title: Predmet T-28/20: Tužba podnesena 16. siječnja 2020. – ID protiv ESVD-a

text:
               23.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/37

      Tužba podnesena 16. siječnja 2020. – ID protiv ESVD-a
      (Predmet T-28/20)
      (2020/C 95/47)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužiteljica: ID (zastupnik: C. Bernard-Glanz, odvjetnik)

         Tuženik: Europska služba za vanjsko djelovanje

         Tužbeni zahtjev

      Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi njezinu tužbu dopuštenom;

                  —

                  poništi pobijanu odluku i, po potrebi, odluku o odbijanju žalbe;

                  —

                  naloži tuženiku plaćanje iznosa od 449 397,05 eura kao naknadu pretrpljene imovinske štete, zajedno sa zakonskim kamatama do dana uplate;

                  —

                  naloži tuženiku plaćanje iznosa od 20 000 eura kao naknadu pretrpljene neimovinske štete, zajedno sa zakonskim kamatama do dana uplate; i,

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužiteljica ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog temelji se na povredi članka 84. Uvjeta zaposlenja ostalih službenika Europske unije (CEOS):

                              —

                              prvi dio prvog tužbenog razloga odnosi se na elemente u odnosu na koje se mora utvrditi nedostatnost da bi otkaz prije završetka razdoblja probnog rada bio opravdan;

                              —

                              drugi dio tog razloga odnosi se na razinu nedostatnosti koja mora postojati da bi otkaz prije završetka razdoblja probnog rada bio opravdan.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog temelji se na nedostatnosti obrazloženja i očitoj pogrešci u ocjeni:

                              —

                              prvi dio drugog tužbenog razloga odnosi se na nedostatno obrazloženje i očitu pogrešku u ocjeni;

                              —

                              drugi dio tog razloga odnosi se na ocjenu činjenica kojima se može potkrijepiti utvrđenje očite nedostatnosti.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog temelji se na zlouporabi ovlasti.


title: Predmet T-37/20: Tužba podnesena 22. siječnja 2020. – Ujedinjena Kraljevina protiv Komisije

text:
               23.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/38

      Tužba podnesena 22. siječnja 2020. – Ujedinjena Kraljevina protiv Komisije
      (Predmet T-37/20)
      (2020/C 95/48)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske (zastupnici: Z. Lavery, agent i T. Buley, Barrister)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Provedbenu odluku Komisije (EU) 2019/1835 (1) u dijelu u kojem su njome iz financiranja Europske unije isključeni određeni izdaci koji su nastali za akreditirane agencije za plaćanja Ujedinjene Kraljevine u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) zbog navedenog razloga nedostatka u definiranju aktivnih poljoprivrednika – povezanih društava; i

                  —

                  Komisiji naloži snošenje troškova Ujedinjene Kraljevine.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe jedan tužbeni razlog, koji se temelji na pogrešci u tumačenju članka 9. stavka 2. točke (a) Uredbe 1307/2013 (2).
      Ujedinjena Kraljevina iznosi sedam argumenata u prilog tom tužbenom razlogu:

                  —

                  Najprije, Komisija je počinila pogrešku prilikom tumačenja teksta članka 9. stavka 2. točke (a). Njime se ne sprječava isplata podnositelju zahtjeva samo zbog toga što je podnositelj zahtjeva dio veće skupine društava iz koje neki drugi član obavlja djelatnosti s negativnog popisa.

                  —

                  Drugo, tužitelj tvrdi da tekst te odredbe ne može imati značenje koje mu pridaje Komisija. Sintaktički gledano, jasno je da je zabranjeno da sama skupina obavlja djelatnost o kojoj je riječ. Ovaj uvjet nije ispunjen kada je podnositelj zahtjeva za izravno plaćanje društvo koje (po sebi i za sebe) udovoljava definiciji poljoprivrednika iz članka 4. stavka 1. točke (a), ali koje (po sebi i za sebe) ne obavlja relevantnu djelatnost.

                  —

                  Treće, tumačenje Ujedinjene Kraljevine potkrepljuje činjenica da formulacija iz članka 9. stavka 2. točke (a) vjerno odražava onu iz članka 4. stavka 1. točke (a) kojom se definira pojam „poljoprivrednik”. „Poljoprivrednik” može uključivati ili (a) pojedinačnu (fizičku ili pravnu) osobu koja obavlja poljoprivrednu djelatnost, ili (b) skupinu takvih osoba. U potonjem slučaju, pojedinačni je „poljoprivrednik” u okviru značenja iz članka 4. st. 1. uključen u kolektiv fizičkih ili pravnih osoba. Izraz ne treba iščitavati kao uvođenje „povezanih subjekata” u članak 4. stavak 1. točku (a), stoga ne treba članku 9. stavku 2. točki (a) pridavati takvo značenje.

                  —

                  Četvrto, izraz „skupina fizičkih ili pravnih osoba” pojavljuje se drugdje u Uredbi, no ne čini se da ga Komisija dosljedno tumači u skladu sa svojim tumačenjem članka 9. stavka 2. točke (a). Ujedinjena Kraljevina smatra da se ključni izraz jednostavno mora ujednačeno tumačiti u cijeloj Uredbi 1307/13.

                  —

                  Peto, Ujedinjena Kraljevina također tvrdi da postoji dodatni jezični problem s Komisijinim tumačenjem. Upućivanje na „fizičku” osobu u ključnom izrazu je suvišno. Naime, dovoljno je samo uputiti na „skupine pravnih osoba”. Fizička osoba nikad ne može biti u vlasništvu druge fizičke ili pravne osobe, niti se može udruživati s nekom drugom takvom osobom na način na koji se društvo može povezivati s drugim društvom.

                  —

                  Šesto, šira svrhovita ili teleološka razmatranja podupiru stajalište Ujedinjene Kraljevine i podrivaju Komisijino. Naime, uvodna izjava 10. glasi da ne bi trebalo izvršavati izravna plaćanja „fizičkim i pravnim osobama osim ako te osobe mogu pokazati da njihova poljoprivredna djelatnost nije marginalna”. Taj je pristup u potpunosti u skladu s tumačenjem članka 9. stavka 2. točke (a) koje je pružila Ujedinjena Kraljevina, a u suprotnosti s Komisijinim.

                  —

                  Konačno, članak 9. stavak 2. točka (c) dopušta iznimku od zabrane iz članka 9. stavka 2. točke (a) u slučaju kada podnositelj zahtjeva (pojedinac ili skupina) potpada pod točke (a) do (c). Ako podnositelji zahtjeva mogu dokazati da njihova poljoprivredna aktivnost „nije beznačajna”, potpadaju pod točku (b). Stoga je jasno da ne postoji zakonodavna namjera da se isključe plaćanja osobama koje obavljaju djelatnosti s negativnog popisa kao takva.

         (1)  Provedbena odluka Komisije (EU) 2019/1835 оd 30. listopada 2019. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL 2019., L 279, str. 98.)

         (2)  Uredba (EU) br. 1307/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju pravila za izravna plaćanja poljoprivrednicima u programima potpore u okviru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 637/2008 i Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 (SL 2013., L 347, str. 608. i ispravak SL 2016., L 130, str. 7.)


title: Predmet T-52/20: Tužba podnesena 30. siječnja 2020. – CX protiv Komisije

text:
               23.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/39

      Tužba podnesena 30. siječnja 2020. – CX protiv Komisije
      (Predmet T-52/20)
      (2020/C 95/49)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: CX (zastupnik: É. Boigelot, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi tužbu dopuštenom i osnovanom;

            i da posljedično,

                  —

                  poništi odluku od 21. ožujka 2019., pod referentnim brojem Ares(2019)1889562 o vraćanju tužitelja u razred AD 8/5;

                  —

                  poništi odluku od 21. listopada 2019., pod referentnim brojem Ares(2019)6485832, koja je dostavljena istog dana, kojom tijelo za imenovanje odbija pritužbu tužitelja koju je on podnio protiv pobijane odluke 21. lipnja 2019. pod brojem R/348/19;

                  —

                  prizna štetu koja je nastala zbog gubitka mogućnosti promaknuća i uskrate prava ostanka na dužnosti; da u to ime naloži Komisiji plaćanje naknade štete privremeno procijenjene na 300 000 (tristo tisuća) eura, podložno uvećanju ili smanjenju tijekom postupka;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje svih troškova postupka u skladu s Poslovnikom Općeg suda Europske unije.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi obveze izvršenja presuda Općeg suda prema članku 266. UFEU-a kao i povredama načela legitimnog povjerenja, legitimnih očekivanja i dobre vjere. Tužitelj ističe, kao što sama Komisija potvrđuje, da Komisija nije obnovila njegovu karijeru kao što je to trebala na temelju presude od 13. prosinca 2018., CX/Komisija (T-743/16 RENV, neobjavljeno, EU:T:2018:937). Dodaje da Komisija nije ni na koji način preispitala njegov položaj niti je provela bilo kakvo usporedno ispitivanje zasluga ostalih dužnosnika koji su mogli biti promaknuti. Tužitelj naposljetku smatra da je navedena presuda Općeg suda, koja je poništila odluku o opozivu, predstavljala jamstvo koje je u tom pogledu moglo stvoriti opravdana očekivanja da će tijelo za imenovanje u dobroj vjeri i na temelju lojalnosti i iskrenosti i uz poštovanje primjenjivih odredaba i načela obnoviti njegovu karijeru.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja i nedostatka obrazloženja. Tužitelj u tom pogledu ističe da pobijana obavijest ne sadržava nikakvo obrazloženje u pogledu odluke da ga se razvrsta u razred AD 8, stupanj 5. Prema njegovu mišljenju, radi se o „aktu kojim se nanosi šteta”, a ne „isključivo potvrđujućem aktu” s obzirom na to da se s tom obavijesti provodi i dakle priopćava Komisijina odluka kojom se nanosi šteta, iako je ona bila prešutna i tužitelj o njoj nije ranije bio obaviješten.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na bitnoj pogrešci, očitoj pogrešci u ocjeni, povredi općih provedbenih odredaba članka 45. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije („Pravilnik o osoblju”) i povredama postupka. Tužitelj smatra da nigdje u Pravilniku o osoblju nije predviđeno da disciplinska odluka o vraćanju u niži razred automatski ima prednost pred kasnijom odlukom o promaknuću kada je adresat obaju odluka isti dužnosnik, i da je promaknuće, po naravi, pravni akt koji ne može sadržavati odgodni ili raskidni uvjet ni vremensko ograničenje. Komisija je dakle trebala u trenutku obnove tužiteljeve karijere uzeti u obzir da je on od 1. siječnja 2010. bio razvrstan u razred AD 10. Osim toga, tužitelj ističe da je nastavno na to što je Opći sud poništio odluku o opozivu, u cilju reintegracije i obnove njegove karijere, Komisija također imala obvezu nastaviti postupak promaknuća u fazi u kojoj je on bio prekinut primjenom općih provedbenih odredaba članka 45. Pravilnika o osoblju. Naposljetku, prema mišljenju tužitelja, u cilju obnove njegove karijere na lojalan, ozbiljan način i u dobroj vjeri, Komisija je trebala, u skladu s načelom dobre uprave, detaljno analizirati sve elemente kako bi donijela obrazloženu odluku u pogledu razreda u koji tužitelj treba biti vraćen. Međutim, ne samo da ona to nije učinila, već nije ni saslušala tužitelja prije donošenja svoje odluke.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela jednakih mogućnosti i jednakog postupanja među dužnosnicima i načela opravdanih očekivanja u pogledu razvoja karijere. Tužitelj ističe da je načelo opravdanih očekivanja u pogledu razvoja karijere, koje predstavlja poseban oblik načela jednakog postupanja koje se primjenjuje na dužnosnike povrijeđeno time što je uprava u razdoblju od 1. siječnja 2010. do 1. svibnja 2019. previdjela, kako načelo opravdanih očekivanja u pogledu razvoja karijere, tako i članak 5. stavak 5. Pravilnika o osoblju u vezi s odredbama Priloga 1. točke B Pravilnika o osoblju i zakonskih odredaba u području promaknuća dužnosnika, na temelju kojih je tužitelj mogao biti promaknut u razred AD 11 od 1. siječnja 2014., a potom, od 1. siječnja 2018., u razred AD 12. Ova ista razmatranja, između ostalog, dovode do zaključka da se radi o povredi načela jednakih mogućnosti i jednakog postupanja među dužnosnicima s obzirom na to da s tužiteljem nije postupano na isti način kao s ostalim dužnosnicima.


title: Predmet T-58/20: Tužba podnesena 3. veljače 2020. – NetCologne protiv Komisije

text:
               23.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/41

      Tužba podnesena 3. veljače 2020. – NetCologne protiv Komisije
      (Predmet T-58/20)
      (2020/C 95/50)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH (Köln, Njemačka) (zastupnici: M. Geppert, P. Schmitz i J. Schulze zur Wiesche, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku C(2019) 5187 final od 18. srpnja 2019., kojom je Komisija koncentraciju u predmetu M.8864 – Vodafone/Certain Liberty Global Assets ocijenila spojivom s unutarnjim tržištem i funkcioniranjem Sporazuma o EGP-u;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sljedeće tužbene razloge.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog: Komisija je počinila očitu pogrešku u ocjeni, povrijedila svoju obvezu obrazlaganja i svoju obvezu dužne pažnje time što je zanijekala postojanje znatnijeg ograničenja djelotvornog tržišnog natjecanja na „maloprodajnom tržištu prijenosa televizijskog signala korisnicima u zgradama s više stanova” u pogledu:

                              —

                              pretpostavke da sudionici koncentracije nisu izravni konkurenti,

                              —

                              pretpostavke da sudionici koncentracije nisu potencijalni konkurenti i

                              —

                              negativnih učinaka koje će koncentracija imati na konkurente.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog: Komisija je počinila očitu pogrešku u ocjeni, povrijedila svoju obvezu obrazlaganja i svoju obvezu dužne pažnje time što je zanijekala postojanje znatnijeg ograničenja djelotvornog tržišnog natjecanja na „maloprodajnom tržištu prijenosa televizijskog signala korisnicima u zgradama s više stanova” u pogledu pretpostavke da sudionici koncentracije nisu ni potencijalni ni izravni konkurenti.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog: Komisija je počinila očitu pogrešku u ocjeni i povrijedila članke 2. i 8. Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 (1) pri definiciji tržišta i ocjeni tržišnih učinaka na „multiple-play” ponude, osobito ponude fiksnih mrežnih usluga u kombinaciji s uslugama mobilnih telekomunikacija („FMC usluge”).

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog: Komisija je počinila očitu pogrešku u ocjeni, povrijedila članke 2. i 8. Uredbe br. 139/2004, povrijedila svoju obvezu obrazlaganja i svoju obvezu dužne pažnje pri ocjeni i pretpostavci postojanja kabelskog širokopojasnog pristupa na razini veleprodaje u vezi s obvezama.

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 139/2004 od 20. siječnja 2004. o kontroli koncentracija između poduzetnika (Uredba EZ o koncentracijama) (SL 2004., L 24, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 5., str. 73.)


title: Predmet T-64/20: Tužba podnesena 3. veljače 2020. – Deutsche Telekom protiv Komisije

text:
               23.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/42

      Tužba podnesena 3. veljače 2020. – Deutsche Telekom protiv Komisije
      (Predmet T-64/20)
      (2020/C 95/51)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Deutsche Telekom AG (Bonn, Njemačka) (zastupnici: C. von Köckritz, U. Soltész i M. Wirtz, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Komisije C (2019) 5187 final od 18. srpnja 2019. u predmetu M.8864 – Vodafone/Certain Liberty Global Assets;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija prekršila članak 2. stavke 2. i 3. Uredbe EZ o koncentracijama (1) poravnavanjem transakcije čija je posljedica vladajući položaj spojenog subjekta i znatno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja (u daljnjem tekstu: ZOUTN) na njemačkom tržištu maloprodaje prijenosa televizijskog signala korisnicima u zgradama s više stanova (u daljnjem tekstu: ZVS). Komisijin zaključak da stranke nisu bile ni stvarni (izravni ili neizravni) ni potencijalni konkurenti prije transakcije i da transakcija neće dovesti do znatnog pogoršanja uvjeta tržišnog natjecanja sadržava očite pogreške u ocjeni. Konkretno, Komisija nije uzela u obzir negativne učinke koje veća tržišna moć spojenog subjekta na tržištima veleprodaje i otkupa televizijskih programa i veleprodaje prijenosa televizijskog signala (u daljnjem tekstu: veleprodajna televizijska tržišta) ima na tržište ZVS-a.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da Komisijino utvrđenje o nepostojanju ZOUTN-a na tržištu privatnih kuća (u daljnjem tekstu: PK) također sadržava očite pogreške u ocjeni, osobito s obzirom na to da se ono također temelji na navodnom nepostojanju značajne konkurentske veze između stranaka prije transakcije. Transakcija dovodi do vladajućeg položaja s posljedicom ZOUTN-a na tržištu PK-a koji obuhvaća samo kabelsku televiziju i IPTV.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da Komisijin zaključak o sposobnosti i motiviranosti spojenog subjekta da našteti društvu Tele Columbus i drugim maloprodajnim pružateljima usluga televizijskog signala koji ovise o tome da im spojeni subjekt posrednički pruža televizijski signal sadržava pogreške koje se tiču prava i očite pogreške u ocjeni.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisijina ocjena negativnih učinaka transakcije na veleprodajna televizijska tržišta nepotpuna i očito pogrešna. Konkretno, Komisija je pogrešno smatrala da spojeni subjekt neće biti motiviran da svojim konkurentima uskrati pristup sadržaju i da takvo uskraćivanje neće imati znatne negativne učinke na silazna tržišta maloprodaje TV signala korisnicima u ZVS-u i PK-u. Komisija je također propustila ocijeniti sposobnost spojenog subjekta i njegovu motiviranost da našteti silaznim konkurentima tako da na drugi način pogorša njihove uvjete pristupa televizijskom sadržaju uključujući digitalne funkcionalnosti (tj. trenutačno ponovno pokretanje, stanka itd.), a ne samo potpunim uskraćivanjem (u daljnjem tekstu: djelomično uskraćivanje), na štetu potrošačâ.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni time što je smatrala da transakcija, kako je izmijenjena obvezama koje je ponudilo društvo Vodafone, ne dovodi do ZOUTN-a na veleprodajnim televizijskim tržištima. Budući da obveze ne zadovoljavaju standarde navedene u Komisijinoj prijavi o pravnom lijeku i da su bila nedovoljna da isprave ZOUTN transakcije na ovom i drugim tržištima, Komisijinom odlukom o poravnanju kojom se prihvaćaju ti pravni lijekovi krši se članak 2. stavak 3. Uredbe o koncentracijama.

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 139/2004 od 20. siječnja 2004. o kontroli koncentracija između poduzetnika (SL 2004., L 24, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 5., str. 73.)


title: Predmet T-66/20: Tužba podnesena 4. veljače 2020. – Hauz 1929 protiv EUIPO-a – Houzz (HAUZ LONDON)

text:
               23.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/43

      Tužba podnesena 4. veljače 2020. – Hauz 1929 protiv EUIPO-a – Houzz (HAUZ LONDON)
      (Predmet T-66/20)
      (2020/C 95/52)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Hauz 1929 Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: N. Lyberis, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Houzz, Inc. (Palo Alto, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: registracija figurativnog žiga Europske unije HAUZ LONDON – prijava za registraciju br. 17 593 823

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 19. studenoga 2019. u predmetu R 884/2019-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  djelomično poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u i drugoj stranci u postupku pred žalbenim vijećem snošenje troškova tužitelja u ovom postupku uključujući troškove nastale pred EUIPO-om.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-67/20: Tužba podnesena 3. veljače 2020. – Hauz 1929 protiv EUIPO-a – Houzz (HAUZ NEW YORK)

text:
               23.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/44

      Tužba podnesena 3. veljače 2020. – Hauz 1929 protiv EUIPO-a – Houzz (HAUZ NEW YORK)
      (Predmet T-67/20)
      (2020/C 95/53)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Hauz 1929 Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: N. Lyberis, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Houzz, Inc. (Palo Alto, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: registracija figurativnog žiga Europske unije HAUZ NEW YORK – prijava za registraciju br. 17 593 807

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 19. studenoga 2019. u predmetu R 886/2019-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  djelomično poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u i drugoj stranci u postupku pred žalbenim vijećem snošenje troškova tužitelja u ovom postupku uključujući troškove nastale pred EUIPO-om.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-69/20: Tužba podnesena 4. veljače 2020. – Tele Columbus protiv Komisije

text:
               23.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/45

      Tužba podnesena 4. veljače 2020. – Tele Columbus protiv Komisije
      (Predmet T-69/20)
      (2020/C 95/55)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Tele Columbus AG (Berlin, Njemačka) (zastupnici: C. Wagner i J. Hackl, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Komisije C(2019) 5187 od 18. srpnja 2019. (M.8864 – VODAFONE/CERTAIN LIBERTY GLOBAL ASSETS),

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sljedeće tužbene razloge.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog: očita pogreška u ocjeni i postupovna pogreška pri ispitivanju znatnog ograničenja stvarnog tržišnog natjecanja horizontalnim nekoordiniranim učincima na njemačko „maloprodajno tržište prijenosa kabelskog televizijskog signala kućanstvima u zgradama s više stanova (korisnicima u stanovima)” (u daljnjem tekstu: MDU tržište).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog: očita pogreška u ocjeni pri ispitivanju znatnog ograničenja stvarnog tržišnog natjecanja horizontalnim nekoordiniranim učincima na njemačko „maloprodajno tržište prijenosa televizijskog signala kućanstvima u privatnim kućama (korisnicima u kućama)”.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog: očita pogreška u ocjeni i postupovna pogreška pri ispitivanju znatnog ograničenja stvarnog tržišnog natjecanja vertikalnim nekoordiniranim učincima na tržištu prijenosa signala i s njim povezanim MDU tržištem u Njemačkoj.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog: očita pogreška u ocjeni pri ispitivanju znatnog ograničenja stvarnog tržišnog natjecanja horizontalnim nekoordiniranim učincima na takozvanom otkupnom tržištu sadržaja u Njemačkoj.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog: očita pogreška u ocjeni i postupovna pogreška pri ispitivanju obveza jer je Komisija prihvatila paket obveza koji a priori nije – strukturno – primjeren ublažiti znatna ograničenja tržišnog natjecanja koja su posljedica spajanja.


title: Predmet T-68/20: Tužba podnesena 4. veljače 2020. – Hauz 1929 protiv EUIPO-a – Houzz (HAUZ EST 1929)

text:
               23.3.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 95/44

      Tužba podnesena 4. veljače 2020. – Hauz 1929 protiv EUIPO-a – Houzz (HAUZ EST 1929)
      (Predmet T-68/20)
      (2020/C 95/54)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Hauz 1929 Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: N. Lyberis, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Houzz, Inc. (Palo Alto, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: registracija figurativnog žiga Europske unije HAUZ EST 1929 – prijava za registraciju br. 17 636 119

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 19. studenoga 2019. u predmetu R 885/2019-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  djelomično poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u i drugoj stranci u postupku pred žalbenim vijećem snošenje troškova tužitelja u ovom postupku uključujući troškove nastale pred EUIPO-om.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Presuda Suda od 10. ožujka 2020. u predmetu E-3/19 Gable Insurance AG in Konkurs (Direktiva 2009/138/EZ – nesolventnost – postupak likvidacije – osigurnina – sudska nagodba – različit tretman osigurnina) 2020/C 204/17

text:
               18.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 204/23

      PRESUDA SUDA
      od 10. ožujka 2020.
      u predmetu E-3/19
      Gable Insurance AG in Konkurs

            (Direktiva 2009/138/EZ – nesolventnost – postupak likvidacije – osigurnina – sudska nagodba – različit tretman osigurnina)

      (2020/C 204/17)
      U predmetu E-3/19, Gable Insurance AG in Konkurs – ZAHTJEV Sudu na temelju članka 34. Sporazuma među državama EFTA-e o osnivanju Nadzornog tijela i Suda koji je podnio Prvostupanjski sud Kneževine Lihtenštajn (Fürstliches Landgericht) u vezi s tumačenjem Direktive 2009/138/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009. o osnivanju i obavljanju djelatnosti osiguranja i reosiguranja (Solventnost II), kako je prilagođena Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru, Sud, u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik, Per Christiansen (sudac izvjestitelj) i Bernd Hammermann, suci, presudio je 10. ožujka 2020. kao u izreci:

                  1.

                  Osigurnina se mora temeljiti na osiguranom događaju koji se dogodio prije otkazivanja ugovora o osiguranju kako bi se smatrala osigurninom u smislu članka 268. stavka 1. točke (g) Direktive 2009/138/EZ. Međutim, opseg osigurnine ne može se ograničiti na tražbine koje su nastale, prijavljene ili utvrđene prije otvaranja postupka likvidacije ako se tražbina još ne može u potpunosti utvrditi. U skladu s člankom 274. stavkom 2. točkom (g) Direktive 2009/138/EZ na nacionalnom je pravu da odredi posebna pravila i uvjete u pogledu prijave, ispitivanja i utvrđivanja tražbina, uključujući rokove za prijavu tražbina i konačno utvrđivanje iznosa osigurnine u slučajevima u kojima elementi obveze još nisu poznati, pod uvjetom da osigurnine imaju apsolutnu prednost pred bilo kojom drugom tražbinom u skladu s člankom 275. stavkom 1. točkom (a) Direktive 2009/138/EZ.
                  Premija koja se duguje zbog otkazivanja ugovora o osiguranju nakon otvaranja postupka likvidacije ne predstavlja osigurninu u smislu članka 268. stavka 1. točke (g) Direktive 2009/138/EZ.

                  2.

                  U skladu s člankom 268. stavkom 1. točkom (d) i člankom 274. stavkom 2. točkom (i) Direktive 2009/138/EZ države članice EGP-a mogu, ali nisu obvezne predvidjeti mogućnost prekida postupka likvidacije nagodbom. Na nacionalnom je pravu da odredi uvjete zaključenja postupka likvidacije, pod uvjetom da se poštuje načelo jednakog tretmana vjerovnikâ društva za osiguranje.

                  3.

                  Članku 275. stavku 1. točki (a) Direktive 2009/138/EZ ne protive se nacionalna pravila o prijavi, ispitivanju i utvrđivanju tražbina koja za posljedicu imaju različitu kategorizaciju i isplatni red tražbina, pod uvjetom da se tim pravilima jamči da osigurnine imaju prednost pred drugim tražbinama i da se vjerovnike društva za osiguranje tretira jednako u pogledu prijave, ispitivanja i utvrđivanja tražbina.


title: Predmet C-838/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. studenoga 2019. uputio Tribunal de commerce de Bordeaux (Francuska) – Boé Aquitaine SELARL protiv Mercialys SA

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/2

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. studenoga 2019. uputio Tribunal de commerce de Bordeaux (Francuska) – Boé Aquitaine SELARL protiv Mercialys SA
      (Predmet C-838/19)
      (2020/C 209/02)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal de commerce de Bordeaux

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Boé Aquitaine SELARL

         Tuženik: Mercialys SA
      Rješenjem od 19. ožujka 2020. Sud (deveto vijeće) proglasio je zahtjev za prethodnu odluku očito nedopuštenim.


title: Predmet C-860/19 P: Žalba koju je 24. studenoga 2019. podnio Nathaniel Magnan protiv rješenja Općeg suda (peto vijeće) od 25. rujna 2019. u predmetu T-99/19, Magnan protiv Komisije

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/2

      Žalba koju je 24. studenoga 2019. podnio Nathaniel Magnan protiv rješenja Općeg suda (peto vijeće) od 25. rujna 2019. u predmetu T-99/19, Magnan protiv Komisije
      (Predmet C-860/19 P)
      (2020/C 209/03)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Nathaniel Magnan (zastupnik: J. Fayolle, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija
      Rješenjem od 26. ožujka 2020. Sud (šesto vijeće) odbio je žalbu.


title: Predmet C-939/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. prosinca 2019. uputio Amtsgericht Düsseldorf (Njemačka) – Flightright GmbH protiv Eurowings GmbH

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/3

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. prosinca 2019. uputio Amtsgericht Düsseldorf (Njemačka) – Flightright GmbH protiv Eurowings GmbH
      (Predmet C-939/19)
      (2020/C 209/04)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Flightright GmbH

         Tuženik: Eurowings GmbH
      U predmetu je odlučeno rješenjem Suda Europske unije (osmo vijeće) od 30. travnja 2020.


title: Predmet C-54/20 P: Žalba koju je 30. siječnja 2020. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 20. studenoga 2019. u predmetu T-502/16, Stefano Missir Mamachi di Lusignano i dr. protiv Komisije

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/3

      Žalba koju je 30. siječnja 2020. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 20. studenoga 2019. u predmetu T-502/16, Stefano Missir Mamachi di Lusignano i dr. protiv Komisije
      (Predmet C-54/20 P)
      (2020/C 209/05)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: B. Schima, T. S. Bohr, G. Gattinara, agenti)

         Druge stranke u postupku: Stefano Missir Mamachi di Lusignano, u svojstvu nasljednika Livija Missira Mamachija di Lusignana, Anne Jeanne Cécile Magdalena Maria Sintobin, u svojstvu nasljednice Livija Missira Mamachija di Lusignana, Maria Letizia Missir Mamachi di Lusignano, u svojstvu nasljednice Livija Missira Mamachija di Lusignana, Carlo Amedeo Missir Mamachi di Lusignano, Giustina Missir Mamachi di Lusignano, Tommaso Missir Mamachi di Lusignano, Filiberto Missir Mamachi di Lusignano

         Zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu u dijelu u kojem je Opći sud naložio Komisiji naknadu neimovinske štete koju su pretrpjeli Maria Letizia Missir i Stefano Missir nakon smrti Alessandra Missira;

                  —

                  sam odluči o predmetu i odbaci tužbu u prvom stupnju kao nedopuštenu;

                  —

                  naloži Stefanu Missiru i Mariji Laetiziji Missir snošenje troškova u ovom i u prvostupanjskom postupku.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti žalbe, Komisija ističe dva žalbena razloga.
      Prvi žalbeni razlog podijeljen je u dva dijela; prvim dijelom osporava se pogreška koja se tiče prava u tumačenju pojma osobe „na koju se primjenjuje” Pravilnik o osoblju; navedeni prvi dio usmjeren je protiv točaka 48. do 64. pobijane presude; drugim dijelom, podredno, žalitelj ističe pogrešku koja se tiče prava u priznanju prava na naknadu neimovinske štete u korist brata i sestre preminulog dužnosnika temeljem Pravilnika; navedeni dio usmjeren je protiv točaka 134. i 135. pobijane presude.
      Drugi žalbeni razlog temelji se na povredi obveze obrazlaganja kada je riječ o nalaganju Komisiji da naknadi nematerijalnu štetu koju su pretrpjeli brat i sestra preminulog dužnosnika, a koja proizlazi iz smrti potonjega; navedeni drugi žalbeni razlog istaknut je protiv točaka 154. do 168. te 171. do 172. i 181. pobijane presude.


title: Predmet C-56/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. veljače 2020. uputio Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Njemačka) – AR protiv Stadt Pforzheim

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/4

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. veljače 2020. uputio Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Njemačka) – AR protiv Stadt Pforzheim
      (Predmet C-56/20)
      (2020/C 209/06)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Visoki upravni sud Bavarske, Njemačka Baden-Württemberga)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: AR

         Tuženik: Stadt Pforzheim

         Prethodno pitanje

      Protive li se pravu Unije, osobito Direktivi 2006/126/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o vozačkim dozvolama (1) odredbe nacionalnog prava u skladu s kojima uslijed odluke o odbijanju priznanja valjanosti u smislu članka 11. stavka 4. drugog podstavka Direktive 2006/126/EZ stranu vozačku dozvolu Zajednice u obliku kartice koja pripada osobi koja nema uobičajeno boravište u tuzemstvu odmah treba dostaviti tuzemnom nadležnom tijelu kako bi to tijelo u vozačku dozvolu unijelo napomenu o nepostojanju prava na upravljanje vozilom u tuzemstvu, a ta se napomena (o zabrani vožnje) na vozačku dozvolu Zajednice u obliku kartice unosi stavljanjem crvenog, kosom crtom precrtanog slova „D” u polje 13 (na primjer u obliku naljepnice)?

         (1)  SL 2006., L 403, str. 18.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 8., str. 107. i ispravak SL 2016., L 169, str. 18.


title: Predmet C-65/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. veljače 2020. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) – VI protiv KRONE-a – Verlag Gesellschaft mbH & Co KG.

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/4

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. veljače 2020. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) – VI protiv KRONE-a – Verlag Gesellschaft mbH & Co KG.
      (Predmet C-65/20)
      (2020/C 209/07)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberster Gerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: VI

         Tuženik: KRONE – Verlag Gesellschaft mbH & Co KG

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 2. u vezi s člankom 1. i člankom 6. Direktive Vijeća 85/374/EEZ od 25. srpnja 1985. o približavanju zakona i drugih propisa država članica u vezi s odgovornošću za neispravne proizvode (1) tumačiti na način da se (neispravnim) proizvodom treba smatrati i fizički primjerak dnevnih novina koji u stručnom smislu sadržava netočnu zdravstvenu preporuku pridržavanje koje uzrokuje štetu po zdravlje?

         (1)  SL 1985., L 210, str. 29. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 22., str. 3.)


title: Predmet C-66/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. siječnja 2020. uputila Procura della Repubblica di Trento (Italija) – Kazneni postupak protiv XK

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/5

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. siječnja 2020. uputila Procura della Repubblica di Trento (Italija) – Kazneni postupak protiv XK
      (Predmet C-66/20)
      (2020/C 209/08)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Procura della Repubblica di Trento

         Stranka u glavnom postupku

      XK

         Druga stranka u postupku

      Finanzamt Münster

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 2. prvi stavak točku (c) podtočku ii. Direktive 2014/41/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 3. travnja 2014. o Europskom istražnom nalogu u kaznenim stvarima (1) , u dijelu u kojem se predviđa da tijelo izdavatelj može biti i „bilo koje drugo nadležno tijelo, kako je određeno u državi izdavateljici, koje u dotičnom slučaju djeluje kao istražno tijelo u kaznenom postupku s nadležnošću za prikupljanje dokaza u skladu s nacionalnim pravom”, ali se pritom određuje da se „prije prosljeđivanja tijelu izvršitelju, Europski […] istražni nalog potvrđuje nakon što sudac, sud, istražni sudac ili javni tužitelj u državi izdavateljici pregleda njegovu sukladnost s uvjetima za izdavanje europskog istražnog naloga u okviru ove Direktive, a posebno s uvjetima iz članka 6. stavka 1.”, tumačiti na način da državi članici dopušta da upravno tijelo oslobodi obveze da zatraži potvrdu Europskog istražnog naloga time što to tijelo kvalificira kao „pravosudno tijelo u smislu članka 2. Direktive”?

         (1)  SL 2014, L 130, str. 1.


title: Predmet C-96/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. veljače 2020. uputio Corte suprema di cassazione (Italija) – Ordine Nazionale Biologi, MX, NY, OZ protiv Presidenza del Consiglio dei Ministri

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. veljače 2020. uputio Corte suprema di cassazione (Italija) – Ordine Nazionale Biologi, MX, NY, OZ protiv Presidenza del Consiglio dei Ministri
      (Predmet C-96/20)
      (2020/C 209/10)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Corte suprema di cassazione

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Ordine Nazionale Biologi, MX, NY, OZ

         Tuženik: Presidenza del Consiglio dei Ministri

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li odredbu članka 9. stavka 2. Direktive 2002/98/EZ o utvrđivanju standarda kvalitete i sigurnosti za prikupljanje, ispitivanje, preradu, čuvanje i promet ljudske krvi i krvnih sastojaka (1), tumačiti na način da se navođenjem, među ostalim minimalnim uvjetima kvalifikacija za pristup funkciji odgovorne osobe ustanove koja obavlja transfuzijske djelatnosti, uvjeta posjedovanja akademske kvalifikacije „u području medicinskih ili bioloških znanosti”, objema kategorijama osoba s diplomom iz tih područja izravno dodjeljuje pravo da mogu obavljati funkciju odgovorne osobe ustanove koja obavlja transfuzijske djelatnosti?

                  2.

                  Slijedom toga, dopušta li se pravom Unije ili se njime onemogućuje da se nacionalnim pravom isključi mogućnost da navedenu funkciju odgovorne osobe ustanove koja obavlja transfuzijske djelatnosti mogu obavljati osobe s diplomom iz područja bioloških znanosti?

         (1)  Direktiva 2002/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. siječnja 2003. o utvrđivanju standarda kvalitete i sigurnosti za prikupljanje, ispitivanje, preradu, čuvanje i promet ljudske krvi i krvnih sastojaka i o izmjeni Direktive 2001/83/EZ (SL 2003., L 33, str. 30.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 83.)


title: Predmet C-102/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. veljače 2020. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – StWL Städtische Werke Lauf a.d. Pegnitz GmbH protiv eprimo GmbH

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. veljače 2020. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – StWL Städtische Werke Lauf a.d. Pegnitz GmbH protiv eprimo GmbH
      (Predmet C-102/20)
      (2020/C 209/12)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: StWL Städtische Werke Lauf a.d. Pegnitz GmbH

         Tuženik: eprimo GmbH

         Druga stranka u postupku: Interactive Media CCSP GMBH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li pojmom slanja u smislu druge rečenice članka 2. točke (h) Direktive 2002/58/EZ (1) obuhvaćena situacija u kojoj korisnik elektroničkih komunikacijskih usluga poruku ne šalje putem pružatelja usluga na elektroničku „adresu” drugog korisnika, nego se nakon otvaranja lozinkom zaštićene internetske stranice određenog računa elektroničke pošte automatski prikazuje putem reklamnog poslužitelja („ad-server”) na određenim tomu namijenjenim prostorima ulaznog spremnika elektroničke pošte nasumično odabranog korisnika (oglašavanje putem ulaznih spremnika)?

                  2.

                  Podrazumijeva li preuzimanje poruke u smislu druge rečenice članka 2. točke (h) Direktive 2002/58 da primatelj, nakon što je saznao za postojanje poruke, pokrene programsko-tehnički zadan prijenos podataka o porukama dobrovoljnim zahtjevom za preuzimanje ili je dovoljno da se prikaz poruke u ulaznom spremniku određenog računa elektroničke pošte pokrene na način da korisnik otvori lozinkom zaštićenu internetsku stranicu svojeg računa elektroničke pošte?

                  3.

                  Radi li se također o elektroničkoj pošti u smislu članka 13. stavka 1. Direktive 2002/58 ako poruka nije poslana pojedinačnom primatelju koji je konkretno utvrđen već prije slanja, nego se prikaže u ulaznom spremniku nasumično odabranog korisnika?

                  4.

                  Radi li se o uporabi elektroničke pošte u svrhu izravnog marketinga u smislu članka 13. stavka 1. Direktive 2002/58 isključivo ako se utvrdi opterećenje za korisnika koje nadilazi neugodnost?

                  5.

                  Radi li se o pojedinačnom oglašavanju koje ispunjava uvjete „nuđenja” u smislu prve rečenice točke 26. Priloga I. Direktivi 2005/29/EZ (2) isključivo ako se klijent kontaktira tradicionalnim sredstvom namijenjenim individualnoj komunikaciji između pošiljatelja i primatelja ili je dovoljno da se, kao što je to slučaj s oglašavanjem o kojem je riječ u ovom sporu, pojedinačna veza uspostavi prikazom oglasa u ulaznom spremniku privatnog računa elektroničke pošte i, prema tome, na mjestu u kojem klijent očekuje poruke koje su mu pojedinačno upućene?

         (1)  Direktiva 2002/58/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. srpnja 2002. o obradi osobnih podataka i zaštiti privatnosti u području elektroničkih komunikacija (Direktiva o privatnosti i elektroničkim komunikacijama) (SL 2002., L 201, str. 37.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 52., str. 111.)

         (2)  Direktiva 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ, direktiva 97/7/EZ, 98/27/EZ i 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (Direktiva o nepoštenoj poslovnoj praksi) (SL 2005., L 149, str. 22.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 101. i ispravak SL 2016., L 332, str. 25.)


title: Predmet C-118/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. ožujka 2020. uputio Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – JY

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. ožujka 2020. uputio Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – JY
      (Predmet C-118/20)
      (2020/C 209/13)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj revizije: JY

         Tuženo tijelo: Wiener Landesregierung

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li situacija fizičke osobe koja se, poput podnositelja revizije u glavnom postupku, odrekla svojeg državljanstva jedne jedine države članice Europske unije i stoga svojeg statusa građanina Unije kako bi u skladu s potvrdom o dodjeljivanju državljanstva druge države članice koje je zatražila dobila to državljanstvo, a njezina mogućnost ponovnog stjecanja statusa građanina Unije naknadno je uklonjena povlačenjem te potvrde, zbog svoje naravi i svojih posljedica, obuhvaćena pravom Unije, tako da prilikom povlačenja potvrde o dodjeljivanju državljanstva treba uzeti u obzir pravo Unije?
                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje:

                  2.

                  Trebaju li nadležna nacionalna tijela, uključujući prema potrebi nacionalne sudove, u okviru odlučivanja o povlačenju potvrde o dodjeljivanju državljanstva države članice utvrditi je li povlačenje potvrde kojim se uklanja mogućnost ponovnog stjecanja statusa građanina Unije, s obzirom na posljedice tog povlačenja na situaciju dotične osobe, u skladu s načelom proporcionalnosti sa stajališta prava Unije?


title: Predmet C-120/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. ožujka 2020. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – Koleje Mazowieckie protiv Skarb Państwa – Minister Infrastruktury i Budownictwa obecnie Minister Infrastruktury i Prezesowi Urzędu Transportu Kolejowego, PKP Polskie Linie Kolejowe S.A.

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. ožujka 2020. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – Koleje Mazowieckie protiv Skarb Państwa – Minister Infrastruktury i Budownictwa obecnie Minister Infrastruktury i Prezesowi Urzędu Transportu Kolejowego, PKP Polskie Linie Kolejowe S.A.
      (Predmet C-120/20)
      (2020/C 209/14)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Najwyższy

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Koleje Mazowieckie

         Tuženik: Skarb Państwa – Minister Infrastruktury i Budownictwa obecnie Minister Infrastruktury i Prezes Urzędu Transportu Kolejowego, PKP Polskie Linie Kolejowe S.A.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li odredbe Direktive 2001/14/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2001. (1), a osobito članak 4. stavak 5. i članak 30. stavke 1., 3., 5. i 6. te direktive tumačiti na način da im se protivi to da željeznički prijevoznik traži naknadu štete od države članice, a da se pritom ne provodi sudski nadzor odluke nadzornog tijela, zbog pogrešnog prenošenja Direktive u situaciji u kojoj je element naknade štete preplaćena pristojba za korištenje željezničke infrastrukture?

                  2.

                  Je li utvrđenje da se na temelju prava Zajednice pravo na naknadu štete zbog nepravilne primjene prava Europske unije, a osobito zbog nepravilnog prenošenja ili neprenošenja direktive, priznaje samo ako se povrijeđenim pravnim pravilom dodjeljuju prava pojedincima, ako je povreda prava kvalificirana (osobito u obliku očite i ozbiljne povrede diskrecijske ovlasti država članica prilikom prenošenja direktive), a uzročna veza između povrede i štete izravna, protivno odredbi prava države članice koja u tim slučajevima priznaje pravo na naknadu štete pod blažim uvjetima?

         (1)  Direktiva 2001/14/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2001. o dodjeli željezničkog infrastrukturnog kapaciteta i ubiranju pristojbi za korištenje željezničke infrastrukture i dodjeli rješenja o sigurnosti (SL 2001, L 75, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 5., str. 27.)


title: Predmet C-127/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. ožujka 2020. uputio Sąd Rejonowy w Gliwicach (Polska) – D. Spółka Akcyjna protiv W. Zrt

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. ožujka 2020. uputio Sąd Rejonowy w Gliwicach (Polska) – D. Spółka Akcyjna protiv W. Zrt
      (Predmet C-127/20)
      (2020/C 209/16)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Rejonowy w Gliwicach

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: D. Spółka Akcyjna

         Tuženik: W. Zrt

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 5. stavak 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (1) tumačiti na način da je zračni prijevoznik čiji se zrakoplov sudario s pticom, u okviru razumnih mjera koje mora poduzeti, dužan u fazi planiranja letova u sustavu rotacije predvidjeti dostatno pričuvno vrijeme za provedbu potrebnih sigurnosnih provjera?
      te u slučaju niječnog odgovora:
      Treba li članak 5. stavak 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119., str. 202.) tumačiti na način da je zračni prijevoznik čiji se zrakoplov sudario s pticom, u okviru razumnih mjera koje mora poduzeti, dužan odrediti raspored radnog vremena ili posadu na način da bude spremna za obavljanje letačke dužnosti odmah nakon provođenja potrebnih sigurnosnih provjera, neovisno o ograničenjima trajanja leta i radnog vremena te zahtjevima u pogledu odmora određenima u Prilogu III. Uredbi Komisije (EU) br. 965/2012 od 5. listopada 2012. o utvrđivanju tehničkih zahtjeva i upravnih postupaka u vezi s letačkim operacijama (2)?

         (1)  SL 2004., L 46, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. ispravak SL 2019., L 119, str. 202.

         (2)  SL 2012., L 296, str. 1., SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 24., str. 132. i ispravak SL 2016., L 350., str. 126.


title: Predmet C-132/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. ožujka 2020. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – BM, DM, EN protiv Getin Noble Bank S.A.

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/11

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. ožujka 2020. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – BM, DM, EN protiv Getin Noble Bank S.A.
      (Predmet C-132/20)
      (2020/C 209/17)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Najwyższy

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: BM, DM, EN

         Tuženici: Getin Noble Bank S.A.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 2., članak 4. stavak 3. članak 6. stavke 1. i 3. i članak 19. stavak 1. drugi podstavak Ugovora o Europskoj uniji (u daljnjem tekstu: UEU) u vezi s člankom 47. stavcima 1. i 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) i člankom 267. trećim stavkom UFEU-a te članak 38. Povelje i članak 7. stavke 1. i 2. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (1) tumačiti na način da je neovisan i nepristran sud koji ima odgovarajuće kvalifikacije u smislu prava Europske unije političko tijelo u kojem zasjeda osoba koju je na dužnost suca (suda višeg stupnja) prvi put ili ponovno imenovalo tijelo izvršne vlasti države s totalitarnim, nedemokratskim, komunističkim sustavom vlasti („Rada Państwa Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej” (Državno vijeće Narodne Republike Poljske)) na zahtjev ministra pravosuđa te države, osobito s obzirom na: 1. nedostatak transparentnosti kriterija za imenovanje, 2. mogućnost opoziva suca u svakom trenutku, 3. nesudjelovanje sudske samouprave u postupku imenovanja i 4. odgovarajućih tijela javnih vlasti oblikovanih u demokratskim izborima, što može ugroziti povjerenje koje pravosuđe mora uživati u demokratskom društvu?

                  2.

                  Je li za rješavanje pravnog pitanja iz točke 1. važna okolnost da se imenovanje na dužnost suca na budućim radnim mjestima (na sudovima višeg stupnja) moglo provesti zbog priznavanja odgovarajućeg razdoblja rada (staža) na temelju ocjene rada na dužnosti na koju su tu osobu, barem prvi put, imenovala politička tijela iz točke 1. i na temelju postupka opisanog u toj točki, što može ugroziti povjerenje koje pravosuđe mora uživati u demokratskom društvu?

                  3.

                  Je li za rješavanje pravnog pitanja iz točke 1. važna okolnost da imenovanje na dužnost suca na budućim radnim mjestima (na sudovima višeg stupnja, osim Sąda Najwyższyjeg (Vrhovni sud, Poljska)) nije bilo uvjetovano polaganjem sudske prisege o poštovanju vrijednosti demokratskog društva, a osoba koja je imenovana prvi put obećala je da će štititi politički sustav komunističke države i takozvanu „vladavinu prava naroda”, što može ugroziti povjerenje koje pravosuđe mora uživati u demokratskom društvu?

                  4.

                  Treba li članak 2., članak 4. stavak 3., članak 6. stavke 1. i 3. i članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a u vezi s člankom 47. stavcima 1. i 2. Povelje i člankom 267. trećim stavkom UFEU-a te članak 38. Povelje i članak 7. stavke 1. i 2. Direktive 93/13 tumačiti na način da je neovisan i nepristran sud koji ima odgovarajuće kvalifikacije u smislu prava Europske unije tijelo u kojem zasjeda osoba koja je na dužnost suca (suda višeg stupnja) prvi put ili ponovno imenovana uslijed teške povrede ustavnih odredbi države članice Europske unije s obzirom na to da sastav tijela koje je tu osobu odabralo kao kandidata koji je zatim imenovan na dužnost suca (Krajowa Rada Sądownictwa (Državno sudbeno vijeće, Poljska)) nije u skladu s Ustavom države članice, što je potvrdio i Ustavni sud države članice Europske unije, a što u konačnici može ugroziti povjerenje koje pravosuđe mora uživati u demokratskom društvu?

                  5.

                  Treba li članak 2., članak 4. stavak 3., članak 6. stavke 1. i 3. i članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a u vezi s člankom 47. stavcima 1. i 2. Povelje i člankom 267. trećim stavkom UFEU-a te članak 38. Povelje i članak 7. stavke 1. i 2. Direktive 93/13 tumačiti na način da je neovisan i nepristran sud koji ima odgovarajuće kvalifikacije u smislu prava Europske unije tijelo u kojem zasjeda osoba koja je prvi put ili ponovno imenovana na dužnost suca (suda višeg stupnja) i koja je odabrana kao kandidat za imenovanje na to mjesto u postupku pred tijelom koje ocjenjuje kandidate (Krajowa Rada Sądownictwa (Državno sudbeno vijeće)) ako taj postupak ne ispunjava kriterije otvorenosti i transparentnosti pravila za izbor kandidata, što u konačnici može ugroziti povjerenje koje pravosuđe mora uživati u demokratskom društvu?

                  6.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak, članak 2., članak 4. stavak 3. i članak 6. stavak 3. UEU-a u vezi s člankom 47. stavcima 1. i 2. Povelje i člankom 267. trećim stavkom UFEU-a te članak 38. Povelje i članak 7. stavke 1. i 2. Direktive 93/13 tumačiti na način da je sud države članice Europske unije koji odlučuje u posljednjem stupnju (Sąd Najwyższy (Vrhovni sud)), kako bi osigurao djelotvornu sudsku zaštitu kao sredstvo za sprječavanje stalnog korištenja nepoštenih odredbi u ugovorima koji prodavatelji robe i pružatelji usluga sklapaju s potrošačima, dužan u svakoj fazi postupka po službenoj dužnosti ocijeniti:

                              (a)

                              ispunjava li sud iz točaka 1. i 4. kriterije neovisnog i nepristranog suda koji ima odgovarajuće kvalifikacije u smislu prava Europske unije, neovisno o utjecaju ocjene kriterija navedenih u tim točkama na sadržaj odluke o utvrđenju nepoštenosti ugovorne odredbe i, osim toga,

                              (b)

                              je li valjan postupak pred sudom iz točaka 1. i 4.;

                  7.

                  Treba li članak 2., članak 6. stavke 1. i 3. i članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a u vezi s člankom 47. stavcima 1. i 2. Povelje i člankom 267. trećim stavkom UFEU-a te članak 38. Povelje i članak 7. stavke 1. i 2. Direktive 93/13 tumačiti na način da ustavne odredbe države članice Europske unije o organizaciji sudova ili imenovanju sudaca kojima se onemogućuje ocjena valjanosti imenovanja suca, u skladu s pravom Europske unije, mogu sprečavati utvrđenje nepostojanja neovisnosti suda ili neovisnosti suca koji u njemu zasjeda zbog okolnosti iz točaka 1. do 5.?

         (1)  SL 1993., L 95, str. 29.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.


title: Predmet C-133/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. ožujka 2020. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) – European Pallet Association e. V. protiv PHZ BV

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/12

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. ožujka 2020. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) – European Pallet Association e. V. protiv PHZ BV
      (Predmet C-133/20)
      (2020/C 209/18)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Hoge Raad der Nederlanden

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj u kasacijskom postupku: European Pallet Association e. V.

         Druga stranka u kasacijskom postupku: PHZ BV

         Prethodna pitanja

                  1.

                              (a)

                              Je li za uspješno pozivanje na članak 13. stavak 2. Uredbe o žigu Zajednice (1) potrebno da se daljnjom komercijalizacijom dotičnih proizvoda zaštićenih žigom šteti ili može naštetiti jednoj ili više [funkcija kao oznaci podrijetla i jamstvu kvalitete te funkcija komunikacije, ulaganja ili oglašavanja] žiga?

                              (b)

                              Ako je odgovor na točku (a) prvog pitanja potvrdan, radi li se tada o zahtjevu koji postoji uz zahtjev o postojanju „opravdanih razloga”

                              (c)

                              Je li za uspješno pozivanje na članak 13. stavak 2. Uredbe o žigu Zajednice uvijek dovoljno da postoji negativan utjecaj na jednu ili više funkcija navedenih u točki (a) prvog pitanja?

                  2.

                              (a)

                              Može li se općenito reći da se nositelj žiga može na temelju članka 13. stavka 2. Uredbe o žigu Zajednice usprotiviti daljnjoj komercijalizaciji proizvoda pod svojim žigom ako su te proizvode popravile osobe različite od nositelja žiga ili od osoba koje je on na to ovlastio?

                              (b)

                              Ako je odgovor na točku (a) drugog pitanja negativan, ovisi li tada postojanje „opravdanih razloga” u smislu članka 13. stavka 2. Uredbe o žigu Zajednice, u slučaju proizvoda koje je na tržište stavio nositelj žiga ili su na tržište stavljeni uz njegovu suglasnost, nakon popravka koji je izvršila treća osoba, o vrsti proizvoda ili o vrsti izvršenih popravaka […] ili o drugim okolnostima poput posebnih okolnosti navedenih u ovom slučaju […]?

                  3.

                              (a)

                              Je li isključeno da se nositelj žiga u smislu članka 13. stavka 2. Uredbe o žigu Zajednice usprotivi daljnjoj komercijalizaciji proizvoda koje su treće osobe popravile ako se žig rabi na način koji ne može pobuditi dojam da između nositelja žiga (ili stjecateljâ njegove licencije) i stranke koja proizvode dalje distribuira postoji gospodarska povezanost, primjerice ako se zbog uklanjanja žiga i/ili dopunskog označavanja proizvoda nakon popravka može jasno prepoznati da popravak nije izvršio nositelj žiga ili neki od stjecatelja njegove licencije ili uz njihovu suglasnost?

                              (b)

                              Je li pri tome važan odgovor na pitanje može li se žig jednostavno ukloniti a da se ne našteti tehničkoj prikladnosti ili praktičnoj upotrebljivosti proizvoda?

                  4.

                  Je li za davanje odgovora na prethodno navedena pitanja važno to radi li se o zajedničkom žigu u smislu Uredbe o žigu Zajednice i, ako da, u kojem pogledu?

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (kodificirana verzija) (SL 2009., L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.)


title: Predmet C-135/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. ožujka 2020. uputio Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) — JS protiv Câmara Municipal de Gondomar

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/13

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. ožujka 2020. uputio Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) — JS protiv Câmara Municipal de Gondomar
      (Predmet C-135/20)
      (2020/C 209/19)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Supremo Tribunal Administrativo

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: JS

         Druga stranka u postupku: Câmara Municipal de Gondomar

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li pravo Europske unije, konkretno članak 5. Okvirnog sporazuma priloženog Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP (1), tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis kojim se u svakom slučaju zabranjuje promjena ugovora o radu na određeno vrijeme, koje su sklopili javni subjekti, u ugovore o radu na neodređeno vrijeme?

                  2.

                  Treba li Direktivu 1999/70/EZ tumačiti na način da se njome nalaže promjena vrste ugovora kao jedini način da se izbjegne zlouporaba uzastopnih ugovora o radu na određeno vrijeme?

         (1)  Direktiva Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP (SL 1999., L 175, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 228.)


title: Predmet C-137/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. ožujka 2020. uputio Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugal) – MV protiv SATA Internacional — Serviços de Transportes Aéreos S.A.

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/14

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. ožujka 2020. uputio Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugal) – MV protiv SATA Internacional — Serviços de Transportes Aéreos S.A.
      (Predmet C-137/20)
      (2020/C 209/20)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Judicial da Comarca dos Açores

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: MV

         Tuženik: SATA Internacional — Serviços de Transportes Aéreos S.A.

         Prethodno pitanje

      Treba li činjenicu, poput one koja se dogodila 6. lipnja 2016., da je otkazan let zbog vremenskih uvjeta u odredišnoj zračnoj luci – konkretno jer u trenutku predviđenog polaska nisu bile dosegnute donje granice horizontalne vidljivosti na uzletno-sletnoj stazi navedene zračne luke, niti su bile dosegnute donje granice vertikalne vidljivosti, zbog čega nisu bili zajamčeni sigurnosni uvjeti koji su se, u odredišnoj zračnoj luci i u vezi sa zrakoplovom u pitanju, zahtijevali za provedbu operacije slijetanja, pri čemu je postojala i prognoza pogoršanja vremenskih uvjeta u sljedećim satima – okvalificirati kao „izvanredna okolnost” u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe br. 261/2004 (1) koja zračnog prijevoznika oslobađa obveze plaćanja odštete?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-142/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. ožujka 2020. uputio Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Italija) – Analisi G. Caracciolo srl protiv Regione Siciliana – Assessorato regionale della salute – Dipartimento regionale per la pianificazione i dr.

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/14

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. ožujka 2020. uputio Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Italija) – Analisi G. Caracciolo srl protiv Regione Siciliana – Assessorato regionale della salute – Dipartimento regionale per la pianificazione i dr.
      (Predmet C-142/20)
      (2020/C 209/21)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev:

      Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Italija)

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Analisi G. Caracciolo srl

         Druge stranke u žalbenom postupku: Regione Siciliana – Assessorato regionale della salute – Dipartimento regionale per la pianificazione, Regione Sicilia – Assessorato della salute – Dipartimento per le attività sanitarie e osservatorio, Accredia – Ente Italiano di Accreditamento, Azienda sanitaria provinciale di Palermo

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li Uredbi (EZ) br. 765/2008 (1) nacionalno zakonodavstvo (poput članka 40. Zakona br. 88 iz 2009.) ako se tumači na način da se njime dopušta da akreditacijsku djelatnost mogu provoditi tijela koja nemaju sjedište u jednoj od država Europske unije, te stoga, ne obraćajući se jedinstvenom akreditacijskom tijelu, u slučajevima u kojima ta tijela jamče poštovanje normi UNI CEI EN ISO/IEC 17025 i UNI CEI EN ISO/IEC 17011 i dokažu, i na temelju sporazumâ o uzajamnom priznavanju, da posjeduju kvalifikaciju koja se u bitnome može izjednačiti s kvalifikacijom jedinog tijela iz Uredbe br. 765/2008?

                  2.

                  Povređuju li se, s obzirom na članak 56. UFEU-a, članke 20. i 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima kao i članak 102. UFEU-a, Uredbom (EZ) br. 765/2008 u slučajevima u kojima se njome na državnoj razini uspostavlja sustav značajnog monopola na nacionalnoj razini akreditacijskih djelatnosti kroz sustav „jedinog tijela”, načela primarnog prava Europske unije i konkretno, načela slobodnog pružanja usluga i nediskriminacije, zabrane različitog postupanja, kao i pravila o tržišnom natjecanju kojima se zabranjuju monopoli?

         (1)  Uredba (EZ) br. 765/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. srpnja 2008. o utvrđivanju zahtjeva za akreditaciju i za nadzor tržišta u odnosu na stavljanje proizvoda na tržište i o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 339/93 (SL 2008., L 218, str. 30.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 51., str. 154.)


title: Predmet C-143/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. ožujka 2020. uputio Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Poljska) – A protiv O

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. ožujka 2020. uputio Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Poljska) – A protiv O
      (Predmet C-143/20)
      (2020/C 209/22)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: A

         Tuženik: O

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 185. stavak 3. točku (i) Direktive 2009/138/EZ od 25. studenoga 2009. o osnivanju i obavljanju djelatnosti osiguranja i reosiguranja (1), članak 36. stavak 1. u vezi s točkom 12. dijela A Priloga III. Direktivi 2002/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. studenoga 2002. o životnom osiguranju (2) tumačiti na način da je osiguravatelj ili ugovaratelj osiguranja (koji nudi takvo osiguranje, distribuira osiguravajući proizvod, „prodaje” osiguranje) u slučaju ugovora o životnom osiguranju povezanih s udjelima u investicijskom fondu (o kapitalnom životnom osiguranju) u kojem su temeljna imovina fonda izvedenice (ili strukturirani financijski instrumenti u koje su uključene izvedenice) osiguraniku dužan priopćiti informacije o prirodi, opis vrste, karakteristike (eng. indication of the nature, njem. Angabe der Art., fr. indications sur la nature) temeljnog instrumenta (izvedenice ili strukturiranog financijskog instrumenta u koji je uključena izvedenica) ili je pak dostatna samo naznaka vrste temeljnih (osnovnih) imovina, a da se pritom ne pružaju informacije o karakteristikama tog instrumenta?

                  2.

                  U slučaju da je odgovor na prvo pitanje da je osiguravatelj ili ugovaratelj osiguranja (koji nudi takvo osiguranje, distribuira osiguravajući proizvod, „prodaje” osiguranje povezano s udjelima u investicijskom fondu, odnosno kapitalno životno osiguranje) potrošaču dužan priopćiti informacije o prirodi, opis vrste, karakteristike temeljnog instrumenta (izvedenice ili strukturiranog financijskog instrumenta u koji je uključena izvedenica), treba li članak 185. stavak 3. točku (i) Direktive 2009/138/EZ, članak 36. stavak 1. u vezi s točkom 12. dijela A Priloga III. Direktivi 2002/83/EZ tumačiti na način da informacije o prirodi, opis vrste, karakteristike temeljnog instrumenta (izvedenice ili strukturiranog financijskog instrumenta u koji je uključena izvedenica), koje su pružene osiguraniku, moraju sadržavati informacije istovjetne onima koje se zahtijevaju na temelju članka 19. stavka 3. Direktive 2004/39/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o tržištima financijskih instrumenata te o izmjeni direktiva Vijeća 85/611/EEZ i 93/6/EEZ i Direktive 2000/12/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 93/22/EEZ (3), članka 24. stavka 4. Direktive 2014/65/EU od 15. svibnja 2014. o tržištu financijskih instrumenata i izmjeni Direktive 2002/92/EZ i Direktive 2011/61/EU (4), odnosno sveobuhvatne informacije o izvedenicama i predloženim strategijama ulaganja koje trebaju uključivati odgovarajuće upute i upozorenja o rizicima koji su povezani s ulaganjima u takve instrumente ili se odnose na pojedinačne strategije ulaganja, osobito informacije o metodologiji određivanja cijena temeljnog instrumenta koju primjenjuje osiguravatelj ili zastupnik za izračun tijekom razdoblja pokrića osiguranja, informacije o riziku povezanom s izvedenicom i njezinim izdavateljem, uključujući promjene vrijednosti izvedenica tijekom vremena, različite čimbenike koji određuju te promjene i razinu njihova utjecaja na vrijednost?

                  3.

                  Treba li članak 185. stavak 4. Direktive 2009/138/EZ tumačiti na način da je kod ugovora o životnom i doživotnom osiguranju s udjelima u investicijskom fondu (kapitalno životno osiguranje) gdje je temeljna imovina fonda izvedenica (ili strukturirani financijski instrument u koji je uključena izvedenica) osiguravatelj ili ugovaratelj osiguranja (koji nudi takvo osiguranje, distribuira osiguravajući proizvod, „prodaje” osiguranje) osiguraniku dužan pružiti informacije istovjetne onima koje se zahtijevaju na temelju članka 19. stavka 3. Direktive 2004/39/EZ, članka 24. stavka 4. Direktive 2014/65/EU, odnosno sveobuhvatne informacije o izvedenicama i predloženim strategijama ulaganja koje trebaju uključivati odgovarajuće upute i upozorenja o rizicima koji su povezani s ulaganjima u takve instrumente ili se odnose na pojedinačne investicijske strategije, osobito informacije o metodologiji određivanja cijena temeljnog instrumenta koju primjenjuje osiguravatelj ili zastupnik za izračun tijekom razdoblja pokrića osiguranja, informacije o riziku povezanom s izvedenicom i njezinim izdavateljem, uključujući promjene vrijednosti izvedenica tijekom vremena, različite čimbenike koji određuju te promjene i razinu njihova utjecaja na vrijednost?

                  4.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na drugo ili treće pitanje (ili na oba ta pitanja), predstavlja li činjenica da osiguravatelj ili ugovaratelj osiguranja koji nudi životno osiguranje povezano s udjelima u investicijskom fondu (kapitalno životno osiguranje) prilikom ponude osiguranja potrošaču, odnosno osiguraniku ne priopćava zahtijevane informacije (navedene u drugom i trećem pitanju) nepoštenu poslovnu praksu u smislu članka 5. Direktive 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ, direktiva 97/7/EZ, 98/27/EZ i 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (5), ili činjenica da se ne pružaju zahtijevane informacije predstavlja zavaravajuću poslovnu praksu u smislu članka 7. te direktive?

                  5.

                  U slučaju niječnog odgovora na drugo i treće pitanje, predstavlja li činjenica da osiguravatelj ili ugovaratelj osiguranja (koji nudi osiguranje, distribuira osiguravajući proizvod, „prodaje” životno osiguranje povezano s udjelima u investicijskom fondu (kapitalno životno osiguranje)) ne pruži jasne informacije potrošaču o tome da se sredstva investicijskog fonda (kapitalnog životnog osiguranja) ulažu u izvedenice (ili strukturirane proizvode u koje su uključene izvedenice) nepoštenu poslovnu praksu u smislu članka 5. Direktive o nepoštenoj poslovnoj praksi ili činjenica da se ne pružaju zahtijevane informacije predstavlja zavaravajuću poslovnu praksu u smislu članka 7. te direktive?

                  6.

                  U slučaju niječnog odgovora na drugo i treće pitanje, predstavlja li činjenica da osiguravatelj ili ugovaratelj osiguranja koji nudi životno osiguranje povezano s udjelima u investicijskom fondu (kapitalno životno osiguranje) potrošaču nije detaljno objasnio točne karakteristike instrumenta u koji se ulažu sredstva investicijskog fonda (kapitalnog životnog osiguranja) koja obuhvaćaju podatke o načelima funkcioniranja takvog instrumenta kada je riječ o izvedenici (ili strukturiranom instrumentu u koji je uključena izvedenica) nepoštenu poslovnu praksu u smislu članka 5. Direktive o nepoštenoj poslovnoj praksi ili činjenica da se ne pružaju zahtijevane informacije predstavlja zavaravajuću poslovnu praksu u smislu članka 7. te direktive?

         (1)  SL 2009., L 335, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 10., str. 153. i ispravak SL 2014., L 278, str. 24.

         (2)  SL 2002, L 345, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 10., str. 102.

         (3)  SL 2004, L 145, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 4., str. 29.

         (4)  SL 2014, L 173, str. 349.

         (5)  SL 2005,, L 149, str. 22.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 101.


title: Predmet C-151/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. ožujka 2020. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) – Bundeswettbewerbsbehörde protiv Nordzucker AG i dr.

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/17

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. ožujka 2020. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) – Bundeswettbewerbsbehörde protiv Nordzucker AG i dr.
      (Predmet C-151/20)
      (2020/C 209/23)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberster Gerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Bundeswettbewerbsbehörde

         Druge stranke u postupku: Nordzucker AG, Südzucker AG, Agrana Zucker GmbH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li treći kriterij koji se odnosi na primjenu načela „ne bis in idem”, utvrđen sudskom praksom Suda iz područja prava tržišnog natjecanja, točnije kriterij prema kojem se mora raditi o istom zaštićenom pravnom interesu, primijeniti i ako su tijela nadležna za tržišno natjecanje dviju država članica pozvana da na isto činjenično stanje i u odnosu na iste osobe osim nacionalnih pravila primijene i ista pravila prava Unije (u ovom predmetu: članak 101. UFEU-a)?
                  U slučaju potvrdnog odgovora na to pitanje:

                  2.

                  Postoji li u takvom slučaju usporedne primjene europskog i nacionalnog prava tržišnog natjecanja isti zaštićeni pravni interes?

                  3.

                  Osim toga, je li za primjenu načela „ne bis in idem” važno jesu li u vremenski gledano prvoj odluci o novčanoj kazni tijela nadležnog za tržišno natjecanje neke države članice činjenično uzeti u obzir učinci povrede prava tržišnog natjecanja na drugu državu članicu čije je tijelo nadležno za tržišno natjecanje tek nakon toga donijelo odluku u postupku vođenom u okviru prava tržišnog natjecanja?

                  4.

                  Je li u slučaju postupka u kojem se zbog sudjelovanja stranke u nacionalnom pokajničkom programu samo može utvrditi njezina povreda prava tržišnog natjecanja isto tako riječ o postupku u kojem se primjenjuje načelo „ne bis in idem” ili takvo puko utvrđenje povrede može uslijediti neovisno o ishodu ranijeg postupka u pogledu izricanja novčane kazne (u drugoj državi članici)?


title: Predmet C-161/20: Tužba podnesena 14. travnja 2020. – Europska komisija protiv Vijeća Europske unije

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/18

      Tužba podnesena 14. travnja 2020. – Europska komisija protiv Vijeća Europske unije
      (Predmet C-161/20)
      (2020/C 209/25)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: J.-F. Brakeland, E. Georgieva, S. L. Kalėda, W. Mölls, agenti)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Vijeća (1) iz Coreperovog akta od 5. veljače 2020., kojom se potvrđuje podnesak upućen Međunarodnoj pomorskoj organizaciji (IMO) o uvođenju smjernica o životnom ciklusu za procjenu emisija stakleničkih plinova održivih alternativnih goriva „od izvora do spremnika”, s ciljem njegova prosljeđivanja IMO-u od strane Predsjedništva Vijeća u ime država članica i Komisije;

                  —

                  održi na snazi učinke te odluke;

                  —

                  naloži Vijeću Europske unije snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba za poništenje koju je podnijela Komisija odnosi se na Odluku Vijeća iz Coreperovog akta od 5. veljače 2020., kojom se potvrđuje podnesak upućen Međunarodnoj pomorskoj organizaciji (IMO) o uvođenju smjernica o životnom ciklusu za procjenu emisija stakleničkih plinova održivih alternativnih goriva „od izvora do spremnika” (podnesak o stakleničkim plinovima), s ciljem njegova prosljeđivanja IMO-u od strane Predsjedništva Vijeća u ime država članica i Komisije.
      U prilog svojoj tužbi, Komisija ističe dva tužbena razloga.
      Kao prvo, Komisija smatra da se odlukom Vijeća povređuje isključiva nadležnost Unije iz članka 3. stavka 2. UFEU-a. Naime, Unija ima isključivu nadležnost u području obuhvaćenom podneskom o stakleničkim plinovima u smislu članka 3. stavka 2. UFEU-a jer je to područje u velikoj mjeri obuhvaćeno zajedničkim pravilima primjenjivima na situacije unutar EU-a u smislu ustaljene sudske prakse Suda.
      Kao drugo, Komisija smatra da se odlukom Vijeća povređuju institucijske ovlasti Komisije iz članka 17. stavka 1. UEU-a jer samo Komisija ima pravo djelovati u ime Unije i osigurati njezino vanjsko predstavljanje.

         (1)  Dokument Vijeća ST 6287/20 od 24. veljače 2020.


title: Predmet C-169/20: Tužba podnesena 23. travnja 2020. — Europska komisija protiv Portugalske Republike

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/19

      Tužba podnesena 23. travnja 2020. — Europska komisija protiv Portugalske Republike
      (Predmet C-169/20)
      (2020/C 209/26)
      Jezik postupka: portugalski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: M. França i C. Perrin, agenti)

         Tuženik: Portugalska Republika

         Tužbeni zahtjev

                  —

                  da se utvrdi da je Portugalska Republika povrijedila svoje obveze koje ima na temelju članka 110. Ugovora o funkcioniranju Europske unije jer u okviru izračuna poreza na registraciju nije uzela u obzir gubitak vrijednosti komponente koja se odnosi na okoliš u izračunu vrijednosti primjenjive na rabljena vozila uvezena na državno područje navedene države članice i kupljena u drugim državama članicama.

                  —

                  da naloži Portugalskoj Republici snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Portugalskim zakonodavstvom u pitanju uspostavlja se diskriminacija između oporezivanja uvezenog vozila i oporezivanja sličnog nacionalnog vozila. Načini i metoda izračuna koji su na snazi dovode do toga da se uvezeno vozilo gotovo uvijek više oporezuje.
      Ta situacija je tim više zabrinjavajuća jer je protivna sudskoj praksi Suda: portugalsko zakonodavstvo koje se odnosi na izračun poreza koji se primjenjuje na rabljena vozila kupljena u drugim državama članicama već se razmatralo u ranijim postupcima zbog povrede i u više presuda Suda.
      Portugalskim zakonodavstvom ne jamči se da rabljena vozila uvezena iz drugih država članica neće biti oporezivana za iznos koji premašuje porez koji se primjenjuje na slična rabljena nacionalna vozila. To se može objasniti činjenicom da se komponenta koja se odnosi na okoliš, a koristi se za izračun vrijednosti rabljenog vozila, zbog izmjene zakonodavstva 2016. nije primjenjivala uzimajući u obzir amortizaciju.
      Iz prethodno navedenog proizlazi da amortizacijska tablica koja je donesena u nacionalnom zakonodavstvu ne dovodi do razumnog približavanja stvarnoj vrijednosti uvezenih rabljenih vozila. Stoga, plaćeni iznos za registraciju uvezenog rabljenog vozila premašuje iznos koji se odnosi na slično rabljeno vozilo koje je u Portugalu već registrirano, što potvrđuje povredu članka 110. UFEU-a i sudske prakse Suda.


title: Predmet C-180/20: Tužba podnesena 24. travnja 2020. – Europska Komisija protiv Vijeća Europske unije

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/20

      Tužba podnesena 24. travnja 2020. – Europska Komisija protiv Vijeća Europske unije
      (Predmet C-180/20)
      (2020/C 209/27)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Europska Komisija (zastupnici: M. Kellerbauer, T. Ramopoulos, agenti)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Vijeća (EU) 2020/245 (1) od 17. veljače 2020. o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u okviru Vijeća za partnerstvo osnovanog Sveobuhvatnim i pojačanim sporazumom o partnerstvu između Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju i njihovih država članica, s jedne strane, i Republike Armenije, s druge strane (u daljnjem tekstu: CEPA), u pogledu donošenja poslovnikâ Vijeća za partnerstvo, Odbora za partnerstvo, pododborâ i ostalih tijela koje je osnovalo Vijeće za partnerstvo te utvrđivanja popisa pododbora, za primjenu tog sporazuma s izuzetkom njegove glave II. (u daljnjem tekstu: Odluka Vijeća 2020/245) i Odluku Vijeća (EU) 2020/246 (2) od 17. veljače 2020. o stajalištu koje treba zauzeti u ime Europske unije u okviru Vijeća za partnerstvo osnovanog CEPA-om, u pogledu donošenja poslovnikâ Vijeća za partnerstvo, Odbora za partnerstvo, pododborâ i ostalih tijela koje je osnovalo Vijeće za partnerstvo te utvrđivanja popisa pododbora, za primjenu glave II. tog sporazuma (u daljnjem tekstu: Odluka Vijeća 2020/246);

                  —

                  naloži Vijeću Europske unije snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Komisija tvrdi da je (i.) isključenje glave II. CEPA-e iz područja primjene Odluke Vijeća 2020/245; (ii.) donošenje zasebne Odluke Vijeća 2020/246 koja se odnosi samo na glavu II. CEPA-e, koja se temelji na materijalnopravnoj osnovi članka 37. UEU-a; i (iii.) dodavanje drugog podstavka članka 218. stavka 8. UFEU-a, kojim se propisuje da Vijeće odlučuje jednoglasno kada se sporazum odnosi na područje za koje je potrebna jednoglasna odluka, u suprotnosti s tumačenjem Ugovora koje proizlazi iz sudske prakse Suda.
      Navedeni tužbeni razlog poduprijet je sljedećim argumentima:
      Kao prvo, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, materijalnopravnu osnovu Odluke Vijeća koja se temelji na članku 218. stavku 9. UFEU-a o stajalištu koje treba zauzeti u ime Unije u okviru tijela osnovanih sporazumom, treba odrediti u skladu s težištem sporazuma kao cjelinom. CEPA se uglavnom odnosi na trgovačku i razvojnu suradnju kao i trgovinu u području prijevoznih usluga dok poveznice između CEPA-e i ZVSP-a nisu dovoljno značajne da bi mogle osigurati materijalnopravnu osnovu u okviru ZVSP-a u vezi sa sporazumom kao cjelinom. Prema tome, Vijeće je pogrešno uključilo članak 37. UEU-a u pravnu osnovu Odluke 2020/246, te je ta odluka pogrešno donesena u skladu s pravilom o glasovanju kojim se zahtijeva jednoglasnost.
      Kao drugo, Unijine institucije nemaju mogućnost da na umjetan način jedan akt podijele na različite dijelove i na taj način stvore dijelove s različitim težištima kako bi im se omogućilo zaobilaženje zahtjeva iz članka 13. UEU-a da svaka institucija djeluje u granicama nadležnosti koje su joj dodijeljene Ugovorima te u skladu s postupcima, uvjetima i ciljevima navedenima u njima. Ako Vijeće utvrdi stajalište koje treba zauzeti u ime Unije u okviru tijela osnovanog sporazumom u skladu s člankom 218. stavkom 9. UFEU-a o pravilima koja uređuju djelovanje tog tijela u svim odredbama sporazuma, dijeljenje odluke Vijeća ne može se opravdati. Budući da se u okviru CEPA-e ne razlikuju pravila postupka koja se primjenjuju kada dotična tijela djeluju u okviru glave II. odnosno drugih glava CEPA-e, Vijeće je počinilo pogrešku kad je donijelo dvije zasebne odluke, od kojih se jedna odnosi isključivo na glavu II. CEPA-e.

         (1)  SL 2020., L 52, str. 3.

         (2)  SL 2020., L 52, str. 5.


title: Predmet T-653/18: Presuda Općeg suda od 26. ožujka 2020. – Armani protiv EUIPO-a – Asunción (GIORGIO ARMANI le Sac 11) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije GIORGIO ARMANI le sac 11 – Raniji nacionalni verbalni i figurativni žigovi LESAC i lesac – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Sličnost znakova – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 – Stvarna uporaba ranijeg žiga – Članak 47. stavci 2. i 3. Uredbe 2017/1001”)

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/22

      Presuda Općeg suda od 26. ožujka 2020. – Armani protiv EUIPO-a – Asunción (GIORGIO ARMANI le Sac 11)
      (Predmet T-653/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije GIORGIO ARMANI le sac 11 - Raniji nacionalni verbalni i figurativni žigovi LESAC i lesac - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Sličnost znakova - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 - Stvarna uporaba ranijeg žiga - Članak 47. stavci 2. i 3. Uredbe 2017/1001”)
      (2020/C 209/28)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Giorgio Armani SpA (Milano, Italija) (zastupnik: S. Martínez-Almeida y Alejos-Pita, odvjetnica)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: H. O’Neill, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Felipe Domingo Asunción (Madrid, Španjolska)

         Predmet

      Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 13. kolovoza 2018. (predmet R 2462/2017-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između F. D. Asunción i društva Giorgio Armani.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Giorgio Armani SpA nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 25 od 21.1.2019.


title: Predmet T-654/18: Presuda Općeg suda od 26. ožujka 2020. – Armani protiv EUIPO-a – Asunción (le Sac 11) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije le sac 11 – Raniji nacionalni verbalni i figurativni žigovi LESAC i lesac – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Sličnost znakova – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 – Stvarna uporaba ranijeg žiga – Članak 47. stavci 2. i 3. Uredbe 2017/1001”)

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/22

      Presuda Općeg suda od 26. ožujka 2020. – Armani protiv EUIPO-a – Asunción (le Sac 11)
      (Predmet T-654/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije le sac 11 - Raniji nacionalni verbalni i figurativni žigovi LESAC i lesac - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Sličnost znakova - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 - Stvarna uporaba ranijeg žiga - Članak 47. stavci 2. i 3. Uredbe 2017/1001”)
      (2020/C 209/29)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Giorgio Armani SpA (Milano, Italija) (zastupnik: S. Martínez-Almeida y Alejos-Pita, odvjetnica)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: H. O’Neill, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Felipe Domingo Asunción (Madrid, Španjolska)

         Predmet

      Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 13. kolovoza 2018. (predmet R 2464/2017-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između F. D. Asuncióna i društva Giorgio Armani.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Giorgio Armani SpA nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 25, 21. 1. 2019.


title: Predmet T-707/18: Presuda Općeg suda od 29. travnja 2020. – Tilly-Sabco protiv Vijeća i Komisije („Poljoprivreda – Izvozne subvencije – Meso peradi – Uredba (EU) 2018/1277 donesena nakon što je Provedbena uredba (EU) br. 689/2013 poništena presudom Suda – Nadležnost donositelja akta – Zlouporaba postupka – Obveza obrazlaganja – Izvanugovorna odgovornost – Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila koje dodjeljuje prava pojedincima – Šteta”)

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/23

      Presuda Općeg suda od 29. travnja 2020. – Tilly-Sabco protiv Vijeća i Komisije
      (Predmet T-707/18) (1)

      („Poljoprivreda - Izvozne subvencije - Meso peradi - Uredba (EU) 2018/1277 donesena nakon što je Provedbena uredba (EU) br. 689/2013 poništena presudom Suda - Nadležnost donositelja akta - Zlouporaba postupka - Obveza obrazlaganja - Izvanugovorna odgovornost - Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila koje dodjeljuje prava pojedincima - Šteta”)
      (2020/C 209/30)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Tilly-Sabco (Guerlesquin, Francuska) (zastupnici: R. Milchior i S. Charbonnel, odvjetnici)

         Tuženici: Vijeće Europske unije (zastupnici: D. Komilaki i M. Alver, agenti), Europska komisija (zastupnici: A. Lewis i B. Hofstötter, agenti)

         Predmet

      S jedne strane, zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Uredbe Vijeća (EU) 2018/1277 od 18. rujna 2018. o utvrđivanju izvoznih subvencija za meso peradi (SL 2018., L 239, str. 1.) i, s druge strane, zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a za naknadu štete koju je tužitelj navodno pretrpio zbog činjenice da su navedene izvozne subvencije za razdoblje od 19. srpnja do 31. prosinca 2013. bile određene u iznosu od nula eura.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Tilly-Sabco nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 54, 11. 2. 2019.


title: Predmet T-752/18: Presuda Općeg suda od 26. ožujka 2020. – Tecnodidattica protiv EUIPO-a (Oblik stalka globusa i lampe) („Žig Europske unije – Prijava trodimenzionalnog žiga Europske unije – Oblik stalka globusa i lampe – Apsolutni razlog za odbijanje – Znak koji se isključivo sastoji od oblika proizvoda koji je potreban kako bi se postigao tehnički rezultat – Članak 7. stavak 1. točka (e) podtočka ii. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (e) podtočka ii. Uredbe (EU)2017/1001) – Nepostojanje ukrasnih ili domišljatih elemenata koji imaju važnu ili bitnu ulogu”)

text:
               22.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 209/24

      Presuda Općeg suda od 26. ožujka 2020. – Tecnodidattica protiv EUIPO-a (Oblik stalka globusa i lampe)
      (Predmet T-752/18) (1)

      („Žig Europske unije - Prijava trodimenzionalnog žiga Europske unije - Oblik stalka globusa i lampe - Apsolutni razlog za odbijanje - Znak koji se isključivo sastoji od oblika proizvoda koji je potreban kako bi se postigao tehnički rezultat - Članak 7. stavak 1. točka (e) podtočka ii. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (e) podtočka ii. Uredbe (EU)2017/1001) - Nepostojanje ukrasnih ili domišljatih elemenata koji imaju važnu ili bitnu ulogu”)
      (2020/C 209/31)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Tecnodidattica SpA (San Colombano Certenoli, Italija) (zastupnici: S. Corona i F. Corona, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: L. Rampini, agent)

         Predmet

      Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 9. listopada 2018. (predmet R 76/2017-2), koja se odnosi na prijavu za registraciju trodimenzionalnog znaka u obliku stalka globusa i lampe kao žiga Europske unije.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Tecnodidattica SpA nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 72 od 25. 2. 2019.