njezin tekst već i ciljeve propisa kojeg je ona dio (presuda od 29. siječnja 2009., Petrosian, C‑19/08, Zb., str. I‑495., t. 34. i navedena sudska praksa).

               20

               U pogledu odredbi o izuzeću koje se odnose na uporabu tahografa, Sud je presudio da se takvo izuzeće ne može tumačiti na način da proširuje svoje učinke preko onoga što je nužno za osiguranje zaštite interesa koje ima za cilj osigurati. Štoviše, doseg izuzeća treba utvrditi uzimajući u obzir svrhe predmetnog propisa (vidjeti presude od 25. lipnja 1992., British Gas, C‑116/91, Zb., str. I‑4071., t. 12.; od 21. ožujka 1996., Goupil, C‑39/95, Zb., str. I‑1601., t. 8., kao i Mrozek i Jäger, C‑335/94, Zb., str. I‑1573., t. 9.; od 17. ožujka 2005., Raemdonck i Raemdonck‑Janssens, C‑128/04, Zb., str. I‑2445., t. 19. i od 28. srpnja 2011., Seeger, C‑554/09, Zb., str. I‑7131., t. 33.).

               21

               Na pitanja koja je postavio sud koji je uputio zahtjev, kako su preoblikovana u točki 15. ove presude, treba odgovoriti upravo u odnosu na ta načela.

               22

               Europska komisija smatra da izuzeće predviđeno u članku 3. točki (h) Uredbe br. 561/2006 treba tumačiti na način da uključuje prijevoz tereta koji obavlja pojedinac u sklopu slobodne aktivnosti koja se djelomično financira potporama trećih, tako da vozilo koje se koristi za taj prijevoz ne treba imati ugrađen tahograf.

               23

               Valja utvrditi da je takvo tumačenje potkrijepljeno uobičajenim smislom pojma o kojem je riječ u glavnom postupku kao i općim kontekstom u kojem se nalazi i ciljevima koji se žele postići Uredbom br. 561/2006, koje je dio.

               24

               Kada je, na prvome mjestu, riječ o uobičajenom smislu pojma „nekomercijalni prijevoz tereta”, valja utvrditi da se o takvom prijevozu radi onda kad on nije povezan s profesionalnom ili trgovačkom djelatnošću, odnosno onda kad se taj prijevoz ne obavlja radi stjecanja prihoda. U skladu s uobičajenim shvaćanjem, nekomercijalni prijevoz tereta stoga označava prijevoz tereta koji pojedinac obavlja izvan svoje profesionalne djelatnosti, u sklopu rekreativne aktivnosti.

               25

               Kad je, na drugome mjestu, riječ o općem kontekstu u kojem se nalazi članak 3. točka (h) Uredbe br. 561/2006, najprije valja utvrditi da njezina uvodna izjava 17., među ostalim, propisuje da je cilj te uredbe „poboljšati socijalne uvjete za zaposlenike koji su njome obuhvaćeni”.

               26

               Nadalje, sukladno odredbama njezina članka 1., navedenom se uredbom utvrđuju pravila o vremenu vožnje, stankama i razdobljima odmora vozača koji obavljaju cestovni prijevoz robe i putnika s ciljem usklađivanja uvjeta tržišnog natjecanja između različitih oblika kopnenog prometa, posebno u odnosu na cestovni sektor, te s ciljem poboljšanja radnih uvjeta rada i sigurnosti cestovnog prometa, uz istodobno promicanje poboljšanih praksi nadzora i provedbe država članica te poboljšanih radnih praksi u djelatnosti cestovnog prometa.

               27

               Naposljetku, u članku 4. točki (c) Uredbe br. 561/2006 nalazi se definicija pojma „vozač”, koja obuhvaća „svaku osobu koja upravlja vozilom čak i kratko vrijeme, ili osobu koja vozilom putuje u okviru svojih dužnosti kako bi prema potrebi bila na raspolaganju za upravljanje vozilom”.

               28

               Iz točaka 24. do 27. ove presude proizlazi da se odredbe Uredbe br. 561/2006, kao što to Komisija s pravom tvrdi u svojim očitovanjima podnesenima Sudu, primjenjuju prije svega na profesionalne vozače, a ne na one koji voze u privatne svrhe.

               29

               Stoga pojmovi „usklađivanje uvjeta tržišnog natjecanja”, „poboljšanje radnih uvjeta rada” i „socijalnih uvjeta za zaposlenike” i „radna praksa u djelatnosti cestovnog prometa”, koji se nalaze u uvodnoj izjavi 17. i članku 1. Uredbe br. 561/2006, kao i izraz „u okviru svojih dužnosti” iz njezina članka 4. točke (c), navode na pretpostavku da se ta uredba ne primjenjuje na osobu koja, poput D. Lundberga, ne obavlja djelatnost vozača teretnog motornog vozila i ne pruža usluge prijevoza, nego koja u ovom slučaju za svoj račun, isključivo u sklopu svoje slobodne aktivnosti, prevozi vlastiti sportski automobil koji vozi kao amaterski vozač relija, obavljajući stoga prijevoz kako je opisan u točki 15. ove presude.

               30

               Na trećemu mjestu, radi tumačenja izuzeća predviđenog člankom 3. točkom (h) Uredbe br. 561/2006 valja podsjetiti ne samo na svrhu te iznimke nego i na ciljeve koji se žele postići tom uredbom.

               31

               Kada je, s jedne strane, riječ o tim ciljevima, valja podsjetiti da se navedenom uredbom žele, kao što je to istaknuto u točkama 25. do 28. ove presude, uskladiti uvjeti tržišnog natjecanja u odnosu na cestovni sektor te poboljšati radni uvjeti rada osoba zaposlenih u tom sektoru kao i sigurnost cestovnog prometa (vidjeti osobito gore navedene presude Goupil, t. 10.; Mrozek i Jäger, t. 11.; Raemdonck i Raemdonck‑Janssens, t. 22. i Seeger, t. 34.), a ti se ciljevi posebice očituju u obvezi opremanja vozila za cestovni promet odobrenim tahografom koji omogućuje nadzor poštovanja vremena vožnje i odmora vozačâ.

               32

               Što se tiče, s druge strane, svrhe izuzeća iz članka 3. točke (h) Uredbe br. 561/2006, zakonodavac Unije želio je iz područja primjene te uredbe isključiti određena vozila i određene vrste prijevoza obavljene tim vozilima, tako da se navedena uredba ne primjenjuje na „nekomercijalni prijevoz tereta” vozilom ili kombinacijom vozila s najvećom dopuštenom masom koja ne prelazi 7,5 tona. Stoga je svrha tog izuzeća iz područja primjene navedene uredbe isključiti prijevoz tereta koji obavljaju pojedinci izvan profesionalne ili trgovačke djelatnosti.

               33

               Imajući u vidu navedene ciljeve, potrebno je utvrditi da tumačenje članka 3. točke (h) Uredbe br. 561/2006 na način da ta odredba ne obuhvaća prijevoz poput onoga opisanog u točki 29. ove presude ne bi bilo u skladu s tim ciljevima.

               34

               Naime, takvo bi tumačenje, proširenjem područja primjene te uredbe na kategoriju vozača koji obavljaju prijevoz u privatne svrhe i u svrhe slobodne aktivnosti, bilo takve naravi da bi dovelo u pitanje koristan učinak izuzeća predviđenog u članku 3. točki (h) te uredbe.

               35

               Usto, valja istaknuti da prijevoz poput onoga opisanog u točki 29. ove presude ne utječe na tržišno natjecanje u sektoru cestovnog prijevoza ako vozač poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku vozi u privatne svrhe, a nije profesionalni vozač.

               36

               Zbog istog tog razloga, navedeno tumačenje ne može ni u kojem slučaju biti protivno ostvarenju cilja koji se želi postići Uredbom br. 561/2006, a koji se sastoji od poboljšanja radnih uvjeta rada u sektoru cestovnog prijevoza.

               37

               Naposljetku, valja utvrditi da, s obzirom na to da se prijevozi poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku čine razmjerno rijetkima, tumačenje izuzeća o kojem je riječ na način da obuhvaća prijevoz tereta koji obavlja pojedinac u sklopu slobodne aktivnosti ne bi trebalo imati znatne negativne učinke na sigurnost cestovnog prometa.

               38

               S obzirom na takvo tumačenje, valja nadodati da činjenica da se za sam prijevoz ne plaća nikakva naknada i visina primljenih potpora, pogotovo u pogledu proračuna namijenjenog navedenoj slobodnoj aktivnosti, nemaju utjecaj na ocjenu pojma „nekomercijalni prijevoz tereta”.

               39

               S obzirom na naprijed navedeno, na postavljena pitanja valja odgovoriti da pojam „nekomercijalni prijevoz tereta” iz članka 3. točke (h) Uredbe br. 561/2006 treba tumačiti na način da uključuje prijevoz tereta koji obavlja pojedinac za svoj račun i isključivo u sklopu slobodne aktivnosti kada je potonja djelomično financirana potporama trećih i kada se takav prijevoz ne obavlja za naknadu.

         Troškovi

               40

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (šesto vijeće) odlučuje:

                     Pojam „nekomercijalni prijevoz tereta” iz članka 3. točke (h) Uredbe (EZ) br. 561/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva koje se odnosi na cestovni promet i o izmjeni uredbi Vijeća (EEZ) br. 3821/85 i (EZ) br. 2135/98 te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3820/85 treba tumačiti na način da uključuje prijevoz tereta koji obavlja pojedinac za svoj račun i isključivo u sklopu slobodne aktivnosti kada je potonja djelomično financirana potporama trećih i kada se takav prijevoz ne obavlja za naknadu.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: švedski


title: Presuda Suda (veliko vijeće) od 20. rujna 2016.#Konstantinos Mallis i dr. protiv Europske komisije i Europske središnje banke.#Žalba – Program potpore stabilnosti za Republiku Cipar – Izjava Euroskupine o, među ostalim, restrukturiranju bankovnog sektora na Cipru – Tužba za poništenje.#Spojeni predmeti C-105/15 P do C-109/15 P.

text:
         PRESUDA SUDA (veliko vijeće)
      20. rujna 2016. (
            *1
         )
      „Žalba — Program potpore stabilnosti za Republiku Cipar — Izjava Euroskupine o, među ostalim, restrukturiranju bankovnog sektora na Cipru — Tužba za poništenje“
      U spojenim predmetima C‑105/15 P do C‑109/15 P,
      povodom pet žalbi na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesenih 27. veljače 2015.,

         Konstantinos Mallis, sa stalnom adresom u Larnaki (Cipar) (C‑105/15 P),

         Elli Konstantinou Malli, sa stalnom adresom u Larnaki (C‑105/15 P),

         Tameio Pronoias Prosopikou Trapezis Kyprou, sa sjedištem u Nikoziji (Cipar) (C‑106/15 P),

         Petros Chatzithoma, sa stalnom adresom u Makedonitissi (Cipar) (C‑107/15 P),

         Elenitsa Chatzithoma, sa stalnom adresom u Makedonitissi (C‑107/15 P),

         Lella Chatziioannou, sa stalnom adresom u Nikoziji (C‑108/15 P),

         Marinos Nikolaou, sa stalnom adresom u Strovolosu (Cipar) (C‑109/15 P),
      koje zastupaju E. Efstathiou, K. Efstathiou i K. Liasidou, dikigoroi,
      žalitelji,
      druge stranke u postupku su:

         Europska komisija, koju zastupaju J.-P. Keppenne i M. Konstantinidis, u svojstvu agenata, s izabranom adresom za dostavu u Luksemburgu,
      i

         Europska središnja banka (ESB), koju zastupaju A. Koutsoukou, O. Heinz i K. Laurinavičius, u svojstvu agenata, uz asistenciju H.-G. Kamanna, Rechtsanwalt,
      tuženici u prvostupanjskom postupku,
      SUD (veliko vijeće),
      u sastavu: K. Lenaerts, predsjednik, A. Tizzano, potpredsjednik, R. Silva de Lapuerta, T. von Danwitz, J. L. da Cruz Vilaça, A. Arabadjiev (izvjestitelj) i D. Šváby, predsjednici vijeća, A. Rosas, E. Juhász, M. Berger, A. Prechal, E. Jarašiūnas, C. G. Fernlund, M. Vilaras i E. Regan, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Wathelet,
      tajnik: I. Illéssy, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 2. veljače 2016.,
      saslušavši mišljenje nezavisne odvjetnice na raspravi održanoj 21. travnja 2016.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Svojim žalbama Konstantinos Mallis i Elli Konstantinou Malli u predmetu C‑105/15 P, Tameio Pronoias Prosopikou Trapezis Kyprou u predmetu C‑106/15 P, Petros Chatzithoma i Elenitsa Chatzithoma u predmetu C‑107/15 P, Lella Chatziioannou u predmetu C‑108/15 P i Marinos Nikolaou u predmetu C‑109/15 P zahtijevaju ukidanje rješenja Općeg suda Europske unije od 16. listopada 2014., Mallis i Malli/Komisija i ESB (T‑327/13, EU:T:2014:909), od 16. listopada 2014., Tameio Pronoias Prosopikou Trapezis Kyprou/Komisija i ESB (T‑328/13, EU:T:2014:906), od 16. listopada 2014., Chatzithoma/Komisija i ESB (T‑329/13, EU:T:2014:908), od 16. listopada 2014., Chatziioannou/Komisija i ESB (T‑330/13, EU:T:2014:904) i od 16. listopada 2014., Nikolaou/Komisija i ESB (T‑331/13, EU:T:2014:905) (u daljnjem tekstu zajedno: pobijana rješenja), kojima je Opći sud odbacio njihove tužbe za poništenje izjave Euroskupine od 25. ožujka 2013. o, među ostalim, restrukturiranju bankovnog sektora Republike Cipra (u daljnjem tekstu: sporna izjava).

         Pravni okvir

         Ugovor o ESM‑u

               2

               Ugovor o uspostavljanju Europskog stabilizacijskog mehanizma (ESM) sklopljen je 2. veljače 2012. u Bruxellesu (Belgija) između Kraljevine Belgije, Savezne Republike Njemačke, Republike Estonije, Irske, Helenske Republike, Kraljevine Španjolske, Francuske Republike, Talijanske Republike, Republike Cipra, Velikog Vojvodstva Luksemburg, Malte, Kraljevine Nizozemske, Republike Austrije, Portugalske Republike, Republike Slovenije, Slovačke Republike i Republike Finske (u daljnjem tekstu: Ugovor o ESM‑u). Taj je ugovor stupio na snagu 27. rujna 2012.

               3

               Uvodna izjava 1. Ugovora o ESM‑u glasi kako slijedi:
               „Europsko vijeće 17. prosinca 2010. složilo se da postoji potreba da države članice europodručja uspostave stalni stabilizacijski mehanizam. Europski stabilizacijski mehanizam (ESM) će preuzeti zadaće koje trenutno obavljaju Europski instrument za financijsku stabilnost (EFSF) i Mehanizam za europsku financijsku stabilnost (EFSM) u pogledu pružanja, gdje je to potrebno, financijske pomoći državama članicama europodručja.” [neslužbeni prijevod]

               4

               U skladu s člancima 1. i 2. te člankom 32. stavkom 2. navedenog ugovora, ugovorne stranke, odnosno države članice čija je valuta euro, međusobno uspostavljaju ESM, međunarodnu financijsku instituciju s pravnom osobnošću.

               5

               U članku 3. tog ugovora utvrđen je njegov cilj kako slijedi:
               „Cilj ESM‑a je prikupljanje financijskih sredstava i pružanje potpore stabilnosti, pod strogim uvjetima prilagođenima odabranom instrumentu financijske pomoći, državama članicama koje su suočene s ozbiljnim problemima financiranja, ili kojima takvi problemi prijete, ako je to neophodno za očuvanje financijske stabilnosti europodručja u njegovoj cjelini i njegovih država članica. U tu svrhu ESM je ovlašten prikupljati sredstva izdavanjem financijskih instrumenata ili sklapanjem sporazuma ili financijskih dogovora ili drugih sporazuma ili dogovora sa svojim članicama, financijskim institucijama ili drugim trećim stranama.” [neslužbeni prijevod]

               6

               Članak 4. stavci 1., 3. i 4. prvi podstavak Uredbe o ESM‑u glasi:
               „1.   ESM ima odbor guvernera i upravni odbor, kao i generalnog direktora te drugo osoblje koje se ocijeni potrebnim.
               [...]
               3.   Za donošenje odluke zajedničkim sporazumom potrebna je jednoglasnost članica koje sudjeluju u glasovanju. Suzdržani glasovi ne sprečavaju donošenje odluke zajedničkim sporazumom.
               4.   Odstupanjem od stavka 3., hitni postupak glasovanja primjenjuje se kada i Komisija i [Europska središnja banka (ESB)] zajednički zaključe da bi propuštanje hitnog donošenja odluke o dodjeli ili provedbi financijske pomoći, onako kako je određena u člancima 13. do 18., prijetilo ekonomskoj i financijskoj održivosti europodručja. [...]” [neslužbeni prijevod]

               7

               Članak 12. navedenog ugovora određuje načela kojima podliježe potpora stabilnosti te u svojem stavku 1. predviđa:
               „ESM može članici ESM‑a pružiti potporu stabilnosti, pod strogim uvjetima prilagođenima odabranom instrumentu financijske pomoći, ako je to neophodno za očuvanje financijske stabilnosti europodručja u njegovoj cjelini i njegovih država članica. Ti uvjeti mogu biti, među ostalim, program makroekonomske prilagodbe ili trajno poštovanje ranije utvrđenih uvjeta podobnosti.” [neslužbeni prijevod]

               8

               Postupak dodjele potpore stabilnosti članici ESM‑a opisan je u članku 13. Ugovora o ESM‑u kako slijedi:
               „1.   Jedna članica ESM‑a može uputiti zahtjev za potporu stabilnosti predsjedniku odbora guvernera. Takav zahtjev navodi instrument ili instrumente financijske pomoći koje treba razmotriti. Po primitku takvog zahtjeva predsjednik odbora guvernera zadužuje Europsku komisiju da zajedno s ESB‑om provede sljedeće:

                        (a)

                        ocjenu postojanja rizika za financijsku stabilnost europodručja u cjelini ili njezinih država članica, osim ako ESB nije već podnio analizu na temelju članka 18. stavka 2.;

                        (b)

                        ocjenu održivosti javnog duga. Preporučljivo je da se ta ocjena izvrši u suradnji s [Međunarodnim monetarnim fondom (MMF)] kad je to korisno i moguće;

                        (c)

                        ocjenu stvarnih ili mogućih potreba financiranja dotične članice ESM‑a.

                  2.   Na temelju zahtjeva članice ESM‑a i ocjene iz stavka 1., odbor guvernera može odlučiti dodijeliti, u načelu, potporu stabilnosti dotičnoj članici ESM‑a u obliku instrumenta financijske pomoći.
               3.   Ako usvoji odluku na temelju stavka 2., odbor guvernera zadužuje Europsku komisiju da – zajedno s ESB‑om, i, kad je to moguće, u suradnji s MMF‑om – pregovara s dotičnom članicom ESM‑a o Memorandumu o razumijevanju koji detaljno utvrđuje uvjete koji prate instrument financijske pomoći. Sadržaj Memoranduma o razumijevanju odražava stupanj slabostí koje je potrebno rješavati i odabrani instrument financijske pomoći. Istovremeno, generalni direktor ESM‑a priprema prijedlog sporazuma o instrumentu financijske pomoći, koji uključuje financijske modalitete i uvjete te izbor instrumenata, koji usvaja odbor guvernera.
               Memorandum o razumijevanju mora biti u potpunosti usklađen s mjerama koordinacije ekonomske politike predviđenima u [UFEU‑u], osobito sa svim pravnim aktima Europske unije, uključujući sva mišljenja, upozorenja, preporuke ili odluke upućene dotičnoj članici ESM‑a.
               4.   Europska komisija potpisuje Memorandum o razumijevanju u ime ESM‑a pod uvjetom da on ispunjava uvjete navedene u stavku 3. i da ga je odobrio odbor guvernera.
               5.   Upravni odbor odobrava sporazum o instrumentu financijske pomoći, koji detaljno navodi financijske aspekte podrške stabilnosti koja se dodjeljuje, i isplatu prvog obroka pomoći kad je to primjenjivo.
               [...]
               7.   Europska komisija – zajedno s ESB‑om i, kad je to moguće, u suradnji s MMF‑om – zadužena je za nadzor ispunjavanja uvjeta koji prate instrument financijske pomoći.” [neslužbeni prijevod]

         Sporna odluka

               9

               Euroskupina je u pobijanoj odluci navela da je postignut sporazum s ciparskim vlastima o bitnim elementima budućeg programa makroekonomske prilagodbe koji ima potporu svih država članica čija je valuta euro, kao i Komisije, ESB‑a i MMF‑a. Nadalje, Euroskupina je pozdravila planove za restrukturiranje financijskog sektora navedenog u prilogu toj izjavi.

         Uredbe br. 103 i 104 donesene na temelju Zakona od 22. ožujka 2013.

               10

               U skladu s člankom 3. stavkom 1. i člankom 5. stavkom 1. O peri exiyiansis pistotikon kai allon idrimaton nomos (Zakon o sanaciji kreditnih i drugih institucija) od 22. ožujka 2013. (EE, prilog I. (I.), br. 4379, 22.3.2013., u daljnjem tekstu: Zakon od 22. ožujka 2013.), Kentriki Trapeza tis Kyprou (Središnja ciparska banka, u daljnjem tekstu: SCB) bila je zadužena za sanaciju institucija navedenih u tom zakonu, zajedno s Ypourgeio Oikonomikon (Ministarstvo financija). U tu svrhu, s jedne strane, točka 12. podtočka 1. Zakona od 22. ožujka 2013. propisuje da SCB može putem uredbe restrukturirati dugove i obveze institucije koja podliježe postupku sanacije, što uključuje smanjenje, izmjenu, reprogramiranje ili obnovu temeljnog kapitala ili bilance bilo koje vrste postojećih ili budućih potraživanja prema toj instituciji ili preoblikovanje dugova u osnovna sredstva. S druge strane, ta točka predviđa da „osigurani depoziti”, u smislu točke 2. petog podstavka Zakona od 22. ožujka 2013., budu isključeni iz tih mjera. Među strankama je nesporno da je riječ o depozitima nižima od 100 000 eura.

               11

               To peri diasosis me idia mesa tis Trapezas Kyprou Dimosias Etaireias Ltd Diatagma tou 2013, Kanonistiki Dioikitiki Praxi br. 103 (Uredba iz 2013. o restrukturiranju Trapeza Kyprou Dimosia Etaireia Ltd vlastitim sredstvima, zakonski upravni akt br. 103, EE, Prilog III.(I.), br. 4645, 29.3.2013., str. 769., u daljnjem tekstu: Uredba br. 103) predviđa dokapitalizaciju Trapeza Kyprou Dimosia Etaireia Ltd (u daljnjem tekstu: Bank of Cyprus), na trošak, među ostalim, njegovih neosiguranih deponenata, dioničara i imatelja zadužnica – kako bi mogao nastaviti pružati bankarske usluge. Stoga su neosigurani depoziti bili pretvoreni u dionice Bank of Cyprus (37,5 % svakog neosiguranog depozita), u instrumente koje je Bank of Cyprus mogao pretvoriti bilo u dionice bilo u depozite (22,5 % svakog neosiguranog depozita) i u instrumente koje je SCB mogao pretvoriti u depozite (40 % svakog neosiguranog depozita). Uredba br. 103 je sukladno svojem članku 10. stupila na snagu 29. ožujka 2013. u 6 sati.

               12

               Kombiniranim odredbama točaka 2. i 5. to Peri tis Polisis Orismenon Ergasion tis Cyprus Popular Bank Public Co Ltd Diatagma tou 2013, Kanonistiki Dioikitiki Praxi br. 104 (Uredba iz 2013. o prodaji određenih aktiva Cyprus Popular Bank Public Co. Ltd (u daljnjem tekstu: Cyprus Popular Bank), zakonski upravni akt br. 104, EE, Prilog III.(I.), br. 4645, 29.3.2013., str. 781., u daljnjem tekstu: Uredba br. 104), predviđen je za 29. ožujka 2013. u 6 sati i 10 minuta prijenos određenih dijelova imovine i obveza Cyprus Popular Bank na Bank of Cyprus, uključujući depozite manje od 100000 eura. Depoziti viši od 100000 eura ostali su u Cyprus Popular Bank, u očekivanju njegove likvidacije.

         Činjenična osnova sporova

               13

               Tijekom prvih nekoliko mjeseci 2012. pojedine banke sa sjedištem u Cipru, uključujući Cyprus Popular Bank i Bank of Cyprus, suočile su se s financijskim poteškoćama. Republika Cipar ocijenila je stoga njihovu dokapitalizaciju nužnom pa je u tom pogledu podnijela predsjedniku Euroskupine zahtjev za financijsku pomoć putem EFSF‑a ili ESM‑a.

               14

               U svojoj izjavi od 27. lipnja 2012. Euroskupina je navela da će zatražena financijska pomoć biti pružena ili putem EFSF‑a ili ESM‑a u okviru programa makroekonomske prilagodbe koji se treba točno odrediti u Memorandumu o razumijevanju o kojem će pregovore voditi, s jedne strane, Europska komisija zajedno s Europskom središnjom bankom (ESB) i Međunarodnim monetarnim fondom (MMF) i, s druge strane, ciparske vlasti.

               15

               Republika Cipar i druge države članice čija je valuta euro postigle su politički sporazum o nacrtu Memoranduma o razumijevanju u ožujku 2013. Izjavom od 16. ožujka 2013. Euroskupina je izrazila zadovoljstvo zbog tog sporazuma te je spomenula i određene predviđene mjere za prilagodbu, među kojima je i ona uvođenja poreza na bankovne depozite. Euroskupina je navela da, s obzirom na taj kontekst, smatra da je dodjela financijske pomoći koja može osigurati financijsku stabilnost Republike Cipar i europodručja načelno opravdana te je pozvala zainteresirane strane da ubrzaju pregovore koji su bili u tijeku.

               16

               Republika Cipar naredila je 18. ožujka 2013. zatvaranje banaka na dane 19. i 20. ožujka 2013. Predsjednik Euroskupine istog je dana u izjavi naveo da će porez na bankovne depozite, u kombinaciji sa zatraženom financijskom pomoći, biti upotrijebljen za oporavak održivosti ciparskog bankovnog sektora i na taj način za osiguranje ciparske financijske stabilnosti. On je međutim napomenuo da je Euroskupina mišljenja da mali deponenti trebaju uživati različit tretman od velikih deponenata, naglasivši važnost punog jamstva za depozite niže od 100000 eura. Naposljetku, predsjednik Euroskupine je u ime Euroskupine potaknuo ciparske vlasti i ciparski parlament na brzu provedbu dogovorenih mjera.

               17

               Ciparske vlasti odlučile su produljiti zatvaranje banaka do 28. ožujka 2013. kako bi se izbjegle masovne isplate na šalterima.

               18

               Dana 19. ožujka 2013. ciparski parlament odbacio je prijedlog zakona koji je izradila ciparska vlada, a odnosio se na uvođenje poreza na sve bankovne depozite na Cipru. Taj parlament usvojio je Zakon od 22. ožujka 2013.

               19

               Euroskupina je 25. ožujka 2013. dala spornu izjavu. Istoga dana guverner SCB‑a pokrenuo je postupak sanacije Bank of Cyprus i Cyprus Popular Bank. U tu su svrhu 29. ožujka 2013. objavljene uredbe br. 103 i 104 na temelju Zakona od 22. ožujka 2013. Komisija je zatim započela nove razgovore s ciparskim vlastima radi okončanja Memoranduma o razumijevanju.

               20

               Na sastanku od 24. travnja 2013. odbor guvernera ESM‑a je:

                        —

                        potvrdio, s jedne strane, da su Komisija i ESB bili zaduženi za ocjenu predviđenu člankom 13. stavkom 1. Ugovora o ESM‑u i, s druge strane, da je Komisija u suradnji s ESB‑om i MMF‑om bila zadužena za pregovaranje o Memorandumu o razumijevanju s Republikom Cipar;

                        —

                        odlučio dodijeliti potporu stabilnosti Republici Cipru u obliku sredstva financijske pomoći prema prijedlogu generalnog direktora ESM‑a;

                        —

                        odobrio nacrt Memoranduma o razumijevanju o kojem su se sporazumjeli Komisija, u suradnji s ESB‑om i MMF‑om, i Republika Cipar;

                        —

                        zadužio Komisiju da potpiše taj memorandum u ime ESM‑a.

               21

               Memorandum o razumijevanju potpisali su 26. travnja 2013. ministar financija Republike Cipar, guverner CSB‑a i potpredsjednik Komisije O. Rehn u ime ESM‑a.

               22

               Upravni odbor ESM‑a potvrdio je 8. svibnja 2013. sporazum o instrumentu financijske pomoći, kao i prijedlog o načinu plaćanja prvog dijela pomoći Republici Cipar. Taj je dio bio podijeljen na dva plaćanja od oko 2 milijarde eura i 1 milijarde eura, izvršena 13. svibnja 2013. odnosno 26. lipnja 2013. Drugi dio pomoći u iznosu od 1,5 milijardi eura isplaćen je 27. rujna 2013.

         Postupci pred Općim sudom i pobijana rješenja

               23

               Tužbama podnesenima tajništvu Općeg suda 4. lipnja 2013. žalitelji su pokrenuli pet postupaka pred Općim sudom zahtijevajući od njega da:

                        —

                        poništi spornu izjavu „koja je dobila svoj konačni oblik [Uredbom br. 104] guvernera [CSB‑a], koji je postupao u svojstvu predstavnika [Europskog sustava središnjih banaka], a kojom je odlučeno o „prodaji određenih djelatnosti” [Cyprus Popular Bank] i koja u biti predstavlja zajedničku odluku [ESB‑a] i Komisije”;

                        —

                        podredno, proglasi da sporna izjava neovisno o svojem obliku i vrsti u biti predstavlja „zajedničku odluku [ESB‑a] i/ili Komisije”;

                        —

                        podredno tome, poništi spornu izjavu „neovisno o njezinu obliku i vrsti”;

                        —

                        podredno prethodno navedenome, „poništi zajedničku odluku [ESB‑a] i/ili Komisije […] usvojenu putem Euroskupine, ma kakva oblika ili vrste ona bila”, i

                        —

                        naloži ESB‑u i/ili Komisiji snošenje troškova.

               24

               Zasebnim aktima, podnesenima tajništvu Općeg suda 1. i 9. listopada 2013., Komisija i ESB istaknuli su prigovore nedopuštenosti na temelju članka 114. Poslovnika Općeg suda od 2. svibnja 1991., kako je zadnje izmijenjen 19. lipnja 2013. Od Općeg suda zahtijevali su da:

                        —

                        odbaci tužbu kao nedopuštenu i

                        —

                        naloži žaliteljima snošenje troškova.

               25

               Opći je sud pobijanim rješenjima u cijelosti odbacio tužbe kao nedopuštene.

         Zahtjevi stranaka i postupak pred Sudom

               26

               Žalitelji zahtijevaju od Suda da:

                        —

                        ukine pobijana rješenja i

                        —

                        poništi njihovo snošenje troškova u prvom stupnju.

               27

               Europska komisija i ESB od Suda zahtijevaju da:

                        —

                        odbije žalbe i

                        —

                        naloži žaliteljima snošenje svih troškova.

               28

               Odlukom predsjednika Suda od 21. kolovoza 2015. predmeti C‑105/15 P do C‑109/15 P spojeni su u svrhe usmenog dijela postupka i donošenja presude.

         O žalbama

               29

               Žalitelji u prilog svojim žalbama ističu tri žalbena razloga, kojima žele dokazati da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava i nije ispunio obvezu obrazlaganja utvrdivši da sporna izjava nema karakteristike akta čije se poništenje može zahtijevati na temelju članka 263. UFEU‑a.

               30

               Komisija i ESB tvrde da su žalbe nedopuštene i dodaju da, u svakom slučaju, žalbene razloge istaknute u prilog žalbi treba odbiti kao neosnovane.

         Dopuštenost žalbi

               31

               Komisija i ESB ističu da su žalbe nedopuštene jer žalitelji, u biti, samo ponavljaju razloge i argumente koje su već iznijeli pred Općim sudom i da osporavaju ocjene Općeg suda činjenične naravi glede različitih podnesenih dokaza.

               32

               U tom pogledu potrebno je podsjetiti da je u skladu s člankom 256. UFEU‑a i člankom 58. stavkom 1. Statuta Suda Europske unije žalba ograničena na pravna pitanja te da se može podnijeti zbog nenadležnosti Općeg suda, zbog povrede postupka kojim se povređuju interesi podnositelja žalbe te zbog povrede prava Unije od strane Općeg suda (vidjeti, među ostalim, presudu od 4. rujna 2014., Španjolska/Komisija, C‑192/13 P, EU:C:2014:2156, t. 42. i navedenu sudsku praksu).

               33

               Nadalje, iz članka 256. UFEU‑a i članka 58. stavka 1. Statuta Suda Europske unije te članka 168. stavka 1. točke (d) i članka 169. stavka 2. Poslovnika Suda proizlazi da u žalbi treba točno naznačiti sporne dijelove presude čije se ukidanje traži kao i pravne argumente koji posebno podupiru taj zahtjev (vidjeti osobito presude od 4. srpnja 2000., Bergaderm i Goupil/Komisija, C‑352/98 P, EU:C:2000:361, t. 34., i od 4. rujna 2014., Španjolska/Komisija, C‑192/13 P, EU:C:2014:2156, t. 43.).

               34

               Posebice, u članku 169. stavku 2. tog Poslovnika zahtijeva se da žalbeni razlozi i argumenti precizno navode dijelove obrazloženja odluke Općeg suda koji se pobijaju.

               35

               Stoga žalba u kojoj se samo ponavljaju ili doslovno prenose tužbeni razlozi i argumenti izneseni pred Općim sudom, uključujući i one utemeljene na činjenicama koje je taj sud izričito odbio, ne zadovoljava navedene pretpostavke. Naime, takva žalba u stvarnosti predstavlja zahtjev za preispitivanje tužbe podnesene Općem sudu, što nije u nadležnosti Suda (vidjeti presudu d 4. rujna 2014., Španjolska/Komisija, C‑192/13 P, EU:C:2014:2156, t. 44. i navedenu sudsku praksu).

               36

               Međutim, kada žalitelj osporava tumačenje ili primjenu prava Unije koju je dao Opći sud, pravna pitanja ocijenjena u prvom stupnju mogu ponovno biti raspravljana tijekom žalbenog postupka. Naime, ako žalitelj ne bi mogao temeljiti svoju žalbu na razlozima i argumentima već korištenima pred Općim sudom, žalbeni bi postupak bio lišen dijela svojeg smisla (vidjeti presudu od 4. rujna 2014., Španjolska/Komisija, C‑192/13 P, EU:C:2014:2156, t. 45. i navedenu sudsku praksu).

               37

               U ovom slučaju, žalitelji svojim žalbenim razlozima žele dokazati nepostojanje ili nedostatnost obrazloženja pobijanih rješenja i dovesti u pitanje izričit odgovor Općeg suda na pravna pitanja, koja mogu biti predmet nadzora Suda u okviru žalbe.

               38

               Osim toga, treba ipak napomenuti da su, u skladu s člankom 169. stavkom 2. Poslovnika Suda, u žalbama navedene sporne točke obrazloženja pobijanih odluka i pravni argumenti na temelju kojih Sud može obavljati nadzor zakonitosti.

               39

               Iz toga slijedi da su žalbe dopuštene.

         Osnovanost žalbi

      Argumentacija stranaka

               40

               Svojim trima žalbenim razlozima, koje valja ispitati zajedno, žalitelji prigovaraju da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava i nije ispunio obvezu obrazlaganja utvrdivši u točki 45. pobijanih rješenja da se sporna izjava ne može pripisati Komisiji ili ESB‑u. S tim u svezi, tvrde da je Opći sud trebao priznati ovlast Komisije i ESB‑a za donošenje odluka o pitanjima vezanima uz ESM i iz njihova sudjelovanja na sastancima Euroskupine zaključiti da im se ta izjava treba pripisati.

               41

               Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava kvalificirajući u točki 41. Euroskupinu kao puki „forum za raspravu”. Nije odgovorio na argument žalitelja prema kojem bi, s obzirom na to da Komisija i ESB nisu Euroskupini povjerili ni dodijelili nikakve nadležnosti, valjalo zaključiti da ona predstavlja sredstvo kojim Komisija i ESB donose odluke o posebnim pitanjima povezanima s ESM‑om ili financijskom stabilnošću. Žalitelji tvrde da su ESB i Komisija dužni postupati u skladu sa zakonskim okvirom definiranim Ugovorima i njihovim protokolima te sekundarnim pravom. Izvršavanje, izvan tog okvira, svake nadležnosti ili ovlasti predstavljalo bi zloporabu ovlasti.

               42

               Opći sud također nije odgovorio na argument žalitelja da je dokapitalizacija Bank of Cyprus bila samo posljedica uvjeta koje su Komisija i ESB nametnuli Republici Cipru putem izjave Euroskupine. Uzimanje u obzir takve okolnosti trebalo je navesti Opći sud na zaključak da su u ovom slučaju štetu koju su pretrpjeli žalitelji uzrokovali akti i odluke Komisije i ESB‑a. Žalitelji, nadalje, prigovaraju da je Opći sud u točki 61. pobijanih rješenja utvrdio da sporna izjava sadržava formulacije koje se mogu činiti kategoričnima a da nije izvukao zaključke iz takvog utvrđenja ni ispitao argument prema kojem je, s jedne strane, guverner CSB‑a usvajanjem uredaba br. 103 i 104 primijenio „doslovno” odluke koje su Komisija i ESB donijeli putem Euroskupine i, s druge strane, da je njegovo svojstvo člana vijeća guvernera ESB‑a takve prirode da se njegova djelovanja i/ili propusti mogu pripisati toj instituciji.

               43

               Žalitelji također prigovaraju da Opći sud u točkama 53. i 56. pobijanih rješenja nije kvalificirao spornu izjavu kao akt koji se može pobijati i da nije odgovorio na njihov argument da je ta izjava proizvela učinke kako na njihova prava tako i na njihovu imovinu.

               44

               Komisija i ESB osporavaju osnovanost tih žalbenih razloga.

         Ocjena Suda

               45

               Kao prvo, glede argumenta koji se temelji na obvezi obrazlaganja pobijanih rješenja, valja podsjetiti da iz ustaljene sudske prakse proizlazi da obveza obrazlaganja koju ima Opći sud u skladu s člankom 36. i člankom 53. prvim stavkom Statuta Suda Europske unije ne nameće Općem sudu da pruži obrazloženje kojim bi se iscrpno i pojedinačno osvrnuo na sve tvrdnje koje su iznijele stranke u sporu. Obrazloženje može biti i implicitno, pod uvjetom da se njime omogućuje zainteresiranim osobama da saznaju razloge na kojima je Opći sud utemeljio odluku, a Sudu da raspolaže dostatnim elementima za izvršavanje svojeg nadzora u okviru žalbe (vidjeti, među ostalim, presudu Grčka/Komisija, EU:C:2016:145, t. 38. i navedenu sudsku praksu).

               46

               U ovom slučaju, nakon što je u točki 39. pobijanih rješenja naveo da se Euroskupina spominje u članku 137. UFEU‑a, koji predviđa da su sastav i modaliteti sastanaka između ministara država članica čija je valuta euro utvrđeni Protokolom br. 14 o Euroskupini, priloženom UFEU‑u, Opći je sud u točki 40. navedenih rješenja podsjetio da se, u skladu s člankom 1. tog protokola, ti ministri sastaju neformalno kako bi raspravljali o pitanjima koja se odnose na specifične odgovornosti koje dijele s obzirom na jedinstvenu valutu.

               47

               U točkama 41. do 45. pobijanih rješenja Opći je sud najprije, oslanjajući se posebice na tu odredbu navedenog protokola, utvrdio da je Euroskupina forum na ministarskoj razini za raspravu predstavnika država članica čija je valuta euro, a ne tijelo za odlučivanje. Nadalje, naveo je da, iako je sudjelovanje Komisije i ESB‑a na njezinim sastancima predviđeno u članku 1. tog protokola, Euroskupina predstavlja neformalni sastanak ministara dotičnih država članica. Naposljetku, Opći je sud naveo da se na temelju nijednog elementa nije moglo utvrditi da Euroskupinu nadziru Komisija ili ESB ili da ona djeluje kao zastupnik tih institucija. Iz toga je zaključio da se sporna izjava ne može pripisati Komisiji ili ESB‑u.

               48

               U točkama 47. do 49. navedenih rješenja Opći je sud, s obzirom na relevantne odredbe ESM‑a, također isključio da se sporna izjava, iako bi se mogla pripisati ESM‑u, a ne Euroskupini, može pripisati Komisiji ili ESB‑u na temelju navodnog nadzora ESM‑a koji te institucije izvršavaju. Stoga je utvrdio da se Komisija i ESB ne mogu smatrati kao izvorište usvajanja te izjave.

               49

               Podredno, Opći je sud u točkama 51. do 62. pobijanih rješenja utvrdio da se, s obzirom na to da Euroskupina nije tijelo koje donosi odluke, izjava potonje ne može smatrati aktom koji bi trebao proizvoditi pravne učinke prema trećim osobama. Dodao je da tu ocjenu potvrđuje ispitivanje sadržaja sporne izjave, koje je detaljno proveo u točkama 54. do 59. tih rješenja i koje ga je dovelo do zaključka, u točki 60. tih rješenja, da je ta izjava samo informativne naravi.

               50

               Valja utvrditi da obrazloženje pobijanih rješenja, navedeno u točkama 46. do 49. ove presude, ispunjava zahtjeve obrazlaganja navedene u točki 45. ove presude.

               51

               Kao drugo, treba napomenuti da je tužba za poništenje dostupna u odnosu na sve akte institucija, neovisno o njihovoj prirodi ili obliku, čija je svrha proizvesti obvezujuće pravne učinke koji utječu na interese tužitelja, mijenjajući na određeni način njegov pravni položaj (vidjeti, među ostalim, presude od 11. studenoga 1981., IBM/Komisija, 60/81, EU:C:1981:264, t. 9., i od 9. rujna 2015., Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Komisija, C‑506/13 P, EU:C:2015:562, t. 16.).

               52

               U ovom slučaju, glede argumenta žaliteljâ u kojem navode pogrešku Općeg suda, a prema kojem kontekst usvajanja sporne izjave i načina funkcioniranja Euroskupine pokazuje da ta izjava odgovara zajedničkoj odluci Komisije i ESB‑a, valja napomenuti da iz izjave Euroskupine od 27. lipnja 2012. proizlazi da je Komisiju i ESB, u skladu s člankom 13. stavkom 3. Ugovora o ESM‑u, vijeće guvernera zadužilo za pregovaranje s ciparskim vlastima o programu makroekonomske prilagodbe koji se mora točno odrediti u Memorandumu o razumijevanju.

               53

               Osim toga, važno je naglasiti da uloga Komisije i ESB‑a, kao što je definirana člankom 1. Protokola br. 14 o Euroskupini, ne može biti opsežnija od one koju Ugovor o ESM‑u pripisuje tim institucijama. Kao što je podsjetio Opći sud u točki 48. pobijanih rješenja, iz točke 161. presude od 27. studenoga 2012., Pringle (C‑370/12, EU:C:2012: 756), proizlazi da, iako Ugovor o ESM‑u dodjeljuje Komisiji i ESB‑u određene zadaće povezane s provedbom ciljeva tog ugovora, s jedne strane, funkcije povjerene Komisiji i ESB‑u u okviru Ugovora o ESM‑u ne podrazumijevaju nikakvu ovlast vlastitog odlučivanja i, s druge strane, djelatnosti tih dviju institucija u okviru istog ugovora obvezuju samo ESM.

               54

               S tim u svezi, treba podsjetiti da se misije dodijeljene Komisiji u skladu s Ugovorom o ESM‑u sastoje u ocjeni zahtjeva za potporu stabilnosti (članak 13. stavak 1.), ocjeni njihove hitnosti (članak 4. stavak 4.) pregovorima o Memorandumu o razumijevanju koji detaljno utvrđuje uvjetovanost instrumenata financijske pomoći (članak 13. stavak 3.), nadzoru poštovanja uvjetovanosti koji prate instrument financijske pomoći (članak 13. stavak 7.) i sudjelovanju na sastancima odbora guvernera i upravnog odbora u svojstvu promatrača (članak 5. stavak 3. i članak 6. stavak 2.) (presuda od 27. studenoga 2012., Pringle, C‑370/12, EU:C:2012: 756, t. 156.).

               55

               Na temelju članka 13. stavka 4. Ugovora o ESM‑u, Komisija je također zadužena za potpisivanje Memoranduma o razumijevanju u ime ESM‑a pod uvjetom da on ispunjava uvjete navedene u stavku 3. tog članka i da ga je odobrio odbor guvernera ESM‑a.

               56

               Glede ESB‑a, zadaće koje su joj bile dodijeljene u okviru Ugovora o ESM‑u sastoje se u ocjeni hitnosti zahtjeva za potporu stabilnosti (članak 4. stavak 4.), prisustvovanju sjednicama odbora guvernera i upravnog odbora u svojstvu promatrača (članak 5. stavak 3. i članak 6. stavak 2.) i, u suradnji s Komisijom, ocjeni zahtjeva za potporu stabilnosti (članak 13. stavak 1.), pregovorima o Memorandumu o razumijevanju (članak 13. stavak 3.) te nadzoru poštovanja uvjetovanosti koji prate instrument financijske pomoći (članak 13. stavak 7.) (presuda od 27. studenoga 2012., Pringle, C‑370/12, EU:C:2012:756, t. 157.).

               57

               S obzirom na te naznake, okolnost da Komisija i ESB sudjeluju na sastancima Euroskupine ne mijenja narav izjava potonje i ne može dovesti do toga da se spornu izjavu smatra izrazom ovlasti donošenja odluka tih dviju institucija Unije.

               58

               Važno je također napomenuti da sporna izjava ne sadržava nikakav element koji bi ukazivao na to da odluka Komisije i ESB‑a stvara, na teret odnosne države članice, zakonsku obvezu provedbe mjera koje ona sadržava.

               59

               Kao što je Opći sud, u biti, naveo u točki 60. pobijanih rješenja, ta izjava, samo informativne naravi, ima za cilj informiranje javnosti o postojanju političkog sporazuma između Euroskupine i ciparskih vlasti i odražava zajedničku želju za nastavkom pregovora po uvjetima iz te izjave.

               60

               U tim uvjetima ne može se smatrati da je donošenje, od strane Republike Cipra, Zakona od 22. ožujka 2013., kojim je stvoren pravni okvir za restrukturiranje odnosnih banaka i SCB‑u dana ovlast za donošenje uredbi br. 103 i 104, nametnuto navodnom zajedničkom odlukom Komisije i ESB‑a sadržanom u spornoj izjavi.

               61

               Naposljetku, budući da su žalitelji u svojim tužbama tražili poništenje izjave Euroskupine, treba istaknuti ne samo da se pojam „neformalan” koristi u tekstu Protokola br. 14 o Euroskupini u prilogu UFEU‑u, nego i da se Euroskupina ne nalazi među različitim sastavima Vijeća Europske unije, koji su navedeni u Prilogu I. Poslovnika Vijeća usvojenom odlukom Vijeća 2009/937/EU od 1. prosinca 2009. (SL 2009., L 325, str. 35.), a čiji je popis predviđen u članku 16. stavku 6. UEU‑a. Dakle, kao što je nezavisni odvjetnik naveo u točkama 55. do 65. svojeg mišljenja, Euroskupinu se ne može smatrati sastavom Vijeća ni tijelom, uredom ili agencijom Unije u smislu članka 263. UFEU‑a.

               62

               S obzirom na sva prethodna razmatranja valja odbiti žalbe kao neosnovane.

         Troškovi

               63

               Na temelju članka 184. stavka 2. svojega Poslovnika, kad žalba nije osnovana, Sud odlučuje o troškovima.

               64

               U skladu s člankom 138. stavkom 1. istog Poslovnika, koji se na temelju članka 184. stavka 1. tog Poslovnika primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.

               65

               Budući da žalitelji nisu uspjeli u postupku te s obzirom na to da su Komisija i ESB zatražili da žalitelji snose troškove, treba im naložiti snošenje troškova.

               Slijedom navedenoga, Sud (veliko vijeće) proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Odbijaju se žalbe u predmetima C‑105/15 P do C‑109/15 P.

                           2.

                           Konstantinosu Mallisu, Elli Konstantinou Malli, Tameio Pronoias Prosopikou Trapezis Kyprou, Petrosu Chatzithomi, Elenitsi Chatzithomi, Lelli Chatziioannou i Marinosu Nikolaouu nalaže se snošenje troškova.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: grčki


Presuda Suda (šesto vijeće) od 3. veljače 2000. # Charalampos Dounias protiv Ypourgio Oikonomikon. # Zahtjev za prethodnu odluku: Symvoulio tis Epikrateias - Grčka. # Predmet C-228/98.


Presuda Suda (treće vijeće) od 10. ožujka 2016.#Schwenk Zement KG protiv Europske komisije.#Žalba – Tržišno natjecanje – Tržište ,cementa i srodnih proizvoda’ – Upravni postupak – Uredba (EZ) br. 1/2003 – Članak 18. stavci 1. i 3. – Odluka o zahtjevu za pružanje informacija – Obrazloženje – Preciznost zahtjeva.#Predmet C-248/14 P.


Presuda Suda (peto vijeće) od 3. listopada 1985. # SA Centre belge d'études de marché - télémarketing (CBEM) protiv SA Compagnie luxembourgeoise de télédiffusion (CLT) i SA Information publicité Benelux (IPB). # Zahtjev za prethodnu odluku: Tribunal de commerce de Bruxelles - Belgija. # Predmet 311/84.


Presuda Općeg suda (žalbeno vijeće) od 14. veljače 2017.#Peter Schönberger protiv Europskog revizorskog suda.#Žalba – Javna služba – Dužnosnici – Promaknuće – Promaknuće za 2011. godinu – Odluka da se žalitelja ne promakne u razred AD 13 – Odbacivanje kao djelomično očito nedopuštene i odbijanje kao djelomično očito neosnovane tužbe u prvom stupnju, nakon što je Opći sud predmet vratio na ponovni postupak – Izglednost za promaknuće.#Predmet T-688/15 P.


Presuda Suda (sedmo vijeće) od 18. rujna 2014. # Società Italiana Calzature SpA protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Spojeni predmeti C-308/13 P i C-309/13 P.


Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 2012. studeni 08.#Mađarska protiv Europska komisija.#Predmet T-194/10.


Presuda Prvostupanjskog suda (peto prošireno vijeće) od 19. listopada 2006. # José Luis Buendía Sierra protiv Komisije Europskih zajednica. # Dužnosnici - Napredovanje. # Predmet T-311/04.


Presuda Suda od 9. prosinca 1965. # Hessische Knappschaft protiv Maison Singer et fils. # Zahtjev za prethodnu odluku: Cour d'appel de Colmar - Francuska. # Predmet 44-65.


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 12. srpnja 1984. # Société à responsabilité limitée "Les Rapides Savoyards" i drugi protiv Directeur général des douanes et droits indirects. # Zahtjev za prethodnu odluku: Cour de cassation - Francuska. # Predmet 218/83.


Presuda Prvostupanjskog suda (četvrto vijeće) od 27. veljače 2002. # Rewe Zentral AG protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Žig Zajednice. # Predmet T-79/00.


Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 12. travnja 2013.#Du Pont de Nemours (France) SAS i drugi protiv Europska komisija.#Predmet T-31/07.


Presuda Suda (šesto vijeće) od 27. lipnja 1990. # Firma Otto Lingenfelser protiv Savezne Republike Njemačke. # Zahtjev za prethodnu odluku: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Njemačka. # Poljoprivreda. # Predmet C-118/89.


Presuda Suda (šesto vijeće) od 8. studenog 2007. # Komisija Europskih zajednica protiv Velikog Vojvodstva Luksemburg. # Povreda obveze države članice - Direktiva 2004/49/EZ. # Predmet C-224/07.


Presuda Suda (sedmo vijeće) od 3. travnja 2008. # Komisija Europskih zajednica protiv Portugalske Republike. # Povreda obveze države članice - Direktiva 2004/17/EZ. # Predmet C-289/07.


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 12. veljače 2009.#Vereniging Noordelijke Land- en Tuinbouw Organisatie protiv Staatssecretaris van Financiën.#Zahtjev za prethodnu odluku: Hoge Raad der Nederlanden - Nizozemska.#Šesta direktiva o PDV-u.#Predmet C-515/07.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) 13. rujna 2010.#Republika Italija protiv Europska komisija.#Spojeni predmeti T-166/07 i T-285/07.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 18. ožujka 2010. # Centre de coordination Carrefour SNC protiv Europske komisije. # Tužba za poništenje - Nedopuštenost. # Predmet T-94/08.


Presuda Općeg suda (žalbeno vijeće) od 4. srpnja 2014.#Eugène Emile Marie Kimman protiv Europske komisije.#Žalba – Protužalba – Javna služba – Dužnosnici – Ocjenjivanje – Izvješće o ocjeni – Ocjenjivanje za 2009. – Pravila o podudarnosti između tužbe i prigovora – Članak 91. stavak 2. Pravilnika o osoblju za dužnosnike – Mišljenje ad hoc skupine – Iskrivljavanje – Obveza obrazlaganja – Očita pogreška u ocjeni.#Predmet T‑644/11 P.