title: Predmet C-558/15: Presuda Suda (šesto vijeće) od 15. prosinca 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal da Relação do Porto – Portugal) – Alberto José Vieira de Azevedo i dr. protiv CED Portugal Unipessoal, Lda, Instituto de Seguros de Portugal – Fundo de Garantia Automóvel (Zahtjev za prethodnu odluku — Osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila i nadzor obveze osiguranja od te odgovornosti — Direktiva 2000/26/EZ — Članak 4. stavak 5. — Društvo za osiguranje — Predstavnik za likvidaciju štete — Dovoljne ovlasti zastupanja — Pasivna legitimacija pred sudovima)

text:
               13.2.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 46/7

         Presuda Suda (šesto vijeće) od 15. prosinca 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal da Relação do Porto – Portugal) – Alberto José Vieira de Azevedo i dr. protiv CED Portugal Unipessoal, Lda, Instituto de Seguros de Portugal – Fundo de Garantia Automóvel
   (Predmet C-558/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila i nadzor obveze osiguranja od te odgovornosti - Direktiva 2000/26/EZ - Članak 4. stavak 5. - Društvo za osiguranje - Predstavnik za likvidaciju štete - Dovoljne ovlasti zastupanja - Pasivna legitimacija pred sudovima))
   (2017/C 046/08)
   Jezik postupka: portugalski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal da Relação do Porto

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Alberto José Vieira de Azevedo, Maria da Conceição Ferreira da Silva, Carlos Manuel Ferreira Alves, Rui Dinis Ferreira Alves, Vítor José Ferreira Alves

      Tuženik: CED Portugal Unipessoal, Lda, Instituto de Seguros de Portugal – Fundo de Garantia Automóvel

      uz sudjelovanje: Instituto de Seguros de Portugal – Fundo de Acidentes de Trabalho

      Izreka

   Članak 4. Direktive 2000/26/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. svibnja 2000. o usklađivanju zakona država članica koji se odnose na osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila te o izmjeni direktiva Vijeća 73/239/EEZ i 88/357/EEZ (Četvrta Direktiva o osiguranju motornih vozila) kako je izmijenjena Direktivom 2005/14/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. treba tumačiti na način da državama članicama ne određuje obvezu da predvide da predstavnik koji je na temelju tog članka zadužen za likvidaciju šteta može umjesto društva za osiguranje koje zastupa biti tužen pred nacionalnim sudom pred kojim je oštećena osoba, obuhvaćena područjem primjene članka 1. Direktive 2000/26 kako je izmijenjena Direktivom 2005/14, pokrenula postupak za naknadu štete.

      (1)  SL C 16, 18. 1. 2016.


title: Predmet T-649/16: Tužba podnesena 12. rujna 2016. – Bernaldo de Quirós protiv Komisije

text:
               31.10.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 402/57

         Tužba podnesena 12. rujna 2016. – Bernaldo de Quirós protiv Komisije
   (Predmet T-649/16)
   (2016/C 402/67)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužiteljica: Belén Bernaldo de Quirós (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: T. Bontinck i A. Guillerme, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               ukine odluku tijela za imenovanje koju je donijela glavna direktorica GU-a „Obrazovanje i kultura” Europske komisije od 30. studenoga 2015. o preraspodjeli radnog mjesta B. Bernaldo de Quirós s onog načelnice odjela „Ured za probni rad” EAC.C.4 na radno mjesto savjetnice za modernizaciju obrazovanja DG EAC.B;

               —

               Europskoj komisiji naloži snošenje sviju troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužiteljica ističe tri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni i zloporabi ovlasti.

                           —

                           Tužiteljica smatra da je pobijana odluka zahvaćena očitom pogreškom u ocjeni u pogledu interesa službe i ekvivalentnosti radnog mjesta. Tužiteljica želi istaknuti da njegov premještaj na radno mjesto savjetnika za modernizaciju obrazovanja nije opravdan interesom službe već je izraz volje njegovih nadređenih da ga profesionalno izoliraju i da mu unaprijed izreknu stegovnu mjeru. Stoga je odluka rezultat zloporabe ovlasti jer je takva promjena radnog mjesta, osim toga, u suprotnosti s interesom službe, s obzirom na tužiteljičinu stručnost i potrebu popunjavanja slobodnih radnih mjesta načelnika odjela u GU-u EAC.

                           —

                           Tužiteljica smatra i da premještajem nije poštovano načelo ekvivalentnosti radnog mjesta. Naime, novi poslovi dodijeljeni tužiteljici su po svojoj prirodi, važnosti i opsegu ispod onih koji se povjeravaju savjetniku razreda AD13. Štoviše, radno mjesto ne odgovara stvarnoj potrebi službe koja se zahtijeva na temelju članka 2. Odluke C(2008)5029/2.

               2.

               Drugi tužbeni razlog koji se temelji na povredi prava na saslušanje kao i dužnosti brižnog postupanja uprave.

                           —

                           Tužiteljica smatra da odluka o premještaju nije donesena u okolnostima kojima mu se jamči njegovo pravo na saslušanje, s obzirom na to da nije mogao iznijeti svoje stajalište u vezi s prijedlogom odluke o premještaju. Tome treba pridodati povredu dužnosti brižnog postupanja uprave s obzirom na to da tijelo za imenovanje ni na koji način nije uzelo u obzir ni tužiteljičine interese ni objektivno nastojalo uravnotežiti interese službe i tužiteljičin interes, među ostalim, njezinim imenovanjem na slobodno radno mjesto načelnice odjela.

               3.

               Treći tužbeni razlog koji se temelji na povredi Odluke Europske komisije C(2008) 5029/2 od 9. kolovoza 2008. o poslovima savjetnika.

                           —

                           Tužiteljica ističe povredu Odluke C(2008) 5029/2 u pročišćenoj verziji od 7. srpnja 2016., zato što je GU EAC premašio kvote namijenjene za savjetnike i nije dokazao da je radno mjesto savjetnice za modernizaciju obrazovanja na koje je tužiteljica premještena uistinu zakonito.


title: Predmet T-312/15: Presuda Općeg suda od 13. svibnja 2016. – Market Watch protiv EUIPO-a – Glaxo Group (MITOCHRON) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Europske unije MITOCHRON — Raniji nacionalni verbalni žig MIVACRON — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009”)

text:
               27.6.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 232/19

         Presuda Općeg suda od 13. svibnja 2016. – Market Watch protiv EUIPO-a – Glaxo Group (MITOCHRON)
   (Predmet T-312/15) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije MITOCHRON - Raniji nacionalni verbalni žig MIVACRON - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   (2016/C 232/25)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Market Watch Franchise & Consulting, Inc. (Freeport, Bahami) (zastupnik: J. Korab, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (zastupnik: S. Bonne, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Glaxo Group Ltd (Brentford, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: S. Malynicz, barrister i A. Smith, solicitor)

      Predmet

   Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 20. ožujka 2015. (predmet R 508/2014 2 koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Glaxo Group Ltd i Market Watch Franchise & Consulting, Inc.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Market Watch Franchise & Consulting, Inc. se nalaže snošenje troškova.

      (1)  SL C 270, 17. 8. 2015.


title: Predmet C-634/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. studenoga 2015. uputio Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austrija) – Susanne Sokoll-Seebacher i Manfred Naderhirn

text:
               5.9.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 326/7

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. studenoga 2015. uputio Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austrija) – Susanne Sokoll-Seebacher i Manfred Naderhirn
   (Predmet C-634/15)
   (2016/C 326/12)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelji: Susanne Sokoll-Seebacher, Manfred Naderhirn

      Druge stranke u postupku: Agnes Hemetsberger, Mag. Jungwirth i Mag. Fabian OHG i dr.
   Sud (osmo vijeće) je rješenjem od 30. lipnja 2016. presudio:
   Presudu od 13. veljače 2014., Sokoll-Seebacher (C-367/12, EU:C:2014:68), treba tumačiti na način da se kriterij o strogom pravilu broja „osoba koje i dalje treba opskrbljivati”, koji je određen nacionalnim zakonodavstvom o kojem je riječ u glavnom postupku, ne treba primjenjivati radi provjere postojanja potrebe za osnivanjem nove ljekarne općenito, u svakoj konkretnoj situaciji koja će biti predmet provjere.


title: Predmet T-262/15: Presuda Općeg suda od 15. lipnja 2017. – Kiselev protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podriva ili ugrožava Ukrajina — Zamrzavanje sredstava — Ograničenja u pogledu ulaska na državna područja država članica — Fizička osoba koja aktivno podupire ili provodi djelovanja kojima se podriva ili ugrožava Ukrajina — Obveza obrazlaganja — Očita pogreška u ocjeni — Sloboda izražavanja — Proporcionalnost — Prava obrane”)

text:
               31.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 249/23

         Presuda Općeg suda od 15. lipnja 2017. – Kiselev protiv Vijeća
   (Predmet T-262/15) (1)

   ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podriva ili ugrožava Ukrajina - Zamrzavanje sredstava - Ograničenja u pogledu ulaska na državna područja država članica - Fizička osoba koja aktivno podupire ili provodi djelovanja kojima se podriva ili ugrožava Ukrajina - Obveza obrazlaganja - Očita pogreška u ocjeni - Sloboda izražavanja - Proporcionalnost - Prava obrane”))
   (2017/C 249/35)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Dmitrii Konstantinovich Kiselev (Korolev, Rusija) (zastupnici: J. Linneker, solicitor, T. Otty, barrister, i B. Kennelly, QC)

      Tuženik: Vijeće Europske Unije (zastupnici: V. Piessevaux i J.-P. Hix agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje, kao prvo, Odluke Vijeća (ZVSP) 2015/432 od 13. ožujka 2015. o izmjeni Odluke 2014/145/ZVSP o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine (SL 2015., L 70, str. 47.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2015/427 od 13. ožujka 2015. o provedbi Uredbe (EU) br. 269/2014 o mjerama ograničavanja u odnosu na djelovanja koja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine (SL 2015., L 70, str. 1.), kao drugo, Odluke Vijeća (ZVSP) 2015/1524 od 14. rujna 2015. o izmjeni Odluke 2014/145/ZVSP o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine (SL 2015., L 239, str. 157. i ispravak u SL-u 2015., L 280, str. 39.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2015/1514 od 14. rujna 2015. o provedbi Uredbe (EU) br. 269/2014 o mjerama ograničavanja u odnosu na djelovanja koja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine (SL 2015., L 239, str. 30. i ispravak u SL-u 2015., L 280, str. 38.), kao treće, Odluke Vijeća (ZVSP) 2016/359 od 10. ožujka 2016. o izmjeni Odluke 2014/145/ZVSP o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine (SL 2016., L 67, str. 37.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2016/353 od 10. ožujka 2016. o provedbi Uredbe (EU) br. 269/2014 o mjerama ograničavanja u odnosu na djelovanja koja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine (SL 2016., L 67, str. 1.), u dijelu u kojem se ti akti odnose na tužitelja.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Dmitriiju Konstantinovichu Kiselevu nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 294, 7. 9. 2015.


title: Predmet T-341/16: Rješenje Općeg suda od 4. svibnja 2017. – De Masi protiv Komisije („Tužba za poništenje — Pristup dokumentima — Zahtjev za pristup na temelju međuinstitucijske suradnje na temelju članka 230. UFEU-a — Dokumenti koji se odnose na rad Skupine za ‚Kodeks o postupanju (oporezivanje poslovanja)’ koju je osnovalo Vijeće — Akt koji se ne može pobijati — Nedopuštenost”)

text:
               10.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 221/28

         Rješenje Općeg suda od 4. svibnja 2017. – De Masi protiv Komisije
   (Predmet T-341/16) (1)

   ((„Tužba za poništenje - Pristup dokumentima - Zahtjev za pristup na temelju međuinstitucijske suradnje na temelju članka 230. UFEU-a - Dokumenti koji se odnose na rad Skupine za ‚Kodeks o postupanju (oporezivanje poslovanja)’ koju je osnovalo Vijeće - Akt koji se ne može pobijati - Nedopuštenost”))
   (2017/C 221/40)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Fabio De Masi (Bruxelles, Belgija) (zastupnik: A. Fischer-Lescano, profesor)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: F. Erlbacher i J. Baquero Cruz, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a radi poništenja odluke koja sadržava Komisijin dopis od 8. lipnja 2016. kojim se odgovara na zahtjev predsjednika posebnog odbora Europskog parlamenta za odluke o porezima i ostale mjere slične prirode ili učinka (TAXE2) za potpuni pristup dokumentima Skupine za „Kodeks o postupanju (oporezivanje poslovanja)”.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

               2.

               Fabio De Masi snosit će vlastite troškove, kao i troškove Europske komisije.

      (1)  SL C 287, 8. 8. 2016.


title: Predmet C-153/16: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 6. travnja 2017. – Europska komisija protiv Republike Slovenije (Povreda obveze države članice — Neprikladno skladištenje velike količine rabljenih guma — Odlagalište koje ne zadovoljava uvjete iz direktiva 2008/98/EZ i 1999/31/EZ — Stalna i trajna opasnost za okoliš i zdravlje ljudi)

text:
               29.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 168/16

         Presuda Suda (sedmo vijeće) od 6. travnja 2017. – Europska komisija protiv Republike Slovenije
   (Predmet C-153/16) (1)

   ((Povreda obveze države članice - Neprikladno skladištenje velike količine rabljenih guma - Odlagalište koje ne zadovoljava uvjete iz direktiva 2008/98/EZ i 1999/31/EZ - Stalna i trajna opasnost za okoliš i zdravlje ljudi))
   (2017/C 168/20)
   Jezik postupka: slovenski

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: E. Sanfrutos Cano i D. Kukovec, agenti)

      Tuženik: Republika Slovenija (zastupnik: A. Grum, agent)

      Izreka

               1.

               Time što je u šljunčari na području općine Lovrenc na Dravskem polju (Slovenija) dopuštala postojanje stalne i trajne opasnosti za okoliš i zdravlje ljudi zbog neprikladnog skladištenja velikih količina rabljenih guma zajedno s drugim otpadom i njihovog odlaganja suprotno zahtjevima Direktive Vijeća 1999/31/EZ od 26. travnja 1999. o odlagalištima otpada, Republika Slovenija povrijedila je obveze koje ima na temelju članka 5. stavka 3. točke (d) te direktive i članaka 12. i 13. te članka 36. stavka 1. Direktive 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu i stavljanju izvan snage određenih direktiva.

               2.

               U preostalom dijelu tužba se odbija.

               3.

               Republici Sloveniji nalaže se snošenje vlastitih troškova i dvije trećine troškova Europske komisije.

               4.

               Europskoj komisije nalaže se snošenje trećine vlastitih troškova.

      (1)  SL C 222, 20. 6. 2016.


title: Predmet C-328/13: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 11. rujna 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof – Austrija) – Österreichischer Gewerkschaftsbund protiv Wirtschaftskammer Österreich – Fachverband Autobus-, Luftfahrt- und Schifffahrtsunternehmungen ( „Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 2001/23/EZ — Zaštita prava zaposlenika kod prijenosa poduzeća, pogona ili dijelova poduzeća ili pogona — Obveza preuzimatelja da poštuje odredbe i uvjete rada dogovorene kolektivnim ugovorom sve do stupanja na snagu drugog kolektivnog ugovora — Pojam kolektivnog ugovora — Nacionalno zakonodavstvo koje propisuje da kolektivni ugovor koji je ukinut nastavlja proizvoditi učinke sve do stupanja na snagu drugog ugovora” )

text:
               17.11.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 409/15

         Presuda Suda (četvrto vijeće) od 11. rujna 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof – Austrija) – Österreichischer Gewerkschaftsbund protiv Wirtschaftskammer Österreich – Fachverband Autobus-, Luftfahrt- und Schifffahrtsunternehmungen
   (Predmet C-328/13) (1)

   ((„Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2001/23/EZ - Zaštita prava zaposlenika kod prijenosa poduzeća, pogona ili dijelova poduzeća ili pogona - Obveza preuzimatelja da poštuje odredbe i uvjete rada dogovorene kolektivnim ugovorom sve do stupanja na snagu drugog kolektivnog ugovora - Pojam kolektivnog ugovora - Nacionalno zakonodavstvo koje propisuje da kolektivni ugovor koji je ukinut nastavlja proizvoditi učinke sve do stupanja na snagu drugog ugovora”))
   2014/C 409/21
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Oberster Gerichtshof

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Österreichischer Gewerkschaftsbund

      Tuženici: Wirtschaftskammer Österreich – Fachverband Autobus-, Luftfahrt- und Schifffahrtsunternehmungen

      Izreka

   Članak 3. stavak 3. Direktive Vijeća 2001/23/EZ od 12. ožujka 2001. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na zaštitu prava zaposlenika kod prijenosa poduzeća, pogona ili dijelova poduzeća ili pogona treba tumačiti na način da čine „odredbe i uvjete rada koji su određeni putem kolektivnog ugovora”, u smislu te odredbe, odredbe i uvjeti rada koji su dogovoreni kolektivnim ugovorom i koji nastavljaju, u smislu prava države članice, usprkos ukidanja navedenog ugovora proizvoditi učinke na radne odnose koji su njime bili uređeni prije nego što je ugovor ukinut, sve dok navedeni radni odnosi ne budu podvrgnuti novom kolektivnom ugovoru ili dok se s odnosnim radnicima ne zaključi novi individualni sporazum.

      (1)  SL C 274, 21.9.2013.


title: Predmet C-557/13: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. listopada 2013. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) — Hermann Lutz protiv Elke Bäuerle kao stečajne upraviteljice u stečajnom postupku nad imovinom ECZ Autohandel GbmH

text:
               18.1.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 15/9

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. listopada 2013. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) — Hermann Lutz protiv Elke Bäuerle kao stečajne upraviteljice u stečajnom postupku nad imovinom ECZ Autohandel GbmH
   (Predmet C-557/13)
   2014/C 15/12
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesgerichtshof

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj i podnositelj revizije: Hermann Lutz

      Tuženik i druga stranka u revizijskom postupku: Elke Bäuerle kao stečajna upraviteljica u stečajnom postupku nad imovinom ECZ Autohandel GbmH

      Prethodna pitanja

               1.

               Može se li članak 13. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1346/2000 od 29. svibnja 2000. o stečajnom postupku (1) primijeniti u slučaju kada je isplata iznosa zaplijenjenog prije pokretanja stečajnog postupka koju pobija stečajni upravitelj uslijedila tek nakon pokretanja postupka?

               2.

               U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: odnosi li se prigovor sukladno članku 13. Uredbe i na rokove za zastaru i pobijanje te prekluzivne rokove mjerodavnog prava (lex causae) za pobijanu pravnu radnju?

               3.

               U slučaju potvrdnog odgovora na drugo pitanje: određuju li se i formalna pravila koje treba uzeti u obzir za ostvarenje prava u smislu članka 13. Uredbe prema lex causae ili prema lex fori concursus?

      (1)  SL L 160, str. 1., (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 3.).


title: Predmet C-346/13: Zahtjev za prethodnu odluku koji je podnio la cour d'appel de Mons (Belgija) 25. lipnja 2013. — Ville de Mons protiv KPN Group Belgium SA

text:
               31.8.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 252/14

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je podnio la cour d'appel de Mons (Belgija) 25. lipnja 2013. — Ville de Mons protiv KPN Group Belgium SA
   (Predmet C-346/13)
   2013/C 252/35

   Predmetni postupak pokrenut je prije 1. srpnja 2013., datuma pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji


title: Predmet T-146/17: Tužba podnesena 7. ožujka 2017. – Mondi protiv ACER-a

text:
               24.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 129/34

         Tužba podnesena 7. ožujka 2017. – Mondi protiv ACER-a
   (Predmet T-146/17)
   (2017/C 129/52)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Mondi AG (Beč, Austrija) (zastupnik: B. Rajal, odvjetnik)

      Tuženik: Agencija za suradnju energetskih regulatora (ACER)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku žalbenog vijeća tuženika od 17. veljače 2017. u predmetu A-001-2017 (consolidated) koja se odnosi na odbijanje njegovog zahtjeva za intervencijom u sporu; i

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog: povreda članka 11. Poslovnika žalbenog vijeća tuženika, kao i povreda članka 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, jer je žalbeno vijeće pogrešno utvrdilo da tužitelj nije imao pravni interes za ishod žalbenog postupka.

               2.

               Drugi tužbeni razlog: povreda prava na saslušanje, s obzirom na to da žalbeno vijeće nije obavijestilo tužitelja o stajalištu tuženika u odnosu na njegov zahtjev za intervencijom.


title: Predmet C-204/15: Rješenje predsjednika Suda od 15. siječnja 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Augstākā tiesa – Latvija) – kazneni postupak protiv Valsts ieņēmumu dienests, uz sudjelovanje: SIA „Latspas”

text:
               18.4.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 136/23

         Rješenje predsjednika Suda od 15. siječnja 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Augstākā tiesa – Latvija) – kazneni postupak protiv Valsts ieņēmumu dienests, uz sudjelovanje: SIA „Latspas”
   (Predmet C-204/15) (1)

   (2016/C 136/29)
   Jezik postupka: latvijski
   Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 228, 13. 7. 2015.


title: Predmet C-246/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. travnja 2016. uputio Commissione tributaria provinciale di Siracusa (Italija) – Enzo Di Maura protiv Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale di Siracusa

text:
               18.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 260/26

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. travnja 2016. uputio Commissione tributaria provinciale di Siracusa (Italija) – Enzo Di Maura protiv Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale di Siracusa
   (Predmet C-246/16)
   (2016/C 260/33)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Commissione Tributaria Provinciale di Siracusa

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Enzo Di Maura

      Tuženik: Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale di Siracusa

      Prethodna pitanja

               1.

               S obzirom na članak 11. dio C stavak 1. i drugu rečenicu članka 20. stavka 1. točke (b) Direktive 77/388/EEZ (1) u vezi sa smanjenjem porezne osnovice i ispravkom PDV-a za oporezive transakcije u slučaju potpunog ili djelomičnog neplaćanja naknade koju su dogovorile ugovorne strane, je li u skladu s načelima proporcionalnosti i djelotvornosti zajamčenima UFEU-om i načelom neutralnosti koje se primjenjuje pri primjeni PDV-a propisivanje ograničenja koja čine nemogućim ili pretjerano otežanim za poreznog obveznika – pa i u vremenskom smislu, s obzirom na nepredvidivost trajanja stečajnih postupaka – ostvarivanje povrata poreza u vezi s djelomično ili u cijelosti neplaćenom naknadom;

               2.

               U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, je li u skladu s gore navedenim načelima odredba – poput članka 26. stavka 2. Dekreta predsjednika Republike br. 633/1972, u verziji koja je bila na snazi prije izmjena uvedenih čl. 1. stavcima 126. i 127. Zakona br. 208 od 28. prosinca 2015. – koja pravo na povrat poreza podvrgava uvjetu da je prethodno bezuspješno proveden stečajni postupak, odnosno okolnosti da je, u skladu s praksom sudova i poreznih tijela države članice, podjela imovine u konačnici bila neuspješna, ili u slučaju da to toga nije došlo, uvjetu da je donesena konačna odluka o zaključenju stečajnog postupka, čak i kada su takvi postupci neisplativi s obzirom na iznos tražbine, mogućnost njezine naplate i troškove stečajnog postupka i s obzirom na to da bi do primjene tih uvjeta, međutim, moglo doći godinama nakon otvaranja stečajnog postupka.

      (1)  Šesta direktiva Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na poreze na promet – zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost: jedinstvena osnovica za razrezivanje (SL L 145, str. 1.) [neslužbeni prijevod]


title: Predmet F-27/14: Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 18. ožujka 2015. – DK protiv EEAS-a (Javna služba — Osoblje EEAS-a — Dužnosnik — Stegovni postupak — Udaljavanje s radnog mjesta bez smanjenja mirovinskih prava — Članak 25. Priloga IX. Pravilniku — Kazneni postupci u tijeku — Identičnost činjenica podnesenih tijelu za imenovanje i kaznenom sudu)

text:
               4.5.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 146/45

         Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 18. ožujka 2015. – DK protiv EEAS-a
   (Predmet F-27/14) (1)

   ((Javna služba - Osoblje EEAS-a - Dužnosnik - Stegovni postupak - Udaljavanje s radnog mjesta bez smanjenja mirovinskih prava - Članak 25. Priloga IX. Pravilniku - Kazneni postupci u tijeku - Identičnost činjenica podnesenih tijelu za imenovanje i kaznenom sudu))
   (2015/C 146/60)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: DK (zastupnik: S. Orlandi, odvjetnik)

      Tuženik: Europska služba za vanjsko djelovanje (EEAS) (zastupnici: S. Marquardt i M. Silva, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje odluke kojom je tužitelj udaljen s radnog mjesta bez smanjenja mirovinskih prava, s učinkom od 1. veljače 2014., slijedom stegovnog postupka provedenog nakon što su nacionalne vlasti podigle optužnicu protiv tužitelja zbog kaznenih djela prijevare u europskoj javnoj nabavi, krivotvorenja i korištenja krivotvorenih isprava, pranja novca i korupcije

      Izreka presude

               1)

               Poništava se odluka od 16. siječnja 2014. kojom je Europska služba za vanjsko djelovanje udaljila DK-a iz službe bez smanjenja njegovih mirovinskih prava.

               2)

               Europska služba za vanjsko djelovanje snosi vlastite troškove te joj se nalaže snošenje svih troškova DK-a.

      (1)  SL C 184, 16.6.2014. , str. 43.


title: Predmet T-513/15: Tužba podnesena 7. rujna 2015. – Gruppe Nymphenburg Consult protiv OHIM-a (Limbic® Map)

text:
               26.10.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 354/48

         Tužba podnesena 7. rujna 2015. – Gruppe Nymphenburg Consult protiv OHIM-a (Limbic® Map)
   (Predmet T-513/15)
   (2015/C 354/58)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Gruppe Nymphenburg Consult AG (München, Njemačka) (zastupnici: Kunze i G. Würtenberger, odvjetnici)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)

      Podaci o postupku pred OHIM-om

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Zajednice „Limbic® Map” – prijava za registraciju br. 12 316 411

      Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća OHIM-a od 23. lipnja 2015. u predmetu R 1973/2014-1

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku koja se odnosi na prijavu za registraciju žiga Zajednice 012 316 411 Limbic® Map;

               —

               naloži OHIM-u snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 63., članka 75. prve rečenice i članka 76. Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-341/15: Presuda Suda (deseto vijeće) od 20. srpnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Wien – Austrija) – Hans Maschek protiv Magistratsdirektion der Stadt Wien – Personalstelle Wiener Stadtwerke (Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna politika — Direktiva 2003/88/EZ — Članak 7. — Pravo na plaćeni godišnji odmor — Umirovljenje na zahtjev zainteresirane osobe — Radnik koji nije iskoristio svoja prava na plaćeni godišnji odmor prije prestanka radnog odnosa — Nacionalno zakonodavstvo koje isključuje novčanu naknadu za neiskorišteni plaćeni godišnji odmor — Bolovanje — Dužnosnici)

text:
               19.9.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 343/7

         Presuda Suda (deseto vijeće) od 20. srpnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Wien – Austrija) – Hans Maschek protiv Magistratsdirektion der Stadt Wien – Personalstelle Wiener Stadtwerke
   (Predmet C-341/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Direktiva 2003/88/EZ - Članak 7. - Pravo na plaćeni godišnji odmor - Umirovljenje na zahtjev zainteresirane osobe - Radnik koji nije iskoristio svoja prava na plaćeni godišnji odmor prije prestanka radnog odnosa - Nacionalno zakonodavstvo koje isključuje novčanu naknadu za neiskorišteni plaćeni godišnji odmor - Bolovanje - Dužnosnici))
   (2016/C 343/10)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Verwaltungsgericht Wien

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Hans Maschek

      Tuženik: Magistratsdirektion der Stadt Wien – Personalstelle Wiener Stadtwerke

      Izreka

   Članak 7. stavak 2. Direktive 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena treba tumačiti na način da:

               —

               mu se protivi nacionalno zakonodavstvo, poput onog u glavnom postupku, koje lišava prava na novčanu naknadu za neiskorišteni plaćeni godišnji odmor radnika čiji je radni odnos prestao uslijed njegova zahtjeva za umirovljenje i koji nije mogao iskoristiti svoja prava prije prestanka tog radnog odnosa;

               —

               radnik prilikom odlaska u mirovinu ima pravo na novčanu naknadu za neiskorišteni plaćeni godišnji odmor zbog toga što nije obavljao svoje dužnosti zbog bolesti;

               —

               radnik čiji je radni odnos prestao i koji je, na temelju sporazuma sklopljenog s poslodavcem, iako je nastavio primati plaću, bio dužan ne dolaziti na svoje radno mjesto tijekom određenog razdoblja koje je prethodilo njegovu odlasku u mirovinu, nema pravo na novčanu naknadu za prava na neiskorišteni plaćeni godišnji odmor u tom razdoblju, osim ako nije mogao iskoristiti ta prava zbog bolesti;

               —

               države članice moraju, s jedne strane, odlučiti hoće li radnicima odobriti dodatne plaćene godišnje odmore povrh minimalnog plaćenog godišnjeg odmora od četiri tjedna propisanog člankom 7. Direktive 2003/88. U tom slučaju države članice mogu propisati da će radniku koji zbog bolesti nije mogao iskoristiti svoj ukupan dodatni plaćeni godišnji odmor prije prestanka njegova radnog odnosa, dodijeliti pravo na novčanu naknadu koja odgovara tom dodatnom razdoblju. S druge strane, države članice moraju odrediti uvjete za to odobravanje.

      (1)  SL C 346, 19. 10. 2015.


title: Predmet T-205/13 P: Rješenje Općeg suda od 27. studenoga 2013. — Marcuccio protiv Komisije ( „Žalba — Javna služba — Odbacivanje tužbe u prvom stupnju kao očito nedopuštene — Tužba podnesena telefaksom u tužbenom roku i potpisana pečatom koji reproducira potpis odvjetnika — Podnošenje originala nakon isteka roka — Zakašnjela tužba — Očito neosnovana žalba” )

text:
               15.2.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/33

         Rješenje Općeg suda od 27. studenoga 2013. — Marcuccio protiv Komisije
   (Predmet T-205/13 P) (1)

   (Žalba - Javna služba - Odbacivanje tužbe u prvom stupnju kao očito nedopuštene - Tužba podnesena telefaksom u tužbenom roku i potpisana pečatom koji reproducira potpis odvjetnika - Podnošenje originala nakon isteka roka - Zakašnjela tužba - Očito neosnovana žalba)
   2014/C 45/57
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Žalitelj: Luigi Marcuccio (Tricase, Italija) (zastupnik: G. Cipressa, odvjetnik)

      Druga stranka postupka: Europska komisija (zastupnici: C. Berardis-Kayser i G. Gattinara, agenti)

      Predmet

   Žalba protiv rješenja Službeničkog suda Europske unije (drugo vijeće) od 28. siječnja 2013., Marcuccio/Komisija (F-100/12, još neobjavljeno u Recueil) kojom se traži poništenje tog rješenja.

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               Luigiju Marcucciu nalaže se snošenje vlastitih troškova kao i troškova Europske komisije u okviru ovog postupka.

      (1)  SL C 156, 1.6.2013.


title: Predmet T-58/15: Rješenje Općeg suda od 16. veljače 2016. – Ludwig Bertram protiv OHIM-a – Seni Vita (Sanivita)

text:
               18.4.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 136/45

         Rješenje Općeg suda od 16. veljače 2016. – Ludwig Bertram protiv OHIM-a – Seni Vita (Sanivita)
   (Predmet T-58/15) (1)

   (2016/C 136/63)
   Jezik postupka: njemački
   Predsjednik petog vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 118, 13. 4. 2015.


title: Predmet T-579/15: Tužba podnesena 5. listopada 2015. – For Tune protiv OHIM-a – Gastwerk Hotel Hamburg (fortune)

text:
               30.11.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 398/70

         Tužba podnesena 5. listopada 2015. – For Tune protiv OHIM-a – Gastwerk Hotel Hamburg (fortune)
   (Predmet T-579/15)
   (2015/C 398/84)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: For Tune sp. z o.o. (Varšava, Poljska) (zastupnik: K. Popławska, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Gastwerk Hotel Hamburg GmbH & Co. KG (Hamburg, Njemačka)

      Podaci o postupku pred OHIM-om

      Podnositelj prijave:: Tužitelj

      Predmetni sporni žig: Figurativni žig Zajednice s verbalnim elementom „fortune” – Prijava za registraciju br. 1 1 5 25  491

      Postupak pred OHIM-om: Postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: Odluka petog žalbenog vijeća OHIM-a od 7. kolovoza 2015. u predmetu R 2808/2014-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži OHIM-u i drugoj stranci u postupku pred žalbenim vijećem snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

               —

               Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet T-814/14: Tužba podnesena 17. prosinca 2014. – Banco Espírito Santo protiv Komisije

text:
               13.4.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 118/29

         Tužba podnesena 17. prosinca 2014. – Banco Espírito Santo protiv Komisije
   (Predmet T-814/14)
   (2015/C 118/38)
   Jezik postupka: portugalski

      Stranke

      Tužitelj: Banco Espírito Santo, S.A. (zastupnici: M. Gorjão-Henriques i L. Bordalo e Sá, abogados)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               (i)

               poništi točke 9. i 18. Priloga II. Odluci Komisije C(2014) 5682 final od 3. kolovoza 2014., državna potpora SA.39250 (2014/N) – Portugal, Sanacija Banco Espírito Santo, S.A., u dijelu u kojem se njima tužitelju (Banco Espírito Santo, S.A. [BES]) nameće ili se može smatrati da se nameće odgovornost isplate naknade upravitelju za praćenje izvršenja obveza ili pokrića bilo kojeg drugog troška koji bi on mogao imati.

               (ii)

               Europskoj komisiji naloži snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi pravnih pravila o primjeni Ugovora: – Nametanje BES-u troškova povezanih s nadzorom nad izvršenjem obveza koje je preuzela Portugalska Republika.

                           —

                           BES-u su nametnute obveze koje se odnose na djelovanje treće osobe za koje ta banka nije dala suglasnost, od kojeg ona nema koristi i koje nije odabrano primjenom mjerila koja jamče poštovanje načela odabira najpovoljnijeg gospodarskog rješenja čime je posljedično eventualno nanesena šteta vjerovnicima i dioničarima BES-a.

                           —

                           Na temelju pobijane odluke sanacijski fond imenuje upravitelja za praćenje izvršenja obveza. Međutim, iako Portugalska Republika ima obvezu odrediti jedinstvenog upravitelja za praćenje izvršenja obveza, nije prihvatljivo da je pripadajući teret isplate naknade tom upravitelju u potpunosti na BES-u. To rješenje ne uzima u obzir načela na kojima počivaju državne potpore: (i) osnažuje prednost koju ima banka za premošćivanje time što ju se oslobađa sanacijskih troškova koje bi inače imala po zakonu; (ii) narušava tržišno natjecanje u korist banke za premošćivanje time što ju oslobađa troškova koji nisu iznosom određeni prilikom odobrenja državne potpore.

                           —

                           U zakonodavstvu EU o državnim potporama ne postoji temelj da se isplata naknade upravitelju za praćenje izvršenja obveza nametne BES-u, koji, valja podsjetiti, nije ni adresat odluke ni korisnik potpore.

                           —

                           Uredba (EU) br. 806/2014 o jedinstvenom sanacijskom mehanizmu, koja se primjenjuje od 2016., u tom smislu ništa ne pojašnjava, unatoč tome što sadrži odredbe o ulozi upravitelja u članku 19., a također ni Uredba br. 1093/2010 ni Direktiva 2014/59/EU, čiji rok za prenošenje još nije istekao, ne sadrže dodatna pojašnjenja.

                           —

                           U okviru prava Europske unije i u području djelovanja Glavne uprave za tržišno natjecanje Europske komisije, službe koja je donijela pobijanu odluku, postoje čvrste odredbe o tumačenju uloge upravitelja za praćenje izvršenja obveza i isplate njegove naknade, koje mogu poslužiti za popunjavanje praznina u vezi s predmetnom situacijom, osobito kada je riječ o kvantitativnoj strukturi naknade upravitelju za praćenje izvršenja obveza, koja se mora temeljiti na sporazumu stranaka, ne dovodeći u pitanje odobrenje od strane Europske komisije i nužnu neovisnost i sredstva koja je potrebno dodijeliti.

                           —

                           Europska komisija ne može tuženiku nametati način na koji će u praksi dati naknadu upravitelju za praćenje izvršenja obveza zbog čega njezina odluka o nametanju takvog obvezujućeg financijskog troška (odnosno, da pritom BES nije dao prethodnu suglasnost, pa čak ni u pogledu njezinog iznosa) nema pravnog temelja ni u Uredbi (EU) br. 806/2014 ni u bilo kojem drugom zakonskom tekstu.

                           —

                           Sama Europska komisija u pobijanoj odluci jedino navodi da je loša banka ta koja mora isplatiti naknadu upravitelju za praćenje izvršenja obveza i da se ta naknada treba oblikovati „tako da ne ugrozi neovisnost i učinkovitost upravitelja u izvršavanju njegovog mandata”. Stoga nije dana konkretna definicija strukture naknade, osobito načina na koji se s njome mora postupati u praksi ni njezinih granica.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela zaštite legitimnih očekivanja, pravne sigurnosti i načela estoppela:

                           —

                           Komisija je povrijedila načela zašite legitimnih očekivanja, pravne sigurnosti i načelo estoppela u mjeri u kojoj ona BES-u nameće ili valja smatrati da nameće snošenje troškova koji su vezani za upravitelja za praćenje izvršenja obveza.

                           —

                           Tome je osobito tako s obzirom na to da je BES, koji je u odnosu na odluku u položaju treće strane, u potpunosti isključen iz postupka odabira upravitelja za praćenje izvršenja obveza zbog čega nije mogao, bez štete za neovisnost i sredstva koja su zahtijevana odlukom, osigurati poštovanje svojih odgovornosti (i povjereničkih odgovornosti svojih upravitelja) s ciljem postizanja toga da taj nadzor nad izvršenjem obveza predstavlja manji financijski teret za BES.

               3.

               Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti:

                           —

                           Komisija je povrijedila načelo proporcionalnosti time što je BES-u nametnula jednostrano i potpuno preuzimanje troškova koji, uzimajući u obzir trenutačnu financijsku situaciju BES-a kao subjekta koji je podvrgnut sanacijskoj mjeri, nisu samo iznimno otežavajući i značajni, nego i prekoračuju granice proporcionalnosti u užem smislu.

                           —

                           BES smatra da je to osobito tako zato što, s obzirom na to da odgovornost za te troškove nije preuzela portugalska država u obliku obveza, ona pada na samu Europsku komisiju u izvršavanju vlastitih odgovornosti u području sanacije bankarskih institucija i obveza koje su preuzele države članice u okviru tih mjera.


title: Predmet T-91/15: Tužba podnesena 19. veljače 2015. – AEDEC protiv Komisije

text:
               20.4.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 127/34

         Tužba podnesena 19. veljače 2015. – AEDEC protiv Komisije
   (Predmet T-91/15)
   (2015/C 127/47)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Asociación Española para el Desarrollo de la Epidemiología Clínica (AEDEC) (Madrid, Španjolska) (zastupnik: R. López López, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Odluku Glavne uprave za istraživanje i inovacije Europske komisije, Uprave E (zdravlje) kojom je uskraćeno traženo financiranje u okviru javnog poziva H2020-HCO-2014, koja je zaprimljena 4. rujna 2014., i preispita osnovanost samog projekta.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog tužbi tužitelj navodi povredu općih načela dobre uprave, transparentnosti i jednakosti postupanja koja se temelji na sljedećim argumentima:
   Konzorcij LATIN PLAN, koji koordinira tužitelj, zaslužuje primiti bespovratna sredstva ponuđena u javnom pozivu H2020-HCO-2014 zbog čega su odluke o uskraćivanju te potpore i o potvrđivanju tog uskraćivanja očito nepravedne uzimajući u obzir sljedeće:

               a)

               Tijekom postupka vrednovanja projekta u komunikacijama Europske komisije pogrešno je označen njegov koordinator te su one bila upućivane osobi koja nije ni zakonski zastupnik ni osoba za kontakt ni koordinator predmetnog projekta. To je vrlo bitno za ovaj predmet jer ta osoba nije ni u kakvoj vezi s AEDEC-om, a dio je LATIN PLAN-a kao član finskog tima.
               Očito je da je Europska komisija ocijenila da ta osoba nema pravo na bespovratna sredstva smatrajući da koordinira projekt LATIN PLAN kao dio AEDEC-a, a istovremeno je i dio finskog tima, pri čemu se u svojoj ocjeni oslanja na „načelo zabrane kumulativne dodjele” koje se primjenjuje u području bespovratnih sredstava na temelju prava Zajednice i koje određuje da je za određeno djelovanje istog korisnika moguće na teret proračuna bespovratna sredstva dodijeliti samo jedanput. Svaki partner u timu LATIN PLAN traži financiranje. Kada bi se bespovratna sredstva dodjeljivala timu, kako to pogrešno smatra Komisija, osoba o kojoj je riječ prihodovala bi ta sredstva i kao dio AEDEC-a i kao član finskog tima.

               b)

               U izvješću o vrednovanju projekata utvrđeno je da nije primjereno objašnjen i opravdan postojeći nerazmjer između financiranja koje zahtijeva svaki tim konzorcija LATIN PLAN zbog čega je potonjem snižena ocjena. Konzorcij ne niječe da postoji nerazmjer u financiranju koje zahtijevaju pojedini timovi/partneri, ali poriče to da ga nije objasnio. Konkretnije, u obrazloženju proračuna potpuno i podrobno su objašnjeni razlozi zbog kojih je AEDEC partner koji zahtijeva najviše novca.

               c)

               K tome, valja istaknuti da je projekt dobar sa znanstvenog gledišta. Projektni tim je ostvario 11 bodova od 15 maksimalno mogućih čime je prešao minimalni prag kvalitete od 10 bodova određen u javnom pozivu. Predmetni projekt dobio je višu ocjenu od ostalih kojima je odobreno financiranje zbog čega je odluka koja se pobija nepravedna.


title: Predmet F-135/14: Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 16. prosinca 2015. – DE protiv EMA-e (Javna služba — Osoblje EMA-e — Stavljanje u „neaktivni status” — Akt kojim se nanosi šteta — Pravo na saslušanje — Povreda)

text:
               8.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 48/95

         Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 16. prosinca 2015. – DE protiv EMA-e
   (Predmet F-135/14) (1)

   ((Javna služba - Osoblje EMA-e - Stavljanje u „neaktivni status” - Akt kojim se nanosi šteta - Pravo na saslušanje - Povreda))
   (2016/C 048/107)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: DE (zastupnici: S. Rodrigues i A. Blot, odvjetnici)

      Tuženik: Europska agencija za lijekove (zastupnici: S. Marino, T. Jabłoński i N. Rampal Olmedo, agenti, D. Waelbroeck i A. Duron, odvjetnici)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje odluke EMA-e o stavljanju tužitelja na raspolaganje i naknadu navodno pretrpljene nematerijalne štete.

      Izreka presude

               1.

               Poništava se odluka od 31. siječnja 2014. kojom je Europska agencija za lijekove DE-a stavila u „neaktivni status”.

               2.

               Nalaže se Europskoj agenciji za lijekove da DE-u plati iznos od 10 000 eura.

               3.

               Europska agencija za lijekove snosi vlastite troškove, te joj se nalaže snošenje troškova DE-a.

      (1)  SL C 16, 19. 1. 2015., str. 50.


title: Predmet T-264/12: Presuda Općeg suda od 29. veljače 2016. – UTi Worldwide i dr. protiv Komisije („Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Usluge međunarodnog zračnog provoza — Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a — Dodatne pristojbe i mehanizmi određivanja cijena koji imaju utjecaj na konačnu cijenu usluga — Pogreške u ocjeni — Dokaz — Utjecaj na trgovinu između država članica — Znatan utjecaj na tržišno natjecanje — Iznos novčane kazne — Težina povrede — Proporcionalnost — Solidarna odgovornost — Neograničena nadležnost”)

text:
               18.4.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 136/26

         Presuda Općeg suda od 29. veljače 2016. – UTi Worldwide i dr. protiv Komisije
   (Predmet T-264/12) (1)

   ((„Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Usluge međunarodnog zračnog provoza - Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a - Dodatne pristojbe i mehanizmi određivanja cijena koji imaju utjecaj na konačnu cijenu usluga - Pogreške u ocjeni - Dokaz - Utjecaj na trgovinu između država članica - Znatan utjecaj na tržišno natjecanje - Iznos novčane kazne - Težina povrede - Proporcionalnost - Solidarna odgovornost - Neograničena nadležnost”))
   (2016/C 136/36)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: UTi Worldwide, Inc. (Tortola, Ujedinjena Kraljevina), UTi Nederland BV (Schiphol, Nizozemska) i UTI Worldwide (UK) Ltd (Reading, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: P. Kirch, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: A. Biolan, V. Bottka i G. Meessen, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje Odluke Komisije C (2012) 1959 final od 28. ožujka 2012. o postupku primjene članka 101. [UFEU-a] i članka 53. Sporazuma o EGP-u (predmet COMP/39462 – Provoz) u dijelu u kojem se odnosi na tužitelje, i podredno, zahtjev za preinaku novčanih kazni koje su im izrečene u okviru te odluke.

      Izreka

               1.

               Odluka Komisije C (2012) 1959 final od 28. ožujka 2012. o postupku primjene članka 101. [UFEU-a] i članka 53. Sporazuma o EGP-u (predmet COMP/39462 – Provoz) poništava se u dijelu u kojem iznos novčane kazne izrečene društvu UTi Worldwide, Inc. premašuje iznos novčanih kazni izrečenih društvima UTi Nederland BV i UTI Worldwide (UK) Ltd.

               2.

               Ukupan iznos novčane kazne izrečene društvu UTi Worldwide u članku 2. stavku 2. Odluke C (2012) 1959 final određuje se u iznosu od 2 965 000 eura, pri čemu se iznos novčane kazne koji se izriče na temelju prve rečenice članka 2. stavka 2. točke (j) navedene odluke određuje u visini od 1 692 000 eura.

               3.

               U preostalom dijelu tužba se odbija.

               4.

               Društva UTi Worldwide, UTi Nederland i UTI Worldwide (UK) snosit će devet desetina troškova Europske komisije i vlastite troškove.

               5.

               Komisija će snositi desetinu vlastitih troškova i troškova društava UTi Worldwide, UTi Nederland i UTI Worldwide (UK).

      (1)  SL C 235, 4. 8. 2012.


title: Predmet C-476/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30 kolovoza 2016. uputio Ministarstvo pomorstva, prometa i infrastrukture – Uprava zračnog prometa, elektroničkih komunikacija i pošte (Hrvatska) Hrvatska agencija za civilno zrakoplovstvo protiv Air Serbia A.D. Beograd i Dane Kondiča direktora Air Serbia A.D. Beograd

text:
               14.11.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 419/31

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30 kolovoza 2016. uputio Ministarstvo pomorstva, prometa i infrastrukture – Uprava zračnog prometa, elektroničkih komunikacija i pošte (Hrvatska)
   Hrvatska agencija za civilno zrakoplovstvo protiv Air Serbia A.D. Beograd i
   Dane Kondiča direktora Air Serbia A.D. Beograd
   (Predmet C-476/16)
   (2016/C 419/41)
   Jezik postupka: hrvatski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Ministarstvo pomorstva, prometa i infrastrukture – Uprava zračnog prometa, elektroničkih komunikacija i pošte

      Stranke glavnog postupka

      Tužiteljica: Hrvatska agencija za civilno zrakoplovstvo

      Tuženik: Air Serbia A.D. Beograd i Dane Kondič, direktor Air Serbia A.D. Beograd

      Prethodno pitanje

   Da li je u skladu s interpretacijom prava Europske unije generalno, te partikularno u skladu s interpretacijom odredbe članka 3. (a) (i) Protokola VI Aneksa V Multilateralnog sporazuma o uspostavi Europskog zajedničkog zračnog prostora, praksa zračnoga prijevoznika iz pridružene stranke ECAA Sporazuma, da obavlja komercijalni zračni prijevoz putnika s mjestom polaska iz države članice Europske unije, preko matične države kao transferne točke uz prekrcaj putnika i prtljage u drugi zrakoplov istoga prijevoznika, na mjesto odredišta u državama članicama Europske unije odnosno u trećim državama, temeljem samostalnoga prijevoznoga dokumenta u kojemu je naveden zračni prijevoz s dva odvojena broja leta?


title: Predmet T-295/16: Rješenje Općeg suda od 7. ožujka 2017. – SymbioPharm protiv EMA-e („Tužba za poništenje — Lijekovi za humanu primjenu — Pokretanje postupka za upućivanje EMA-u — Članci 31. do 34. Direktive 2001/83/EZ — Lijek Symbioflor 2 i lijekovi sa sličnim oznakama — Akt koji se ne može pobijati — Pripremni akt — Nedopuštenost”)

text:
               8.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 144/45

         Rješenje Općeg suda od 7. ožujka 2017. – SymbioPharm protiv EMA-e
   (Predmet T-295/16) (1)

   ((„Tužba za poništenje - Lijekovi za humanu primjenu - Pokretanje postupka za upućivanje EMA-u - Članci 31. do 34. Direktive 2001/83/EZ - Lijek Symbioflor 2 i lijekovi sa sličnim oznakama - Akt koji se ne može pobijati - Pripremni akt - Nedopuštenost”))
   (2017/C 144/61)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: SymbioPharm GmbH (Herborn, Njemačka) (zastupnik: A. Sander, odvjetnik)

      Tuženik: Europska agencija za lijekove (EMA) (zastupnici: T. Jabłoński, N. Rampal Olmedo, I. Ratescu, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje dopisa EMA-a od 1. travnja 2016. o pokretanju postupka iz članaka 32. do 34. Direktiva 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu (SL 2001, L 311, str. 67) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 56., str. 27.), glede lijeka Symbioflor 2 i lijekova sa sličnim oznakama nakon dostave obavijesti Savezne Republike Njemačke u skladu s člankom 31. navedene direktive.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija kao nedopuštena.

               2.

               Društvu SymbioPharm GmbH nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 279, 1. 8. 2016.


title: Predmet C-471/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. rujna 2015. uputio Vestre Landsret (Danska) – Sjelle Autogenbrug I/S protiv Skatteministeriet

text:
               3.11.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 363/25

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. rujna 2015. uputio Vestre Landsret (Danska) – Sjelle Autogenbrug I/S protiv Skatteministeriet
   (Predmet C-471/15)
   (2015/C 363/32)
   Jezik postupka: danski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Vestre Landsret

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Sjelle Autogenbrug I/S

      Tuženik: Skatteministeriet

      Prethodno pitanje

   Treba li u okolnostima ovog predmeta dijelove otpadnih vozila koje poduzeće za ponovnu uporabu vozila prijavljeno u sustav PDV-a odvoji od vozila kako bi ih preprodalo kao rezervne dijelove smatrati rabljenom robom, kao što na to upućuje članak 311. stavak 1. Direktive Vijeća 2006/112/EZ (1) od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (Direktiva o PDV-u)?

      (1)  SL L 347, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: Predmet C-599/13: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. studenoga 2013. uputio Raad van State (Nizozemska) — Somalische Vereniging Amsterdam en Omgeving (Somvao) protiv Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               25.1.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 24/12

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. studenoga 2013. uputio Raad van State (Nizozemska) — Somalische Vereniging Amsterdam en Omgeving (Somvao) protiv Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
   (Predmet C-599/13)
   2014/C 24/22
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Raad van State

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Somalische Vereniging Amsterdam en Omgeving (Somvao)

      Tuženik: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Prethodna pitanja

               1.

               Pružaju li članak 4. Uredbe Vijeća (EZ, Euroatom) br. 2988/95 (1) od 18. prosinca 1995. o zaštiti financijskih interesa Europskih zajednica ili članak 53. b, stavak 2. točka (c) Uredbe Vijeća (EZ, Euratom) br. 1605/2002 (2) od 25. lipnja 2002. o Financijskoj uredbi koja se primjenjuje na opći proračun Europskih zajednica, kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ, Euratom) br. 1995/2006 (3) od 13. prosinca 2006. pravni temelj nacionalnim tijelima da na štetu primatelja naknade izmijene već određenu naknadu iz Europskog fonda za izbjeglice i od primatelja traže njezino vraćanje?

               2.

               Pruža li članak 25. stavak 2. Odluke Vijeća 2004/904/EZ (4) od 2. prosinca 2004. o ustanovljenju Europskog fonda za izbjeglice za razdoblje od 2005. do 2010. pravni temelj nacionalnim tijelima da na štetu primatelja naknade izmijene već određenu naknadu iz Europskog fonda za izbjeglice i od primatelja traže njeno vraćanje, a da se pri tome ne zahtijeva ovlaštenje sukladno nacionalnom pravu?

      (1)  SL L 312, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 5.)

      (2)  SL L 248, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 2., str. 145.)

      (3)  SL L 390, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 1., str. 267.)

      (4)  SL L 381, str. 52.


title: Predmet C-507/13: Tužba podnesena 20. rujna 2013. — Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske protiv Europskog parlamenta, Vijeća Europske unije

text:
               7.12.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 359/4

         Tužba podnesena 20. rujna 2013. — Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske protiv Europskog parlamenta, Vijeća Europske unije
   (Predmet C-507/13)
   2013/C 359/05
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske (zastupnici: E. Jenkinson, S. Behzadi-Spencer, agenti i K. Beal, QC)

      Tuženici: Europski parlament, Vijeće Europske unije

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi članak 94. stavak 1. točku (g), članak 94. stavak 2. i/ili članak 162. stavak 1. i 3. Direktive (1) CRD IV;

               —

               poništi članak 450. stavak 1. točke (d), (i) i/ili (j) i/ili članak 521. stavak 2. Uredbe (2) CR;

               —

               naloži Europskom parlamentu i Vijeću Europske unije snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Ujedinjena Kraljevina (u daljnjem tekstu UK) traži poništenje ograničenog broja odredbi određenih zakonodavnih akata Europskog parlamenta i Vijeća Europske unije, u skladu sa člankom 263. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (u daljnjem tekstu UFEU). Zahtjev za ukidanje odnosi se na „CRD-IV Paket” koji je stupio na snagu 17. lipnja 2013. Paket se sastoji od Direktive o kapitalnim zahtjevima, Direktiva 2013/36/EU; i nove Uredbe o kapitalnim zahtjevima. UK želi osporiti određene odredbe samo u tim mjerama, osobito:

               (i.)

               članak 94. stavak 1. točku (g) i članak 162. stavke 1. i 3. Direktive 2013/36/EU („Direktiva CRD-IV”) koja je objavljena u Službenom listu 27. lipnja 2013. Sukladno članku 164., Direktiva je stupila na snagu 17. lipnja 2013.

               (ii.)

               članak 450. stavak 1. točku (d), 450. stavak 1. točku (i), članak 450. stavak 1. točku (j) i članak 521. stavak 2. Uredbe o kapitalnim zahtjevima, Uredba (EU) br. 575/2013 (u daljnjem tekstu Uredba CR). Uredba CR je objavljena u Službenom listu 27. lipnja 2013., ali je stupila na snagu 28. lipnja 2013. sukladno članku 521. stavku 1. Mora se primjenjivati od 1. siječnja 2014. na temelju članka 521. stavka 2.

         Osporenim aktima Parlament i Vijeće uspostavili su niz mjera koje se odnose na varijabilno plaćanje koje se može dopušteno plaćati određenim zaposlenicima institucija (tj. kreditnim institucijama i investicijskim društvima kao što je definirano člankom 4. Uredbe CR). Osobito je članak 94. stavak 1. točka (g) Direktive CRD IV utvrdio granicu varijabilnog plaćanja koje se može platiti određenim „poduzimateljima materijalnog rizika”. To je bilo kolokvijalno poznato kao „ograničavanje bankarskih bonusa”. Nadalje, na temelju članka 94. stavka 2. Direktive CRD IV, zakonodavstvo EU-a dodijelilo je Europskom nadzornom tijelu za bankarstvo (ENTB), agenciji uspostavljenoj sukladno članku 114. UFEU-a, zadatak definiranja kriterija kojim se u bilo kojoj pojedinoj instituciji utvrđuju „poduzimatelji materijalnog rizika” i za razvoj smjernica u vezi sa sniženom stopom koja se može primijeniti na dugoročno varijabilno plaćanje. Jednom identificirani, članak 450. Uredbe CR zahtijeva da institucije objave za javnu distribuciju određene detalje plaća tih pojedinaca.
   UK drži da sporne odredbe treba ukinuti iz sljedećih razloga:

               (i.)

               Sporne odredbe imaju neprimjerenu pravnu osnovu Ugovora;

               (ii.)

               Sporne odredbe su neproporcionalne i/ili nisu u skladu s načelom supsidijarnosti;

               (iii.)

               Sporne odredbe stupile su na snagu na način koji krši načelo pravne sigurnosti;

               (iv.)

               Dodjela određenih zadaća ENTB-u te prijenos određenih ovlasti na Komisiju je ultra vires;

               (v.)

               Utvrđeni zahtjevi za objavu u Uredbi CR krše načela zaštite osobnih podataka i privatnosti prema EU pravu.

               (vi.)

               U mjeri u kojoj se članak 94. stavak 1. točka (g) treba primijeniti na zaposlenike institucija izvan EGP-a, krši se članak 3. stavak 5. UEU-a i načelo teritorijalnosti koje se nalazi u međunarodnom običajnom pravu.

      (1)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013 o pristupu djelatnostima kreditnih institucija i bonitetnom nadzoru kreditnih institucija i investicijskih društava, kojom se izmjenjuje i dopunjuje Direktiva 2002/87/EZ i stavljaju izvan snage Direktive 2006/48/EZ i 2006/49/EZ, SL L 176., str. 338.

      (2)  Uredba (EU) Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. br. 575/2013 o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva kojom se izmjenjuje i dopunjuje Uredba (EU) br. 648/2012, SL L 176, str. 1.


title: Predmet C-668/15: Presuda Suda (prvo vijeće) od 6. travnja 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Vestre Landsret – Danska) – Jyske Finans A/S protiv Ligebehandlingsnævneta, koji djeluje u ime Ismara Huskica (Zahtjev za prethodnu odluku — Jednako postupanje prema osobama bez obzira na njihovo rasno ili etničko podrijetlo — Direktiva 2000/43/EZ — Članak 2. stavak 2. točke (a) i (b) — Kreditna institucija koja zahtijeva dodatan dokaz o identitetu, u obliku preslike putovnice ili boravišne dozvole, od osoba koje traže zajam za kupnju automobila, a koje su se identificirale svojom vozačkom dozvolom u kojoj je navedena zemlja rođenja koja nije država članica Europske unije odnosno Europskog udruženja slobodne trgovine)

text:
               29.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 168/14

         Presuda Suda (prvo vijeće) od 6. travnja 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Vestre Landsret – Danska) – Jyske Finans A/S protiv Ligebehandlingsnævneta, koji djeluje u ime Ismara Huskica
   (Predmet C-668/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Jednako postupanje prema osobama bez obzira na njihovo rasno ili etničko podrijetlo - Direktiva 2000/43/EZ - Članak 2. stavak 2. točke (a) i (b) - Kreditna institucija koja zahtijeva dodatan dokaz o identitetu, u obliku preslike putovnice ili boravišne dozvole, od osoba koje traže zajam za kupnju automobila, a koje su se identificirale svojom vozačkom dozvolom u kojoj je navedena zemlja rođenja koja nije država članica Europske unije odnosno Europskog udruženja slobodne trgovine))
   (2017/C 168/17)
   Jezik postupka: danski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Vestre Landsret

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Jyske Finans A/S

      Tuženik: Ligebehandlingsnævnet, koji djeluje u ime Ismara Huskica

      Izreka

   Članak 2. stavak 2. točke (a) i (b) Direktive Vijeća 2000/43/EZ od 29. lipnja 2000. o provedbi načela jednakog postupanja prema osobama bez obzira na njihovo rasno ili etničko podrijetlo treba tumačiti na način da mu se ne protivi praksa kreditne institucije kojom se stranci, u čijoj se vozačkoj dozvoli navodi zemlja rođenja koja nije država članica Europske unije ili država članica Europskog udruženja slobodne trgovine, nameće zahtjev dodatne identifikacije podnošenjem preslike njezine putovnice ili boravišne dozvole.

      (1)  SL C 68, 22. 2. 2016.


title: Predmet C-39/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. siječnja 2017. uputio Cour de cassation (Francuska) – Lubrizol France SAS protiv Caisse nationale du Régime social des indépendants (RSI) participations extérieures

text:
               10.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/22

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. siječnja 2017. uputio Cour de cassation (Francuska) – Lubrizol France SAS protiv Caisse nationale du Régime social des indépendants (RSI) participations extérieures
   (Predmet C-39/17)
   (2017/C 112/31)
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Cour de cassation

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Lubrizol France SAS

      Druga stranka u postupku: Caisse nationale du Régime social des indépendants (RSI) participations extérieures

      Prethodna pitanja

   Protivi li se člancima 28. i 30. Ugovora o funkcioniranju Europske unije to da se vrijednost imovine koju je iz Francuske u drugu državu članicu Europske unije prenio obveznik solidarnih socijalnih doprinosa društava i dodatnog doprinosa, ili druga osoba za njegov račun za potrebe svog poduzeća treba uzeti u obzir za određivanje ukupnog prometa koji čini osnovicu za te doprinose?


title: Predmet T-909/16: Tužba podnesena 29. prosinca 2016. – Laboratorios Ern protiv EUIPO-a – Sharma (NRIM Life Sciences)

text:
               20.2.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 53/43

         Tužba podnesena 29. prosinca 2016. – Laboratorios Ern protiv EUIPO-a – Sharma (NRIM Life Sciences)
   (Predmet T-909/16)
   (2017/C 053/52)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Laboratorios Ern, SA (Barcelona, Španjolska) (zastupnik: S. Correa Rodríguez, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Anil K. Sharma (Hillingdon, Ujedinjena Kraljevina)

      Podaci o postupku pred EUIPO-m

      Podnositelj prijave spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „NRIM life Sciences” – prijava za registraciju br. 13 031 455

      Postupak pred EUIPO-m: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 26. rujna 2016. u predmetu R 2376/2015-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku i odbije prijavu za registraciju žiga Europske unije br. 013031455 NRIM LIFE SCIENCES za sve proizvode iz razreda 5;

               —

               naloži plaćanje troškova EUIPO-u i, ANILU K. Sharmi, ako ANIL K SHARMA odluči intervenirati u ovaj postupak.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 8. stavka 1. točke (b)Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet T-593/13: Tužba podnesena 14. studenoga 2013. — Siemag Tecberg Group protiv OHIM-a (Winder Controls)

text:
               1.2.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 31/12

         Tužba podnesena 14. studenoga 2013. — Siemag Tecberg Group protiv OHIM-a (Winder Controls)
   (Predmet T-593/13)
   2014/C 31/22
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Siemag Tecberg Group GmbH (Haiger, Njemačka) (zastupnik: Rechtsanwalt T. Sommer)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku u predmetu R 1261/2013-4 četvrtog žalbenog vijeća OHIM-a od 5. rujna 2013.;

               —

               naloži OHIM-u snošenja troškova;

               —

               odredi dan održavanja rasprave.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Predmetni žig Zajednice: verbalni žig „Winder Controls” za proizvode i usluge iz razreda 7, 9, 35, 37, 41 i 42 ‒ prijava žiga Zajednice br. 11 542 412

      Odluka ispitivača: odbijanje prijave

      Odluka žalbenog vijeća: odbijanje žalbe

      Tužbeni razlozi: povreda članka 7. stavka 1. točaka (b), (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009.


title: Predmet C-9/12: Presuda Suda (prvo vijeće) od 19. prosinca 2013. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal de commerce de Verviers — Belgija) — Corman-Collins SA protiv La Maison du Whisky SA (Sudska nadležnost u građanskim i trgovačkim stvarima — Uredba (EZ) br. 44/2001 — Članak 2. — Članak 5. stavak 1. podstavci (a) i (b) — Posebna nadležnost u stvarima koje se odnose na ugovore — Pojmovi „kupoprodaja robe” i „pružanje usluga” — Ugovor o distribuciji robe)

text:
               22.2.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 52/6

         Presuda Suda (prvo vijeće) od 19. prosinca 2013. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal de commerce de Verviers — Belgija) — Corman-Collins SA protiv La Maison du Whisky SA
   (Predmet C-9/12) (1)

   (Sudska nadležnost u građanskim i trgovačkim stvarima - Uredba (EZ) br. 44/2001 - Članak 2. - Članak 5. stavak 1. podstavci (a) i (b) - Posebna nadležnost u stvarima koje se odnose na ugovore - Pojmovi „kupoprodaja robe” i „pružanje usluga” - Ugovor o distribuciji robe)
   2014/C 52/09
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal de commerce de Verviers

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Corman-Collins SA

      Tuženik: La Maison du Whisky SA

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku — Tribunal de commerce de Verviers — Tumačenje članka 2. i članka 5. stavka 1. podstavaka (a) i (b) Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2001, L 12, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 30.) — Ugovor o isključivoj distribuciji robe sklopljen između principala sa sjedištem u Francuskoj i distributera sa sjedištem u Belgiji — Dopustivost nacionalnog propisa koji predviđa nadležnost sudova distributera neovisno o sjedištu principala.

      Izreka

               1.

               Članak 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti u smislu da se, kada tuženik ima domicil u državi članici različitoj od one u kojoj se nalazi sud pred kojim se vodi postupak, on protivi primjeni nacionalnog pravila o nadležnosti kao što je ono koje je predviđeno člankom 4. zakona od 27. srpnja 1961. o jednostranom raskidu ugovora o isključivoj distribuciji na neodređeno vrijeme, kako je izmijenjen i dopunjen zakonom od 13. travnja 1971. o jednostranom raskidu ugovora o isključivoj distribuciji.

               2.

               Članak 5. stavak 1. podstavak (b) Uredbe br. 44/2001 treba tumačiti u smislu da se pravilo o nadležnosti sadržano u drugoj alineji te odredbe, koje se odnosi na postupke glede ugovora o pružanju usluga, može primijeniti na tužbu kojom tužitelj koji ima sjedište u jednoj od država članica ističe prava koja proizlaze iz ugovora o distribuciji protiv tuženika koji ima sjedište u drugoj državi članici, što zahtijeva da ugovor sklopljen između stranaka sadrži posebne klauzule koje se odnose na distributerovu distribuciju robe koju prodaje principal. Na nacionalnom je sucu da provjeri je li to tako u postupku koji se pred njim vodi.

      (1)  SL C 73, 10.3.2012.


title: Predmet T-250/15: Tužba podnesena 21. svibnja 2015. – Speciality Drinks protiv OHIM-a – William Grant (CLAN)

text:
               27.7.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 245/33

         Tužba podnesena 21. svibnja 2015. – Speciality Drinks protiv OHIM-a – William Grant (CLAN)
   (Predmet T-250/15)
   (2015/C 245/39)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Speciality Drinks Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: G. Pritchard, Barrister)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: William Grant & Sons Ltd (Dufftown, Ujedinjena Kraljevina)

      Podaci o postupku pred OHIM-om

      Podnositelj prijave: tužitelj

      Sporni žig u pitanju: verbalni žig Zajednice „CLAN”– prijava za registraciju br. 10 025 815

      Postupak pred OHIM-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća OHIM-a od 5. ožujka 2015. u predmetu R 220/2014-1

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku i odbaci prigovor;

               —

               naloži da se tužitelju naknade troškovi postupka i/ili da ukine odluku prvog žalbenog vijeća o troškovima.

      Tužbeni razlozi

               —

               žalbeno je vijeće pogriješilo pri karakterizaciji razine pažnje „relevantnog potrošača” u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009;

               —

               žalbeno je vijeće propustilo odlučiti predstavlja li riječ CLAN, kada se koristi zajedno s riječju MACGREGOR, izmišljen izraz (odnosno, bez značenja) za relevantnog potrošača, ili je, naprotiv, izraz koji ima značenje koje relevantni potrošač razumije;

               —

               žalbeno vijeće nije ocijenilo sličnost žigova na ispravnoj pravnoj i/ili činjeničnoj osnovi;

               —

               žalbeno vijeće nije ocijenilo vjerojatnost dovođenja u zabludu na ispravnoj pravnoj i/ili činjeničnoj osnovi.


title: Predmet T-103/16: Tužba podnesena 11. ožujka 2016. – Aldi Einkauf protiv EUIPO-a – Weetabix (Alpenschmaus)

text:
               2.5.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 156/53

         Tužba podnesena 11. ožujka 2016. – Aldi Einkauf protiv EUIPO-a – Weetabix (Alpenschmaus)
   (Predmet T-103/16)
   (2016/C 156/72)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG (Essen, Njemačka) (zastupnici: N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen i N. Bertram, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Weetabix Ltd (Kettering, Ujedinjena Kraljevina)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Podnositelj prijave: tužitelj

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Unije s verbalnim elementom „Alpenschmaus” – prijava za registraciju br. 10 198 992

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća OHIM-a od 12. siječnja 2016. u predmetu R 2725/2014-4

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda čl. 8. st. 1. t. (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-12/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. siječnja 2016. uputio Commissione tributaria provinciale di Genova (Italija) – Ignazio Messina & C. SpA protiv Autorità portuale di Genova

text:
               29.3.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 111/9

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. siječnja 2016. uputio Commissione tributaria provinciale di Genova (Italija) – Ignazio Messina & C. SpA protiv Autorità portuale di Genova
   (Predmet C-12/16)
   (2016/C 111/12)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Commissione tributaria provinciale di Genova

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Ignazio Messina & C. SpA

      Tuženik: Autorità portuale di Genova

      Prethodna pitanja

               1.

               Protivi li se Uredba EEZ br. 4055/1986 (1), kako ju tumači Sud, primjeni nacionalnog propisa poput DPR-a br. 107/2009, kojim je propisano plaćanje pristojbe čija visina ovisi o tome radi li se o brodovima koji uplovljavaju iz ili isplovljavaju prema luci države izvan Unije ili o brodovima koji uplovljavaju iz ili isplovljavaju [prema] talijanskoj luci;

               2.

               Protivi li se Uredba EEZ br. 4055/1986, kako ju tumači Sud, primjeni nacionalnog propisa poput DPR-a br. 107/2009 kojim je propisano plaćanje pristojbe čija visina ovisi o tome radi li se o brodovima koji uplovljavaju iz ili isplovljavaju prema luci države izvan Unije ili o brodovima koji uplovljavaju iz ili isplovljavaju prema luci Unije, kada se takva razlika opravdava obavljanjem dužnosti javne vlasti i/ili zadaća i/ili djelatnosti koje se ne naknađuju izričito tom istom pristojbom;

               3.

               Protivi li se Uredba EEZ br. 4055/1986, kako ju tumači Sud, primjeni nacionalnog propisa poput DPR-a br. 107/2009 kojim je propisano plaćanje pristojbe čija visina ovisi o tome radi li se o brodovima koji uplovljavaju iz ili isplovljavaju prema luci države izvan Unije ili o brodovima koji uplovljavaju iz ili isplovljavaju prema luci Unije, kada se takva razlika opravdava obavljanjem dužnosti javne vlasti od strane subjekata različitih od subjekta kojemu se pristojba plaća;

               4.

               Protivi li se Uredba EEZ br. 4055/1986, kako ju tumači Sud, primjeni nacionalnog propisa poput DPR-a br. 107/2009 kojim je propisano plaćanje pristojbe čija visina ovisi o tome radi li se o brodovima koji uplovljavaju iz ili isplovljavaju prema luci države izvan Unije ili o brodovima koji uplovljavaju iz ili isplovljavaju prema luci Unije, kada se takva razlika opravdava obavljanjem dužnosti javne vlasti ali nisu utvrđeni pojedinačni troškovi koji se naknađuju tako da se ni prethodno ni naknadno ne može provjeriti troškovi kojih su usluga stvarno naknađeni [te] na koji način i u kojoj mjeri su takvom pristojbom stvarno naknađene takve usluge.

      (1)  Uredba Vijeća (EEZ) br. 4055/86 od 22. prosinca 1986. o primjeni načela slobode pružanja usluga u pomorskom prometu između država članica te između država članica i trećih zemalja (SL L 378, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 8., str. 3.).


title: Predmet C-295/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. lipnja 2014. uputio Raad van State (Nizozemska) – DOW Benelux i dr. protiv Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

text:
               8.9.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 303/21

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. lipnja 2014. uputio Raad van State (Nizozemska) – DOW Benelux i dr. protiv Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu
   (Predmet C-295/14)
   2014/C 303/28
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Raad van State

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: DOW Benelux BV, Esso Nederland BV i ExxonMobil Chemical Holland BV, Kuwait Petroleum Europoort BV, Rütgers Resins BV i Koppers Netherlands BV, Yara Sluiskil BV, BP Raffinaderij Rotterdam BV, Zeeland Refinery NV, ESD-SIC BV, DSM Delft Permit BV, SABIC Innovative Plastics BV, Shell Nederland Raffinaderij BV i Shell Nederland Chemie BV i Akzo Nobel Chemicals BV, Akzo Nobel Industrial Chemicals BV, Emerald Kalama Chemical BV, Nedmag Industries Mining & Manufacturing Holding BV, Rosier Nederland BV, Nederlandse Aardolie Maatschappij BV, Tata Steel IJmuiden BV, Chemelot Site Permit BV, Eska Graphic Board BV, Koch HC Partnership BV

      Tuženik: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 263. stavak 4. Ugovora o funkcioniranju Europske unije tumačiti tako da su operateri postrojenja za koje su od 2013. vrijedila pravila Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 2003. o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61/EZ (SL L 275, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 9., str. 28.) o trgovini emisijskim jedinicama, osim operatera postrojenja u smislu članka 10.a stavka 3. ove direktive i novih sudionika na tržištu, bez ikakve sumnje pred Općim sudom mogli podnijeti tužbu za poništenje Odluke Komisije od 5. rujna 2013. o nacionalnim provedbenim mjerama za prijelaznu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica stakleničkih plinova u skladu s člankom 11. stavkom 3. Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (SL L 240 str. 27.) u mjeri u kojoj je u njoj određen međusektorski faktor korekcije?

               2.

               Je li Odluka 2013/448/EU u dijelu u kojem je u njoj određen jedinstveni međusektorski faktor korekcije nevaljana jer nije donesena prema regulatornom postupku s kontrolom navedenom u članku 10.a stavku 1. Direktive 2003/87/EZ?

               3.

               Povređuje li članak 15. Odluke Komisije 2011/278/EU od 27. travnja 2011. o utvrđivanju prijelaznih propisa Unije za usklađenu besplatnu raspodjelu emisijskih kvota na temelju članka 10.a Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (SL L 130, str. 1.) članak 10.a stavak 5. Direktive 2003/87/EZ jer prvo navedeni članak zabranjuje da se prilikom određivanja jedinstvenog međusektorskog faktora korekcije uzimaju u obzir emisije proizvođača električne energije? Ako da, kakve su posljedice ove povrede na Odluku 2013/448/EU?

               4.

               Je li Odluka 2013/448/EU, u dijelu u kojem je u njoj određen jedinstveni međusektorski faktor korekcije, nevaljana jer se temelji i na podacima koji su dostavljeni za provedbu članka 9.a stavka 2. Direktive 2003/87/EZ a da pritom nisu bili utvrđeni propisi navedeni u tom stavku 2. koji su doneseni na temelju članka 14. stavka 1. te Direktive?

               5.

               Povređuje li Odluka 2013/448/EU, u dijelu u kojem je u njoj određen jedinstveni međusektorski faktor korekcije, osobito članak 296. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (1), ili članak 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima jer se u Odluci samo djelomično navode količine emisija i emisijskih jedinica koje su odlučujuće za izračun faktora korekcije?

               6.

               Povređuje li Odluka 2013/448/EU, u dijelu u kojem je u njoj određen jedinstveni međusektorski faktor korekcije, osobito članak 296. Ugovora o funkcioniranju Europske unije ili članak 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima jer je ovaj faktor korekcije određen na temelju podataka o kojima se operateri postrojenja koja su uzeta u obzir za trgovanje emisijama nisu mogli upoznati?

      (1)  SL 2000, C 364, str. 1.


title: Predmet T-72/09: Presuda Općeg suda od 17. prosinca 2014. – Pilkington Group i dr. protiv Komisije ( „Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Europsko tržište automobilskog stakla — Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 81. UEZ-a — Sporazumi o podjeli tržišta i razmjeni tržišno osjetljivih informacija — Novčane kazne — Pravo na obranu — Retroaktivna primjena Smjernica o metodi za utvrđivanje kazni iz 2006. — Vrijednost prodaje — Pasivna ili sporedna uloga — Preventivni učinak novčane kazne — Uzimanje u obzir ranije izrečenih novčanih kazni — Gornja granica novčane kazne — Tečaj za izračun gornje granice novčane kazne” )

text:
               16.2.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 56/12

         Presuda Općeg suda od 17. prosinca 2014. – Pilkington Group i dr. protiv Komisije
   (Predmet T-72/09) (1)

   ((„Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Europsko tržište automobilskog stakla - Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 81. UEZ-a - Sporazumi o podjeli tržišta i razmjeni tržišno osjetljivih informacija - Novčane kazne - Pravo na obranu - Retroaktivna primjena Smjernica o metodi za utvrđivanje kazni iz 2006. - Vrijednost prodaje - Pasivna ili sporedna uloga - Preventivni učinak novčane kazne - Uzimanje u obzir ranije izrečenih novčanih kazni - Gornja granica novčane kazne - Tečaj za izračun gornje granice novčane kazne”))
   (2015/C 056/16)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Pilkington Group Ltd (St Helens, Ujedinjena Kraljevina); Pilkington Automotive Ltd (Lathom, Ujedinjena Kraljevina); Pilkington Automotive Deutschland GmbH (Witten, Njemačka); Pilkington Holding GmbH (Gelsenkirchen, Njemačka); i Pilkington Italia SpA (San Salvo, Italija) (zastupnici: J. Scott, S. Wisking, K. Fountoukakos-Kyriakakos, solicitors, J. Turner, QC, A. Bates, barrister, C. Puech Baron i D. Katrana, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: F. Castillo de la Torre, A. Biolan i M. Kellerbauer, potom A. Biolan, M. Kellerbauer i N. von Lingen, i konačno A. Biolan, M. Kellerbauer i F. Ronkes Agerbeek, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje odluke Komisije C (2008) 6815 final od 12. studenoga 2008. koja se odnosi na postupak primjene članka 81. [UEZ-a] i članka 53. Sporazuma o EGP-u (COMP/39.125 – Automobilsko staklo), kako je izmijenjena Odlukom Komisije C (2009) 863 final od 11. veljače 2009. i Odlukom Komisije C (2013) 1119 final od 28. veljače 2013., u dijelu u kojem se ona odnosi na tužitelje, i, podredno, zahtjev za poništenje članka 2. te odluke u dijelu u kojem se izriče novčana kazna tužiteljima ili, podredno tome, zahtjev za smanjenje iznosa te novčane kazne.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Pilkington Group Ltd, Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH i Pilkington Italia SpA snose 90 % vlastitih troškova i cjelokupne troškove Komisije, a Komisija snosi 10 % troškova tužitelja.

      (1)  SL C 102, 1.5.2009.


title: Predmet F-44/14: Presuda Službeničkog suda (prvo vijeće) od 18. svibnja 2015. – Pohjanmäki protiv Vijeća (Javna služba — Dužnosnici — Promaknuće — Usporedba zasluga — Uloge tijela za imenovanje i savjetodavnih komisija za promaknuća — Izostanak izvješća o ocjenjivanju — Izostanak uvida članova savjetodavnih komisija za promaknuća u izvješća o ocjenjivanju — Spojivost funkcija sastavljača izvješća pri savjetodavnim komisijama za promaknuća i bivšeg ocjenjivača — Očita pogreška u ocjeni — Radni staž u razredu — Razina obavljanih dužnosti — Dužnost skrbi)

text:
               29.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/44

         Presuda Službeničkog suda (prvo vijeće) od 18. svibnja 2015. – Pohjanmäki protiv Vijeća
   (Predmet F-44/14) (1)

   ((Javna služba - Dužnosnici - Promaknuće - Usporedba zasluga - Uloge tijela za imenovanje i savjetodavnih komisija za promaknuća - Izostanak izvješća o ocjenjivanju - Izostanak uvida članova savjetodavnih komisija za promaknuća u izvješća o ocjenjivanju - Spojivost funkcija sastavljača izvješća pri savjetodavnim komisijama za promaknuća i bivšeg ocjenjivača - Očita pogreška u ocjeni - Radni staž u razredu - Razina obavljanih dužnosti - Dužnost skrbi))
   (2015/C 213/71)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Jaana Pohjanmäki (Bruxelles, Belgija) (zastupnik: M. Velardo, odvjetnik)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Bauer, E. Rebasti i M. Veiga, agenti)

      Predmet

   Zahtjev, s jedne strane, za poništenje odluke Vijeća o tome da ne promakne tužitelja u razred AD 13 i, s druge strane, za naknadu navodno pretrpljene neimovinske štete i kamata.

      Izreka presude

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Nalaže se J. Pohjanmäki snošenje polovine vlastitih troškova.

               3.

               Nalaže se Vijeću Europske unije snošenje vlastitih troškova i polovine troškova J. Pohjanmäki.

      (1)  SL C 212, 7. 7. 2014., str. 46.


title: Predmet C-317/14: Tužba podnesena 2. srpnja 2014. – Europska komisija protiv Kraljevine Belgije

text:
               8.9.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 303/28

         Tužba podnesena 2. srpnja 2014. – Europska komisija protiv Kraljevine Belgije
   (Predmet C-317/14)
   2014/C 303/36
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: J. Enegren i D. Martin, agenti)

      Tuženik: Kraljevina Belgija

      Tužbeni zahtjev

               —

               Utvrditi da je, zahtijevajući od kandidata za radna mjesta u lokalnim službama otvorenim u regijama francuskog i njemačkog govornog područja, kod kojih iz diploma ili svjedodžbi nije vidljivo da su studij završili na odnosnom jeziku, da pribave svjedodžbu koju izdaje SELOR nakon što polože ispit koji organizira ta ustanova, kao jedini način dokazivanja poznavanja jezika u svrhu pristupa tim radnim mjestima, Kraljevina Belgija povrijedila obveze koje ima na temelju članka 45. UFEU-a i Uredbe (EU) br. 492/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 5. travnja 2011. o slobodi kretanja radnika u Uniji (1);

               —

               naložiti Kraljevini Belgiji snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Zahtijevanje samo jednog dokaznog sredstva radi potvrde poznavanja jezika, predviđeno belgijskim propisom, kao prethodnog uvjeta za pristup otvorenim radnim mjestima u lokalnim javnim službama u regijama francuskog i njemačkog govornog područja, od kandidata kod kojih iz diploma nije vidljivo da su studij završili na odnosnom jeziku, predstavlja diskriminaciju zabranjenu člankom 45. UFEU-a te Uredbom (EU) br. 492/2011.

      (1)  (SL L 141, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 264.)


title: Predmet F-130/11: Presuda Službeničkog suda (treće vijeće) od 11. prosinca 2013. — Verile i Gjergji protiv Komisije (Javna služba — Službenici — Mirovine — Prijenos prava na mirovinu stečenih u nacionalnom mirovinskom sustavu — Uredba kojom se prilagođava stopa doprinosa mirovinskom sustavu Unije — Prilagodba aktuarskih vrijednosti — Potreba donošenja općih provedbenih odredaba — Vremenska primjena novih općih provedbenih odredaba — Povlačenje prijedloga priznavanja godina mirovinskog staža — Zakonitost — Uvjeti)

text:
               1.2.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 31/19

         Presuda Službeničkog suda (treće vijeće) od 11. prosinca 2013. — Verile i Gjergji protiv Komisije
   (Predmet F-130/11) (1)

   (Javna služba - Službenici - Mirovine - Prijenos prava na mirovinu stečenih u nacionalnom mirovinskom sustavu - Uredba kojom se prilagođava stopa doprinosa mirovinskom sustavu Unije - Prilagodba aktuarskih vrijednosti - Potreba donošenja općih provedbenih odredaba - Vremenska primjena novih općih provedbenih odredaba - Povlačenje prijedloga priznavanja godina mirovinskog staža - Zakonitost - Uvjeti)
   2014/C 31/32
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelji: Marco Verile (Cadrezzate, Italija) i Anduela Gjergji (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: D. Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal i S. Orlandi, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: D. Martin i J. Baquero Cruz, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje odluka o prijenosu prava na mirovinu stečenih prije početka službe u Komisiji na temelju preračunatog prijedloga PMO.

      Izreka presude

               1.

               Odluke Europske komisije od 20. svibnja 2011. i od 19. svibnja 2011. upućene M. Verile i A. Gjergji se poništavaju.

               2.

               Europska komisija snosi svoje troškove te joj se nalaže snošenje troškova M. Verile i A. Gjergji.

      (1)  SL C 65, 3.3.2012., str. 22.


title: Predmet C-331/15 P: Žalba koju je 3. srpnja 2015. podnijela Francuska Republika protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 16. travnja 2015. u predmetu T-402/12, Carl Schlyter protiv Europske komisije

text:
               21.9.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 311/27

         Žalba koju je 3. srpnja 2015. podnijela Francuska Republika protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 16. travnja 2015. u predmetu T-402/12, Carl Schlyter protiv Europske komisije
   (Predmet C-331/15 P)
   (2015/C 311/33)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: Francuska Republika (zastupnici: G. de Bergues, D. Colas, F. Fize, agenti)

      Druge stranke u postupku: Carl Schlyter, Europska komisija, Republika Finska, Kraljevina Švedska

      Zahtjevi

   Francuska vlada od Suda zahtijeva da

               —

               ukine presudu četvrtog vijeća Općeg suda od 16. travnja 2015. u predmetu T-402/12, Carl Schlyter/Komisija, jer je njome poništena odluka Europske komisije od 27. lipnja 2012. kojom je tijekom razdoblja mirovanja uskratila pristup detaljnom mišljenju u vezi s prijedlogom odluke o sadržaju i uvjetima predstavljanja godišnjeg izvješća o nanočesticama (2011/673/F), o kojem su je francuska tijela obavijestila sukladno odredbama Direktive 98/34/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 22. lipnja 1998. o utvrđivanju postupka osiguravanja informacija u području tehničkih normi i propisa.;

               —

               vrati predmet Općem sudu;

               —

               naloži drugoj stranci u postupku snošenje troškova.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Žalbom uloženom 1. srpnja 2015. francuska vlada traži od Suda Europske unije, na temelju članka 56. Statuta Suda, ukidanje presude koju je donijelo četvrto vijeće Općeg suda 16. travnja 2015. u predmetu T-402/12, Carl Schlyter/Komisija (u daljnjem tekstu: pobijana presuda).
   Francuska vlada u prilog svoje žalbe navodi jedan žalbeni razlog.
   Francuska vlada u prilog tog žalbenog razloga zapravo navodi da je Opći sud počinio više grešaka koje se tiču prava u vezi s kvalifikacijom postupka predviđenog u Direktivi 98/34/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. lipnja 1998. o utvrđivanju postupka osiguravanja informacija u području tehničkih normi i propisa (u daljnjem tekstu: Direktiva 98/34) i u vezi s primjenom izuzeća koje se odnosi na zaštitu svrhe istraga predviđenu u članku 4. stavku 2. alineji 3. Uredbe (EZ) br. 1049/2001 (2) Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (u daljnjem tekstu: Uredba 1049/2001).

      Na prvom mjestu, francuska vlada navodi da je Opći sud počinio grešku koja se tiče prava time što je postupak predviđen Direktivom 98/34 odbio kvalificirati kao istragu u smislu članka 4. stavka 2. alineje 3. Uredbe 1049/2001.
   Francuska vlada u tom pogledu kao prvo navodi da se definicija pojma istrage koju je Opći sud naveo u pobijanoj presudi ne temelji na nijednoj definiciji koju utvrđuju Uredba 1049/2001, Direktiva 98/34 ili sudska praksa.
   Usto, kao drugo, ta definicija nije usklađena s rješenjem koje je usvojilo osmo vijeće Općeg suda u presudi od 25. rujna 2014., Spirlea/Komisija, u predmetu T-306/12. Naime, Opći sud je u toj presudi priznao da se postupak „EU Pilot” može kvalificirati kao istraga u smislu članka 4. stavka 2. alineje 3. Uredbe 1049/2001. Doista, prema mišljenju francuske vlade, ciljevi i provedba postupka „EU Pilot” u značajnoj su mjeri slični ciljevima i provedbi postupka predviđenog Direktivom 98/34.
   Kao treće, u slučaju da Sud preuzme definiciju pojma istrage iz pobijane presude, francuska vlada smatra da postupak predviđen Direktivom 98/34 u svakom slučaju odgovara toj definiciji s obzirom na njegove ciljeve i provedbu.

      Na drugom mjestu, francuska vlada kao prvo smatra da je Opći sud počinio grešku koja se tiče prava smatrajući podredno da otkrivanje tog dokumenta ne šteti nužno cilju postupka predviđenog Direktivom 98/34 čak i u slučaju da je Komisijino detaljno mišljenje dio istrage u smislu članka 4. stavka 2. alineje 3. Uredbe 1049/2001.
   Francuska vlada navodi u tom pogledu da tužitelj ni u jednom trenutku nije istaknuo u svojoj tužbi, replici ili očitovanjima na podneske intervenijenata argument da otkrivanje pobijanog dokumenta ne bi štetilo cilju istrage u slučaju da postupak predviđen Direktivom 98/34 jest istraga.
   Stoga, s obzirom da tužitelj nije istaknuo razlog koji je Opći sud podredno naveo, a odnosi se na materijalnu zakonitost pobijane odluke, francuska vlada smatra da je Opći sud u točkama 84. do 88. pobijane presude počinio grešku koja se tiče prava ispitujući taj razlog po službenoj dužnosti.
   Kao drugo, Opći sud je u pobijenoj presudi smatrao da je cilj postupka predviđenog Direktivom 98/34 spriječiti nacionalnog zakonodavca u donošenju tehničkog propisa koji predstavlja prepreku slobodnom kretanju robe ili slobodnom pružanju usluga, ili slobodi poslovnog nastana operatera usluga na unutarnjem tržištu (točka 85. pobijane presude).
   Međutim, francuska vlada smatra da je Opći sud na taj način ograničeno tumačio cilj postupka predviđenog Direktivom 98/34.
   Naime, francuska vlada smatra da postupak predviđen Direktivom 98/34 slijedi, osim cilja usklađenosti nacionalnih pravila, i cilj kvalitetnog dijaloga između Komisije i dotične države članice.

      (1)  SL L 204, str. 37.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 42., str. 58.

      (2)  SL L 145, str. 43.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.