title: Predmet T-715/14: Presuda Općeg suda od 13. rujna 2018. – Rosneft i dr. protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini — Obveza obrazlaganja — Očita pogreška u ocjeni — Prava obrane i pravo na djelotvornu sudsku zaštitu — Sporazum o partnerstvu i suradnji između Europske unije i Rusije — Pravo vlasništva — Jednako postupanje — Proporcionalnost — Zlouporaba ovlasti — Pravna sigurnost”)

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/13

      Presuda Općeg suda od 13. rujna 2018. – Rosneft i dr. protiv Vijeća
      (Predmet T-715/14) (1)

      ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini - Obveza obrazlaganja - Očita pogreška u ocjeni - Prava obrane i pravo na djelotvornu sudsku zaštitu - Sporazum o partnerstvu i suradnji između Europske unije i Rusije - Pravo vlasništva - Jednako postupanje - Proporcionalnost - Zlouporaba ovlasti - Pravna sigurnost”))
      (2018/C 392/16)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: PAO Rosneft Oil Company, ranije NK Rosneft OAO (Moskva, Rusija), RN-Shelf-Arctic OOO (Moskva), AO RN-Shelf-Far East, ranije RN-Shelf-Dalniy Vostok ZAO (Južno-Sahalinsk, Rusija), RN-Exploration OOO (Moskva), Tagulskoe OOO (Krasnojarsk, Rusija) (zastupnici: u početku T. Beazley, QC, zatim L. Van den Hende, J. Charles, odvjetnici, M. Schonberg i K. Krissinel, solicitors)

         Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: S. Boelaert i B. Driessen, agenti)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske (zastupnici: u početku C. Brodie, zatim V. Kaye, zatim S. Brandon, zatim C. Crane te naposljetku R. Fadoju, agenti, uz asistenciju C. Banner, barrister), Europska komisija (zastupnici: L. Havas, T. Scharf i D. Gauci, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje članka 1. stavka 2. točaka (b) do (d) i članka 1. stavka 3. Priloga III. Odluci Vijeća 2014/512/ZVSP od 31. srpnja 2014. o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini (SL 2014., L 229, str. 13.), kako je izmijenjena Odlukom Vijeća 2014/659/ZVSP od 8. rujna 2014. (SL 2014., L 271, str. 54.), Odlukom Vijeća 2014/872/ZVSP od 4. prosinca 2014. (SL 2014., L 349, str. 58.), Odlukom Vijeća (ZVSP) 2015/971 od 22. lipnja 2015. (SL 2015., L 157, str. 50.), Odlukom Vijeća (ZVSP) 2015/2431 od 21. prosinca 2015. (SL 2015., L 334, str. 22.), Odlukom Vijeća (ZVSP) 2016/1071 od 1. srpnja 2016. (SL 2016., L 178, str. 21.) i Odlukom Vijeća (ZVSP) 2016/2315 od 19. prosinca 2016. (SL 2016., L 345, str. 65.), kao i članaka 3. i 3a, članka 4. stavaka 3. i 4. Priloga II., članka 5. stavka 2. točaka (b) do (d) i članka 5. stavka 3. Priloga VI. te članka 11. Uredbe Vijeća (EU) br. 833/2014 od 31. srpnja 2014. o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini (SL 2014., L 229, str. 1.), kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EU) br. 960/2014 od 8. rujna 2014. (SL 2014., L 271, str. 3.) i Uredbom Vijeća (EU) br. 1290/2014 od 4. prosinca 2014. (SL 2014., L 349, str. 20.).

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvima PAO Rosneft Oil Company, RN-Shelf-Arctic OOO, AO RN-Shelf-Far East, RN-Exploration OOO i Tagulskoe OOO nalaže se snošenje vlastitih troškova i troškova Vijeća Europske unije.

                  3.

                  Europska komisija i Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 431, 1. 12. 2014.


title: Predmet C-464/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. srpnja 2018. uputio Juzgado de lo Mercantil de Gerona (Španjolska) – ZX protiv Ryanair DAC

text:
               29.10.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 392/4

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. srpnja 2018. uputio Juzgado de lo Mercantil de Gerona (Španjolska) – ZX protiv Ryanair DAC
      (Predmet C-464/18)
      (2018/C 392/07)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de lo Mercantil de Gerona

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: ZX

         Tuženik: Ryanair DAC

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Zahtijeva li prešutna prorogacija nadležnosti, koja je propisana i uređena člankom 26. Uredbe (EU) br. 1215/2012 (1) u svim svojim aspektima autonomno i zajedničko tumačenje za sve države članice, koje se stoga ne može uvjetovati ograničenjima sadržanima u nacionalnim pravilima država članica o sudskoj nadležnosti?

                  2.

                  Je li prešutna prorogacija nadležnosti, koja je propisana i uređena člankom 26. Uredbe (EU) br. 1215/2012, „čisto” pravilo o međunarodnoj sudskoj nadležnosti koje samo određuje sudove jedne države članice, ali koje precizno određivanje mjesno nadležnog suda prepušta postupovnom pravu te države članice, ili je, pak, nasuprot tomu, riječ o pravilu koje se odnosi i na međunarodnu sudsku nadležnost i na mjesnu nadležnost?

                  3.

                  S obzirom na okolnosti slučaja, je li spor koji se odnosi na let koji pruža poduzeće s domicilom u drugoj državi članici, čije je mjesto polaska ili odredišta u državi članici u kojoj navedeno poduzeće ima podružnicu koja mu pruža pomoćne usluge i za koji karte nisu bile kupljene posredstvom navedene podružnice, spor koji nastaje iz poslovanja podružnice, predstavništva ili druge poslovne jedinice, čime se uspostavlja poveznica propisana pravilom o nadležnosti iz članka 7. točke 5. Uredbe (EU) br. 1215/2012?

         (1)  Uredba (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2012., L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289. i ispravci SL 2014., L 160, str. 40.; SL 2016., L 202, str. 57.)


title: Predmet T-266/17: Presuda Općeg suda od 20. rujna 2018. – Kwizda Holding protiv EUIPO-a – Dermapharm (UROAKUT) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Europske unije UROAKUT — Raniji nacionalni i međunarodni figurativni žigovi UroCys — Relativni razlog za odbijanje — Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu — Ovlast preinačavanja — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”

text:
               5.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/34

      Presuda Općeg suda od 20. rujna 2018. – Kwizda Holding protiv EUIPO-a – Dermapharm (UROAKUT)
      (Predmet T-266/17) (1)

      ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije UROAKUT - Raniji nacionalni i međunarodni figurativni žigovi UroCys - Relativni razlog za odbijanje - Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu - Ovlast preinačavanja - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)
      (2018/C 399/46)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Kwizda Holding GmbH (Beč, Austrija) (zastupnici: L. Wiltschek, D. Plasser i K. Majchrzak, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: S. Hanne, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Dermapharm GmbH (Beč) (zastupnici: H. Kunz-Hallstein i R. Kunz-Hallstein, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 7. ožujka 2017. (predmet R 1221/2016-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Dermapharm i Kwizda Holding.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se odluka četvrtog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 7. ožujka 2017. (predmet R 1221/2016-4).

                  2.

                  Odbija se prigovor društva Dermapharm GmbH.

                  3.

                  EUIPO će snositi vlastite troškove kao i one društva Kwizda Holding GmbH, uključujući one nastale u postupku pred žalbenim vijećem.

                  4.

                  Dermapharm će snositi vlastite troškove.

         (1)  SL C 202, 26. 6. 2017.


title: Predmet T-536/18: Tužba podnesena 11. rujna 2018. – Société des produits Nestlé protiv EUIPO-a – European Food (fitness)

text:
               5.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/47

      Tužba podnesena 11. rujna 2018. – Société des produits Nestlé protiv EUIPO-a – European Food (fitness)
      (Predmet T-536/18)
      (2018/C 399/62)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Société des produits Nestlé SA (Vevey, Švicarska) (zastupnici: A. Jaeger-Lenz, A. Lambrecht, C. Elkemann, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: European Food SA (Păntășești, Rumunjska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije fitness – Žig Europske unije br. 2 470 326

         Postupak pred EUIPO-om: postupak za proglašavanje žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 6. lipnja 2018. u predmetu R 755/2018-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  odbije žalbu protiv odluke Odjela za poništaje 5802 C od 18. listopada 2013.;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 72. stavka 6. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 95. stavka 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (c) u vezi s člankom 59. stavkom 1. točkom (a) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) u vezi s člankom 59. stavkom 1. točkom (a) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Presuda Suda od 14. lipnja 2018. u predmetu E-16/17 – Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda (Propust države EFTA-e da ispuni svoje obveze Neprovedba Uredba (EU) br. 231/2013)

text:
               15.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 414/11

      PRESUDA SUDA
      od 14. lipnja 2018.
      u predmetu E-16/17
      Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda

         (Propust države EFTA-e da ispuni svoje obveze Neprovedba Uredba (EU) br. 231/2013)

      (2018/C 414/13)
      U predmetu E-16/17, Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda – ZAHTJEV za izjavu da Island nije ispunio svoje obveze iz akta iz članka 7. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru jer u svojem pravnom poretku nije proveo akt iz točke 31.bba Priloga IX. tom Sporazumu (Delegirana uredba Komisije (EU) br. 231/2013 od 19. prosinca 2012. o dopuni Direktive 2011/61/EU Europskog parlamenta i Vijeća u odnosu na izuzeća, opće uvjete poslovanja, depozitare, financijsku polugu, transparentnost i nadzor), kako je prilagođen Sporazumu njegovim Protokolom 1., Sud, u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik, Per Christiansen i Bernd Hammermann (sudac-izvjestitelj), suci, presudio je 14. lipnja 2018. kao u izreci:
      Sud:

                  1.

                  Izjavljuje da Island nije ispunio svoje obveze iz članka 7. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru jer u svojem pravnom poretku nije proveo akt iz točke 31.bba Priloga IX. tom Sporazumu (Delegirana uredba Komisije (EU) br. 231/2013 оd 19. prosinca 2012. o dopuni Direktive 2011/61/EU Europskog parlamenta i Vijeća u odnosu na izuzeća, opće uvjete poslovanja, depozitare, financijsku polugu, transparentnost i nadzor), kako je prilagođen Sporazumu njegovim Protokolom 1.

                  2.

                  Nalaže Islandu plaćanje troškova postupka.


title: Predmet C-603/18 P: Žalba koju su 24. rujna 2018. podnijeli Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC i dr. protiv presude Općeg suda (četvrto prošireno vijeće) od 13. srpnja 2018. u predmetu T-680/13: Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC i drugi protiv Vijeća Europske unije i dr.

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/27

      Žalba koju su 24. rujna 2018. podnijeli Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC i dr. protiv presude Općeg suda (četvrto prošireno vijeće) od 13. srpnja 2018. u predmetu T-680/13: Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC i drugi protiv Vijeća Europske unije i dr.
      (Predmet C-603/18 P)
      (2018/C 427/35)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC i dr. (zastupnik: P. Tridimas, Barrister)

         Druge stranke u postupku: Vijeće Europske unije, Europska komisija, Europska središnja banka, Euroskupina, koju zastupa Vijeće Europske unije, Europska unija, koju zastupa Europska komisija

         Zahtjevi

      Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda;

                  —

                  usvoji zahtjeve žalitelja istaknute u postupku pred Općim sudom;

                  —

                  naloži drugim strankama u postupku snošenje troškova postupka povodom ove žalbe i postupka pored Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelji smatraju da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava jer je:

                  (a)

                  utvrdio da Europskupina nije zahtijevala od Cipra poduzimanje mjera koje su im nanijele gubitak ili da se te mjere nisu zahtijevale aktivnostima koje se mogu pripisati EU-u.

                  (b)

                  zaključio da priopćenje za medije ESB-a od 21. ožujka 2013. nije nanijelo štetu žaliteljima;

                  (c)

                  zaključio da određenim drugim aktima druge stranke u postupku od Cipra nisu zahtijevale da nastavi primjenjivati štetne mjere i/ili nisu zahtijevale donošenje štetnih mjera koje su uvedene izmjenama štetnih uredbi 30. srpnja 2013.;

                  (d)

                  zaključio da se nisu sve štetne mjere zahtijevale Odlukom Vijeća 2013/236 (1);

                  (e)

                  zaključio da nije došlo do teške povrede prava vlasništva, kako je zaštićeno člankom 17. stavkom 1. Povelje EU-a o temeljnim pravima i člankom 1. Protokola 1. uz Europsku konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda; načela zaštite legitimnih očekivanja; i načela nediskriminacije.

            Žalitelji tvrde da štetne mjere ne udovoljavaju uvjetu da se ograničenja prava vlasništva moraju propisati zakonom i uvjetu proporcionalnosti. Oni smatraju da je postupanje drugih stranaka u postupku stvorilo legitimna očekivanja da se neće primijeniti nikakve bail-in mjere koje bi „srezale” njihovu imovinu. Oni smatraju da su kao deponenti i/ili dioničari Bank of Cyprus i Laiki bili diskriminirani, inter alia, u odnosu na deponente i dioničare drugih banaka u državama članicama Eurozone koje su imale koristi od financijske pomoći poput one koja je pružena Cipru.

         (1)  Odluka Vijeća od 25. travnja 2013. upućena Cipru o posebnim mjerama za ponovnu uspostavu financijske stabilnosti i održivog rasta (SL 2013., L 141, str. 32.).


title: Predmet T-555/18: Tužba podnesena 18. rujna 2018. – Medrobotics protiv EUIPO-a – (See More. Reach More. Treat More.)

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/90

      Tužba podnesena 18. rujna 2018. – Medrobotics protiv EUIPO-a – (See More. Reach More. Treat More.)
      (Predmet T-555/18)
      (2018/C 427/118)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Medrobotics Corp. (Raynham, Massachusetts, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: B. Bittner i U. Heinrich, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava za verbalni žig Europske unije See More. Reach More. Treat More. – prijava za registraciju br. 17 205 055

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 18. srpnja 2018. u predmetu R 463/2018-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-12/17: Presuda Općeg suda od 27. rujna 2018. – Mellifera protiv Komisije („Zaštita potrošača — Provedbena uredba (EU) 2016/1056 — Provedbena uredba koja se odnosi na produljenje razdoblja važenja odobrenja aktivne tvari „glifosat” — Uredba (EZ) br. 1367/2006 — Zahtjev za interno preispitivanje — Članak 2. stavak 1. točka (g) i članak 10. stavak 1. Uredbe br. 1367/2006 — Pojedinačne mjere — Arhuška konvencija”)

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/48

      Presuda Općeg suda od 27. rujna 2018. – Mellifera protiv Komisije
      (Predmet T-12/17) (1)

      („Zaštita potrošača - Provedbena uredba (EU) 2016/1056 - Provedbena uredba koja se odnosi na produljenje razdoblja važenja odobrenja aktivne tvari „glifosat” - Uredba (EZ) br. 1367/2006 - Zahtjev za interno preispitivanje - Članak 2. stavak 1. točka (g) i članak 10. stavak 1. Uredbe br. 1367/2006 - Pojedinačne mjere - Arhuška konvencija”)
      (2018/C 427/61)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung (Rosenfeld, Njemačka) (zastupnik: A. Willand, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: G. Gattinara i C. Hermes, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Komisijine Odluke Ares(2016) 6306335 od 8. studenoga 2016. kojom je odbijen zahtjev za interno preispitivanje na temelju članka 10. Uredbe (EZ) br. 1367/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. rujna 2006. o primjeni odredaba Arhuške konvencije o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša na institucije i tijela Zajednice (SL 2006., L 264, str. 13.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 20., str. 29.), Provedbene uredbe Komisije (EU) 2016/1056 od 29. lipnja 2016. o izmjeni Provedbene uredbe (EU) br. 540/2011 u pogledu produljenja roka valjanosti odobrenja aktivne tvari „glifosat” (SL 2016., L 173, str. 52.).

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Mellifera e.V., Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung se nalaže snošenje, osim vlastitih, i troškova Europske komisije.

         (1)  SL C 63, 27. 2. 2017.


title: Predmet T-17/17: Presuda Općeg suda od 4. listopada 2018. – Constantinescu protiv Parlamenta („Javna služba — Dužnosnici — Školovanje — Upis u cjelodnevni boravak — Odluka o upisu djeteta u cjelodnevni boravak različit od onog u koji je prethodno bilo upisano — Pogrešna naznaka tuženika u tužbi — Nedopuštenost — Odgovornost”)

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/49

      Presuda Općeg suda od 4. listopada 2018. – Constantinescu protiv Parlamenta
      (Predmet T-17/17) (1)

      („Javna služba - Dužnosnici - Školovanje - Upis u cjelodnevni boravak - Odluka o upisu djeteta u cjelodnevni boravak različit od onog u koji je prethodno bilo upisano - Pogrešna naznaka tuženika u tužbi - Nedopuštenost - Odgovornost”)
      (2018/C 427/62)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Radu Constantinescu (Kreuzweiler, Njemačka) (zastupnici: S. Rodrigues i A. Blot, odvjetnici)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: E. Taneva i L. Deneys, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a kojim se, s jedne strane, traži poništenje odluke Ureda za infrastrukturu i logistiku u Luksemburgu (OIL) o upisu tužiteljeva djeteta u cjelodnevni boravak u Europskoj školi Luxembourg II – Bertrange-Mamer i, prema tome, o odbijanju njegova upisa u cjelodnevni boravak u Europskoj školi Luxembourg I – Kirchberg, kao i odluke Europskog parlamenta od 7. listopada 2016. kojom je odbijena tužiteljeva žalba i kojim se, s druge strane, traži naknada imovinske i neimovinske štete koju je tužitelj navodno pretrpio.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbacuje.

                  2.

                  Europskom parlamentu nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 70, 6. 3. 2017.


title: Predmet T-561/18: Tužba podnesena 20. rujna 2018. – ITD i Danske Fragtmænd protiv Komisije

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/90

      Tužba podnesena 20. rujna 2018. – ITD i Danske Fragtmænd protiv Komisije
      (Predmet T-561/18)
      (2018/C 427/119)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport A/S (Padborg, Danska) i Danske Fragtmænd A/S (Åbyhøj, Danska) (zastupnik: L. Sandberg-Mørch, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi konačnu Odluku Komisije C(2018) 3169 od 28. svibnja 2018. u predmetu državne potpore SA.47707 (2018/N) – Državne naknade dodijeljene PostNord-u za pružanje univerzalnih poštanskih usluga – Danska; (1)

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu jedan tužbeni razlog, koji se odnosi na to da Komisija nije pokrenula formalni istražni postupak predviđen člankom 108. stavkom 2. UFEU-a, unatoč ozbiljnim poteškoćama u ocjeni navedenih mjera. Taj tužbeni razlog temelji se na dva niza argumenata koji se odnose na trajanje i okolnosti postupka prethodne istrage, kao i na sadržaj pobijane odluke.

                  —

                  Što se tiče sadržaja pobijane odluke, tužitelji tvrde, osobito, da: (i) naknada za obvezu pružanja univerzalne usluge nije spojiva s unutarnjim tržištem; (ii) državna jamstva ne predstavljaju postojeću potporu; (iii) izuzeće od PDV-a može se pripisati državi; (iv) pogrešna raspodjela troškova uključuje prijenos državnih sredstava i može se pripisati državi; i (v) dokapitalizacija od 23. veljače 2017. može se pripisati državi i dodjeljuje gospodarsku prednost Post Danmarku.

         (1)  SL 2018 L 360, str. 3.


title: Predmet C-470/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. srpnja 2018. uputio Hof van Cassatie (Belgija) – JM protiv État belge

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/5

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. srpnja 2018. uputio Hof van Cassatie (Belgija) – JM protiv État belge
      (Predmet C-470/18)
      (2018/C 427/08)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Hof van Cassatie

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj žalbe u kasacijskom postupku: JM

         Druga stranka u kasacijskom postupku: État belge

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da mu se u odnosu na porez na dodanu vrijednost u svim okolnostima protivi upotreba dokaza koji su stečeni povredom prava na poštovanje privatnog života zajamčenog člankom 7. Povelje ili dopušta nacionalno uređenje prema kojem sud koji mora odlučiti smije li se takav dokaz upotrijebiti kao temelj za utvrđivanje poreza na dodanu vrijednost mora provesti ocjenu kako je to opisano u točki 4. odluke kojom se upućuje prethodno pitanje?


title: Predmet T-565/18: Tužba podnesena 24. rujna 2018. – P. Krücken Organic protiv Komisije

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/91

      Tužba podnesena 24. rujna 2018. – P. Krücken Organic protiv Komisije
      (Predmet T-565/18)
      (2018/C 427/120)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: P. Krücken Organic GmbH (Mannheim, Njemačka) (zastupnik: H. Schmidt, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  naloži tuženiku da tužitelju plati 216 749,02 eura zajedno sa zateznim kamatama u visini osnovne kamatne stope Europske središnje banke uvećane za osam postotnih bodova godišnje kamate od dana podnošenja tužbe;

                  —

                  naloži tuženiku da stavi na raspolaganje sve dokumente koji su nastali u okviru aktivnosti društva ECOCERT SA prilikom pregleda dokumenata tijekom inspekcije proizvoda iz ekološke proizvodnje društava Erenhot Jinguyuan Grain and Oil Co. Ltd., 2051 Youyi Road North, Ernehot City, Xilingol League, Inner Mongolia Autonomous Region, Peoples Republic of China, osobito izvješća o inspekciji i pripadajuće dopise o ocjeni iz 2016., 2017. i 2018., koji su povezani s utvrđenjima, ocjenama i odlukama društva ECOCERT SA, koji su, u skladu s Prilogom V. Uredbi (EZ) br. 1935/2008, temelj za izdavanje potvrde o inspekciji br. 22904CN1700w13 od 19. rujna 2017. za 490 960 kg kolača od sezama iz ekološke proizvodnje i za naknadno poništenje te potvrde o inspekciji od strane društva ECOCERT SA;

                  —

                  obveže tuženika da,
                  zatraži da, sa svoje strane, kontrolne ustanove za proizvode iz ekološke proizvodnje, kojima je povjereno izvršavanje zadaća povezanih sa sustavom kontrole Europske unije ekološke proizvodnje u trećim zemljama, svakom uvozniku navedenom u rubrici 11 potvrde o inspekciji izdane u skladu s Prilogom V. Uredbi Komisije (EZ) br. 1235/2008 (1), osobito tužitelju, dostave svoje odluke o poništenju, opozivu ili proglašavanju nevaljanom potvrde o inspekciji izdane predmetnom uvozniku, osobito tužitelju, i prihvate bilo koju povezanu upravnu pritužbu i o njoj odluče, i
                  da od strane tuženika zadužene kontrolne ustanove za proizvode iz ekološke proizvodnje u trećim zemljama potakne da uvoznicima, osobito tužitelju, stave na raspolaganje dokumente koji se odnose na postupak ekološke kontrole, a koji su temelj takvih odluka, osobito izvješća o inspekciji i dopise o ocjeni, pri čemu dijelove koji podliježu zaštiti osobnih podataka treba zacrniti.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog svojoj tužbi tužitelj, među ostalim, ističe da je Komisija povrijedila svoju obvezu praćenja odgovarajućim mjerama aktivnosti društva ECOCERT SA, kao priznate kontrolne ustanove za proizvode iz ekološke proizvodnje u svrhu ekvivalentnosti u Kini, i time obvezu osiguranja da ono zadovoljavajuće ispunjava uvjete iz Uredbe Vijeća (EZ) br. 834/2007 (2).

         (1)  Uredba Komisije (EZ) br. 1235/2008 od 8. prosinca 2008. o detaljnim pravilima za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 834/2007 s obzirom na režime za uvoz ekoloških proizvoda iz trećih zemalja (SL 2008., L 334, str. 25.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 187.)

         (2)  Uredba Vijeća (EZ) br. 834/2007 od 28. lipnja 2007. o ekološkoj proizvodnji i označivanju ekoloških proizvoda i stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 2092/91 (SL 2007., L 189, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 139.)


title: Predmet T-24/17: Presuda Općeg suda od 10. listopada 2018. – LA Superquimica protiv EUIPO-a – D-Tack (D-TACK) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Europske unije D-TACK — Raniji nacionalni verbalni žig TACK — Dokaz stvarne uporabe ranijeg žiga — Uporaba u različitom obliku — Odbijanje prigovora — Članak 15. stavak 1. drugi podstavak točka (a) i članak 42. stavci 2. i 3. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji su postali članak 18. stavak 1. drugi podstavak točka (a) i članak 47. stavci 2. i 3. Uredbe (EU) 2017/1001) — Pravilo 20. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 2868/1995 (koje je postalo članak 8. stavci 1. i 7. Delegirane Uredbe (EU) 2018/625)”)

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/50

      Presuda Općeg suda od 10. listopada 2018. – LA Superquimica protiv EUIPO-a – D-Tack (D-TACK)
      (Predmet T-24/17) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije D-TACK - Raniji nacionalni verbalni žig TACK - Dokaz stvarne uporabe ranijeg žiga - Uporaba u različitom obliku - Odbijanje prigovora - Članak 15. stavak 1. drugi podstavak točka (a) i članak 42. stavci 2. i 3. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji su postali članak 18. stavak 1. drugi podstavak točka (a) i članak 47. stavci 2. i 3. Uredbe (EU) 2017/1001) - Pravilo 20. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 2868/1995 (koje je postalo članak 8. stavci 1. i 7. Delegirane Uredbe (EU) 2018/625)”)
      (2018/C 427/63)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: LA Superquimica, SA (Barcelona, Španjolska) (zastupnik: A. Canela Giménez, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (zastupnik: D. Gája, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: D-Tack GmbH (Hüttlingen, Njemačka)

         Predmet

      Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 15. studenoga 2016. (predmet R 1983/2015-4) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava LA Superquimica i D-Tack.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu LA Superquimica, SA nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 86, 20. 3. 2017.


title: Predmet T-568/18: Tužba podnesena 24. rujna 2018. – Local-e-motion protiv EUIPO-a – Volkswagen (WE)

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/92

      Tužba podnesena 24. rujna 2018. – Local-e-motion protiv EUIPO-a – Volkswagen (WE)
      (Predmet T-568/18)
      (2018/C 427/121)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Local-e-motion GmbH (Dorsten, Njemačka) (zastupnik: D. Sprenger, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Volkswagen AG (Wolfsburg, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: prijava za registraciju figurativnog žiga Europske unije WE s navođenjem crne, crvene i sive boje – prijava za registraciju br. 15 225 675

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 12. srpnja 2018. u predmetu R 128/2018-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  pobijanu odluku izmijeni na način da odbije prigovor;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-664/17: Rješenje Općeg suda od 18. rujna 2018. – eSlovensko protiv Komisije („Tužba za poništenje — Subvencije — Utvrđenje nepravilnosti — Komisijina odluka o administrativnoj sankciji — Isključenje iz sudjelovanja u postupcima javne nabave i dodjele bespovratnih sredstava koja se financiraju iz općeg proračuna Unije u dvogodišnjem trajanju — Upis u bazu podataka sustava ranog otkrivanja i isključenja — Osporavanje — Članak 76. točka (d) Poslovnika Općeg suda — Povreda formalnih zahtjeva — Nedopuštenost”)

text:
               26.11.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 427/71

      Rješenje Općeg suda od 18. rujna 2018. – eSlovensko protiv Komisije
      (Predmet T-664/17) (1)

      („Tužba za poništenje - Subvencije - Utvrđenje nepravilnosti - Komisijina odluka o administrativnoj sankciji - Isključenje iz sudjelovanja u postupcima javne nabave i dodjele bespovratnih sredstava koja se financiraju iz općeg proračuna Unije u dvogodišnjem trajanju - Upis u bazu podataka sustava ranog otkrivanja i isključenja - Osporavanje - Članak 76. točka (d) Poslovnika Općeg suda - Povreda formalnih zahtjeva - Nedopuštenost”)
      (2018/C 427/94)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: eSlovensko (Lučenec, Slovačka) (zastupnik: B. Fridrich, avocat)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: F. Dintilhac i L. Flynn, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Komisijine odluke od 21. lipnja 2017. o administrativnoj sankciji isključenja tužitelja iz sudjelovanja u postupcima javne nabave i dodjele bespovratnih sredstava koja se financiraju iz općeg proračuna Unije u trajanju od 24 mjeseca i posljedičnog upisivanja u bazu podataka sustava ranog otkrivanja i isključenja predviđenog člankom 108. stavkom 1. Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ, Euratom) br. 1605/2002 (SL 2012., L 298, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 248.).

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

                  2.

                  Društvo eSlovensko snosit će vlastite troškove kao i troškove Europske komisije.

         (1)  SL C 424, 11. 12. 2017.


title: Predmet C-191/17: Presuda Suda (peto vijeće) od 4. listopada 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof – Austrija) – Bundeskammer für Arbeiter und Angestellte protiv ING-DiBa Direktbank Austria Niederlassung der ING-DiBa AG (Direktiva 2007/64/EZ — Platne usluge na unutarnjem tržištu — Pojam „račun za plaćanje” — Eventualna uključenost štednog računa koji svojem korisniku omogućuje polaganje i podizanje sredstava putem tekućeg računa otvorenog na njegovo ime)

text:
               3.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 436/10

      Presuda Suda (peto vijeće) od 4. listopada 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof – Austrija) – Bundeskammer für Arbeiter und Angestellte protiv ING-DiBa Direktbank Austria Niederlassung der ING-DiBa AG
      (Predmet C-191/17) (1)

      ((Direktiva 2007/64/EZ - Platne usluge na unutarnjem tržištu - Pojam „račun za plaćanje” - Eventualna uključenost štednog računa koji svojem korisniku omogućuje polaganje i podizanje sredstava putem tekućeg računa otvorenog na njegovo ime))
      (2018/C 436/10)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberster Gerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Bundeskammer für Arbeiter und Angestellte

         Tuženik: ING-DiBa Direktbank Austria Niederlassung der ING-DiBa AG

         Izreka

      Članak 4. točku 14. Direktive 2007/64/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o platnim uslugama na unutarnjem tržištu i o izmjeni direktiva 97/7/EZ, 2002/65/EZ, 2005/60/EZ i 2006/48/EZ te stavljanju izvan snage Direktive 97/5/EZ treba tumačiti na način da pojam „račun za plaćanje” ne uključuje štedni račun koji omogućuje raspolaganje iznosima depozita po viđenju i s kojeg se transakcije polaganja i podizanja sredstava mogu obavljati samo putem tekućeg računa.

         (1)  SL C 239, 24. 7. 2017.


title: Predmet C-305/17: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 6. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Okresný súd Bratislava – Slovačka) – FENS spol. s r.o. protiv Slovenská republika – Úrad pre reguláciu sieťových odvetví (Zahtjev za prethodnu odluku — Slobodno kretanje robe — Carine — Davanja s istovrsnim učinkom — Pristojba na prijenos električne energije proizvedene na nacionalnom državnom području i namijenjene izvozu — Sukladnost takvog propisa s načelom slobodnog kretanja robe)

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/2

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 6. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Okresný súd Bratislava – Slovačka) – FENS spol. s r.o. protiv Slovenská republika – Úrad pre reguláciu sieťových odvetví
      (Predmet C-305/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Slobodno kretanje robe - Carine - Davanja s istovrsnim učinkom - Pristojba na prijenos električne energije proizvedene na nacionalnom državnom području i namijenjene izvozu - Sukladnost takvog propisa s načelom slobodnog kretanja robe))
      (2019/C 44/02)
      Jezik postupka: slovački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Okresný súd Bratislava

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: FENS spol. s r.o.

         Tuženik: Slovenská republika – Úrad pre reguláciu sieťových odvetví

         Izreka

      Članke 28. i 30. UFEU-a treba tumačiti na način da im se protivi propis države članice koji predviđa novčanu naknadu, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja se naplaćuje za električnu energiju izvezenu u drugu državu članicu ili treću zemlju samo onda kada je ona proizvedena na nacionalnom državnom području.

         (1)  SL C 269, 14. 8. 2017.


title: Predmet C-378/17: Presuda Suda (veliko vijeće) od 4. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court – Irska) – The Minister for Justice and Equality, The Commissioner of the Garda Síochána protiv Workplace Relations Commission (Zahtjev za prethodnu odluku — Jednako postupanje pri zapošljavanju — Direktiva 2000/78/EZ — Zabrana diskriminacije na temelju dobi — Zapošljavanje policijskih službenika — Nacionalno tijelo uspostavljeno zakonom s ciljem osiguravanja primjene prava Unije u određenom području — Ovlast neprimjene nacionalnog zakonodavstva koje nije u skladu s pravom Unije — Nadređenost prava Unije)

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/3

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 4. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court – Irska) – The Minister for Justice and Equality, The Commissioner of the Garda Síochána protiv Workplace Relations Commission
      (Predmet C-378/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Jednako postupanje pri zapošljavanju - Direktiva 2000/78/EZ - Zabrana diskriminacije na temelju dobi - Zapošljavanje policijskih službenika - Nacionalno tijelo uspostavljeno zakonom s ciljem osiguravanja primjene prava Unije u određenom području - Ovlast neprimjene nacionalnog zakonodavstva koje nije u skladu s pravom Unije - Nadređenost prava Unije))
      (2019/C 44/03)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Supreme Court

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: The Minister for Justice and Equality, The Commissioner of the Garda Síochána

         Tuženik: Workplace Relations Commission

         Izreka

      Pravo Unije i, osobito, načelo nadređenosti toga prava treba tumačiti na način da im se protive nacionalni propisi, poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, u skladu s kojima nacionalno tijelo uspostavljeno zakonom s ciljem osiguravanja primjene prava Unije u određenom području nije nadležno za donošenje odluke o neprimjeni pravila nacionalnog prava koje se protivi pravu Unije.

         (1)  SL C 283, 28. 8. 2018.


title: Predmet C-480/17: Presuda Suda (deseto vijeće) od 6. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Köln – Njemačka) – Frank Montag protiv Finanzamt Köln-Mitte (Zahtjev za prethodnu odluku — Sloboda poslovnog nastana — Izravno oporezivanje — Porez na dohodak — Odbitak od poreza doprinosa uplaćenih strukovnoj ustanovi za mirovinsko osiguranje i privatnom mirovinskom osiguranju — Isključenje za nerezidente)

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/3

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 6. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Köln – Njemačka) – Frank Montag protiv Finanzamt Köln-Mitte
      (Predmet C-480/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Sloboda poslovnog nastana - Izravno oporezivanje - Porez na dohodak - Odbitak od poreza doprinosa uplaćenih strukovnoj ustanovi za mirovinsko osiguranje i privatnom mirovinskom osiguranju - Isključenje za nerezidente))
      (2019/C 44/04)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Finanzgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Frank Montag

         Tuženik: Finanzamt Köln-Mitte

         Izreka

      Članak 49. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se protivi propis države članice poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, u skladu s kojim nerezidentni porezni obveznik koji je u toj državi članici obveznik poreza na dohodak u sklopu ograničene porezne obveze ne može odbiti od osnovice poreza na dohodak iznos obveznih doprinosa plaćenih strukovnoj ustanovi za mirovinsko osiguranje i doprinosa plaćenih u okviru privatnog mirovinskog osiguranja, iako rezidentni obveznik poreza na dohodak u okviru neograničene porezne obveze može odbiti te doprinose od osnovice poreza na dohodak, unutar granica predviđenih u nacionalnom pravu.
      Članak 49. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se ne protivi propis države članice poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, u skladu s kojim nerezidentni porezni obveznik koji je u toj državi članici obveznik poreza na dohodak u sklopu ograničene porezne obveze ne može odbiti od osnovice poreza na dohodak iznos dodatnih doprinosa plaćenih strukovnoj ustanovi za mirovinsko osiguranje i doprinosa plaćenih u okviru privatnog mirovinskog osiguranja, iako rezidentni obveznik poreza na dohodak u okviru neograničene porezne obveze može odbiti te doprinose od porezne osnovice poreza na dohodak, unutar granica predviđenih u nacionalnom pravu.

         (1)  SL C 382, 13. 11. 2017.


title: Predmet C-629/17: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 6. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supremo Tribunal de Justiça – Portugal) – J. Portugal Ramos Vinhos SA protiv Adega Cooperativa de Borba CRL (Zahtjev za prethodnu odluku — Intelektualno vlasništvo — Žigovno pravo — Direktiva 2008/95/EZ — Članak 3. stavak 1. točka (c) — Razlozi za ništavost — Verbalni žig koji se sastoji isključivo od oznaka ili podataka koji mogu služiti za označivanje karakteristika proizvoda ili usluge — Druge karakteristike proizvoda ili usluge — Postrojenje za proizvodnju proizvoda — Verbalni žig koji se sastoji od oznake kojom se označavaju vinski proizvodi i od zemljopisnog naziva, koji čine verbalni element tvrtke pravne osobe nositelja žiga)

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/4

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 6. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supremo Tribunal de Justiça – Portugal) – J. Portugal Ramos Vinhos SA protiv Adega Cooperativa de Borba CRL
      (Predmet C-629/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Intelektualno vlasništvo - Žigovno pravo - Direktiva 2008/95/EZ - Članak 3. stavak 1. točka (c) - Razlozi za ništavost - Verbalni žig koji se sastoji isključivo od oznaka ili podataka koji mogu služiti za označivanje karakteristika proizvoda ili usluge - Druge karakteristike proizvoda ili usluge - Postrojenje za proizvodnju proizvoda - Verbalni žig koji se sastoji od oznake kojom se označavaju vinski proizvodi i od zemljopisnog naziva, koji čine verbalni element tvrtke pravne osobe nositelja žiga))
      (2019/C 44/05)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Supremo Tribunal de Justiça

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: J. Portugal Ramos Vinhos SA

         Tuženik: Adega Cooperativa de Borba CRL

         Izreka

      Članak 3. stavak 1. točku (c) Direktive 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima treba tumačiti na način da se mora odbiti registracija žiga koji se sastoji od verbalnog znaka poput onog u glavnom postupku, koji označava vinske proizvode i uključuje zemljopisni naziv, s obzirom na to da taj znak sadržava pojam koji se, s jedne strane, uobičajeno koristi za identifikaciju postrojenja ili prostorija u kojima se pripremaju takvi proizvodi i, s druge strane, također je jedan od verbalnih elemenata koji čine tvrtku pravne osobe koja želi ishoditi registraciju tog žiga.

         (1)  SL C 32, 29. 1. 2018.


title: Predmet C-672/17: Presuda Suda (šesto vijeće) od 6. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugal) – Tratave – Tratamento de Águas Residuais do Ave SA protiv Autoridade Tributária e Aduaneira (Zahtjev za prethodnu odluku — Porez na dodanu vrijednost (PDV) — Porezna osnovica — Smanjenje — Načelo porezne neutralnosti)

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/5

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 6. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugal) – Tratave – Tratamento de Águas Residuais do Ave SA protiv Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Predmet C-672/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Porezna osnovica - Smanjenje - Načelo porezne neutralnosti))
      (2019/C 44/06)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Tratave – Tratamento de Águas Residuais do Ave SA

         Tuženik: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Izreka

      Načelo porezne neutralnosti i članke 90. i 273. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni propis poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koji određuje da porezni obveznik u slučaju neplaćanja ne može ispraviti poreznu osnovicu poreza na dodanu vrijednost (PDV) ako nije prethodno priopćio svoju namjeru poništenja cjelokupnog PDV-a ili njegova dijela stjecatelju robe ili primatelju usluge, ako je on porezni obveznik, radi ispravka odbitka iznosa PDV-a koji je potonji mogao izvršiti.

         (1)  SL C 52, 12. 2. 2018.


title: Predmet C-675/17: Presuda Suda (treće vijeće) od 6. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – Ministero della Salute protiv Hannesa Preindla (Zahtjev za prethodnu odluku — Priznavanje stručnih kvalifikacija — Direktiva 2005/36/EZ — Priznavanje dokaza o formalnoj osposobljenosti stečenih nakon završetka razdoblja osposobljavanja koja se djelomično preklapaju — Ovlasti provjeravanja države članice domaćina)

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/5

      Presuda Suda (treće vijeće) od 6. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – Ministero della Salute protiv Hannesa Preindla
      (Predmet C-675/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Priznavanje stručnih kvalifikacija - Direktiva 2005/36/EZ - Priznavanje dokaza o formalnoj osposobljenosti stečenih nakon završetka razdoblja osposobljavanja koja se djelomično preklapaju - Ovlasti provjeravanja države članice domaćina))
      (2019/C 44/07)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Ministero della Salute

         Tuženik: Hannes Preindl

         Izreka

                  1.

                  Članke 21., 22. i 24. Direktive 2005/36/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. rujna 2005. o priznavanju stručnih kvalifikacija treba tumačiti na način da obvezuju državu članicu, čije zakonodavstvo predviđa obvezu osposobljavanja u punoj nastavnoj satnici i zabranu istodobnog upisivanja dvaju osposobljavanja, da automatski prizna dokaze o formalnoj osposobljenosti navedene u toj direktivi i izdane u drugoj državi članici nakon završetka djelomično istodobnih osposobljavanja.

                  2.

                  Članak 21. i članak 22. točku (a) Direktive 2005/36 treba tumačiti na način da im se protivi to da država članica domaćin provjerava je li ispunjen uvjet da sveukupno trajanje, razina i kvaliteta izvanrednog osposobljavanja nisu manji od redovnog osposobljavanja u punoj nastavnoj satnici.

         (1)  SL C 52, 12. 2. 2018.


title: Predmet C-92/18: Tužba podnesena 7. veljače 2018. – Francuska Republika protiv Europskog parlamenta

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/6

      Tužba podnesena 7. veljače 2018. – Francuska Republika protiv Europskog parlamenta
      (Predmet C-92/18)
      (2019/C 44/08)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Francuska Republika (zastupnici: F. Alabrune, D. Colas, E. de Moustier, B. Fodda, agenti)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

                  —

                  poništiti dnevni red plenarne sjednice Europskog parlamenta od srijede 29. studenoga 2017. (dokument P8_OJ (2017)11-29), u dijelu u kojem predviđa rasprave o zajedničkom nacrtu općeg proračuna Unije za financijsku godinu 2018, dnevni red sjednice od četvrtka 30. studenoga 2017. (dokument P8_OJ (2017)11-30), u dijelu u kojem predviđa glasovanje nakon kojeg slijedi objašnjenje glasovanja o zajedničkom nacrtu općeg proračuna, zakonodavnu rezoluciju Europskog parlamenta od 30. studenoga 2017. o zajedničkom nacrtu općeg proračuna (dokument P8_TA(2017)0458, P8_TA-PROV(2017)0458 u svojoj privremenoj verziji) te akt kojim je, sukladno postupku predviđenom u članku 314. stavku 9. UFEU-a, predsjednik Europskog parlamenta utvrdio da je opći proračun Unije za financijsku godinu 2018. konačno donesen;

                  —

                  održati učinke akta kojim je predsjednik Europskog parlamenta utvrdio da je opći proračun Unije za financijsku godinu 2018. konačno donesen do trenutka kada taj proračun bude konačno donesen aktom koji je u skladu s Ugovorima, u razumnom roku od datuma donošenja presude;

                  —

                  naložiti Europskom parlamentu snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Svojom tužbom, francuska vlada traži poništenje četiriju akata koje je donio Europski parlament u okviru izvršavanja svoje proračunske ovlasti, tijekom dodatnog razdoblja plenarnih sjednica koje se odvilo 29. i 30. studenoga u Bruxellesu.
      Prvi i drugi akt, čije poništenje francuska vlada traži, su dnevni redovi sjednica Europskog parlamenta od srijede 29. i četvrtka, i 30. studenoga 2017. u dijelu u kojem predviđaju plenarne rasprave o zajedničkom nacrtu općeg proračuna za financijsku godinu 2018. i glasovanje nakon kojeg slijedi objašnjenje glasovanja o tom zajedničkom nacrtu općeg proračuna.
      Treći pobijani akt je zakonodavna rezolucija Europskog parlamenta od 30. studenoga 2017. o zajedničkom nacrtu općeg proračuna.
      Konačno, francuska vlada traži poništenje akta kojim je sukladno članku 314. stavku 9. UFEU-a, predsjednik Europskog parlamenta utvrdio da je opći proračun za financijsku godinu 2018. konačno donesen. Kao što među ostalim proizlazi iz zapisnika sjednice Europskog parlamenta od četvrtka 30. studenoga 2017., radi se o izjavi predsjednika Europskog parlamenta te o njegovu potpisu općeg proračuna, do kojih je došlo nakon glasovanja o zakonodavnoj rezoluciji o zajedničkom nacrtu općeg proračuna.
      Svojim jedinim tužbenim razlogom, francuska vlada navodi da se četiri akta trebaju poništiti jer krše protokol br. 6. priložen UEU-u i UFEU-u te protokol br. 3. priložen Ugovoru o EZAE-u, koji se odnose na utvrđenje sjedišta institucija i određenih organa, tijela i službi Europske unije.
      Naime, kako iz protokola o sjedištu institucija tako i iz sudske prakse Suda proizlazi da Europski parlament ne može izvršavati proračunske ovlasti iz članka 314. UFEU-u na dodatnim plenarnim sjednicama koje se održavaju u Bruxellesu, nego ih mora izvršavati na redovnim plenarnim sjednicama koje se održavaju u Strasbourgu.
      Međutim, budući da se zakonitost akta predsjednika Europskog parlamenta osporava, ne zbog svoje svrhe ili sadržaja, nego isključivo zato što se taj akt trebao donijeti na redovnoj plenarnoj sjednici u Strasbourgu, potreba da se osigura kontinuitet europske javne službe i važni razlozi pravne sigurnosti opravdavaju, prema mišljenju francuske vlade, održavanje pravnih učinaka tog akta do donošenja novog akta sukladnog Ugovorima.


title: Predmet C-412/18 P: Žalba koju je 22. lipnja 2018. podnio Anthony Andrew King protiv rješenja Općeg suda (treće vijeće) od 10. travnja 2018. u predmetu T-810/17: King protiv Komisije

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/7

      Žalba koju je 22. lipnja 2018. podnio Anthony Andrew King protiv rješenja Općeg suda (treće vijeće) od 10. travnja 2018. u predmetu T-810/17: King protiv Komisije
      (Predmet C-412/18 P)
      (2019/C 44/09)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Anthony Andrew King (zastupnik: P. McKenna, Solicitor)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija
      Žalba je rješenjem Suda (sedmo vijeće) od 22. studenoga 2018. proglašena nedopuštenom.


title: Predmet C-558/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. rujna 2018. uputio Sąd Okręgowy w Łodzi (Poljska) – Miasto Łowicz protiv Skarb Państwa – Wojewoda Łódzki

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. rujna 2018. uputio Sąd Okręgowy w Łodzi (Poljska) – Miasto Łowicz protiv Skarb Państwa – Wojewoda Łódzki
      (Predmet C-558/18)
      (2019/C 44/11)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Łodzi

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Miasto Łowicz

         Tuženik: Skarb Państwa – Wojewoda Łódzki

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak Ugovora o Europskoj uniji tumačiti na način da se obvezi koja iz njega proizlazi za države članice da osiguraju pravne lijekove za osiguranje učinkovite pravne zaštite u svim područjima obuhvaćenima pravom Unije protive odredbe kojima se bitno povećava rizik narušavanja neovisnosti stegovnoga postupka protiv sudaca u Poljskoj putem:

                  1.

                  političkoga utjecaja na vođenje stegovnih postupaka,

                  2.

                  pojave rizika da se sustav stegovnih mjera iskoristi za politički nadzor nad sadržajem sudskih odluka i

                  3.

                  mogućnosti da se u stegovnim postupcima protiv sudaca iskoriste nezakonito prikupljeni dokazi?


title: Predmet C-563/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. rujna 2018. uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Polska) – kazneni postupak protiv VX, WW, XV

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. rujna 2018. uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Polska) – kazneni postupak protiv VX, WW, XV
      (Predmet C-563/18)
      (2019/C 44/12)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Stranke glavnog postupka

      VX, WW, XV

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 19. stavak 1. podstavak drugi Ugovora o Europskoj uniji tumačiti na način da se obvezi koja iz njega proizlazi za države članice da osiguraju pravne lijekove za osiguranje učinkovite pravne zaštite u svim područjima obuhvaćenima pravom Unije protive odredbe koje poništavaju jamstvo neovisnoga stegovnoga postupka protiv sudaca u Poljskoj putem političkoga utjecaja na vođenje stegovnih postupaka i pojave rizika da se sustav stegovnih mjera iskoristi za politički nadzor nad sadržajem sudskih odluka?


title: Predmet C-585/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. rujna 2018. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – A. K. protiv Krajowe Rade Sądownictwa

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. rujna 2018. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – A. K. protiv Krajowe Rade Sądownictwa
      (Predmet C-585/18)
      (2019/C 44/13)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Najwyższy

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: A. K.

         Tuženik: Krajowa Rada Sądownictwa

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 267. stavak 3. UFEU-a u vezi s člankom 19. stavkom 1. i člankom 2. UEU-a i člankom 47. Povelje tumačiti na način da je iz temelja uspostavljeno vijeće suda u posljednjem stupnju države članice, nadležno za odlučivanje u predmetu suca nacionalnog suda koji podnosi žalbu, u kojem trebaju odlučivati samo suci koje je izabralo nacionalno tijelo koje treba čuvati neovisnost sudova (Državno sudbeno vijeće), a koje s obzirom na organizacijski model prema kojem je uspostavljeno ne jamči neovisnost o zakonodavnoj i izvršnoj vlasti, neovisan sud u smislu prava Europske unije?

                  2.

                  U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje, treba li članak 267. stavak 3. UFEU-a u vezi s člankom 19. stavkom 1. i člankom 2. UEU-a i člankom 47. Povelje tumačiti na način da nenadležno vijeće suda u posljednjem stupnju države članice koje ispunjava zahtjeve prava Unije za sudove i kojem je podnesena žalba u predmetu Unije treba zanemariti odredbe nacionalnog prava kojima se isključuje njegova nadležnost u tom predmetu?


title: Predmet C-624/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. listopada 2018. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – CP protiv Sąd Najwyższy

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. listopada 2018. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – CP protiv Sąd Najwyższy
      (Predmet C-624/18)
      (2019/C 44/14)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Najwyższy

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: CP

         Tuženik: Sąd Najwyższy

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 47. Povelje o temeljnim pravima, u vezi s člankom 9. stavkom 1. Direktive Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (1) tumačiti na način da je, u slučaju kada se pred sudom posljednjeg stupnja države članice podnese tužba koja se temelji na povredi načela nediskriminacije na temelju dobi u odnosu na suca tog suda, zajedno sa zahtjevom za suspenziju primjene pobijanog akta, taj sud – s ciljem osiguranja, određivanjem privremene mjere predviđene nacionalnim pravom, zaštite prava koja proizlaze iz prava Unije – dužan odbiti primjenu nacionalnih propisa kojima se u predmetu u kojem je podnesena tužba određuje nadležnost, organizacijske jedinice tog suda, koja ne djeluje zbog neimenovanja sudaca koji u njemu trebaju odlučivati?

                  2.

                  U slučaju imenovanja sudaca na mjesta u organizacijskoj jedinici koja je u skladu s nacionalnim pravom nadležna za odlučivanje o podnesenom pravnom sredstvu, treba li članak 267. stavak 3. UFEU-a u vezi s člankom 19. stavkom 1. i člankom 2. UEU-a i člankom 47. Povelje tumačiti na način da je iz temelja uspostavljeno vijeće suda u posljednjem stupnju države članice, nadležno za odlučivanje u predmetu suca nacionalnog suda koji podnosi žalbu, u kojem trebaju odlučivati samo suci koje je izabralo nacionalno tijelo koje treba čuvati neovisnost sudova (Državno sudbeno vijeće), a koje s obzirom na organizacijski model prema kojem je uspostavljeno ne jamči neovisnost o zakonodavnoj i izvršnoj vlasti, neovisan sud u smislu prava Europske unije?

                  3.

                  U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje, treba li članak 267. stavak 3. UFEU-a u vezi s člankom 19. stavkom 1. i člankom 2. UEU-a i člankom 47. Povelje tumačiti na način da nenadležno vijeće suda u posljednjem stupnju države članice koje ispunjava zahtjeve prava Unije za sudove i kojem je podnesena žalba u predmetu Unije treba zanemariti odredbe nacionalnog prava kojima se isključuje njegova nadležnost u tom predmetu?

         (1)  SL L 303, str. 16.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69.


title: Predmet C-625/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. listopada 2018. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – DO protiv Sąd Najwyższy

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. listopada 2018. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – DO protiv Sąd Najwyższy
      (Predmet C-625/18)
      (2019/C 44/15)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Najwyższy

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: DO

         Tuženik: Sąd Najwyższy

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 47. Povelje o temeljnim pravima, u vezi s člankom 9. stavkom 1. Direktive Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (1) tumačiti na način da je, u slučaju kada se pred sudom posljednjeg stupnja države članice podnese tužba koja se temelji na povredi načela nediskriminacije na temelju dobi u odnosu na suca tog suda, zajedno sa zahtjevom za suspenziju primjene pobijanog akta, taj sud – s ciljem osiguranja, određivanjem privremene mjere predviđene nacionalnim pravom, zaštite prava koja proizlaze iz prava Unije – dužan odbiti primjenu nacionalnih propisa kojima se u predmetu u kojem je podnesena tužba određuje nadležnost, organizacijske jedinice tog suda, koja ne djeluje zbog neimenovanja sudaca koji u njemu trebaju odlučivati?

                  2.

                  U slučaju imenovanja sudaca na mjesta u organizacijskoj jedinici koja je u skladu s nacionalnim pravom nadležna za odlučivanje o podnesenom pravnom sredstvu, treba li članak 267. stavak 3. UFEU-a u vezi s člankom 19. stavkom 1. i člankom 2. UEU-a i člankom 47. Povelje tumačiti na način da je iz temelja uspostavljeno vijeće suda u posljednjem stupnju države članice, nadležno za odlučivanje u predmetu suca nacionalnog suda koji podnosi žalbu, u kojem trebaju odlučivati samo suci koje je izabralo nacionalno tijelo koje treba čuvati neovisnost sudova (Državno sudbeno vijeće), a koje s obzirom na organizacijski model prema kojem je uspostavljeno ne jamči neovisnost o zakonodavnoj i izvršnoj vlasti, neovisan sud u smislu prava Europske unije?

                  3.

                  U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje, treba li članak 267. stavak 3. UFEU-a u vezi s člankom 19. stavkom 1. i člankom 2. UEU-a i člankom 47. Povelje tumačiti na način da nenadležno vijeće suda u posljednjem stupnju države članice koje ispunjava zahtjeve prava Unije za sudove i kojem je podnesena žalba u predmetu Unije treba zanemariti odredbe nacionalnog prava kojima se isključuje njegova nadležnost u tom predmetu?

         (1)  SL L 303, str. 16.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69.


title: Predmet C-653/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. listopada 2018. uputio Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) – Unitel Sp. z o.o. w Warszawie protiv Dyrektora Izby Skarbowej w Warszawie

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/11

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. listopada 2018. uputio Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) – Unitel Sp. z o.o. w Warszawie protiv Dyrektora Izby Skarbowej w Warszawie
      (Predmet C-653/18)
      (2019/C 44/16)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Unitel Sp. z o.o. w Warszawie

         Tuženik: Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li se, s obzirom na članak 146. stavak 1. točke (a) i (b) i članak 131. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1) (SL 2006., L 347, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.), kako je izmijenjena, u daljnjem tekstu: Direktiva 2006/112/EZ) i načela oporezivanja potrošnje, neutralnosti i proporcionalnosti, ispravna nacionalna praksa temeljiti na primjeni izuzeća s pravom na odbitak (u Poljskoj stopa od 0 %) u svakom slučaju, ako su ispunjena sljedeća dva uvjeta:

                              (a)

                              roba je izvezena nepoznatom primatelju na odredište izvan Europske unije, i

                              (b)

                              postoje nedvojbeni dokazi da je roba napustila područje Europske unije i ta se činjenica ne osporava?

                  2.

                  Protivi li se odredbama članka 146. stavka 1. točaka (a) i (b) i članka 131. Direktive Vijeća 2006/112/EZ i načelima oporezivanja potrošnje, neutralnosti i proporcionalnosti nacionalna praksa koja se temelji na tome da nije izvršena isporuka robe koja je neosporno izvezena na odredište izvan područja Europske unije, a za koju nakon izvoza porezna tijela u okviru provedenog postupka utvrde da stvarni kupac robe nije subjekt kojemu je porezni obveznik izdao račun, nego subjekt koji je tijelima nepoznat i stoga odbijaju na tu transakciju primijeniti izuzeće s pravom na odbitak (u Poljskoj stopa od 0 %)?

                  3.

                  Treba li se, s obzirom na članak 146. stavak 1. točke (a) i (b) i članak 131. Direktive Vijeća 2006/112/EZ i načela oporezivanja potrošnje, neutralnosti i proporcionalnosti, pravilna nacionalna praksa temeljiti na tome da se na isporuku robe primjenjuje nacionalna stopa ako postoje nedvojbeni dokazi da je roba napustila područje Europske unije, ali tijela zbog nedostatka poznatog primatelja utvrde da isporuka robe nije izvršena, ili pak treba smatrati da u takvom slučaju uopće nije izvršena transakcija koja se oporezuje PDV-om, zbog čega porezni obveznik u skladu s člankom 168. Direktive 2006/112/EZ nema pravo na odbitak ulaznog poreza na stjecanje robe koju je izvezao?

         (1)  SL 2006, L 347, str. 1.


title: Predmet C-668/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. listopada 2018. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – BP protiv UNIPARTS sarl sa sjedištem u Nyonu

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/12

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. listopada 2018. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – BP protiv UNIPARTS sarl sa sjedištem u Nyonu
      (Predmet C-668/18)
      (2019/C 44/17)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Najwyższy

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: BP

         Tuženik: UNIPARTS sarl sa sjedištem u Nyonu

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugu rečenicu u vezi s člankom 4. stavkom 3. trećom rečenicom i člankom 2. UEU-a, članak 267. stavak 3. UFEU-a i članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) tumačiti na način da do povrede načela nesmjenjivosti sudaca koje je element načela djelotvorne sudske zaštite i načela vladavine prava dolazi uvijek kada nacionalni zakonodavac snizi dob za umirovljenje sudaca suda u posljednjem stupnju države članice (na primjer sa 70 na 65 godina) i primijeni novu, nižu dob za umirovljenje na suce koji su u aktivnoj službi, a da odluku o tome želi li iskoristiti sniženu dob za umirovljenje ne prepusti isključivo dotičnom sucu?

                  2.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugu rečenicu u vezi s člankom 4. stavkom 3. trećom rečenicom i člankom 2. UEU-a, članak 267. stavak 3. UFEU-a i članak 47. Povelje tumačiti na način da se povrjeđuje načelo vladavine prava i standard neovisnosti koji su potrebni kako bi se zajamčila djelotvorna sudska zaštita u Unijinim predmetima kada nacionalni zakonodavac povredom načela nesmjenjivosti sudaca snizi uobičajenu dob do koje sudac suda u posljednjem stupnju države članice može obnašati dužnost suca sa 70 na 65 godina, pri čemu mogućnost daljnjeg obnašanja te dužnosti uvjetuje diskrecijskom suglasnošću tijela izvršne vlasti?

                  3.

                  Treba li članak 2. u vezi s člankom 6. stavkom 1. Direktive Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (1) tumačiti na način da snižavanje dobi za umirovljenje sudaca suda u posljednjem stupnju države članice i uvjetovanje mogućnosti da dotadašnji sudac tog suda, koji je navršio novu, nižu dob za umirovljene, nastavi obnašati dužnost suca suglasnošću tijela izvršne vlasti predstavlja diskriminaciju na temelju dobi?

                  4.

                  Treba li članke 2., 9. i 11. Direktive 2000/78 u vezi s člancima 21. i 47. Povelje tumačiti na način da u slučaju diskriminacije na temelju dobi sudaca suda u posljednjem stupnju države članice, koja se temelji na snižavanju dobi za umirovljenje s dotadašnjih 70 na 65 godina, taj sud, kada odlučuje o bilo kojem pitanju u sastavu u kojem je sudac pogođen posljedicama tih diskriminirajućih nacionalnih odredbi, koji nije izrazio namjeru iskoristiti novu dob za umirovljenje, pri rješavanju uvodnog pitanja u pogledu sastava suda ima obvezu odbiti primjenu nacionalnih odredbi protivnih Direktivi 2000/78 i članku 21. Povelje, te nastaviti s odlučivanjem uz sudjelovanje tog suca, ako je to [orig. str. 3.] jedini djelotvoran način osiguranja djelotvorne sudske zaštite sučevih prava koja proizlaze iz prava Unije?

         (1)  SL L 303, str. 16.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69.


title: Predmet C-684/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. studenoga 2018. uputila Curtea de Apel București (Rumunjska) – World Comm Trading Gfz SRL protiv Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Ploiești

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/13

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. studenoga 2018. uputila Curtea de Apel București (Rumunjska) – World Comm Trading Gfz SRL protiv Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Ploiești
      (Predmet C-684/18)
      (2019/C 44/18)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel București

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: World Comm Trading Gfz SRL

         Tuženik: Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Ploiești

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 90. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1) i načelu neutralnosti PDV-a nacionalno zakonodavstvo (ili upravna praksa koja se temelji na nejasnom zakonodavstvu) kojim se određenom društvu uskraćuje pravo na odbitak PDV-a razmjeran vrijednosti popusta na nacionalne isporuke robe zato što je u računu koji je izdao dobavljač iz Zajednice (u svojstvu zastupnika gospodarske skupine) naveden ukupni popust odobren i za proizvode iz Zajednice i za nacionalne proizvode isporučene na temelju istog okvirnog ugovora koji su, međutim, evidentirani kao stjecanja iz dotične države članice (od člana skupine koji ima drugi PDV broj u odnosu na broj naveden u računu s popustom)?

                  2.

                  Ako je odgovor na prvo pitanje negativan, protivi li se načelu proporcionalnosti uskraćivanje korisniku prava na odbitak PDV-a razmjeran vrijednosti ukupnog popusta koji je odobrio dobavljač iz Zajednice ako je lokalni dobavljač (član iste skupine) prestao obavljati svoju gospodarsku djelatnost te ako ne može više smanjiti oporezivi iznos isporuka izdavanjem računa s vlastitim PDV brojem radi povrata razlike preplaćenog PDV-a?

         (1)  SL 2006, L 347, str. 1.


title: Predmet C-709/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. studenoga 2018. uputio Špecializovaný trestný súd (Slovačka) – kazneni postupak protiv UL-a i VM-a

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/14

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. studenoga 2018. uputio Špecializovaný trestný súd (Slovačka) – kazneni postupak protiv UL-a i VM-a
      (Predmet C-709/18)
      (2019/C 44/19)
      Jezik postupka: slovački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Špecializovaný trestný súd

         Stranke glavnog postupka

      UL i VM

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li u kaznenom postupku poštovano pravilo o pretpostavci nedužnosti utvrđeno člancima 3. i 4. u vezi s uvodnom izjavom 16. Direktive (EU) 2016/343 (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti i prava sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku ako suoptuženik u jedinstvenom postupku na temelju podnesene optužnice poriče pred sudom nakon otvaranja glavne rasprave sudjelovanje u djelu odnosno djelima koja mu se stavljaju na teret očitujući se da je nedužan, a nakon toga sud rješenjem koje ne sadržava opis djela, njegovu pravnu kvalifikaciju ni ocjenu suda odluči prihvatiti izjavu drugog suoptuženika da je kriv za počinjenje djela odnosno pojedinih djela navedenih u optužnici, odustajući tako od izvođenja dokaza u vezi s njegovom krivnjom, te nakon izvođenja dokaza na glavnoj raspravi sud zajedničkom presudom odluči o podnesenoj optužnici?

                              1.1

                              Proglašava li se odlukom suda o prihvaćanju izjave jednog od optuženika o krivnji krivim drugi okrivljenik koji poriče krivnju prije nego što je izvođenjem dokaza dokazana njegova krivnja? Je li takvo postupanje suda u skladu s člankom 48. Povelje Europske unije o temeljnim pravima?

                  2.

                  Je li postupanje suda u jedinstvenom postupku povodom optužnice protiv više optuženika u skladu s člankom 48. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, kojim je utvrđeno pravo na pošteno suđenje i pravo svakog pojedinca da neovisni i nepristrani sud pravično ispita njegov slučaj, ako zakonom ustanovljeni sud rješenjem koje ne sadržava opis djela, njegovu pravnu kvalifikaciju ni ocjenu suda odluči na početku prihvatiti izjavu drugih optuženika o krivnji, koji su se takvom izjavom odrekli prava na kontradiktorno izvođenje dokaza, te nakon izvođenja dokaza na glavnoj raspravi i na temelju podnesene optužnice taj isti sud zajedničkom presudom odluči o predmetu koji se odnosi na sve optuženike?

                              2.1

                              Ako odluka o prihvaćanju izjave o krivnji izaziva osnovanu sumnju u pogledu nepristranosti suca koji je prihvatio i izjavu suoptuženika, je li izuzeće tog suca u kaznenom postupku mjera koja je prikladna za osiguravanje poštovanja pravila o pretpostavci nedužnosti iz članka 4. stavka 2. Direktive (EU) 2016/343 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti i prava sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku?

                  3.

                  Jesu li poštovana načela jednakosti i vladavine prava iz članka 2., načelo jednakosti građana pred sudovima iz članka 9. te opće načelo Unije iz članka 6. stavka 3. Ugovora o Europskoj uniji, potpisanog 7. veljače 1992. u Maastrichtu, u verziji koja je proizašla iz Ugovora iz Lisabona, potpisanog 13. prosinca 2007. u Lisabonu, kojim se utvrđuje pravo svakog pojedinca da se pravično ispita njegov slučaj, ako nacionalni sud protiv čije odluke nije dopušten pravni lijek donese odluku protivnu jedinstvenom stajalištu nacionalnog suda koje je doneseno radi ujednačavanja tumačenja zakona i drugih zakonodavnih akata opće primjene na temelju ovlasti dodijeljene mu u skladu s nacionalnim zakonodavstvom i u mjeri potrebnoj da se premosti neujednačenost sudske prakse te s obzirom na činjenicu da je jedno sudsko vijeće Vrhovnog suda odstupilo od pravnog stajališta sadržanog u odluci drugog sudskog vijeća Vrhovnog suda?

         (1)  SL 2016, L 65, str. 1.


title: Predmet C-725/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. studenoga 2018. uputio Grondwettelijk Hof (Belgija) – Anton van Zantbeek VOF, druga stranka: Ministerraad

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. studenoga 2018. uputio Grondwettelijk Hof (Belgija) – Anton van Zantbeek VOF, druga stranka: Ministerraad
      (Predmet C-725/18)
      (2019/C 44/20)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Grondwettelijk Hof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Anton van Zantbeek VOF

         Druga stranka u postupku: Ministerraad

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 56. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i članak 36. Sporazuma od 2. svibnja 1992. o Europskom gospodarskom prostoru tumačiti na način da su im protivne nacionalne odredbe o uvođenju poreza na burzovne transakcije u smislu članaka 120. i 126.2 belgijskog Zakona o različitim naknadama i porezima, koje za posljedicu imaju to da belgijski nalogodavac postaje dužnikom tog poreza, ako je profesionalni posrednik nastanjen u inozemstvu?

                  2.

                  Treba li članak 63. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i članak 40. Sporazuma od 2. svibnja 1992. o Europskom gospodarskom prostoru tumačiti na način da su im protivne nacionalne odredbe o uvođenju poreza na burzovne transakcije u smislu članaka 120. i 126.2 belgijskog Zakona o različitim naknadama i porezima, koje za posljedicu imaju to da belgijski nalogodavac postaje dužnikom tog poreza, ako je profesionalni posrednik nastanjen u inozemstvu?

                  3.

                  Može li Ustavni sud, ako bi iz odgovora na prvo i drugo prethodno pitanje proizlazilo da pobijani članci povrjeđuju jednu ili više obveza koje proizlaze iz odredaba navedenih u tim pitanjima, privremeno održati na snazi posljedice članaka 120. i 126.2 belgijskog Zakona o različitim naknadama i porezima, kako bi se izbjegla pravna nesigurnost i zakonodavcu omogućilo da se uskladi s tim obvezama?


title: Predmet C-735/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. studenoga 2018. uputio Justice de paix du troisième canton de Charleroi (Belgija) – IZ protiv Ryanair DAC

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. studenoga 2018. uputio Justice de paix du troisième canton de Charleroi (Belgija) – IZ protiv Ryanair DAC
      (Predmet C-735/18)
      (2019/C 44/21)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Justice de paix du troisième canton de Charleroi

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: IZ

         Tuženik: Ryanair DAC

         Prethodna pitanja

      [Z]ahtjev za prethodnu odluku koji se odnosi na tumačenje članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (1) glasi kako slijedi:

                  —

                  Treba li članak 5. stavak 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91, tumačiti na način da se događaj poput onoga o kojem je riječ u predmetnom sporu, odnosno štrajk kontrolora zračnog prometa na državnom području koje treba preletjeti zrakoplov s polaskom iz zračne luke smještene izvan državnog područja pogođenog štrajkom kako bi stigao u zračnu luku smještenu izvan državnog područja pogođenog štrajkom, treba smatrati događajem koji je dio redovnog obavljanja djelatnosti zračnog prijevoznika i koji se, posljedično, ne može karakterizirati kao „izvanredna okolnost” koja zračnog prijevoznika oslobađa njegove obveze isplate odštete putnicima u slučaju otkazivanja leta koji se obavlja tim zrakoplovom?

                  —

                  Ako događaj poput onoga o kojem je riječ u predmetnom sporu, odnosno štrajk kontrolora zračnog prometa na državnom području koje treba preletjeti zrakoplov s polaskom iz zračne luke smještene izvan državnog područja pogođenog štrajkom kako bi stigao u zračnu luku smještenu izvan državnog područja pogođenog štrajkom, treba smatrati „izvanrednom okolnošću”, treba li iz toga zaključiti da je to za zračnog prijevoznika „izvanredna okolnost” koja se nije mogla izbjeći čak ni poduzimanjem svih razumnih mjera?

                  —

                  Treba li smatrati da činjenica da je štrajk najavljen ima za posljedicu to da događaj poput onoga o kojem je riječ u predmetnom sporu, odnosno štrajk kontrolora zračnog prometa na državnom području koje treba preletjeti zrakoplov s polaskom iz zračne luke smještene izvan državnog područja pogođenog štrajkom kako bi stigao u zračnu luku smještenu izvan državnog područja pogođenog štrajkom, nije obuhvaćen pojmom „izvanrednih okolnosti” u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91?

                  —

                  Uzimajući u obzir uvodnu izjavu 15. Uredbe (EZ) br. 261/2004, treba li smatrati da događaj poput onoga o kojem je riječ u predmetnom sporu, odnosno štrajk kontrolora zračnog prometa na državnom području koje treba preletjeti zrakoplov s polaskom iz zračne luke smještene izvan državnog područja pogođenog štrajkom kako bi stigao u zračnu luku smještenu izvan državnog područja pogođenog štrajkom, za zračnog prijevoznika predstavlja izvanrednu okolnost koja se nije mogla izbjeći i koja mu daje pravo da u vidu razumne mjere za izbjegavanje drugih otkazivanja, donese odluku o otkazivanju predmetnog leta kako bi se izbjegla situacija u kojoj posade više ne bi mogle obavljati druge letove na dan štrajka, ublaživši tako na razini cijelog društva poteškoće i smetnje koje su štrajkom uzrokovane svim njegovim putnicima?

         (1)  SL L 46, str. 1.


title: Predmet C-742/18 P: Žalba koju je 27. studenoga 2018. podnijela Češka Republika protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 13. rujna 2018. u predmetu T-627/16, Češka Republika protiv Komisije

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/17

      Žalba koju je 27. studenoga 2018. podnijela Češka Republika protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 13. rujna 2018. u predmetu T-627/16, Češka Republika protiv Komisije
      (Predmet C-742/18 P)
      (2019/C 44/22)
      Jezik postupka: češki

         Stranke

         Žalitelj: Češka Republika (zastupnici: M. Smolek, O. Serdula, J. Vláčil, J. Pavliš, agenti)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Kraljevina Švedska

         Predmet

      Žalba protiv presude Općeg suda Europske unije od 13. rujna 2018. u predmetu T-627/16, Češka Republika/Komisija kojom je taj sud djelomično odbio tužbu Češke Republike za poništenje Provedbene odluke Komisije (EU) 2016/1059 (1) od 20. lipnja 2016. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (priopćeno pod brojem dokumenta C(2016) 3753), u dijelu u kojem se njome isključuju izdaci nastali za Češku Republiku.

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine točku 2. izreke i odgovarajući dio presude Općeg suda u predmetu T-627/16;

                  —

                  poništi Odluku Komisije (EU) 2016/1059 u dijelu u kojem se njome isključuju izdaci u ukupnom iznosu od 462 517,83 eura u vezi s jedinstvenim plaćanjima po površini;

                  —

                  poništi Odluku Komisije (EU) 2016/1059 u dijelu u kojem se njome isključuju izdaci u ukupnom iznosu od 636 516,20 eura u vezi s ulaganjima u sektor vina; i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog žalbi žalitelj ističe četiri žalbena razloga.
      Prvi žalbeni razlog temelji se na tvrdnji o povredi članka 52. stavka 1. Uredbe br. 1306/2013 (2) u vezi s člancima 26. i 31. Uredbe br. 1122/2009 (3). Žalitelj tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava zaključivši da kontrole na terenu daljinskim istraživanjem i klasične kontrole na terenu moraju rezultirati istim ili sličnim postotkom pogreške. Takav zahtjev ne proizlazi ni iz koje odredbe prava Unije ni iz naravi predmetnih metoda kontrole. Upravo suprotno, načini odabira uzoraka za kontrolu su, zbog razloga koji su im svojstveni, toliko različiti u pogledu obje metode da zaključci o njihovoj učinkovitosti ne mogu zavisiti od postojanja istog ili sličnog postotka pogreške.
      Drugi žalbeni razlog temelji se na tvrdnji o povredi članka 52. stavka 1. Uredbe br. 1306/2013 u vezi s člankom 33. Uredbe br. 1122/2009. Žalitelj tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava zaključivši da se ako se utvrdi prekoračenje prijava površine koje ne prekoračuje prag od 3 % konkretne površine, kontrolni uzorak u svim slučajevima mora povećati sve dok se ne utvrdi da više nema prekoračenja prijava, i to čak i kada su, s obzirom na konkretne okolnosti slučaja, nacionalna tijela mogla smatrati da za druge parcele predmetnog poljoprivrednika nema više pogrešaka u prijavi poljoprivredne površine.
      Treći žalbeni razlog temelji se na tvrdnji o povredi članka 52. stavka 1. Uredbe br. 1306/2013 u vezi s člankom 112. Uredbe br. 1605/2002 (4) i člankom 130. Uredbe br. 966/2012 (5). Opći sud je grubo iskrivio predmet spora između Češke Republike i Komisije te je počinio pogrešku koja se tiče prava zaključivši da se naloženi ispravak isključivo odnosio na retroaktivno financiranje ulaganja izvršenih prije provedbe nacionalnog programa potpore. U predmetnoj istrazi Komisija je Češku Republiku teretila za sva retroaktivna financiranja ulaganja u sektoru vina. Stoga je Opći sud počinio pogrešku jer nije ispitao argumentaciju Češke Republike u skladu s kojom je retroaktivno financiranje ulaganja izvršenih nakon odobrenja nacionalnog programa potpore bilo u skladu s pravom Unije.
      Četvrti žalbeni razlog temelji se na tvrdnji o povredi članka 52. stavka 1. Uredbe br. 1306/2013 u vezi s člankom 19. i člankom 77. Uredbe br. 555/2008 (6), člankom 27. Uredbe br. 1975/2006 (7) i člankom 25. Uredbe No 65/2011 (8). Žalitelj tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava zaključivši da je u vrijeme nastanka činjenica trebalo kontrolirati na licu mjestu sva ulaganja izvršena u sektoru vina, iako je članak 77. stavak 5. Uredbe br. 555/2008 dopuštao mogućnost, izričitim upućivanjem na članak 27. Uredbe br. 1975/2006, da se kontrola izvrši samo na uzorku izvršenih ulaganja.

         (1)  SL 2016, L 173, str. 59.

         (2)  Uredba (EU) br. 1306/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o financiranju, upravljanju i nadzoru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 352/78, (EZ) br. 165/94, (EZ) br. 2799/98, (EZ) br. 814/2000, (EZ) br. 1290/2005 i (EZ) 485/2008 (SL 2013, L 347, str. 549. i ispravci SL 2016., L 130, str. 6., SL 2017., L 327, str. 83. i SL 2018., L 233, str. 3.)

         (3)  Uredba Komisije (EZ) br. 1122/2009 od 30. studenoga 2009. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 u pogledu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava, u okviru programa izravne potpore za poljoprivrednike predviđenih u navedenoj Uredbi, kao i za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1234/2007 u pogledu višestruke sukladnosti u okviru programa potpore predviđenog za sektor vina (SL 2009., L 316, str. 65.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 20., str. 231. i ispravak SL 2013., L 246, str. 3.)

         (4)  Uredba Vijeća (EZ, Euratom) br. 1605/2002 od 25. lipnja 2002. o Financijskoj uredbi koja se primjenjuje na opći proračun Europskih zajednica (SL 2002., L 248, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 2., str. 145.)

         (5)  Uredba (EU, Euratom) br. 966/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ, Euratom) br. 1605/2002 (SL 2012., L 298, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 248.)

         (6)  Uredba Komisije (EZ) br. 555/2008 od 27. lipnja 2008. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 479/2008 o zajedničkoj organizaciji tržišta vina u vezi s programima potpore, trgovinom s trećim zemljama, proizvodnim potencijalom i o nadzoru u sektoru vina (SL 2008., L 170, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 28., str. 156.)

         (7)  Uredba Komisije (EZ) br. 1975/2006 od 7. prosinca 2006. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1698/2005 o primjeni postupaka kontrole, kao i višestruke sukladnosti u vezi s mjerama potpore ruralnom razvoju (SL 2006., L 368, str. 74.) [neslužbeni prijevod]

         (8)  Uredba Komisije (EU) br. 65/2011 od 27. siječnja 2011. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1698/2005 vezano uz primjenu postupaka kontrole, kao i uvjeta višestruke sukladnosti u vezi s mjerama ruralnog razvoja (SL 2011., L 25, str. 8.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 52., str. 289.)


title: Predmeti T-274/16 i T-275/16: Presuda Općeg suda od 22. studenoga 2018. – Saleh Thabet i dr. protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Egiptu — Zamrzavanje financijskih sredstava — Ciljevi — Kriteriji za uvrštenje predmetnih osoba — Produljenje uvrštenja tužiteljâ na popis predmetnih osoba — Činjenična osnova — Prigovor nezakonitosti — Pravna osnova — Proporcionalnost — Pravo na pošteno suđenje — Pretpostavka nedužnosti — Načelo dobre uprave — Pogreška koja se tiče prava — Očita pogreška u ocjeni — Pravo vlasništva — Prava obrane — Pravo na djelotvornu sudsku zaštitu”)

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/19

      Presuda Općeg suda od 22. studenoga 2018. – Saleh Thabet i dr. protiv Vijeća
      (Predmeti T-274/16 i T-275/16) (1)

      ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Egiptu - Zamrzavanje financijskih sredstava - Ciljevi - Kriteriji za uvrštenje predmetnih osoba - Produljenje uvrštenja tužiteljâ na popis predmetnih osoba - Činjenična osnova - Prigovor nezakonitosti - Pravna osnova - Proporcionalnost - Pravo na pošteno suđenje - Pretpostavka nedužnosti - Načelo dobre uprave - Pogreška koja se tiče prava - Očita pogreška u ocjeni - Pravo vlasništva - Prava obrane - Pravo na djelotvornu sudsku zaštitu”))
      (2019/C 44/23)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužiteljica u predmetu T-274/16: Suzanne Saleh Thabet (Kairo, Egipat) (zastupnici: B. Kennelly, QC, J. Pobjoy, barrister, G. Martin, M. Rushton i C. Enderby Smith, solicitors)

         Tužitelji u predmetu T-275/16: Gamal Mohamed Hosni Elsayed Mubarak (Kairo), Alaa Mohamed Hosni Elsayed Mubarak (Kairo), Heidy Mahmoud Magdy Hussein Rasekh (Kairo), Khadiga Mahmoud El Gammal (Kairo) (zastupnici: B. Kennelly, J. Pobjoy, G. Martin, M. Rushton i C. Enderby Smith)

         Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: u početku S. Kyriakopoulou i M. Veiga, zatim S. Kyriakopoulou i J. Kneale, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se, kao prvo, traži poništenje Odluke Vijeća (ZVSP) 2016/411 od 18. ožujka 2016. o izmjeni Odluke 2011/172/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Egiptu (SL 2016., L 74, str. 40.), kao drugo, Odluke Vijeća (ZVSP) 2017/496 od 21. ožujka 2017. o izmjeni Odluke 2011/172/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Egiptu (SL 2017., L 76, str. 22.) i kao treće, Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2017/491 od 21. ožujka 2017. o provedbi Uredbe Vijeća (EU) br. 270/2011 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Egiptu (SL 2017., L 76, str. 10.), u dijelu u kojem se ti akti odnose na tužitelje.

         Izreka

                  1.

                  Predmeti T-274/16 i T-275/16 spajaju se u svrhu donošenja presude.

                  2.

                  Tužbe se odbijaju.

                  3.

                  Suzanne Saleh Thabet, Gamalu Mohamedu Hosniju Elsayedu Mubaraku, Alai Mohamedu Hosniju Elsayedu Mubaraku, Heidy Mahmoud Magdy Hussein Rasekh i Khadigi Mahmoud El Gammal nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 270, 25. 7. 2016.


title: Spojeni predmeti T-314/16 i T-435/16: Presuda Općeg suda od 27. studenoga 2018. – VG protiv Komisije („Pristup dokumentima — Uredba (EZ) br. 1049/2001 — Dokumenti i informacije koji se odnose na odluku Komisije kojom se prekida suradnja na temelju „dopisa o suglasnosti i pristupanju u Team Europe” — Odbijanje pristupa — Izuzeće koje se odnosi na privatnost i integritet pojedinca — Zaštita osobnih podataka — Uredba (EZ) br. 45/2001 — Odbijanje prijenosa — Članci 7., 47. i 48. Povelje o temeljnim pravima — Izvanugovorna odgovornost”)

text:
               4.2.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/20

      Presuda Općeg suda od 27. studenoga 2018. – VG protiv Komisije
      (Spojeni predmeti T-314/16 i T-435/16) (1)

      ((„Pristup dokumentima - Uredba (EZ) br. 1049/2001 - Dokumenti i informacije koji se odnose na odluku Komisije kojom se prekida suradnja na temelju „dopisa o suglasnosti i pristupanju u Team Europe” - Odbijanje pristupa - Izuzeće koje se odnosi na privatnost i integritet pojedinca - Zaštita osobnih podataka - Uredba (EZ) br. 45/2001 - Odbijanje prijenosa - Članci 7., 47. i 48. Povelje o temeljnim pravima - Izvanugovorna odgovornost”))
      (2019/C 44/24)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke,

         Tužitelj: VG, u svojstvu MS-ove univerzalne nasljednice (zastupnici: u početku L. Levi i M. Vandenbussche, zatim L. Levi, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: F. Clotuche-Duvieusart i A. Simon, a zatim F. Clotuche-Duvieusart i B. Mongin, agenti)

         Predmet

      S jedne strane, zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje odluka Komisije od 2. veljače i 19. travnja 2016. o odbijanju MS-ova zahtjeva za pristup dokumentima koji se na njega odnose i od 16. lipnja 2016. o odbijanju njegova zahtjeva da mu se prenesu osobni podaci koji se na njega odnose sadržani u dokumentima koji su predmet tog zahtjev za pristup i, s druge strane, zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a za naknadu štete koju je MS navodno pretrpio zbog tog odbijanja pristupa i prijenosa.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se odluka Europske komisije od 16. lipnja 2016. o odbijanju MS-ova zahtjeva da mu se prenesu određeni osobni podaci.

                  2.

                  Komisiji se nalaže da VG-u, u svojstvu MS-e univerzalne nasljednice, plati iznos od 5 000 eura.

                  3.

                  Tužba se odbija u preostalom dijelu.

                  4.

                  VG i Komisija snosit će svaka vlastite troškove.

         (1)  SL C 63, 27. 2. 2017.