title: Predmet C-74/19: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa – Juízo Local Cível de Lisboa – Juiz 18 – Portugal) – LE protiv Transportes Aéreos Portugueses SA (Zahtjev za prethodnu odluku – Zračni prijevoz – Uredba (EZ) br. 261/2004 – Članak 5. stavak 3. – Članak 7. stavak 1. – Odšteta putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta – Izuzeće – Pojam „izvanredne okolnosti” – „Putnici neprihvatljivog ponašanja” („Unruly passengers”) – Nemogućnost pozivanja na nastanak izvanredne okolnosti u pogledu leta na koji ona nije utjecala – Pojam „razumne mjere”)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/11

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa – Juízo Local Cível de Lisboa – Juiz 18 – Portugal) – LE protiv Transportes Aéreos Portugueses SA
      (Predmet C-74/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zračni prijevoz - Uredba (EZ) br. 261/2004 - Članak 5. stavak 3. - Članak 7. stavak 1. - Odšteta putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta - Izuzeće - Pojam „izvanredne okolnosti” - „Putnici neprihvatljivog ponašanja” („Unruly passengers”) - Nemogućnost pozivanja na nastanak izvanredne okolnosti u pogledu leta na koji ona nije utjecala - Pojam „razumne mjere”)
      (2020/C 271/15)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa – Juízo Local Cível de Lisboa – Juiz 18

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: LE

         Tuženik: Transportes Aéreos Portugueses SA

         Izreka

                  1.

                  Članak 5. stavak 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta […] te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 14., treba tumačiti na način da je neprihvatljivo ponašanje putnika zbog kojeg je zapovjednik zrakoplova preusmjerio predmetni let u zračnu luku različitu od odredišne kako bi iskrcao tog putnika i njegovu prtljagu obuhvaćeno pojmom „izvanredne okolnosti” u smislu te odredbe, osim ako je stvarni zračni prijevoznik pridonio nastanku tog ponašanja ili nije poduzeo primjerene mjere s obzirom na naznake takvog ponašanja, provjera čega je na sudu koji je uputio zahtjev.

                  2.

                  Članak 5. stavak 3. Uredbe br. 261/2004, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 14., treba tumačiti na način da se stvarni zračni prijevoznik, kako bi se oslobodio svoje obveze isplate odštete putnicima u slučaju dužeg kašnjenja ili otkazivanja leta, može pozvati na „izvanrednu okolnost” koja nije utjecala na navedeni otkazani ili zakašnjeli let, nego na prethodni let koji je on izveo istim zrakoplovom, pod uvjetom da postoji izravna uzročna veza između nastanka te okolnosti i kašnjenja ili otkazivanja kasnijeg leta, ocjena čega je na sudu koji je uputio zahtjev, uzimajući osobito u obzir način na koji predmetni stvarni zračni prijevoznik izvodi let zrakoplovom.

                  3.

                  Članak 5. stavak 3. Uredbe br. 261/2004, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 14., treba tumačiti na način da činjenica da je zračni prijevoznik preusmjerio putnika, zbog toga što je na zrakoplov koji je potonjeg prevozio utjecala izvanredna okolnost, na let koji on sam izvodi i kojim je putnik stigao dan nakon prvotno predviđenog ne predstavlja „razumnu mjeru” koja tog prijevoznika oslobađa od njegove obveze isplate odštete iz članka 5. stavka 1. točke (c) i članka 7. stavka 1. te uredbe, osim ako nije postojala nikakva druga mogućnost izravnog ili neizravnog preusmjeravanja letom koji izvodi on sam ili bilo koji drugi zračni prijevoznik i koji manje kasni u dolasku od sljedećeg leta predmetnog zračnog prijevoznika ili ako je izvođenje takvog preusmjeravanja za potonjeg predstavljalo nepodnošljivu žrtvu u pogledu kapaciteta njegova poduzeća u relevantnom trenutku, provjera čega je na sudu koji je uputio zahtjev.

         (1)  SL C 148, 29. 4. 2019.


title: Predmet C-115/19: Presuda Suda (deseto vijeće) od 11. lipnja 2020. – China Construction Bank Corp. protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) i Groupement des cartes bancaires (Žalba – Žig Europske unije – Uredba (EZ) br. 207/2009 – Prigovor – Članak 8. stavak 1. točka (b) – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Ocjena sličnosti između suprotstavljenih znakova – Ocjena razlikovnog karaktera ranijeg žiga)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/13

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 11. lipnja 2020. – China Construction Bank Corp. protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) i Groupement des cartes bancaires
      (Predmet C-115/19) (1)

      (Žalba - Žig Europske unije - Uredba (EZ) br. 207/2009 - Prigovor - Članak 8. stavak 1. točka (b) - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Ocjena sličnosti između suprotstavljenih znakova - Ocjena razlikovnog karaktera ranijeg žiga)
      (2020/C 271/17)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: China Construction Bank Corp. (zastupnici: A. Carboni i J. Gibbs, Solicitors)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: J. Ivanauskas i D. Botis, agenti), Groupement des cartes bancaires (zastupnik: C. Herissay Ducamp, odvjetnica)

         Izreka

                  1.

                  Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 6. prosinca 2018., China Construction Bank/EUIPO – Groupement des cartes bancaires (CCB) (T-665/17, EU:T:2018:879).

                  2.

                  Poništava se odluka prvog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 14. lipnja 2017. (predmet R 2265/2016-1).

                  3.

                  Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) će osim vlastitih snositi i troškove društva China Construction Bank Corp. u okviru ovog žalbenog postupka kao i polovicu njegovih troškova u okviru prvostupanjskog postupka.

                  4.

                  Groupement des cartes bancaires snosit će, osim vlastitih troškova, i polovicu troškova koje je društvo China Construction Bank Corp. imalo u okviru prvostupanjskog postupka.

         (1)  SL C 213, 24. 6. 2019.


title: Predmet C-142/19 P: Presuda Suda (šesto vijeće) od 18. lipnja 2020. – Dovgan GmbH protiv Monolith Frost GmbH i Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (Žalba – Žig Europske unije – Postupak za proglašavanje žiga ništavim – Zahtjev za proglašavanje ništavim verbalnog žiga PLOMBIR – Odbijanje zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim – Obveza obrazlaganja – Iskrivljavanje činjenica i dokaza)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/13

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 18. lipnja 2020. – Dovgan GmbH protiv Monolith Frost GmbH i Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (Predmet C-142/19 P) (1)

      (Žalba - Žig Europske unije - Postupak za proglašavanje žiga ništavim - Zahtjev za proglašavanje ništavim verbalnog žiga PLOMBIR - Odbijanje zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim - Obveza obrazlaganja - Iskrivljavanje činjenica i dokaza)
      (2020/C 271/18)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Dovgan GmbH (zastupnik: C. Rohnke, Rechtsanwalt)

         Druge stranke u postupku: Monolith Frost GmbH (zastupnici: E. Liebich i S. Labesius, Rechtsanwälte), Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (zastupnik: A. Söder, agent)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvu Dovgan GmbH nalaže se snošenje, osim vlastitih troškova, i troškova društva Monolith Frost GmbH.

                  3.

                  Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) snosi vlastite troškove.

         (1)  SL C 263, 5. 8. 2019.


title: Predmet C-146/19: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputilo Vrhovno sodišče Republike Slovenije – Slovenija) – SCT, d.d, u stečaju protiv Republike Slovenije) (Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje – Porez na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Članci 90. i 273. – Oporezivi iznos – Smanjenje – Odbijanje – Neplaćanje – Porezni obveznik koji svoju tražbinu nije prijavio u stečajnom postupku pokrenutom protiv dužnika – Načela porezne neutralnosti i proporcionalnosti – Izravan učinak)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/14

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputilo Vrhovno sodišče Republike Slovenije – Slovenija) – SCT, d.d, u stečaju protiv Republike Slovenije)
      (Predmet C-146/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članci 90. i 273. - Oporezivi iznos - Smanjenje - Odbijanje - Neplaćanje - Porezni obveznik koji svoju tražbinu nije prijavio u stečajnom postupku pokrenutom protiv dužnika - Načela porezne neutralnosti i proporcionalnosti - Izravan učinak)
      (2020/C 271/19)
      Jezik postupka: slovenski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SCT, d.d, u stečaju

         Tuženik: Republika Slovenija

         Izreka

                  1.

                  Članak 90. stavak 1. i članak 273. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da im se protivi propis države članice na temelju kojeg se pravo na smanjenje plaćenog poreza na dodanu vrijednost koji se odnosi na nenaplativu tražbinu poreznom obvezniku uskraćuje kada on tu tražbinu nije prijavio u stečajnom postupku koji je pokrenut protiv njegova dužnika, čak i ako taj porezni obveznik dokaže da ta tražbina ne bi bila naplaćena ni u slučaju da ju je prijavio.

                  2.

                  Članak 90. stavak 1. Direktive 2006/112 treba tumačiti na način da nacionalni sud mora, na temelju svoje obveze da poduzme sve odgovarajuće mjere za osiguranje izvršenja te odredbe, tumačiti nacionalno pravo u skladu s tom odredbom ili, ako takvo usklađeno tumačenje nije moguće, izuzeti iz primjene svaki nacionalni propis čija bi primjena dovela do rezultata koji je suprotan navedenoj odredbi.

         (1)  SL C 148, 29. 4. 2019.


title: Predmet C-206/19: Presuda Suda (šesto vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Administratīvā rajona tiesa – Latvija) – „KOB” SIA protiv Madonas novada pašvaldības Administratīvo aktu strīdu komisija (Zahtjev za prethodnu odluku – Članci 49. i 63. UFEU-a – Sloboda poslovnog nastana i slobodno kretanje kapitala – Direktiva 2006/123/EZ – Stjecanja poljoprivrednih zemljišta u Latviji radi njihova iskorištavanja – Sustav prethodnog ovlašćivanja za pravne osobe – Posebni uvjeti koji se primjenjuju samo na pravne osobe koje su pod kontrolom ili ih zastupaju državljani druge države članice – Zahtjevi u pogledu boravišta i poznavanja službenog jezika Republike Latvije – Izravna diskriminacija na temelju državljanstva)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/15

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Administratīvā rajona tiesa – Latvija) – „KOB” SIA protiv Madonas novada pašvaldības Administratīvo aktu strīdu komisija
      (Predmet C-206/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članci 49. i 63. UFEU-a - Sloboda poslovnog nastana i slobodno kretanje kapitala - Direktiva 2006/123/EZ - Stjecanja poljoprivrednih zemljišta u Latviji radi njihova iskorištavanja - Sustav prethodnog ovlašćivanja za pravne osobe - Posebni uvjeti koji se primjenjuju samo na pravne osobe koje su pod kontrolom ili ih zastupaju državljani druge države članice - Zahtjevi u pogledu boravišta i poznavanja službenog jezika Republike Latvije - Izravna diskriminacija na temelju državljanstva)
      (2020/C 271/20)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Administratīvā rajona tiesa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj:„KOB” SIA

         Tuženik: Madonas novada pašvaldības Administratīvo aktu strīdu komisija

         Izreka

      Članke 9., 10. i 14. Direktive 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu treba tumačiti na način da im se protivi propis države članice kojim se pravo pravne osobe, čiji su jedan ili više članova koji zajedno imaju više od pola glasačkih prava u njoj i osobe koje imaju pravo na zastupanje te osobe državljani drugih država članica, da stekne vlasništvo poljoprivrednog zemljišta koje se nalazi na području te države članice, uvjetuje time da ti članovi i zastupnici podnesu, s jedne strane, potvrdu o prijavi boravišta u navedenoj državi članici i, s druge strane, dokument kojim se potvrđuje da im njihova razina vladanja službenim jezikom te iste države članice omogućuje da barem mogu razgovarati o temama iz svakodnevnog i poslovnog života.

         (1)  SL C 155, 6. 5. 2019.


title: Predmet C-219/19: Presuda Suda (deseto vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Italija) – Parsec Fondazione Parco delle Scienze e della Cultura protiv Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Autorità nazionale anticorruzione (ANAC) (Zahtjev za prethodnu odluku – Ugovori o javnim radovima, o javnoj nabavi robe te o javnim uslugama – Direktiva 2014/24/EU – Postupak dodjele ugovora o nabavi usluga – Arhitektonske i inženjerske usluge – Članak 19. stavak 1. i članak 80. stavak 2. – Nacionalno zakonodavstvo koje mogućnost sudjelovanja ograničava samo na gospodarske subjekte osnovane u određenim pravnim oblicima)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/15

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Italija) – Parsec Fondazione Parco delle Scienze e della Cultura protiv Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Autorità nazionale anticorruzione (ANAC)
      (Predmet C-219/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Ugovori o javnim radovima, o javnoj nabavi robe te o javnim uslugama - Direktiva 2014/24/EU - Postupak dodjele ugovora o nabavi usluga - Arhitektonske i inženjerske usluge - Članak 19. stavak 1. i članak 80. stavak 2. - Nacionalno zakonodavstvo koje mogućnost sudjelovanja ograničava samo na gospodarske subjekte osnovane u određenim pravnim oblicima)
      (2020/C 271/21)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Parsec Fondazione Parco delle Scienze e della Cultura

         Tuženik: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Autorità nazionale anticorruzione (ANAC)

         Izreka

      Članak 19. stavak 1. i članak 80. stavak 2. Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 14., treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis koji isključuje mogućnost za neprofitne subjekte da sudjeluju u postupku javne nabave inženjerskih i arhitektonskih usluga, iako su ti subjekti u skladu s nacionalnim pravom ovlašteni nuditi usluge na koje se odnosi dotična javna nabava.

         (1)  SL C 206, 17. 6. 2019.


title: Predmet C-242/29: Presuda Suda (deveto vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunalul Bucureşti – Rumunjska) – CHEP Equipment Pooling NV protiv Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Serviciul Soluţionare Contestaţii, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenţi (Zahtjev za prethodnu odluku – Porez na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Članak 17. stavak 2. točka (g) – Prijenos pokretnina unutar Europske unije radi pružanja usluga – Članci 170. i 171. – Pravo na povrat PDV-a poreznim obveznicima koji nemaju poslovni nastan u državi članici povrata – Direktiva 2008/9/EZ – Pojam „porezni obveznik koji nema poslovni nastan u državi članici povrata” – Porezni obveznik koji nije identificiran u svrhu PDV-a u državi članici povrata)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/16

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunalul Bucureşti – Rumunjska) – CHEP Equipment Pooling NV protiv Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Serviciul Soluţionare Contestaţii, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenţi
      (Predmet C-242/29) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 17. stavak 2. točka (g) - Prijenos pokretnina unutar Europske unije radi pružanja usluga - Članci 170. i 171. - Pravo na povrat PDV-a poreznim obveznicima koji nemaju poslovni nastan u državi članici povrata - Direktiva 2008/9/EZ - Pojam „porezni obveznik koji nema poslovni nastan u državi članici povrata” - Porezni obveznik koji nije identificiran u svrhu PDV-a u državi članici povrata)
      (2020/C 271/22)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunalul Bucureşti

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: CHEP Equipment Pooling NV

         Tuženici: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Serviciul Soluţionare Contestaţii, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenţi

         Izreka

                  1.

                  Članak 17. stavak 2. točku (g) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2008/8/EZ od 12. veljače 2008., treba tumačiti na način da se prijenos, koji provodi porezni obveznik, robe podrijetlom iz države članice u državu članicu povrata radi njegova pružanja usluga iznajmljivanja te robe u potonjoj državi članici ne smije izjednačiti s isporukom unutar Zajednice ako je korištenje tom robom za potrebe tog pružanja usluge privremeno i ako je roba otpremljena ili prevezena iz države članice u kojoj porezni obveznik ima poslovni nastan.

                  2.

                  Odredbe Direktive Vijeća 2008/9/EZ od 12. veljače 2008. o utvrđivanju detaljnih pravila za povrat poreza na dodanu vrijednost, predviđenih u Direktivi 2006/112/EZ, poreznim obveznicima koji nemaju poslovni nastan u državi članici povrata već u drugoj državi članici treba tumačiti na način da im se protivi to da država članica odbije pravo na povrat poreza na dodanu vrijednost poreznom obvezniku s poslovnim nastanom na području druge države članice samo zato što je taj porezni obveznik identificiran u svrhu poreza na dodanu vrijednost u državi članici povrata ili je to morao biti.

         (1)  SL C 206, 17. 6. 2019.


title: Predmet C-328/19: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 18. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Korkein hallinto-oikeus – Finska) – postupak koji je pokrenuo Porin kaupunki (Zahtjev za prethodnu odluku – Javna nabava – Direktiva 2004/18/EZ – Članak 1. stavak 2. točka (a) – Javna nabava u području usluga prijevoza – Sporazum o suradnji između općina u vezi s organizacijom i pružanjem socijalnih i zdravstvenih usluga na temelju modela „odgovorne općine” u smislu finskog prava – Prijenos odgovornosti organizacije usluga na jednu od općina u dotičnom području suradnje – Ugovor in house – Dodjela usluga prijevoza društvu koje je u cijelosti u vlasništvu odgovorne općine, ali bez postupka nadmetanja)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/17

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 18. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Korkein hallinto-oikeus – Finska) – postupak koji je pokrenuo Porin kaupunki
      (Predmet C-328/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Javna nabava - Direktiva 2004/18/EZ - Članak 1. stavak 2. točka (a) - Javna nabava u području usluga prijevoza - Sporazum o suradnji između općina u vezi s organizacijom i pružanjem socijalnih i zdravstvenih usluga na temelju modela „odgovorne općine” u smislu finskog prava - Prijenos odgovornosti organizacije usluga na jednu od općina u dotičnom području suradnje - Ugovor in house - Dodjela usluga prijevoza društvu koje je u cijelosti u vlasništvu odgovorne općine, ali bez postupka nadmetanja)
      (2020/C 271/23)
      Jezik postupka: finski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Korkein hallinto-oikeus

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Porin kaupunki

         uz sudjelovanje: Porin Linjat Oy, Lyttylän Liikenne Oy

         Izreka

                  1.

                  Članak 1. stavak 2. točku (a) Direktive 2004/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama treba tumačiti na način da je sporazum u skladu s kojim općine stranke tog sporazuma povjeravaju jednoj od njih odgovornost za organizaciju usluga u svoju korist isključen iz područja primjene te direktive jer predstavlja prijenos nadležnosti u smislu članka 4. stavka 2. UEU-a, kako je protumačen u presudi od 21. prosinca 2016., Remondis (C-51/15, EU:C:2016:985).

                  2.

                  Članak 1. stavak 2. točku (a) Direktive 2004/18 treba tumačiti na način da sporazum o suradnji u skladu s kojim općine stranke tog sporazuma prenose jednoj od njih odgovornost za organizaciju usluga u svoju korist omogućava da se ta općina prilikom dodjela nakon navedenog prijenosa smatra javnim naručiteljem i da je ovlašćuje da bez prethodnog postupka nadmetanja povjeri subjektu in house usluge koje pokrivaju ne samo njezine vlastite potrebe nego i one drugih općina stranaka tog sporazuma, iako bi se bez tog prijenosa nadležnosti te općine morale same pobrinuti za vlastite potrebe.

         (1)  SL C 220, 1. 7. 2019.


title: Predmet C-340/19: Presuda Suda (šesto vijeće) od 18. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Augstākā tiesa (Senāts) – Latvija) – Valsts ieņēmumu dienests protiv SIA „Hydro Energo” (Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednička carinska tarifa – Kombinirana nomenklatura – Tarifno razvrstavanje – Tarifni broj 7407 – Šipke i profili od bakra – Toplovaljane poluge od bakra ili slitine bakra pravokutnog oblika)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/18

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 18. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Augstākā tiesa (Senāts) – Latvija) – Valsts ieņēmumu dienests protiv SIA „Hydro Energo”
      (Predmet C-340/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednička carinska tarifa - Kombinirana nomenklatura - Tarifno razvrstavanje - Tarifni broj 7407 - Šipke i profili od bakra - Toplovaljane poluge od bakra ili slitine bakra pravokutnog oblika)
      (2020/C 271/24)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Valsts ieņēmumu dienests

         Tuženik: SIA „Hydro Energo”

         Izreka

      Tarifni broj 7407 kombinirane nomenklature iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, u verziji koja proizlazi iz Uredbe Komisije (EU) br. 1006/2011 od 27. rujna 2011., treba tumačiti na način da toplovaljane poluge od bakra ili slitine bakra pravokutnog oblika čija je debljina veća od jedne desetine širine, ali čiji poprečni presjek sadržava nepravilne pore, praznine i pukotine mogu biti obuhvaćene tim tarifnim brojem.

         (1)  SL C 220, 1. 7. 2019.


title: Predmet C-448/19: Presuda Suda (deveto vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha – Španjolska) – WT protiv Subdelegación del Gobierno en Guadalajara (Zahtjev za prethodnu odluku – Status državljana trećih zemalja s dugotrajnim boravištem [boravkom] – Direktiva 2003/109/EZ – Članak 12. – Donošenje odluke o protjerivanju osobe s dugotrajnim boravištem [boravkom] – Elementi koji se moraju uzeti u obzir – Nacionalna sudska praksa – Neuzimanje u obzir tih elemenata – Sukladnost – Direktiva 2001/40/EZ – Uzajamno priznavanje odluka o protjerivanju državljana trećih zemalja – Relevantnost)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/19

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha – Španjolska) – WT protiv Subdelegación del Gobierno en Guadalajara
      (Predmet C-448/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Status državljana trećih zemalja s dugotrajnim boravištem [boravkom] - Direktiva 2003/109/EZ - Članak 12. - Donošenje odluke o protjerivanju osobe s dugotrajnim boravištem [boravkom] - Elementi koji se moraju uzeti u obzir - Nacionalna sudska praksa - Neuzimanje u obzir tih elemenata - Sukladnost - Direktiva 2001/40/EZ - Uzajamno priznavanje odluka o protjerivanju državljana trećih zemalja - Relevantnost)
      (2020/C 271/26)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: WT

         Tuženik: Subdelegación del Gobierno en Guadalajara

         Izreka

      Članak 12. Direktive 2003/109/EZ od 25. studenoga 2003. o statusu državljana trećih zemalja s dugotrajnim boravištem treba tumačiti na način da mu se protivi propis države članice koji, kako ga tumači nacionalna sudska praksa u odnosu na Direktivu 2001/40/EZ od 28. svibnja 2001. o uzajamnom priznavanju odluka o izgonu državljana trećih zemalja, predviđa protjerivanje svakog državljanina treće zemlje nositelja dozvole dugotrajnog boravka koji je počinio kazneno djelo za koje je propisana kazna oduzimanja slobode u trajanju od najmanje jedne godine, bez potrebe ispitivanja predstavlja li taj državljanin treće zemlje stvarnu i dovoljno ozbiljnu prijetnju javnom poretku ili javnoj sigurnosti i bez potrebe uzimanja u obzir trajanja njegova boravka na državnom području te države članice, njegove dobi, posljedica za njega i članove njegove obitelji kao i veza s državom članicom boravišta ili nepostojanja veza sa zemljom podrijetla.

         (1)  SL C 328, 30. 9. 2019.


title: Predmet C-472/19: Presuda Suda (deveto vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Francuska) – Vert Marine SAS protiv Premier ministre, Ministre de l'Économie et des Finances (Zahtjev za prethodnu odluku – Postupak sklapanja ugovora o koncesiji – Direktiva 2014/23/EU – Članak 38. stavak 9. – Sustav korektivnih mjera za dokazivanje ponovne uspostave pouzdanosti gospodarskog subjekta na kojeg se odnosi razlog za isključenje – Nacionalni propis koji gospodarskim subjektima koji su predmet obveznog isključenja zabranjuje sudjelovanje u postupku sklapanja ugovora o koncesiji tijekom pet godina – Isključivanje svake mogućnosti da takvi subjekti podnesu dokaz o donošenju korektivnih mjera)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/20

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Francuska) – Vert Marine SAS protiv Premier ministre, Ministre de l'Économie et des Finances
      (Predmet C-472/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Postupak sklapanja ugovora o koncesiji - Direktiva 2014/23/EU - Članak 38. stavak 9. - Sustav korektivnih mjera za dokazivanje ponovne uspostave pouzdanosti gospodarskog subjekta na kojeg se odnosi razlog za isključenje - Nacionalni propis koji gospodarskim subjektima koji su predmet obveznog isključenja zabranjuje sudjelovanje u postupku sklapanja ugovora o koncesiji tijekom pet godina - Isključivanje svake mogućnosti da takvi subjekti podnesu dokaz o donošenju korektivnih mjera)
      (2020/C 271/27)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d'État

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Vert Marine SAS

         Tuženici: Premier ministre, Ministre de l'Économie et des Finances

         Izreka

                  1.

                  Članak 38. stavak 9. Direktive 2014/23/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o dodjeli ugovorâ o koncesiji treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis koji gospodarskom subjektu pravomoćno osuđenom za jedno od kaznenih djela iz članka 38. stavka 4. te direktive kojemu je zbog toga automatski zabranjeno sudjelovanje u postupcima sklapanja ugovora o koncesiji ne daje mogućnost podnošenja dokaza da je poduzeo korektivne mjere koje mogu pokazati ponovnu uspostavu njegove pouzdanosti.

                  2.

                  Članak 38. stavke 9. i 10. Direktive 2014/23 treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da se ocjena prikladnosti korektivnih mjera koje je poduzeo gospodarski subjekt povjeri pravosudnim tijelima, pod uvjetom da nacionalni sustav uspostavljen u tu svrhu poštuje sve zahtjeve iz članka 38. stavka 9. te direktive i da primjenjivi postupak bude u skladu s rokovima određenima postupkom sklapanja ugovora o koncesiji. Osim toga, članak 38. stavak 9. Direktive 2014/23 treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis koji omogućuje pravosudnim tijelima da ponište automatsku zabranu sudjelovanja u postupcima sklapanja ugovora o koncesiji nakon osuđujuće kaznene presude, da ukinu takvu zabranu ili da isključe svako navođenje osuđujuće presude u kaznenoj evidenciji, pod uvjetom da takvi sudski postupci stvarno ispunjavaju uvjete koje postavlja taj sustav i cilj koji se njime želi postići te da, osobito, omogućuju pravodobno ukidanje zabrane izrečene gospodarskom subjektu kad potonji želi sudjelovati u postupku sklapanja ugovora o koncesiji, na temelju same prikladnosti korektivnih mjera na koju se poziva taj subjekt i koju je ocijenilo nadležno pravosudno tijelo u skladu sa zahtjevima predviđenima u toj odredbi, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

         (1)  SL C 280, 19. 8. 2019.


title: Predmet C-128/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. veljače 2020. uputio Landesgericht Klagenfurt (Austrija) – GSMB Invest GmbH & Co. KG protiv Auto Krainer Gesellschaft m.b.H.

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. veljače 2020. uputio Landesgericht Klagenfurt (Austrija) – GSMB Invest GmbH & Co. KG protiv Auto Krainer Gesellschaft m.b.H.
      (Predmet C-128/20)
      (2020/C 271/28)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesgericht Klagenfurt

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: GSMB Invest GmbH & Co. KG

         Tuženik: Auto Krainer Gesellschaft m.b.H.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 5. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 715/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. lipnja 2007. o homologaciji tipa motornih vozila u odnosu na emisije iz lakih osobnih i gospodarskih vozila (Euro 5 i Euro 6) i pristupu podacima za popravke i održavanje vozila (1) tumačiti na način da je nedopuštena oprema vozila, u smislu članka 1. stavka 1. Uredbe br. 715/2007, u kojoj se ventil za povrat ispušnih plinova, dakle sastavni dio koji bi mogao utjecati na emisije, konstruiran tako da se postotak povrata ispušnih plinova i time udio ispušnog plina koji se vraća regulira tako da jamči način rada s niskom razinom onečišćujućih tvari samo između 15 i 33 stupnja Celzija i samo ispod 1 000 metara nadmorske visine, a da se izvan tog temperaturnog okvira u rasponu od 10 stupnjeva Celzija i iznad 1 000 metara nadmorske visine u rasponu od 250 metara nadmorske visine linearno smanjuje na 0 te da tako dolazi do povećanja emisija NOx iznad graničnih vrijednosti iz Uredbe br. 715/2007?

                  2.

                  Treba li članak 5. stavak 2. Uredbe br. 715/2007 u dijelu „radi zaštite motora od oštećenja ili od prometne nezgode” tumačiti na način da strategija obrade ispušnih plinova čiji je cilj prije svega očuvanje sastavnih dijelova poput ventila za povrat ispušnih plinova, hladnjaka za povrat ispušnih plinova i filtra dizelskih čestica nije u skladu s odredbama o iznimkama?

                  3.

                  Treba li članak 5. stavak 1. Uredbe br. 715/2007 tumačiti na način da strategija obrade ispušnih plinova kojom se potpuna funkcionalnost uređaja za kontrolu emisija jamči samo u temperaturnom rasponu između 15 i 33 stupnja Celzija i ispod 1 000 metara nadmorske visine (takozvani „temperaturni okvir”) te stoga u Europi, osobito u Austriji tijekom godine uglavnom nije u potpunosti funkcionalna, nije u skladu sa zahtjevima iz članka 5. stavka 1. u pogledu funkcionalnosti vozila u uobičajenoj uporabi i predstavlja zabranjen poremećajni uređaj?

         (1)  SL 2007., L 171, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 30., str. 284.)


title: Predmet C-134/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. ožujka 2020. uputio Landesgericht Eisenstadt (Austrija) – IR protiv Volkswagen AG

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. ožujka 2020. uputio Landesgericht Eisenstadt (Austrija) – IR protiv Volkswagen AG
      (Predmet C-134/20)
      (2020/C 271/29)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesgericht Eisenstadt

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: IR

         Tuženik: Volkswagen AG

         Prethodna pitanja

                  (a)

                  Treba li članak 5. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 715/2007 (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 20. lipnja 2007 o homologaciji tipa motornih vozila u odnosu na emisije iz lakih osobnih i gospodarskih vozila (Euro 5 i Euro 6) i pristupu podacima za popravke i održavanje vozila tumačiti na način da je nedopuštena oprema vozila, u smislu članka 1. stavka 1. Uredbe br. 715/2007, u kojoj je ventil za povrat ispušnih plinova, dakle sastavni dio koji bi mogao utjecati na emisije, konstruiran tako da se postotak povrata ispušnih plinova i time udio ispušnog plina koji se vraća regulira tako da jamči način rada s niskom razinom onečišćujućih tvari samo između 15 i 33 stupnjeva Celzija i samo ispod 1 000 metara nadmorske visine, a da se izvan tog temperaturnog okvira u rasponu od 10 stupnjeva Celzija i iznad 1 000 metara nadmorske visine, u rasponu od 250 metara nadmorske visine, linearno smanjuje na 0 te da tako dolazi do povećanja emisija NOx iznad graničnih vrijednosti iz Uredbe br. 715/2007?

                  (b)

                  Je li za ocjenu pitanja (a) važno je li oprema vozila navedena u pitanju (a) nužna radi zaštite motora od oštećenja?

                  (c)

                  Nadalje, je li za ocjenu pitanja (b) važno je li dio motora koji treba štititi od oštećenja ventil za povrat ispušnih plinova?

                  (d)

                  Je li za ocjenu pitanja (a) važno je li oprema vozila navedena u pitanju (a) ugrađena već prilikom proizvodnje vozila ili se regulacija ventila za povrat ispušnih plinova opisana u pitanju (a) treba instalirati u vozilo kao popravak u smislu članka 3. stavka 2. Direktive 1999/44/EZ (2) Europskog parlamenta i Vijeća od 25. svibnja 1999. o određenim aspektima prodaje robe široke potrošnje i o jamstvima za takvu robu?

         (1)  SL 2007., L 171, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 30., str. 284.)

         (2)  SL 1999., L 171, str. 12. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 22., str. 17.)


title: Predmet C-167/20 P: Žalba koju je 22. travnja 2020. podnio WD protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 12. veljače 2020. u predmetu T-320/18, WD protiv EFSA-e

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/22

      Žalba koju je 22. travnja 2020. podnio WD protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 12. veljače 2020. u predmetu T-320/18, WD protiv EFSA-e
      (Predmet C-167/20 P)
      (2020/C 271/30)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: WD (zastupnik: L. Levi, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska agencija za sigurnost hrane

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda od 12. veljače 2020. u predmetu T-320/18;

                  —

                  u skladu s tim, usvoji tužiteljeve prvostupanjske zahtjeve i, stoga,

                  —

                  poništi odluku od 14. srpnja 2017. koju je EFSA-in izvršni direktor donio u svojstvu tijela ovlaštenog za sklapanje ugovora iz čega proizlazi da tužitelj nije među agentima koji su promaknuti u okviru postupka razvrstavanja za 2017.;

                  —

                  poništi odluku tijela ovlaštenog za sklapanje ugovora od 9. veljače 2018. o odbijanju prigovora od 10. listopada 2017. protiv odluke od 14. srpnja 2017.;

                  —

                  poništi odluku o neproduljenju tužiteljeva ugovora o radu od 9. kolovoza 2017., priopćenu 10. kolovoza 2017., koju je EFSA-in izvršni direktor donio u svojstvu tijela ovlaštenog za sklapanje ugovora;

                  —

                  poništi odluku tijela ovlaštenog za sklapanje ugovora od 12. ožujka 2018. o odbijanju prigovora od 10. studenoga 2017. protiv odluke od 9. kolovoza 2017.;

                  —

                  dodijeli naknadu za pretrpljenu štetu;

                  —

                  naloži tuženiku da u cijelosti snosi troškove postupka u prvom i drugom stupnju.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Kad je riječ EFSA-inoj odluci od 14. srpnja 2017. o nerazvrstavanju tužitelja u razred AST 6 u okviru postupka razvrstavanja za 2017., prvi žalbeni razlog temelji se na povredi primjenjivih postupovnih pravila, posebno povredi pravila o dopuštenosti tužbenih razloga, povredi obveze obrazlaganja i iskrivljavanju činjenica u spisu. Drugi žalbeni razlog temelji se na povredi primjenjivog regulatornog okvira (članak 54. Uvjeta zaposlenja ostalih službenika, odluka od 22. travnja 2008. i smjernice od 30. lipnja 2010.), povredi pravila izvođenja dokaza kao i obveze obrazlaganja.
      Kad je riječ EFSA-inoj odluci od 9. kolovoza 2017. o neproduljenju tužiteljeva ugovora, prvi žalbeni razlog temelji se na povredi odluke od 8. prosinca 2012. Drugi žalbeni razlog temelji se na povredi dužnosti brižnog postupanja i upute od 7. ožujka 2017. kao i iskrivljavanju činjenica u spisu. Treći žalbeni razlog temelji se na povredi pojmova očite pogreške u ocjeni i zlouporabe ovlasti, iskrivljavanju činjenica u spisu i povredi pravila u području izvođenja dokaza.


title: Predmet C-188/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. travnja 2020. uputio Landgericht Düsseldorf (Njemačka) – JG, kojeg zakonski zastupaju MI i LH, i dr. protiv OP-a, kao likvidatora društva Azurair GmbH

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. travnja 2020. uputio Landgericht Düsseldorf (Njemačka) – JG, kojeg zakonski zastupaju MI i LH, i dr. protiv OP-a, kao likvidatora društva Azurair GmbH
      (Predmet C-188/20)
      (2020/C 271/31)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: JG, LH, MI i NJ, koje sve zakonski zastupaju MI i LH

         Druga stranka u žalbenom postupku: OP, kao likvidator društva GmbH

         Intervenijent: alltours flugreisen gmbh

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Ima li putnik „potvrđenu rezervaciju” u smislu članka 3. stavka 2. točke (a) Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1) ako je od tour operatora, s kojim je u ugovornom odnosu, dobio „drugi dokaz” u smislu članka 2. točke (g) te uredbe kojim mu se obećava prijevoz na letu za koji je utvrđeno individualizirano polazište i odredište, vrijeme polaska i dolaska te broj leta, a da tour operator nije izvršio rezervaciju mjesta za taj let kod dotičnog zračnog prijevoznika i od njega nije dobio potvrdu rezervacije?

                  2.

                  Treba li zračnog prijevoznika u odnosu na putnika smatrati stvarnim zračnim prijevoznikom u smislu članka 2. točke (b) Uredbe br. 261/2004 već u trenutku kad je točno da je taj putnik u ugovornom odnosu s tour operatorom koji mu je obećao prijevoz na letu za koji je utvrđeno individualizirano polazište i odredište, vrijeme polaska i dolaska te broj leta, ali tour operator nije rezervirao sjedala za putnika i time nije stupio u ugovorni odnos sa zračnim prijevoznikom u pogledu tog leta?

                  3.

                  Može li „planirano vrijeme dolaska” leta u smislu članka 2. točke (h), članka 5. stavka 1. točke (c), članka 7. stavka 1. druge rečenice i članka 7. stavka 2. Uredbe br. 261/2004. radi ostvarivanja prava na odštetu zbog otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u dolasku proizlaziti iz „drugog dokaza” koji je tour operator izdao putniku ili u tom pogledu treba uzeti u obzir kartu u skladu s člankom 2. točkom (f) Uredbe br. 261/2004?

                  4.

                  Je li riječ o otkazivanju leta u smislu članka 2. točke (l) i članka 5. stavka 1. Uredbe br. 261/2004 ako stvarni zračni prijevoznik let rezerviran u okviru paket aranžmana prebaci na let najmanje dva sata i deset minuta ranije istog dana?

                  5.

                  Može li stvarni zračni prijevoznik u skladu s člankom 7. stavkom 2. Uredbe smanjiti iznos odštete koja se temelji na članku 7. stavku 1. te uredbe ako je ranije vrijeme na koje je let prebačen obuhvaćeno razdobljima koja se navode u toj uredbi?

                  6.

                  Je li obavijest prije početka putovanja o prebacivanju na raniji let ponuda za preusmjeravanje u smislu članka 5. stavka 1. točke (a) i članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 261/2004?

                  7.

                  Obvezuje li članak 14. stavak 2. Uredbe br. 261/2004 stvarnog zračnog prijevoznika da putnika obavijesti o točnom nazivu društva i adresi na temelju kojih može zahtijevati iznos odštete koji se određuje prema udaljenosti i, po potrebi, o dokumentima koje treba priložiti svojem zahtjevu?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-196/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. svibnja 2020. uputio Landgericht Düsseldorf (Njemačka) – Eurowings GmbH protiv Flightright GmbH

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. svibnja 2020. uputio Landgericht Düsseldorf (Njemačka) – Eurowings GmbH protiv Flightright GmbH
      (Predmet C-196/20)
      (2020/C 271/32)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Eurowings GmbH

         Druga stranka u žalbenom postupku: Flightright GmbH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Ima li putnik „potvrđenu rezervaciju” u smislu članka 3. stavka 2. točke (a) Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1) ako je od tour operatora, s kojim je u ugovornom odnosu, dobio „drugi dokaz” u smislu članka 2. točke (g) te uredbe kojim mu se obećava prijevoz na letu za koji je utvrđeno individualizirano polazište i odredište, vrijeme polaska i dolaska te broj leta, a da tour operator nije izvršio rezervaciju mjesta za taj let kod dotičnog zračnog prijevoznika i od njega nije dobio potvrdu rezervacije?

                  2.

                  Treba li zračnog prijevoznika u odnosu na putnika smatrati stvarnim zračnim prijevoznikom u smislu članka 2. točke (b) Uredbe br. 261/2004 već u trenutku kad je točno da je taj putnik u ugovornom odnosu s tour operatorom koji mu je obećao prijevoz na letu za koji je utvrđeno individualizirano polazište i odredište, vrijeme polaska i dolaska te broj leta, ali tour operator nije rezervirao sjedala za putnika i time nije stupio u ugovorni odnos sa zračnim prijevoznikom u pogledu tog leta?

                  3.

                  Može li „planirano vrijeme dolaska” leta u smislu članka 2. točke (h), članka 5. stavka 1. točke (c), članka 7. stavka 1. druge rečenice i članka 7. stavka 2. Uredbe br. 261/2004 radi ostvarivanja prava na odštetu zbog otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u dolasku proizlaziti iz „drugog dokaza” koji je tour operator izdao putniku ili u tom pogledu treba uzeti u obzir kartu u skladu s člankom 2. točkom (f) te uredbe?

         (1)  Uredba (EZ) Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-204/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. svibnja 2020. uputio Landgericht Hamburg (Njemačka) – Bayer Intellectual Property GmbH protiv kohlpharma GmbH

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. svibnja 2020. uputio Landgericht Hamburg (Njemačka) – Bayer Intellectual Property GmbH protiv kohlpharma GmbH
      (Predmet C-204/20)
      (2020/C 271/33)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Hamburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Bayer Intellectual Property GmbH

         Tuženik: kohlpharma GmbH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 47.a Direktive 2001/83/EZ (1) tumačiti na način da se u pogledu paralelno uvezenih proizvoda može polaziti od jednakovrijednosti mjera prilikom uklanjanja i novog stavljanja sigurnosnih oznaka u skladu s člankom 54. točkom (o) Direktive 2001/83/EZ koje su provedene u okviru ponovnog označivanja (relabeling) (upotreba naljepnica na originalnom sekundarnom pakiranju) ili u okviru prepakiranja (reboxing) (izrada novog sekundarnog pakiranja lijeka) koje je izvršio paralelni uvoznik ako se objema mjerama, osim toga, ispunjavaju svi zahtjevi Direktive 2011/62/EU (2) (Direktiva o krivotvorenim lijekovima) i Delegirane uredbe (EU) 2016/161 (3) (Delegirana uredba) i ako su te mjere jednako primjerene za omogućivanje provjere autentičnosti i identifikacije lijeka te osiguranje dokaza da je lijek krivotvoren?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: može li nositelj žiga osporavati prepakiranje proizvoda u novo vanjsko pakiranje (reboxing) koje je izvršio paralelni uvoznik uzimajući u obzir nove odredbe o zaštiti od krivotvorenja ako paralelni uvoznik također može izraditi pakiranje koje se može staviti u promet u državi članici uvoznici tako što na originalno sekundarno pakiranje samo stavi nove naljepnice (relabeling)?

                  3.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na drugo pitanje: ima li utjecaja to što je u slučaju ponovnog označivanja za navedeni promet vidljivo da je sigurnosna oznaka izvornog isporučitelja oštećena sve dok je osigurano da je za to odgovoran paralelni uvoznik i da je on na originalno sekundarno pakiranje stavio novu sigurnosnu oznaku? Predstavlja li ikakvu razliku u tom pogledu odgovor na pitanje jesu li tragovi otvaranja vidljivi tek nakon otvaranja sekundarnog pakiranja lijeka?

                  4.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na drugo i/ili treće pitanje: treba li odgovor na pitanje u pogledu objektivne potrebe za prepakiranjem na način da se upotrijebi novo pakiranje u smislu pet uvjeta za iscrpljenje prava na prepakiranje (vidjeti [omissis] iz presude od 11. srpnja 1996., Bristol-Myers Squibb i dr., C-427/93, C-429/93 i C-436/93, EU:C:1996:282, t. 79. i od 26. travnja 2007., Boehringer Ingelheim i dr., C-348/04, EU:C:2007:249, t. 21.) ipak biti potvrdan ako nacionalna tijela u svojim aktualnim smjernicama za provedbu odredbi Direktive o krivotvorenim lijekovima ili drugim odgovarajućim službenim objavama navode da u uobičajenim okolnostima ponovno pečaćenje otvorenih pakiranja nije dozvoljeno ili je dozvoljeno samo u iznimnim situacijama i pod strogo utvrđenim uvjetima?

         (1)  Direktiva 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu (SL 2001., L 311, str. 67.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 56., str. 27.)

         (2)  Direktiva 2011/62/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2011. o izmjeni Direktive 2001/83/EZ o zakoniku Zajednice koji se odnosi na lijekove za primjenu kod ljudi, u svrhu prevencije unosa krivotvorenih lijekova u legalni opskrbni lanac (SL 2011., L 174, str. 74.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 64., str. 244.)

         (3)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2016/161 оd 2. listopada 2015. o dopuni Direktive 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća utvrđivanjem detaljnih pravila za sigurnosne oznake na pakiranjima lijekova za humanu primjenu (SL 2016., L 32, str. 1.)


title: Predmet C-228/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. lipnja 2020. uputio Niedersächsisches Finanzgericht (Njemačka) – I GmbH protiv Finanzamt H

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/26

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. lipnja 2020. uputio Niedersächsisches Finanzgericht (Njemačka) – I GmbH protiv Finanzamt H
      (Predmet C-228/20)
      (2020/C 271/34)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Niedersächsisches Finanzgericht

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: I GmbH

         Tuženik: Finanzamt H

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li članak 4. stavak 14. točka (b) Umsatzsteuergesetza (Zakon o porezu na promet, u daljnjem tekstu: UStG) u skladu s člankom 132. stavkom 1. točkom (b) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1) (u daljnjem tekstu: Direktiva o PDV-u), ako je izuzeće od poreza koje se primjenjuje na bolnice koje nisu subjekti javnog prava uvjetovano time da su bolnice ovlaštene za pružanje skrbi na temelju članka 108. Sozialgesetzbucha V (knjiga V. Socijalnog zakonika, u daljnjem tekstu: SGB V)?

                  2.

                  U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje: pod kojim su pretpostavkama bolnička zaštita koja se pruža u bolnicama privatnog prava i bolnička zaštita koju pružaju subjekti javnog prava usporedive, „u socijalnim uvjetima koji su slični” u smislu članka 132. stavka 1. točke (b) Direktive o PDV-u?

         (1)  SL 2006., L 347, str. 1.


title: Predmet C-243/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. lipnja 2020. uputio Polymeles Protodikeio Athinon (Grčka) – DP i SG protiv Trapeza Peiraios AE

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/29

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. lipnja 2020. uputio Polymeles Protodikeio Athinon (Grčka) – DP i SG protiv Trapeza Peiraios AE
      (Predmet C-243/20)
      (2020/C 271/37)
      Jezik postupka: grčki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Polymeles Protodikeio Athinon

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: DP, SG

         Tuženik: Trapeza Peiraios AE

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 8. Direktive 93/13/EEZ (1), kojim se predviđa da države članice mogu donijeti strože odredbe kako bi osigurale viši stupanj zaštite potrošača, tumačiti na način da država članica ima mogućnost da ne prenese u svoje nacionalno pravo članak 1. stavak 2. Direktive 93/13/EEZ i dopusti sudski nadzor odredbi koje odražavaju prisilne ili dispozitivne zakonske ili podzakonske odredbe?

                  2.

                  Može li se smatrati da je članak 1. stavak 2. prvi i drugi podstavak Direktive 93/13/EEZ [drugi podstavak ne postoji u hrvatskoj verziji Direktive 93/13, op. p.], iako nije izričito prenesen u grčko pravo, donesen neizravno, u skladu sa sadržajem članka 3. stavka 1. i članka 4. stavka 1. te direktive, koji je prenesen u odredbu članka [2.] stavka [6.] Zakona br. 225[1]/1994?

                  3.

                  Je li iznimka iz članka 1. stavka 2. prvog i drugog podstavka te direktive [drugi podstavak ne postoji u hrvatskoj verziji Direktive 93/13, op. p.] obuhvaćena pojmom nepoštenih odredbi i njihovim dosegom, kako su definirane odredbama članka 3. stavka 1. i članka 4. stavka 1. Direktive 93/13/EEZ?

                  4.

                  Može li se odredba ugovora o kreditu koji su sklopili potrošač i kreditna ustanova, koja odražava sadržaj dispozitivne norme države članice, podvrgnuti nadzoru nepoštenosti općih uvjeta ugovora u skladu s odredbama Direktive 93/13/EEZ ako se o toj odredbi nije pojedinačno pregovaralo?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: Predmet C-256/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. lipnja 2020. uputio Sofijski rajonen sad (Bugarska) – „Toplofikacia Sofia” EAD

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/29

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. lipnja 2020. uputio Sofijski rajonen sad (Bugarska) – „Toplofikacia Sofia” EAD
      (Predmet C-256/20)
      (2020/C 271/38)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sofiyski rayonen sad

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj:„Toplofikatsia Sofia” EAD

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 5. stavak 1. Uredbe (EU) br. 1215/2012 (1) od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima u vezi s načelom prema kojem nacionalni sud mora jamčiti postupovna prava kako bi se učinkovito zaštitila prava koja proizlaze iz prava Unije tumačiti na način da je nacionalni sud prilikom utvrđivanja uobičajenog boravišta dužnika dužan, kao uvjet koji se nacionalnim pravom zahtijeva za provedbu jednostranog formalnog postupka bez mjere izvođenja dokaza, poput postupka izdavanja platnog naloga, tumačiti svaku opravdanu sumnju da dužnik uobičajeno boravi u drugoj državi članici Europske unije kao nepostojanje pravne osnove za izdavanje platnog naloga odnosno kao razlog zašto platni nalog ne može postati pravomoćan?

                  2.

                  Treba li članak 5. stavak 1. Uredbe (EU) br. 1215/2012 od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima u vezi s načelom prema kojem nacionalni sud mora jamčiti postupovna prava kako bi se učinkovito zaštitila prava koja proizlaze iz prava Unije tumačiti na način da on obvezuje nacionalni sud koji je nakon izdavanja platnog naloga protiv određenog dužnika utvrdio da taj dužnik vjerojatno nema uobičajeno boravište u državi članici u kojoj se vodi postupak, pod uvjetom da to prema nacionalnom pravu predstavlja zapreku za izdavanje platnog naloga, da ukine izdani platni nalog po službenoj dužnosti iako ne postoji zakonska odredba kojom se to izričito propisuje?

                  3.

                  Ako odgovor na drugo prethodno pitanje bude niječan, treba li odredbe koje su ondje navedene tumačiti na način da se njima nacionalni sud obvezuje da ukine izdani platni nalog nakon što je provjerio i sa sigurnošću utvrdio da dužnik nema uobičajeno boravište u državi suda pred kojim se vodi postupak?

         (1)  SL 2012., L 351, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., str. 11., str. 289.)


title: Predmet C-278/20: Tužba podnesena 24. lipnja 2020. – Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/31

      Tužba podnesena 24. lipnja 2020. – Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske
      (Predmet C-278/20)
      (2020/C 271/40)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: I. Martínez del Peral, J. Baquero Cruz, P. J. O. Van Nuffel, agenti)

         Tuženik: Kraljevina Španjolska

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je Kraljevina Španjolska donošenjem i održavanjem na snazi članka 32. stavaka 3. do 6. i članka 34. stavka 1. drugog podstavka Leya 40/2015 (Zakon 40/2015) te članka 67. stavka 1. trećeg podstavka Leya 39/2015 (Zakon 39/2015) povrijedila obveze koje ima na temelju načela djelotvornosti i ekvivalentnosti kao ograničenja autonomije koju države članice uživaju prilikom utvrđivanja materijalnih i formalnih pretpostavki vlastite odgovornosti za štetu nanesenu pojedincima zbog povrede prava Unije;

                  —

                  naloži Kraljevini Španjolskoj snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Ova tužba zbog povrede obveze, koji je tužitelj podnio u skladu s člankom 258. UFEU-a, odnosi se na članak 32. stavke 3. do 6. i članak 34. stavak 1. drugi podstavak Leya 40/2015, de 1 de octubre de 2015, de Régimen Jurídico del Sector Público (Zakon 40/2015 od 1. listopada 2015. o pravnom režimu javnog sektora) te na članak 67. stavak 1. treći podstavak Leya 39/2015, de 1 de octubre de 2015, del Procedimiento Administrativo Común de las Administraciones Públicas (Zakon 39/2015 od 1. listopada 2015. o općem upravnom postupku javnih uprava).
      Odredbama o kojima je riječ usklađen je režim odgovornosti države zakonodavca za povrede prava Unije s režimom utvrđenim za povrede španjolskog Ustava aktima zakonodavca, uz dodavanje određenih materijalnih pretpostavki.
      Izjednačavanje ta dva režima i postupovnih pretpostavki koje se njima predviđaju dovodi do toga da je dobivanje naknade štete zbog povreda prava Unije za koje je odgovoran španjolski zakonodavac onemogućeno ili pretjerano otežano, čime se krši načelo djelotvornosti.
      S druge strane, materijalnim pretpostavkama dodanim za povrede prava Unije krši se načelo ekvivalentnosti jer na naknadu štete koju je uzrokovao španjolski zakonodavac povredom tog prava primjenjuju pretpostavke koje su nepovoljnije od onih koje se primjenjuju kada se radi o šteti uzrokovanoj povredom španjolskog Ustava.


title: Predmet T-40/16: Presuda Općeg suda od 25. lipnja 2020. – MU protiv Parlamenta (Tužba za poništenje – Članak 263. UFEU-a – Interni pravilnik o stažiranju i studijskim posjetima Glavnom tajništvu Europskog parlamenta – Stažist s invaliditetom – Dodatna naknada za invalidnost – Odbijanje – Uvjeti dodjele dodatnog iznosa predviđenog za stažiste s invaliditetom – Pogreška koja se tiče prava)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/33

      Presuda Općeg suda od 25. lipnja 2020. – MU protiv Parlamenta
      (Predmet T-40/16) (1)

      (Tužba za poništenje - Članak 263. UFEU-a - Interni pravilnik o stažiranju i studijskim posjetima Glavnom tajništvu Europskog parlamenta - Stažist s invaliditetom - Dodatna naknada za invalidnost - Odbijanje - Uvjeti dodjele dodatnog iznosa predviđenog za stažiste s invaliditetom - Pogreška koja se tiče prava)
      (2020/C 271/41)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: MU (zastupnik: A. Bruno, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: J. Van Pottelberge, J. Steele i E. Paladini, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Parlamenta od 11. prosinca 2015. o odbijanju isplate dodatne naknade za stažiste s invaliditetom iz članka 24. stavka 9. Internog pravilnika o stažiranju i studijskim posjetima Glavnom tajništvu Europskog parlamenta.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se odluka Europskog parlamenta od 11. prosinca 2015. o odbijanju dodatne naknade za stažiste s invaliditetom iz članka 24. stavka 9. Internog pravilnika o stažiranju i studijskim posjetima Glavnom tajništvu Europskog parlamenta.

                  2.

                  Tužba se u preostalom dijelu odbija.

                  3.

                  Parlamentu se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 312, 16. 9. 2019.


title: Predmet T-114/19: Presuda Općeg suda od 25. lipnja 2020. – Pavel protiv EUIPO-a – bugatti (B) („Žig Europske unije – Postupak za proglašavanje žiga ništavim – Figurativni žig Europske unije B – Raniji međunarodni figurativni žig b – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe 2017/1001 – Članak 60. stavak 1. točka (a) Uredbe 2017/1001 – Zlouporaba ovlasti – Djelomično poništenje”)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/35

      Presuda Općeg suda od 25. lipnja 2020. – Pavel protiv EUIPO-a – bugatti (B)
      (Predmet T-114/19) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak za proglašavanje žiga ništavim - Figurativni žig Europske unije B - Raniji međunarodni figurativni žig b - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe 2017/1001 - Članak 60. stavak 1. točka (a) Uredbe 2017/1001 - Zlouporaba ovlasti - Djelomično poništenje”)
      (2020/C 271/44)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Dan-Gabriel Pavel (Oradea, Rumunjska) (zastupnik: E. D. Nedelcu, odvjetnica)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: M. Capostagno, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: bugatti GmbH (Herford, Njemačka) (zastupnik: U. Ulrich, odvjetnica)

         Predmet

      Tužba protiv odluke četvrtog prvog vijeća EUIPO-a od 14. prosinca 2018. (spojeni predmeti R 49/2018-1 i R 85/2018-1), koja se odnosi na postupak za proglašavanje žiga ništavim između društva bugatti i D. Pavela.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se odluka Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 14. prosinca 2018. (spojeni predmeti R 49/2018-1 i R 85/2018-1) u dijelu u kojem se odnosi na proizvode „koža i imitacija kože”; „životinjska koža” iz razreda 18. u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen.

                  2.

                  U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                  Svaka stranka snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 213, 24. 6. 2019.


title: Predmet T-295/19: Presuda Općeg suda od 25. lipnja 2020. – Klymenko protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Ukrajini – Zamrzavanje financijskih sredstava – Popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuje zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora – Zadržavanje tužiteljeva imena na popisu – Obveza Vijeća da provjeri je li odluka tijela treće države donesena uz poštovanje pravâ obrane i prava na djelotvornu sudsku zaštitu”)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/36

      Presuda Općeg suda od 25. lipnja 2020. – Klymenko protiv Vijeća
      (Predmet T-295/19) (1)

      („Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Ukrajini - Zamrzavanje financijskih sredstava - Popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuje zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora - Zadržavanje tužiteljeva imena na popisu - Obveza Vijeća da provjeri je li odluka tijela treće države donesena uz poštovanje pravâ obrane i prava na djelotvornu sudsku zaštitu”)
      (2020/C 271/45)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Oleksandr Viktorovych Klymenko (Moskva, Rusija) (zastupnik: M. Phelippeau, odvjetnik)

         Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: A. Vitro i P. Mahnič, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a, kojim se traži poništenje Odluke Vijeća (ZVSP) 2019/354 od 4. ožujka 2019. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2019., L 64, str. 7.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2019/352 od 4. ožujka 2019. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2019., L 64, str. 1.), u dijelu u kojem je tim aktima tužiteljevo ime zadržano na popisu osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuju te mjere ograničavanja.

         Izreka

                  1.

                  Poništavaju se Odluka Vijeća (ZVSP) 2019/354 od 4. ožujka 2019. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini i Provedbena uredba Vijeća (EU) 2019/352 od 4. ožujka 2019. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini u dijelu u kojem je ime Oleksandra Viktorovycha Klymenka zadržano na popisu osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuju te mjere ograničavanja.

                  2.

                  Vijeću Europske unije nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 213, 24. 6. 2019.


title: Predmet T-550/19: Presuda Općeg suda od 25. lipnja 2020. – Nitto Pharmaceutical Industries protiv EUIPO-a – Chiesi Farmaceutici (NOSTER) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija – Verbalni žig NOSTER – Raniji verbalni žig Europske unije FOSTER – Relativni razlog za odbijanje – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/36

      Presuda Općeg suda od 25. lipnja 2020. – Nitto Pharmaceutical Industries protiv EUIPO-a – Chiesi Farmaceutici (NOSTER)
      (Predmet T-550/19) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija - Verbalni žig NOSTER - Raniji verbalni žig Europske unije FOSTER - Relativni razlog za odbijanje - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2020/C 271/46)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Nitto Pharmaceutical Industries Ltd (Kyoto, Japan) (zastupnik: P. Voutilainen, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: L. Rampini, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Chiesi Farmaceutici SpA (Parme, Italija) (zastupnici: C. de Callataÿ i T. de Haan, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 13. svibnja 2019. (predmet R 2279/2018-5), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Chiesi Farmaceutici i Nitto Pharmaceutical Industries.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Nitto Pharmaceutical Industries Ltd nalaže se snošenje vlastitih troškova, kao i troškova Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) i društva Chiesi Farmaceutici SpA.

         (1)  SL C 337, 7. 10. 2019.


title: Predmet T-651/19: Presuda Općeg suda od 25. lipnja 2020. – Brands Up protiv EUIPO-a (Credit24) („Žig Europske unije – Prijava figurativnog žiga Europske unije Credit24 – Apsolutni razlog za odbijanje – Opisni karakter – Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/37

      Presuda Općeg suda od 25. lipnja 2020. – Brands Up protiv EUIPO-a (Credit24)
      (Predmet T-651/19) (1)

      („Žig Europske unije - Prijava figurativnog žiga Europske unije Credit24 - Apsolutni razlog za odbijanje - Opisni karakter - Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2020/C 271/47)
      Jezik postupka: finski

         Stranke

         Tužitelj: Brands Up OÜ (Tallin, Estonija) (zastupnik: M. Welin, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: V. Ruzek, agent)

         Predmet

      Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 16. srpnja 2019. (predmet R 465/2019-2), koja se odnosi na prijavu za registraciju figurativnog znaka Credit24 kao žiga Europske unije.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Brands UP OÜ nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 399, 25. 11. 2019.


title: Predmet T-383/19: Rješenje Općeg suda od 16. lipnja 2020. – Walker i dr. protiv Parlamenta i Vijeća („Tužba za poništenje – Područje slobode, pravde i sigurnosti – Povlačenje Ujedinjene Kraljevine iz Europske unije – Uredba (EU) 2019/592 o izmjeni Uredbe (EU) 2018/1806 – Izuzeće od obveze viza za kratkotrajni boravak na temelju uzajamnosti – Navodni gubitak građanstva Unije – Nepostojanje osobnog utjecaja – Nedopuštenost”)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/38

      Rješenje Općeg suda od 16. lipnja 2020. – Walker i dr. protiv Parlamenta i Vijeća
      (Predmet T-383/19) (1)

      („Tužba za poništenje - Područje slobode, pravde i sigurnosti - Povlačenje Ujedinjene Kraljevine iz Europske unije - Uredba (EU) 2019/592 o izmjeni Uredbe (EU) 2018/1806 - Izuzeće od obveze viza za kratkotrajni boravak na temelju uzajamnosti - Navodni gubitak građanstva Unije - Nepostojanje osobnog utjecaja - Nedopuštenost”)
      (2020/C 271/48)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: Hilary Elizabeth Walker (Cádiz, Španjolska), Jennifer Ann Cording (Valdagno, Italija), Douglas Edward Watson (Beaumont, Francuska), Christopher David Randolph (Ballinlassa Belcarra Castlebar, Irska), Michael Charles Strawson (Serralongue, Francuska) (zastupnik: J. Fouchet, odvjetnik)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: D. Warin i R. van de Westelaken, agenti), Vijeće Europske unije (zastupnici: S. Cholakova i R. Meyer. agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje Uredbe (EU) 2019/592 Europskog parlamenta i vijeća od 10. travnja 2019. o izmjeni Uredbe (EU) 2018/1806 o popisu trećih zemalja čiji državljani moraju imati vizu pri prelasku vanjskih granica i zemalja čiji su državljani izuzeti od tog zahtjeva, u pogledu povlačenja Ujedinjene Kraljevine iz Unije (SL 2019., L 103 I, str. 1.).

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

                  2.

                  Obustavlja se postupak povodom zahtjeva za intervenciju Kraljevine Španjolske i Europske komisije.

                  3.

                  Hilary Elizabeth Walker, Jennifer Ann Cording, Douglas Edward Watson, Christopher David Randolph i Michael Charles Strawson snosit će vlastite troškove, kao i troškove Europskog parlamenta i Vijeća Europske unije, uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite pred Općim sudom, osim onih koji se odnose na zahtjeve za intervenciju.

                  4.

                  H. E. Walker, J. A. Cording, D. E. Watson, C. D. Randolph i M. C. Strawson, Parlament, Vijeće, Kraljevina Španjolska i Komisija snosit će svaki svoje troškove koji se odnose na zahtjeve za intervenciju.

         (1)  SL C 270, 12. 8. 2019.


title: Predmet T-558/19: Rješenje Općeg suda od 16. lipnja 2020. – Luz Saúde protiv EUIPO-a – Clínica La Luz (HOSPITAL DA LUZ LEARNING HEALTH) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije HOSPITAL DA LUZ LEARNING HEALTH – Raniji nacionalni figurativni žig clínica LALUZ – Relativni razlog za odbijanje – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 – Očito potpuno pravno neosnovana tužba”)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/38

      Rješenje Općeg suda od 16. lipnja 2020. – Luz Saúde protiv EUIPO-a – Clínica La Luz (HOSPITAL DA LUZ LEARNING HEALTH)
      (Predmet T-558/19) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije HOSPITAL DA LUZ LEARNING HEALTH - Raniji nacionalni figurativni žig clínica LALUZ - Relativni razlog za odbijanje - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 - Očito potpuno pravno neosnovana tužba”)
      (2020/C 271/49)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Luz Saúde, SA (Lisabon, Portugal) (zastupnik: G. Moreira Rato, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: J. Ivanauskas, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Clínica La Luz, SL (Madrid, Španjolska) (zastupnik: I. Temiño Ceniceros, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 1. srpnja 2019. (predmet R 2239/2018-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Clínica La Luz i Luz Saúde.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Luz Saúde, SA nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 319, 23. 9. 2019.


title: Predmet T-848/19: Tužba podnesena 4. lipnja 2020. – HS protiv Komisije

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/39

      Tužba podnesena 4. lipnja 2020. – HS protiv Komisije
      (Predmet T-848/19)
      (2020/C 271/50)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: HS (zastupnici: L. Levi i A. Champetier, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku od 12. ožujka 2019. o otpuštanju tužitelja po isteku razdoblja probnog rada,

                  —

                  prema potrebi poništi odluku od 10. listopada 2019. o odbijanju tužiteljeve žalbe,

                  —

                  naknadi neimovinsku štetu koju je tužitelj pretrpio a koja se može procijeniti, ex aequo et bono, na 15 000 eura,

                  —

                  naloži tuženiku snošenje svih troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sljedeće tužbene razloge.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela zabrane diskriminacije na temelju invaliditeta i dužnosti osiguranja razumne prilagodbe, povredi članka 21. Povelje, Konvencije Ujedinjenih naroda o pravima osoba s invaliditetom i članka 1. točke (d) Pravilnika o osoblju te povredi dužne pažnje.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 34. Pravilnika o osoblju: kršenje odgovarajućih uvjeta probnog roka, nedostatak smjernica, nedostatak i neizvjesnost ciljeva, povreda prava na saslušanje i očite pogreške u ocjeni.

                  3.

                  Tužitelj u pogledu zahtjeva za naknadu štete ističe skrivljeno ponašanje tuženika, pretrpljenu štetu i vezu između skrivljenog ponašanja i štete.


title: Predmet T-347/20: Tužba podnesena 29. svibnja 2020. – Sogia Ellas protiv Komisije

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/40

      Tužba podnesena 29. svibnja 2020. – Sogia Ellas protiv Komisije
      (Predmet T-347/20)
      (2020/C 271/51)
      Jezik postupka: grčki

         Stranke

         Tužiteljica: Sogia Ellas AE (Atena, Grčka) (zastupnici: P. Bernitsas, M. Androulakaki, A. Patsalia i E. Kalogiannis, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi njezinu tužbu dopuštenom;

                  —

                  u cijelosti poništi odluku ili, podredno, u dijelu u kojem se odnosi na nju (1);

                  —

                  podredno, poništi članak 2. odluke, u dijelu u kojem se njime nameće povrat iznosa spornih potpora u cijelosti ili, podredno, u dijelu u kojem se odnosi na nju; i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe, tužiteljica ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na pogrešnom tumačenju i na nedostatnosti obrazloženja Komisije glede postojanja državne potpore: nisu zadovoljeni kriteriji gospodarske prednosti, selektivnosti i narušavanja tržišnog natjecanja.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da sporne mjere predstavljaju potpore spojive s unutarnjim tržištem u smislu članka 107. stavka 2. točke (b) UFEU-a.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načelâ dobre uprave, prethodnog saslušanja i obrazlaganja odluke, kao i na povredi članka 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 14. stavka 1. Uredbe (EZ) 1999/659 (2) i članka 16. stavka 1. Uredbe (EZ) 2015/1589 (3), kao i na činjenici da je prilikom donošenja odluke došlo do povrede načelâ pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na činjenici da je prilikom donošenja odluke došlo do povrede načela proporcionalnosti.

         (1)  Odluka Komisije (EU) 2020/394 оd 7. listopada 2019. o mjerama SA.39119 (2016/C) (ex 2015/NN) (ex 2014/CP) koje je provela Helenska Republika u obliku subvencija za kamate i jamstava[,] a u vezi s požarima 2007. (priopćeno pod brojem dokumenta C(2019) 7094) (SL 2020., L 76, str. 4.)

         (2)  Uredba Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 93. Ugovora o EZ-u (SL 1999., L 83, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 16.)

         (3)  Uredba Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9. i ispravak SL 2017., L 186, str. 17.)


title: Predmet T-350/20: Tužba podnesena 9. lipnja 2020. – Wagenknecht protiv Komisije

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/41

      Tužba podnesena 9. lipnja 2020. – Wagenknecht protiv Komisije
      (Predmet T-350/20)
      (2020/C 271/52)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Lukáš Wagenknecht (Pardubice, Češka Republika) (zastupnik: A. Dolejská, odvjetnica)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi da Europska komisija nije poduzela, prema članku 325. stavku 1. i članku 319. stavku 3. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) i članku 61. stavku 1. Uredbe (EU, Euratom) 2018/1046 Europskog parlamenta i Vijeća (1), obvezujuću i odvraćajuću mjeru u cilju sprečavanja ili borbe protiv sukoba interesa premijera Češke Republike Andreja Babiša, jer nije donijela obvezujuću mjeru:

                              —

                              kojom se sprečavaju sastanci i rasprave članova kolegija povjerenika, posebice njegova predsjednika, s premijerom Češke Republike Andrejem Babišom vezano za Višegodišnji financijski okvir (VFO) Europske unije za 2021. – 2027. i općenito za proračun Europske unije;

                              —

                              kojom se prekida isplata izravnih poljoprivrednih potpora iz proračuna Europske unije određenim društvima koje kontrolira premijer Češke Republike Andrej Babiš i u njegovu su vlasništvu.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je tužitelj Europskoj komisiji dopisom od 30. siječnja 2020. poslao poziv na djelovanje prema članku 265. UFEU-a, ali se Europska komisija u svojem odgovoru nije osvrnula na sadržaj tužiteljeva poziva, te mu je pružila odgovor na sasvim drugo pitanje.

                              —

                              Komisija je od tužitelja primila poziv na djelovanje i, iako je odgovorila na taj poziv, u odgovoru nije zauzela nikakav stav prema tužiteljevu pozivu za izbjegavanjem sastanaka i rasprava s češkim premijerom u vezi s VFO-om za 2021.-2027., te nije zaustavila isplatu izravnih poljoprivrednih potpora društvima iz određenih grupacija koje kontrolira premijer Češke Republike Andrej Babiš i u njegovu su vlasništvu. Umjesto odgovora koji se odnosi na nezakonitu isplatu izravnih poljoprivrednih potpora tim grupacijama, Komisija je pružila podatke o prekidu investiranja iz strukturnih i poljoprivrednih fondova u jednu od tih grupacija, što je različito pitanje od predmeta tužiteljeva poziva na djelovanje. Što se tiče drugog dijela tužiteljeva poziva, koji s odnosio na to da se dužnosnici Europske komisije ne bi smjeli sastajati s Andrejem Babišom i s njim raspravljati o VFO-u za 2021.-2027., Komisija se uopće nije očitovala.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se na tužitelja izravno odnosi Komisijino nedjelovanje jer: (i) nije potreban niti jedan drugi posredni akt da bi se člana kolegija povjerenika, i osobito njegova predsjednika, spriječilo da se sastaje s češkim premijerom i s njim raspravlja o VFO-u za 2021.-2027.; i (ii) utječe se na tužiteljevu pravnu situaciju jer je on izabrani zastupnik u Senatu Parlamenta Češke Republike zadužen za istragu sukoba interesa češkog premijera, u svojstvu člana posebnog odbora Senata osnovanog u tu svrhu, kojem Komisija nezakonito uskraćuje dokumente kako bi onemogućila njegovu istragu.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se nedjelovanje Europske komisije protiv sukoba interesa češkog premijera Andreja Babiša osobno odnosi na tužitelja, a njegov pravni interes proizlazi iz: (i) tužiteljeve ustavne zadaće da nadzire pravilno donošenje pravnih akata EU-a, uključujući proračun Unije (VFO 2021.-2027.); (ii) tužiteljeve ustavne zadaće koja obuhvaća pravo nadzora češkog premijera prilikom sastanaka s članovima kolegija povjerenika, uključujući dužnost da odgovorno obnaša funkciju člana prethodno spomenutog posebnog odbora Senata; (iii) tužiteljeva izbora na izborima 2018. u Senat Češke Republike i njegovog natjecanja s kandidatima stranke ANO koju nadzire češki premijer; (iv) činjenice da su tužitelju prijetili smrću, na isti način kao i zastupniku Odbora Europskog parlamenta za proračunski nadzor (CONT) u veljači 2020., zbog toga što su pokušali djelovati protiv sukoba interesa Andreja Babiša.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da bi se radilo o uskraćivanju pristupa pravosuđu ako bi se članu nacionalnog parlamenta države članice Europske unije uskratila mogućnost sudjelovanja u postupku, jer bi ga se time spriječilo da provodi makar i neizravan nadzor putem Suda Europske unije nad Europskom komisijom, izvršnom vlasti institucijskog sustava EU-a.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi Komisijine obveze da djeluje protiv sukoba interesa češkog premijera Andreja Babiša, prema članku 325. stavku 1. UFEU-a i članku 319. stavku 3. UFEU-a, u vezi s Rezolucijom Europskog parlamenta od 13. prosinca 2018. (2) i člankom 61. stavkom 1. Uredbe (EU, Euratom) 2018/1046 Europskog parlamenta i Vijeća. Svi uvjeti za Komisijino djelovanje bili su ispunjeni, naime: (i) postojanje sukoba interesa Andreja Babiša; (ii) sudjelovanje Andreja Babiša u pripremnim aktima za izvršenje proračuna EU-a; i (iii) činjenica da je sukob interesa Andreja Babiša „druga nezakonita aktivnost kojom se šteti financijskim interesima Unije” u smislu članka 325. stavka 1. UFEU-a. Komisija je prema tome bila obvezna djelovati, ali nije to učinila, jer nije donijela odvraćajuće mjere za onemogućivanje sukoba interesa češkog premijera sukladno obvezi utvrđenoj u članku 319. stavku 3. i članku 325. stavku 1. UFEU-a, te drugoj rečenici članka 61. stavka 1. Uredbe (EU, Euratom) 2018/1046 Europskog parlamenta i Vijeća. Umjesto toga, od 2. kolovoza 2018. članovi kolegija povjerenika i posebno njegov predsjednik nastavili su se sastajati s češkim premijerom i s njim raspravljati o VFO-u za 2021.-2027., te je Komisija nastavila plaćati izravne poljoprivredne potpore društvima određenih grupacija koje kontrolira premijer Češke Republike Andrej Babiš i u njegovu su vlasništvu, prekršivši time zabranu sukoba interesa.

         (1)  Uredba (EU, Euratom) 2018/1046 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. srpnja 2018. o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije, o izmjeni uredaba (EU) br. 1296/2013, (EU) br. 1301/2013, (EU) br. 1303/2013, (EU) br. 1304/2013, (EU) br. 1309/2013, (EU) br. 1316/2013, (EU) br. 223/2014, (EU) br. 283/2014 i Odluke br. 541/2014/EU te o stavljanju izvan snage Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012 (SL 2018., L 193, str. 1.)

         (2)  Rezolucija Europskog parlamenta od 13. prosinca 2018. o sukobima interesa i zaštiti proračuna EU-a u Češkoj Republici (2018/2975(RSP)), P8_TA (2018) 0530


title: Predmet T-357/20: Tužba podnesena 7. lipnja 2020. – Kozhuvčanka uvoz-izvoz Kavadarci protiv EUIPO-a (NAŠE MAKEDONSKO PILSNER BEER MACEDONIAN PREMIUM BEER)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/42

      Tužba podnesena 7. lipnja 2020. – Kozhuvčanka uvoz-izvoz Kavadarci protiv EUIPO-a (NAŠE MAKEDONSKO PILSNER BEER MACEDONIAN PREMIUM BEER)
      (Predmet T-357/20)
      (2020/C 271/53)
      Jezik postupka: bugarski

         Stranke

         Tužitelj: Društvo za proizvodvsto, trgovija I uslugi Kozhuvčanka d.o.o. uvoz-izvoz Kavadarci (Kavadarci, Republika Sjeverna Makedonija) (zastupnik: A. Ivanova, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije s verbalnim elementima „NAŠE MAKEDONSKO PILSNER BEER MACEDONIAN PREMIUM BEER” – prijava br. 17 967 530.

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 2. travnja 2020. u predmetu R 1729/2019-1.

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  usvoji tužbu i u smislu odobrenja sporne prijave za registraciju odluči o registraciji.

         Tužbeni razlog

      Povreda članka 7. stavka 1. točke (b) i članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-373/20: Tužba podnesena 15. lipnja 2020. – Framery protiv EUIPO-a – Smartblock (Transportable building)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/43

      Tužba podnesena 15. lipnja 2020. – Framery protiv EUIPO-a – Smartblock (Transportable building)
      (Predmet T-373/20)
      (2020/C 271/54)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Framery Oy (Tampere, Finska) (zastupnik: P. Voutilainen, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Smartblock Oy (Helsinki, Finska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog dizajna: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni dizajn: dizajn Europske unije br. 3 303 994-00001

         Pobijana odluka: odluka trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 8. travnja 2020. u predmetu R 616/2019-3

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku i u potpunosti odbije zahtjev za proglašenje ništavosti;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 6. stavka 1. točke (b) Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002 u vezi s člankom 25. stavkom 1. točkom (b) te uredbe zbog toga što pobijana odluka ima individualni karakter i jer je žalbeno vijeće pogriješilo u procjeni individualnog karaktera pobijanog dizajna;

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002 jer je žalbeno vijeće pogrešno prihvatilo otkrivanje ranijeg dizajna;

                  —

                  povreda članka 62. Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002 jer je žalbeno vijeće propustilo navesti razloge vezano za prihvaćanje otkrivanja ranijeg dizajna;

                  —

                  povreda članka 63. stavka 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002 jer je žalbeno vijeće utemeljilo odluku na činjenicama, dokazima i argumentima posebno u odnosu na navodna obilježja i otkrivanje ranijeg dizajna, koje nije podnijela niti jedna od stranaka.


title: Predmet T-380/20: Tužba podnesena 17. lipnja 2020. – Tubes Radiatori protiv EUIPO-a – Antrax It (Radijator za grijanje)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/44

      Tužba podnesena 17. lipnja 2020. – Tubes Radiatori protiv EUIPO-a – Antrax It (Radijator za grijanje)
      (Predmet T-380/20)
      (2020/C 271/55)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Tubes Radiatori Srl (Resana, Italija) (zastupnici: S. Verea, K. Muraro, M. Balestriero i P. Menapace, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Antrax It Srl (Resana, Italija)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog dizajna: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni dizajn: dizajn Zajednice – dizajn Zajednice br. 169 370 - 0002 (radijatori za grijanje)

         Pobijana odluka: odluka trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 25. ožujka 2020. u predmetu R 1275/2017-3

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  utvrdi i proglasi valjanost dizajna Zajednice br. 169 370-0002 nositelja TUBES RADIATORI Srl, kao novog dizajna s individualnim karakterom;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 6. Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002.


title: Predmet T-382/20: Tužba podnesena 17. lipnja 2020. – Lee protiv EUIPO-a (Stolni noževi, vilice i žlice)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/44

      Tužba podnesena 17. lipnja 2020. – Lee protiv EUIPO-a (Stolni noževi, vilice i žlice)
      (Predmet T-382/20)
      (2020/C 271/56)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Keun Jig Lee (Paju-si, Republika Koreja) (zastupnici: F. Jacobacci i B. La Tella, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni dizajn: dizajn Europske unije br. 5 866 514-0001

         Pobijana odluka: odluka trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 8. travnja 2020. u predmetu R 2559/2019-3

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  Poništi pobijanu odluku u cijelosti;

                  —

                  proglasi dopuštenim i odobri prijedlog za povrat u prijašnje stanje;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 67. stavka 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002;

                  —

                  Povreda članka 67. stavka 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002.


title: Predmet T-386/20: Tužba podnesena 16. lipnja 2020. – Micron Technology protiv EUIPO-a (INTELLIGENCE, ACCELERATED)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/45

      Tužba podnesena 16. lipnja 2020. – Micron Technology protiv EUIPO-a (INTELLIGENCE, ACCELERATED)
      (Predmet T-386/20)
      (2020/C 271/57)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Micron Technology, Inc. (Boise, Idaho, Sjedinjene Američke Države) (zastupnik: M. Edenborough, QC)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: Prijava verbalnog žiga Europske unije INTELLIGENCE, ACCELERATED – prijava za registraciju br. 17 959 758

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 6. travnja 2020. u predmetu R 2873/2019-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  podredno, izmijeni pobijanu odluku na način da odluči da se prijavom žiga Europske unije ne povrjeđuje članak 7. stavak 1. točka (b) ili članak 7. stavak 1. točka (c) ili oba članka;

                  —

                  naloži EUIPO snošenje troškova koji su tužitelju nastali povodom ove tužbe.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Povreda članka 72. stavka 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-394/20: Tužba podnesena 29. lipnja 2020. – Hypo Vorarlberg Bank protiv SRB-a

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/46

      Tužba podnesena 29. lipnja 2020. – Hypo Vorarlberg Bank protiv SRB-a
      (Predmet T-394/20)
      (2020/C 271/58)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Hypo Vorarlberg Bank AG (Bregenz, Austrija) (zastupnici: G. Eisenberger i A. Brenneis, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Jedinstvenog sanacijskog odbora od 15. travnja 2020. o izračunu ex ante doprinosa Jedinstvenom fondu za sanaciju za 2020. (SRB/ES/2020/24) („Decision of the Single Resolution Board of 15 April 2020 on the calculation of the 2020 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund (SRB/ES/2020/24)”), uključujući njezine priloge, barem u mjeri u kojoj se ova odluka, uključujući priloge, odnosi na tužiteljev doprinos, kao i

                  —

                  naloži Jedinstvenom sanacijskom odboru snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba se temelji na četirima tužbenim razlozima koji su u biti istovjetni odnosno slični tužbenim razlozima istaknutim u predmetu T-479/19, Hypo Vorarlberg Bank/SRB (1).

         (1)  SL 2019., C 305, str. 58.