title: Predmet T-360/21: Tužba podnesena 25. lipnja 2021. – Portigon/SRB

text:
               9.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 320/53

      Tužba podnesena 25. lipnja 2021. – Portigon/SRB
      (Predmet T-360/21)
      (2021/C 320/59)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Portigon AG (Düsseldorf, Njemačka) (zastupnici: D. Bliesener, V. Jungkind i F. Geber, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi tuženikovu odluku od 14. travnja 2021. o izračunu ex ante doprinosa jedinstvenom fondu za sanaciju za 2021. (referentni broj: SRB/ES/2021/22), u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja;

                  —

                  prekine postupak u skladu s člankom 69. točkama (c) i (d) Poslovnika Općeg suda do donošenja pravomoćne odluke u predmetima T-413/18 (1), T-481/19 (2), T-339/20 (3) i T-424/20 (4) i C-664/20 P (5), ili dok se isti na okončaju na neki drugi način;

                  —

                  tuženiku naloži snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog tužbi tužitelj ističe sljedeće tužbene razloge.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi Uredbe (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća (6), Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2015/81 (7) i UFEU-a time što je tužitelju određena obveza plaćanja doprinosa SRF-u.

                              —

                              Tuženik je tužitelja pogrešno obvezao na plaćanje doprinosa, s obzirom na to da Uredbom br. 806/2014 i Direktivom 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća (8) nije predviđena obveza plaćanja doprinosa za institucije u sanaciji.

                              —

                              Zakonodavac obvezu plaćanja doprinosa nije mogao temeljiti na članku 114. UFEU-a jer ne postoji poveznica s unutarnjim tržištem. Uređenje doprinosa koje je usklađeno na razini Unije ne olakšava izvršavanje temeljnih sloboda niti uklanja značajne poremećaje tržišnog natjecanja u odnosu na institucije koje su se povukle s tržišta.

                              —

                              Tuženik je tužitelja pogrešno obvezao na plaćanje doprinosa jer ta institucija nije izložena riziku, njezina je sanacija isključena Uredbom br. 806/2014, te nije bitna ni za stabilnost financijskog sustava.

                              —

                              Delegiranom uredbom Komisije (EU) 2015/63 (9) povrjeđuje se članak 114. UFEU-a, kao i članak 103. stavak 7. Direktive 2014/59/EU kao bitne odredbe u pogledu izračuna doprinosa (članak 290. stavak 1. druga rečenica UFEU-a).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 41. stavka 2. točke (c) i članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), jer postupak obračuna ne omogućuje potpuno obrazlaganje izračuna doprinosa. Delegirana uredba (EU) 2015/63 djelomično je nevaljana.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članaka 16. i 20. Povelje jer se zbog tužiteljeva posebnog položaja pobijanom odlukom povrjeđuje opće načelo jednakosti i temeljno pravo na slobodu poduzetništva.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na bitnoj povredi postupka i na mogućoj povredi članka 5. stavka 1. Provedbene uredbe (EU) 2015/81, s obzirom na to da nije sigurno je li potvrđena vjerodostojnost SRB-ove odluke. Nadalje, tuženik nije dostatno pojasnio činjenično stanje, nije saslušao tužitelja prije donošenja SRB-ove odluke i nije dostatno obrazložio svoju odluku.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog (podredno), koji se temelji na povredi članka 69. stavka 1. Uredbe br. 806/2014 zbog postavljanja previsokog iznosa ciljne razine, s obzirom na to da je tuženik ciljnu razinu mogao postaviti na najviše 55.000.000.000 eura.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog (podredno), koji se temelji na povredi članka 70. stavka 2. Uredbe br. 806/2014 u vezi s člankom 103. stavkom 7. Direktive 2014/59/EU, jer je tuženik prilikom izračuna iznosa doprinosa morao iz relevantnih obveza isključiti nerizične obveze.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog (podredno), koji se temelji na povredi članka 70. stavka 6. Uredbe br. 806/2014 u vezi s člankom 5. stavcima 3. i 4. Delegirane uredbe 2015/63, jer je tuženik pogrešno obračunao tužiteljeve doprinose na osnovi bruto vrijednosti ugovora o izvedenicama.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog (podredno), koji se temelji na povredi članka 70. stavka 6. Uredbe br. 806/2014 u vezi s člankom 6. stavkom 8. točkom (a) Delegirane uredbe 2015/63, jer je tuženik tužitelja pogrešno smatrao institucijom u reorganizaciji.

         (1)  SL 2018., C 294, str. 41.

         (2)  SL 2019., C 305, str. 60.

         (3)  SL 2020., C 240, str. 34.

         (4)  SL 2020., C 279, str. 70.

         (5)  SL 2021., C 44, str. 35.

         (6)  Uredba (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. srpnja 2014. o utvrđivanju jedinstvenih pravila i jedinstvenog postupka za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma i jedinstvenog fonda za sanaciju te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 (SL 2014., L 225, str. 1. i ispravak SL 2015., L 101, str. 62.).

         (7)  Provedbena uredba Vijeća (EU) 2015/81 od 19. prosinca 2014. o utvrđivanju jedinstvenih uvjeta primjene Uredbe (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s ex ante doprinosima jedinstvenom fondu za sanaciju (SL 2015., L 15, str. 1.)

         (8)  Direktiva 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o uspostavi okvira za oporavak i sanaciju kreditnih institucija i investicijskih društava te o izmjeni Direktive Vijeća 82/891/EEZ i direktiva 2001/24/EZ, 2002/47/EZ, 2004/25/EZ, 2005/56/EZ, 2007/36/EZ, 2011/35/EU, 2012/30/EU i 2013/36/EU te uredbi (EU) br. 1093/2010 i (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2014., L 173, str. 190. i ispravak SL 2015., L 216, str. 9.).

         (9)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/63 оd 21. listopada 2014. o dopuni Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s ex ante doprinosima aranžmanima financiranja sanacije (SL 2015., L 11, str. 44. i ispravak SL 2017., L 156, str. 38.).


title: Predmet T-364/21: Tužba podnesena 25. lipnja 2021. – Essity Hygiene and Health/EUIPO (prikaz lista)

text:
               9.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 320/54

      Tužba podnesena 25. lipnja 2021. – Essity Hygiene and Health/EUIPO (prikaz lista)
      (Predmet T-364/21)
      (2021/C 320/60)
      Jezik postupka: švedski

         Stranke

         Tužitelj: Essity Hygiene and Health AB (Gothenburg, Švedska) (zastupnik: U. Wennermark, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava za registraciju figurativnog žiga Europske unije koji prikazuje list – prijava za registraciju br. 16 709 305

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 31. ožujka 2021. u predmetu R 2196/2017-1

         Tužbeni zahtjevi

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem se njome odbija prijava žiga;

                  —

                  izmijeni pobijanu odluku prihvaćajući žalbu protiv odluke ispitivača da ne prihvati prijavu u odnosu na proizvode iz razreda 16.; i

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje tužiteljevih troškova u postupku pred Općim sudom i EUIPO-om.

            Tužitelj podredno od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje tužiteljevih troškova pred Općim sudom.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 165. stavka 5. Uredbe (EU) 2017/1001 i članka 36. stavka 1. točke (g) te članka 36. stavka 2. Delegirane uredbe Komisije (EU) 2018/625.


title: Presuda Suda od 21. travnja 2021. u predmetu E-2/20 Norveška vlada, koju zastupa Odbor za žalbe u području imigracije (Utlendingsnemnda – UNE) protiv L (Direktiva 2004/38/EZ – sloboda kretanja i boravka – protjerivanje – zaštita od protjerivanja – stvarna, trenutačna i dostatno ozbiljna prijetnja – prisilni razlozi javne sigurnosti – zabrana pristupa – zahtjevi za ukidanje zabrane pristupa – bitna promjena – nužnost – proporcionalnost – temeljna prava – pravo na obiteljski život) 2021/C 324/11

text:
               12.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 324/29

      PRESUDA SUDA
      od 21. travnja 2021.
      u predmetu E-2/20
      Norveška vlada, koju zastupa Odbor za žalbe u području imigracije (Utlendingsnemnda – UNE) protiv L

            (Direktiva 2004/38/EZ – sloboda kretanja i boravka – protjerivanje – zaštita od protjerivanja – stvarna, trenutačna i dostatno ozbiljna prijetnja – prisilni razlozi javne sigurnosti – zabrana pristupa – zahtjevi za ukidanje zabrane pristupa – bitna promjena – nužnost – proporcionalnost – temeljna prava – pravo na obiteljski život)

      (2021/C 324/11)
      U predmetu E-2/20, norveška vlada, koju zastupa Odbor za žalbe u području imigracije (Utlendingsnemnda – UNE) protiv L – ZAHTJEV Sudu na temelju članka 34. Sporazuma među državama EFTA-e o osnivanju nadzornog tijela i suda, koji je podnio Žalbeni sud Borgarting (Borgarting lagmannsrett) u pogledu tumačenja Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, kako je prilagođena Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru, Sud, u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik, Per Christiansen i Bernd Hammermann (sudac izvjestitelj), suci, presudio je 21. travnja 2021. kao u izreci:

                  1.

                  Trajna zabrana pristupa u načelu nije protivna pravu EGP-a ako zadovoljava uvjete iz članaka 27. i 28. Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica te se može ukinuti u skladu s člankom 32. te uredbe. Mjera protjerivanja mora se temeljiti na pojedinačnom ispitivanju. Kad je riječ o državljanima EGP-a koji u državi domaćinu zakonito borave dulje od 10 godina, u skladu s člankom 27. i člankom 28. stavkom 3. Direktive 2004/38/EZ mjeru protjerivanja moguće je izreći samo na temelju prisilnih razloga javne sigurnosti, u okolnostima u kojima osobno ponašanje dotičnog pojedinca predstavlja iznimno ozbiljnu prijetnju te je mjeru protjerivanja potrebno izreći radi zaštite nekog od temeljnih interesa društva. To vrijedi pod uvjetom da takvu zaštitu nije moguće ostvariti manje strogim mjerama, uzimajući u obzir duljinu boravka državljanina EGP-a u državi domaćinu, a posebno ozbiljne negativne posljedice koje takva mjera može imati za državljanina EGP-a i članove njegove obitelji koji su se stvarno integrirali u državu domaćina. Svaka naknadna odluka o zabrani pristupa mora biti ograničena na ono što je potrebno kako bi se zaštitio temeljni interes radi čije je zaštite izrečena mjera protjerivanja. Odluka o zabrani pristupa mora biti u skladu s načelom proporcionalnosti.

                  2.

                  Socijalna rehabilitacija državljanina EGP-a u državi u koju se stvarno integrirao u općem je društvenom interesu. Dobro ponašanje dotičnog pojedinca tijekom izdržavanja kazne zatvora i nakon toga, tijekom probacijskog razdoblja, te drugi dokazi reintegracije u društvo utječu na smanjenje aktualne prijetnje javnoj sigurnosti. Obitelj i djeca dotičnog pojedinca, uključujući pastorčad, važan su čimbenik u ocjeni nužnosti mjere ograničavanja iz Poglavlja VI. Direktive 2004/38/EZ s obzirom na načelo proporcionalnosti, najbolje interese djeteta i temeljna prava. Pri ocjenjivanju nužnosti mjere protjerivanja, kad se donosi ukupna ocjena u obzir se moraju uzeti i alternativne mjere.

                  3.

                  Za potrebe članka 32. Direktive 2004/38/EZ, bitna promjena je promjena kojom nestaje opravdanje za prvobitnu odluku kojom je u skladu s Poglavljem VI. Direktive ograničena sloboda kretanja na temelju ponašanja pojedinca. Ne može se pretpostaviti da do bitne promjene u osobnom ponašanju neće doći i svaki se zahtjev mora ocijeniti zasebno. U obzir se moraju uzeti svi čimbenici kojima bi se mogla dokazati bitna promjena osobnog ponašanja. Procjena će ovisiti o prirodi ponašanja pojedinca i prijetnji za društvo koju je to ponašanje predstavljalo. U obzir se moraju uzeti dokazi sudjelovanja dotičnog pojedinca u pozitivnim i zakonitim aktivnostima koji upućuju na to da nije vjerojatno da će se ponovno početi baviti vrstom aktivnosti koje su dovele do izricanja mjere protjerivanja. Takvi čimbenici uključuju, ali nisu ograničeni na, dokaze da osoba nije sudjelovala u drugim kaznenim djelima, dokaze reintegracije u društvo države domaćina, započinjanje i kontinuirano obavljanje gospodarske aktivnosti, rezultate psiholoških procjena, vjerodostojne izraze kajanja, dokaze pozitivnog i konstruktivnog društvenog djelovanja te posebno socijalnu rehabilitaciju državljanina EGP-a u državi u koju se stvarno integrirao.


title: Presuda Suda od 5. svibnja 2021. u predmetu E-8/20 Kazneni postupak protiv N-a (Sloboda primanja usluga – sloboda kretanja radnika – Uredba (EEZ) br. 1408/71 – Uredba (EZ) br. 883/2004 – zadržavanje prava na davanja iz sustava socijalne sigurnosti u drugoj državi članici EGP-a – davanje za slučaj bolesti – privremeno boravište – ograničenje temeljne slobode – opravdanje) 2021/C 324/12

text:
               12.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 324/31

      PRESUDA SUDA
      od 5. svibnja 2021.
      u predmetu E-8/20
      Kazneni postupak protiv N-a

            (Sloboda primanja usluga – sloboda kretanja radnika – Uredba (EEZ) br. 1408/71 – Uredba (EZ) br. 883/2004 – zadržavanje prava na davanja iz sustava socijalne sigurnosti u drugoj državi članici EGP-a – davanje za slučaj bolesti – privremeno boravište – ograničenje temeljne slobode – opravdanje)

      (2021/C 324/12)
      U predmetu E-8/20, Kazneni postupak protiv N-a – ZAHTJEV Sudu na temelju članka 34. Sporazuma između država EFTA-e o osnivanju nadzornog tijela i suda koji je podnio Vrhovni sud Norveške (Norges Høyesterett) u vezi s tumačenjem Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru, a posebno njegovih članaka 28. i 36., Uredbe (EEZ) br. 1408/71 Vijeća od 14. lipnja 1971. o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe, samozaposlene osobe i članove njihovih obitelji koji se kreću unutar Zajednice, Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti i Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, Sud u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik (sudac izvjestitelj), Per Christiansen i Bernd Hammermann, suci, presudio je 5. svibnja 2021. kao u izreci:

                  1.

                  Na prvo i dvanaesto pitanje valja odgovoriti da davanje kao što je naknada u slučaju nesposobnosti za rad o kojoj je riječ u glavnom postupku čini davanje za slučaj bolesti u smislu članka 4. stavka 1. točke (a) Uredbe (EEZ) br. 1408/71 o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe, samozaposlene osobe i članove njihovih obitelji koji se kreću unutar Zajednice i članka 3. stavka 1. točke (a) Uredbe (EZ) br. 883/2004 o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti.

                  2.

                  Na drugo, treće i četvrto pitanje valja odgovoriti da situacija kao što je ona o kojoj je riječ u glavnom postupku nije obuhvaćena područjem primjene članka 19. ili članka 22. Uredbe (EEZ) br. 1408/71. Međutim, iz tog zaključka ne proizlazi da su nacionalni propisi kao što su oni o kojima je riječ u glavnom postupku izuzeti iz područja primjene odredaba glavnog dijela Sporazuma o EGP-u ili drugog pravnog akta uključenog u Sporazum o EGP-u.

                  3.

                  Na peto, šesto, sedmo i osmo pitanje valja odgovoriti da članak 36. Sporazuma o EGP-u treba tumačiti na način da mu se protivi zakonodavstvo države članice EGP-a, kao što je ono o kojemu je riječ u glavnom postupku, u skladu s kojim osiguranik u slučaju privremenog boravišta u drugoj državi članici EGP-a ima pravo zadržati novčana davanja za slučaj bolesti u smislu članka 4. stavka 1. točke (a) Uredbe (EEZ) br. 1408/71 ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:

                              —

                              primatelj davanja za slučaj bolesti može boraviti u inozemstvu samo tijekom ograničenog razdoblja koje obično ne smije biti dulje od četiri tjedna godišnje; i

                              —

                              primjenjuje se sustav prethodnog odobrenja u skladu s kojim se takvo odobrenje odbija osim ako se može dokazati da je privremeno boravište u drugoj državi članici EGP-a u skladu s ispunjavanjem utvrđenih obveza u pogledu djelatnosti i ne ometa nadležnu ustanovu u praćenju i kontroli.

                  4.

                  Uzimajući u obzir odgovor na peto, šesto, sedmo i osmo pitanje, nije potrebno odgovoriti na deveto, deseto i jedanaesto pitanje.

                  5.

                  Na trinaesto pitanje valja odgovoriti da pojam „privremeno boraviti” iz članka 21. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 883/2004 treba tumačiti na način da obuhvaća kratkotrajne boravke u drugoj državi članici EGP-a koji nisu „boravište” u smislu članka 1. točke (j) te uredbe, kao što su oni o kojima je riječ u glavnom postupku.

                  6.

                  Na četrnaesto pitanje valja odgovoriti da članak 21. Uredbe (EZ) br. 883/2004 treba tumačiti na način da obuhvaća situacije u kojima je medicinska dijagnoza postavljena tijekom boravka u državi članici EGP-a koja nije nadležna država članica EGP-a i situacije, kao što je ona o kojoj je riječ u glavnom postupku, u kojima je nadležna ustanova priznala dijagnozu prije odlaska.

                  7.

                  Na petnaesto pitanje valja odgovoriti da članak 21. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 883/2004 treba tumačiti na način da mu se protive uvjeti kao što su sljedeći:

                              i.

                              davanje se može odobriti samo za najviše četiri tjedna godišnje izvan Norveške;

                              ii.

                              mora se dokazati da je boravak u inozemstvu u skladu s obvezama u pogledu djelatnosti i da ne ometa nadležnu ustanovu u praćenju i kontroli; i

                              iii.

                              dotična osoba mora ishoditi odobrenje i ispuniti obvezu obavješćivanja putem obrasca za obavješćivanje.

                        Stoga nije potrebna daljnja ocjena takvih uvjeta na temelju drugih odredaba prava EGP-a.

                  8.

                  Uzimajući u obzir odgovor na petnaesto pitanje, kao i odgovor na peto, šesto, sedmo i osmo pitanje, nije potrebno odgovoriti na šesnaesto pitanje.


title: Predmet C-521/19: Presuda Suda (treće vijeće) od 1. srpnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Galicia – Španjolska) – CB/Tribunal Económico Administrativo Regional de Galicia („Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje – Porez na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Porezni nadzor – Isporuka usluga na temelju djelatnosti umjetničkog posrednika – Transakcije koje podliježu PDV u – Transakcije koje nisu prijavljene poreznoj upravi i za koje račun nije izdan – Utaja – Ponovno utvrđenje porezne osnovice poreza na dohodak – Načelo neutralnosti PDV-a – Uključivanje PDV a u ponovno utvrđenu poreznu osnovicu”)

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/2

      Presuda Suda (treće vijeće) od 1. srpnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Galicia – Španjolska) – CB/Tribunal Económico Administrativo Regional de Galicia
      (Predmet C-521/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Porezni nadzor - Isporuka usluga na temelju djelatnosti umjetničkog posrednika - Transakcije koje podliježu PDV u - Transakcije koje nisu prijavljene poreznoj upravi i za koje račun nije izdan - Utaja - Ponovno utvrđenje porezne osnovice poreza na dohodak - Načelo neutralnosti PDV-a - Uključivanje PDV a u ponovno utvrđenu poreznu osnovicu”)
      (2021/C 329/02)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: CB

         Tuženik: Tribunal Económico Administrativo Regional de Galicia

         Izreka

      Direktivu Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (PDV), osobito njezine članke 73. i 78., u vezi s načelom neutralnosti PDV-a, treba tumačiti na način da – kada porezni obveznici PDV-a zbog utaje poreza nisu naveli poreznoj upravi postojanje transakcije, ni izdali račun, ni naveli prihode ostvarene prilikom te transakcije u prijavi izravnih poreza – prilikom ponovnog utvrđivanja, u okviru nadzora takve prijave, iznosa plaćenih i primljenih tijekom predmetne transakcije koju provodi predmetna porezna uprava treba smatrati da je PDV već uključen u cijenu, osim ako prema nacionalnom pravu porezni obveznici neovisno o utaji imaju mogućnost prijenosa poreza i naknadnog odbitka predmetnog PDV-a.

         (1)  SL C 363, 28. 10. 2019.


title: Predmet C-718/19: Presuda Suda (veliko vijeće) od 22. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour constitutionnelle – Belgija) – Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL, Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL/Conseil des ministres („Zahtjev za prethodnu odluku – Građanstvo Unije – Članci 20. i 21. UFEU-a – Direktiva 2004/38/EZ – Pravo građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica – Odluka o okončanju boravka dotične osobe zbog razloga javnog poretka – Preventivne mjere kako bi se izbjegla svaka opasnost od bijega dotične osobe tijekom roka koji joj je određen za napuštanje državnog područja države članice domaćina – Nacionalne odredbe slične onima koje se primjenjuju na državljane trećih zemalja na temelju članka 7. stavka 3. Direktive 2008/115/EZ – Najdulje trajanje zadržavanja u svrhu udaljavanja – Nacionalna odredba istovjetna onoj koja se primjenjuje na državljane treće zemlje”)

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/3

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 22. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour constitutionnelle – Belgija) – Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL, Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL/Conseil des ministres
      (Predmet C-718/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Građanstvo Unije - Članci 20. i 21. UFEU-a - Direktiva 2004/38/EZ - Pravo građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica - Odluka o okončanju boravka dotične osobe zbog razloga javnog poretka - Preventivne mjere kako bi se izbjegla svaka opasnost od bijega dotične osobe tijekom roka koji joj je određen za napuštanje državnog područja države članice domaćina - Nacionalne odredbe slične onima koje se primjenjuju na državljane trećih zemalja na temelju članka 7. stavka 3. Direktive 2008/115/EZ - Najdulje trajanje zadržavanja u svrhu udaljavanja - Nacionalna odredba istovjetna onoj koja se primjenjuje na državljane treće zemlje”)
      (2021/C 329/03)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour constitutionnelle

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL, Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL

         Tuženik: Conseil des ministres

         Izreka

      Članke 20. i 21. UFEU-a kao i Direktivu 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ treba tumačiti na način da:

                  —

                  im se ne protivi nacionalni propis koji na građane Unije i članove njihovih obitelji, tijekom roka koji im je određen za napuštanje državnog područja države članice domaćina nakon donošenja odluke o udaljavanju koja je donesena u odnosu na njih zbog razloga javnog poretka, ili tijekom produljenja tog roka, primjenjuje odredbe koje su namijenjene izbjegavanju opasnost od bijega a koje su slične onima kojima se u pogledu državljana trećih zemalja prenosi u nacionalno pravo članak 7. stavak 3. Direktive 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom, pod uvjetom da prvo navedene odredbe poštuju opća načela predviđena člankom 27. Direktive 2004/38 i da nisu nepovoljnije od drugo navedenih;

                  —

                  im se protivi nacionalni propis koji na građane Unije i članove njihovih obitelji koji nakon isteka određenog roka ili njegova produljenja nisu postupili u skladu s odlukom o udaljavanju koja je donesena u odnosu na njih zbog razloga javnog poretka ili javne sigurnosti primjenjuje mjeru zadržavanja u najduljem trajanju od osam mjeseci u svrhu udaljavanja pri čemu je to trajanje istovjetno onom koje se u nacionalnom pravu primjenjuje na državljane treće zemlje koji nisu postupili u skladu s odlukom o vraćanju donesenom zbog takvih razloga na temelju članka 6. stavka 1. Direktive 2008/115.

         (1)  SL C 413, 9. 12. 2019.


title: Predmet C-301/20: Presuda Suda (šesto vijeće) od 1. srpnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof – Austrija) – UE, HC/Vorarlberger Landes – und Hypotheken-Bank AG („Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uredba (EU) br. 650/2012 – Europska potvrda o nasljeđivanju – Važenje ovjerene preslike Potvrde koja ne sadržava datum isteka – Članak 65. stavak 1. – Članak 69. – Učinci Potvrde u odnosu na osobe koje su u njoj navedene, ali nisu zatražile njezino izdavanje – Članak 70. stavak 3. – Datum koji se uzima u obzir za ocjenu važenja preslike – Učinci na dokaznu snagu preslike”)

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/4

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 1. srpnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof – Austrija) – UE, HC/Vorarlberger Landes – und Hypotheken-Bank AG
      (Predmet C-301/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Uredba (EU) br. 650/2012 - Europska potvrda o nasljeđivanju - Važenje ovjerene preslike Potvrde koja ne sadržava datum isteka - Članak 65. stavak 1. - Članak 69. - Učinci Potvrde u odnosu na osobe koje su u njoj navedene, ali nisu zatražile njezino izdavanje - Članak 70. stavak 3. - Datum koji se uzima u obzir za ocjenu važenja preslike - Učinci na dokaznu snagu preslike”)
      (2021/C 329/04)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberster Gerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: UE, HC

         Tuženik: Vorarlberger Landes- und Hypotheken-Bank AG

         uz sudjelovanje: ostavina VJ-a

         Izreka

                  1.

                  Članak 70. stavak 3. Uredbe (EU) br. 650/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršavanju odluka i prihvaćanju i izvršavanju javnih isprava u nasljednim stvarima i o uspostavi Europske potvrde o nasljeđivanju treba tumačiti na način da ovjerena preslika Europske potvrde o nasljeđivanju, na kojoj se nalazi napomena „neograničeno trajanje”, vrijedi u razdoblju od šest mjeseci od datuma njezina izdavanja i proizvodi učinke, u smislu članka 69. te uredbe, ako je vrijedila prilikom njezina prvog podnošenja nadležnom tijelu.

                  2.

                  Članak 65. stavak 1. Uredbe br. 650/2012, u vezi s člankom 69. stavkom 3. te uredbe, treba tumačiti na način da Europska potvrda o nasljeđivanju proizvodi učinke u odnosu na sve osobe koje su u njoj poimence navedene, čak i ako nisu same zatražile njezino izdavanje.

         (1)  SL C 313, 21. 9. 2020.


title: Predmet C-717/20 P: Žalba koju je 28. prosinca 2020. podnijela Marina Karpeta-Kovalyova protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 15. listopada 2020. u predmetu T-249/19, Karpeta-Kovalyova protiv Komisije

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/4

      Žalba koju je 28. prosinca 2020. podnijela Marina Karpeta-Kovalyova protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 15. listopada 2020. u predmetu T-249/19, Karpeta-Kovalyova protiv Komisije
      (Predmet C-717/20 P)
      (2021/C 329/05)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Marina Karpeta-Kovalyova (zastupnik: S. Pappas, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija
      Rješenjem od 6. srpnja 2021., Sud (osmo vijeće) odlučio je odbiti žalbu kao očito neosnovanu te je naložio žaliteljici da snosi vlastite troškove.


title: Predmet C-21/21 P: Žalba koju su 13. siječnja 2021. podnijeli Comprojecto-Projectos e Construções, Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, Julião Maria Gomes de Azevedo i Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo protiv rješenja Općeg suda (deveto vijeće) od 16. prosinca 2020. u predmetu T-416/20 REC, Comprojecto-Projectos e Construções i dr./Sud Europske unije i dr.

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/5

      Žalba koju su 13. siječnja 2021. podnijeli Comprojecto-Projectos e Construções, Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, Julião Maria Gomes de Azevedo i Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo protiv rješenja Općeg suda (deveto vijeće) od 16. prosinca 2020. u predmetu T-416/20 REC, Comprojecto-Projectos e Construções i dr./Sud Europske unije i dr.
      (Predmet C-21/21 P)
      (2021/C 329/06)
      Jezik postupka: portugalski

         Stranke

         Žalitelji: Comprojecto-Projectos e Construções, Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, Julião Maria Gomes de Azevedo, Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo (zastupnik: M. Ribeiro, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Sud Europske unije, Opći sud Europske unije, Europska središnja banka
      Rješenjem od 30. lipnja 2021., Sud Europske unije (šesto vijeće), odbio je žalbu kao očito neosnovanu i naložio je žaliteljima snošenje vlastitih troškova.


title: Predmet C-150/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. ožujka 2021. uputio Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi (Poljska) – kazneni postupak protiv D. B.

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/5

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. ožujka 2021. uputio Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi (Poljska) – kazneni postupak protiv D. B.
      (Predmet C-150/21)
      (2021/C 329/07)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi

         Stranke glavnog postupka

      D. B.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Ispunjava li odluka o izricanju novčane kazne koju je donijelo nizozemsko središnje upravno tijelo određeno na temelju članka 2. Okvirne odluke 2005/214/PUP od 24. veljače 2005. o primjeni načela uzajamnog priznavanja na novčane kazne (1), protiv koje se može podnijeti pravni lijek državnom odvjetništvu koje je organizacijski podređeno Ministarstvu pravosuđa, kriterije „odluke protiv koje se može podnijeti pravni lijek sudu koji je nadležan posebno u kaznenim stvarima” u smislu članka 1. točke (a) podtočke ii. Okvirne odluke;

                  2.

                  Može li se kriterij da se protiv odluke kojom se izriče novčana kazna može podnijeti pravni lijek „sudu koji je nadležan posebno u kaznenim stvarima” smatrati ispunjenim ako je podnošenje pravnog lijeka općinskom sudu moguće tek u sljedećoj fazi postupka, odnosno nakon što ga je odbio državni odvjetnik, a osim toga u određenim slučajevima podrazumijeva plaćanje naknade jednake izrečenoj kazni?

         (1)  Okvirna odluka 2005/214/PUP od 24. veljače 2005. o primjeni načela uzajamnog priznavanja na novčane kazne (SL 2005., L 76, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 69.)


title: Predmet C-255/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. travnja 2021. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Reti Televisive Italiane SpA (RTI)/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni – AGCOM

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. travnja 2021. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Reti Televisive Italiane SpA (RTI)/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni – AGCOM
      (Predmet C-255/21)
      (2021/C 329/08)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Reti Televisive Italiane SpA (RTI)

         Druga stranka u žalbenom postupku: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni – AGCOM

         Prethodna pitanja

                  1.

                  U kontekstu primjene propisa Zajednice o ograničenju vremena za oglašavanje, imajući u vidu općenitu važnost koju pravo [Europske unije] pridaje pojmu grupacije ili jedinstvenog gospodarskog subjekta, koja proizlazi iz brojnih izvora prava tržišnog natjecanja (a kada je riječ o ovom postupku, iz spomenute uvodne izjave 43. Direktive 2018/1808/EU (1) i novog teksta članka 23. Direktive 2010/13/[EU] (2)), ne dovodeći u pitanje postojeće razlikovanje u talijanskom nacionalnom pravu u pogledu odobrenja koje članak 5. stavak 1. točka (b) Zakonodavne uredbe 177/[2005] [predviđa] za pružatelje radiotelevizijskih usluga, može li se kao tumačenje koje je u skladu s pravom Zajednice prihvatiti tumačenje nacionalnog radiotelevizijskog prava prema kojem se iz članka 1. stavka 1. točke (a) Zakonodavne uredbe 177/[2005], s izmjenama u tekstu koji je na snazi od 30. ožujka 2010. (slijedom provedbe Direktive 2007/65/EZ (3)), može zaključiti da proces konvergencije između različitih oblika komunikacija (elektroničke komunikacije, nakladništvo, uključujući i digitalno, te internet u svim svojim primjenama) tim više vrijedi i među pružateljima usluga radiotelevizijskih medija, posebno ako su već integrirani u grupacije međusobno povezanih poduzeća, te ako se [taj proces] nameće na općoj razini, uz posljedice koje iz toga proizlaze u pogledu tumačenja citiranog članka 38. stavka 6. [Zakonodavne uredbe], tako da radiodifuzna organizacija može biti i grupacija kao jedinstveni gospodarski subjekt, ili je pak naprotiv, sukladno spomenutim načelima Zajednice, imajući u vidu samostalnost odredbe o ograničenju vremena za oglašavanje u odnosu na opće pravo tržišnog natjecanja, zabranjeno priznavati značaj – prije 2018.– grupacijama i spomenutom procesu konvergencije te takozvanim međumedijskim aktivnostima, pri čemu se onda za potrebe izračuna indeksa ograničenja vremena za oglašavanje uzima u obzir samo pojedinačna radiodifuzna organizacija, čak i ako je povezana u grupaciju (i to zato jer se ta mjerodavnost spominje samo u pročišćenom tekstu članka 23. Direktive 2010/13/[EU], nastalom nakon donošenja Direktive 2018/1808/EU)?

                  2.

                  Imajući u vidu spomenuta načela prava Unije o grupacijama i poduzeću kao jedinstvenom gospodarskom subjektu, u kontekstu primjene ograničenja vremena za oglašavanje i spomenutog niza tekstova citiranog članka 23., ne dovodeći u pitanje navedenu razliku između odobrenja, može li se iz antimonopolskih propisa o [Integriranom sustavu komunikacija] iz članka 43. Zakonodavne uredbe 177/[2005] također izvući zaključak o mjerodavnosti koncepta grupacije „pružatelja medijskih usluga” (ili prema riječima žalitelja: grupacija nakladničkih poduzeća) za izuzeće promotivnih poruka između medija unutar grupacije iz ograničenja vremena za oglašavanje iz članka 38. stavka 6. Zakonodavne uredbe [177/2005] ili naprotiv tu mjerodavnost treba isključiti za razdoblje prije 2018., imajući u vidu samostalnost televizijskog prava tržišnog natjecanja u odnosu na pravila o ograničenju vremena za oglašavanje?

                  3.

                  Priznaje li novi tekst članka 23. stavka 2. točke (a) Direktive 2010/13/EU već postojeće načelo iz prava tržišnog natjecanja o općoj mjerodavnosti grupacija ili se radi o novom rješenju, te je li stoga u prvom slučaju riječ o pravnoj realnosti koja je već ukorijenjena u europskom pravu – tako da u tom smislu obuhvaća i predmetni slučaj, koji je iz vremena prije tog novog teksta, te uvjetuje tumačenja [nacionalnog regulatornog tijela] namećući mu da u svakom slučaju prizna koncept grupacije „pružatelja medijskih usluga” – ili pak, ako je riječ o drugom slučaju, on zabranjuje priznavanje mjerodavnosti grupacijama društava u slučajevima nastalim prije njegova uvođenja jer nije primjenjivo ratione temporis, s obzirom da se radi o novom rješenju?

                  4.

                  U svakom slučaju te neovisno o sustavu odobrenja utvrđenom u članku 5. Zakonodavne uredbe 177/2005 i o novom tekstu članka 23. koji je uveden 2018., to jest pod pretpostavkom da nova odredba ne znači priznavanje postojećeg stanja već da se radi o novom rješenju, kako je predviđeno u točki (c), jesu li integrirani odnosi televizija – radio, općenito promatrani u pravu tržišnog natjecanja, zbog sveobuhvatne i međusektorske naravi pojmova gospodarske jedinice i grupacije, ključ u kontekstu kojeg treba tumačiti ograničenje vremena za oglašavanje, koje je dakle u svakom slučaju prešutno uređeno u odnosu na grupaciju poduzeća (odnosno konkretno [na] odnose kontrole između poduzeća iz grupacije) i funkcionalno jedinstvo tih poduzeća za potrebe promocije programa unutar grupacije između televizije i radija, ili su pak ti integracijski odnosi irelevantni u pitanjima ograničenja vremena za oglašavanje, pa stoga treba smatrati da su „vlastiti” programi iz članka 23. (prvotni tekst) takvi jer pripadaju samo radiodifuznoj organizaciji koja ih promiče, a ne grupaciji društava u cjelini, s obzirom na to da je navedeno pravilo samostalna odredba koja ne dopušta bilo kakvo sustavno tumačenje koje bi ga proširilo na grupaciju kao jedinstveni gospodarski subjekt?

                  5.

                  Konačno, treba li odredbu članka 23., u svojem prvotnom tekstu, čak i ako se ta odredba ne smije tumačiti u kontekstu prava tržišnog natjecanja, u svakom slučaju shvatiti kao poticajnu odredbu koja odražava specifičnost promocije, koja je isključivo informativne prirode i nema za cilj da nekoga uvjeri u kupnju neke druge robe i usluga osim onih koje se promiču u programima, te ju kao takvu treba smatrati isključenom iz područja primjene odredbi o ograničenju vremena za oglašavanje, zbog čega se primjenjuje, u okvirima poduzeća koja pripadaju istoj grupaciji, u svim slučajevima integrirane promocije koja obuhvaća više medija, ili je pak treba shvatiti kao derogatornu i iznimnu odredbu u pogledu izračuna ograničenja vremena za oglašavanje te kao takvu usko tumačiti?

         (1)  Direktiva (EU) 2018/1808 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. studenoga 2018. o izmjeni Direktive 2010/13/EU o koordinaciji određenih odredaba utvrđenih zakonima i drugim propisima u državama članicama o pružanju audiovizualnih medijskih usluga (Direktiva o audiovizualnim medijskim uslugama) u pogledu promjenjivog stanja na tržištu (SL 2018., L 303, str. 69.)

         (2)  Direktiva 2010/13/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 10. ožujka 2010. o koordinaciji određenih odredaba utvrđenih zakonima i drugim propisima u državama članicama o pružanju audiovizualnih medijskih usluga (Direktiva o audiovizualnim medijskim uslugama) (SL 2010., L 95, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 7., str. 160.)

         (3)  Direktiva 2007/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2007. o izmjeni Direktive Vijeća 89/552/EEZ o usklađivanju određenih odredaba utvrđenih zakonima i drugim propisima u državama članicama u odnosu na obavljanje djelatnosti televizijskog emitiranja (SL 2007., L 332, str. 27.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 8., str. 314.)


title: Predmet C-263/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. travnja 2021. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Asociación Multisectorial de Empresas de la Electrónica, las contenidos Digitales (AMETIC) / Administración General del Estado, Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA), Asociación para el Desarrollo de la Propiedad Intelectual (ADEPI), Artistas, Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE), Artistas Intérpretes, Sociedad de Gestión (AISGE), Ventanilla Única Digital, Derechos de Autor de Medios Audiovisuales (DAMA), Centro Español de Derechos Reprográficos (CEDRO), Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) y Sociedad General de Autores y Editores (SGAE)

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. travnja 2021. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Asociación Multisectorial de Empresas de la Electrónica, las contenidos Digitales (AMETIC) / Administración General del Estado, Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA), Asociación para el Desarrollo de la Propiedad Intelectual (ADEPI), Artistas, Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE), Artistas Intérpretes, Sociedad de Gestión (AISGE), Ventanilla Única Digital, Derechos de Autor de Medios Audiovisuales (DAMA), Centro Español de Derechos Reprográficos (CEDRO), Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) y Sociedad General de Autores y Editores (SGAE)
      (Predmet C-263/21)
      (2021/C 329/09)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Supremo

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Asociación Multisectorial de Empresas de la Electrónica, las Tecnologías de la Información y la Comunicación, de las Telecomunicaciones y de los contenidos Digitales (AMETIC)

         Tuženici: Administración General del Estado, Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA), Asociación para el Desarrollo de la Propiedad Intelectual (ADEPI), Artistas, Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE), Artistas Intérpretes, Sociedad de Gestión (AISGE), Ventanilla Única Digital, Derechos de Autor de Medios Audiovisuales (DAMA), Centro Español de Derechos Reprográficos (CEDRO), Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) y Sociedad General de Autores y Editores (SGAE)

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li način na koji je sastavljena pravna osoba uređena stavkom 10. novog članka 25. Zakona o intelektualnom vlasništvu u skladu s Direktivom 2001/29/EZ (1) ili, općenitije, općim načelima prava Europske unije?

                  2.

                  Je li u skladu s Direktivom 2001/29/EZ ili općim načelima prava Europske unije to da se navedenoj pravnoj osobi nacionalnim zakonodavstvom dodjeljuju ovlasti da od podnositeljâ zahtjeva za potvrdu o izuzeću iz obveze plaćanja naknade za privatno reproduciranje traži podatke, uključujući podatke o poslovnim knjigama?

         (1)  Direktiva 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu (SL L 167, 22.6.2001., str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 119.)


title: Predmet C-292/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. svibnja 2021. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Confederación Nacional de Autoescuelas (CNAE) i dr./Asociación para la Defensa de los Intereses Comunes de las Autoescuelas (AUDICA) i dr.

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. svibnja 2021. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Confederación Nacional de Autoescuelas (CNAE) i dr./Asociación para la Defensa de los Intereses Comunes de las Autoescuelas (AUDICA) i dr.
      (Predmet C-292/21)
      (2021/C 329/10)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Supremo

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: Administración General del Estado, Confederación Nacional de Autoescuelas (CNAE), UTE CNAE-ITT-FORMASTER-ECT

         Druge stranke u postupku: Asociación para la Defensa de los Intereses Comunes de las Autoescuelas (AUDICA), Ministerio Fiscal

         Prethodno pitanje

      Je li nacionalno pravilo, na temelju kojeg se tečajevi za povećanje osviještenosti i obnovu znanja o sigurnosti u cestovnom prometu radi povrata bodova iz vozačkih dozvola trebaju dodjeljivati koncesijom za javnu uslugu, u skladu s Direktivom 2006/123/EZ (1) ili, po potrebi, s drugim pravilima ili načelima prava Europske unije?

         (1)  Direktiva 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu (SL 2006., L 376, str. 36.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 47., str. 160.)


title: Predmet C-298/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. svibnja 2021. uputio Curtea de Apel Braşov (Rumunjska) – S.C. Techno-Gaz K.F.T. PAKS/U.A.T. Comuna Dalnic

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. svibnja 2021. uputio Curtea de Apel Braşov (Rumunjska) – S.C. Techno-Gaz K.F.T. PAKS/U.A.T. Comuna Dalnic
      (Predmet C-298/21)
      (2021/C 329/11)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Braşov

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj – tuženik: S.C. Techno-Gaz K.F.T. PAKS

         Druga stranka u žalbenom postupku – tužitelj: U.A.T. Comuna Dalnic

         Prethodno pitanje

      Protivi li se načelu slobode pružanja usluga iz članka 56. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, članku 25. Direktive 2004/18 Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. (1) te načelu slobodnog i poštenog tržišnog natjecanja među gospodarskim subjektima i načelu proporcionalnosti, koja su svojstvena pravu Europske unije, nacionalna odredba u području javne nabave kao što je rumunjska odredba članka 96. stavka 1. [Hotărâree Guvernului (Uredba vlade)] br. 925/2006 kojom se predviđa da u slučaju, kad određene dijelove ugovora o javnoj nabavi treba izvršiti jedan ili više podizvoditelja dostavljeni ugovori trebaju biti u skladu s ponudom te su oni kao prilog sastavni dio ugovora o javnoj nabavi, i koja se tumači na način da usluge koje se daju u podugovor trebaju biti iste vrijednosti odnosno imati istu cijenu kao što je ona koja je za usluge o kojima je riječ dogovorena u glavnom ugovoru?

         (1)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2004/18/EZ od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama (SL 2004., L 134, str. 114.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 156.)


title: Predmet C-301/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. svibnja 2021. uputio Curtea de Apel Oradea (Rumunjska) – Curtea de Apel Alba Iulia, Curtea de Apel Cluj, Tribunalul Bihor, Tribunalul Satu Mare, Tribunalul Sălaj/YF, KP, OJ, YS, SL, DB, SH

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. svibnja 2021. uputio Curtea de Apel Oradea (Rumunjska) – Curtea de Apel Alba Iulia, Curtea de Apel Cluj, Tribunalul Bihor, Tribunalul Satu Mare, Tribunalul Sălaj/YF, KP, OJ, YS, SL, DB, SH
      (Predmet C-301/21)
      (2021/C 329/12)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Oradea

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: Curtea de Apel Alba Iulia, Curtea de Apel Cluj, Tribunalul Bihor, Tribunalul Satu Mare, Tribunalul Sălaj

         Druge stranke u žalbenom postupku: YF, KP, OJ, YS, SL, DB, SH

         Druge zainteresirane stranke: Tribunalul Cluj, Consiliul Național pentru Combaterea Discriminări

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li odredbe članka 9. stavka 1. Direktive Vijeća 2000/78/EZ o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (1) kojima se osigurava sudski postupak „svim osobama koje smatraju da im je učinjena nepravda jer na njih nije primijenjeno načelo jednakog postupanja”, kao i odredbe članka 47. prvog stavka Povelje Europske unije o temeljnim pravima, kojima se svakom jamči pravo „na djelotvoran pravni lijek” i da se „pravično […] ispita njegov slučaj”, tumačiti na način da im se protivi nacionalna odredba kao što je odredba članka 211. točke (c) rumunjske Legee dialogului social nr. 62/2011 (Zakon br. 62/2011 o dijalogu između socijalnih partnera) kojom se predviđa da trogodišnji rok za podnošenje tužbe za naknadu štete počinje teći od „datuma kad je nastala šteta” neovisno o tome jesu li tužitelji znali za nastanak štete (i njezin opseg)

                  2.

                  Treba li odredbe članka 2. stavaka 1. i 2. te odredbe članka 3. stavka 1. točke (c) in fine Direktive [2000/78] tumačiti na način da im se protivi nacionalna odredba kao što je odredba članka 1. stavka 2. rumunjske Legee-cadru nr. 330, din 5 noiembrie 2009, privind salarizarea unitară a personalului plătit din fonduri publice (Okvirni zakon br. 330 od 5. studenoga 2009. o jednakim plaćama osoblja koje se isplaćuju iz državnog proračuna), kako se tumači u presudi br. 7/2019 (objavljena u Monitorulu Oficial al României (Službeni list Rumunjske) – br. 343/06.05.2019) koju je donijela Înalta Curte de Casație și Justiție (Vrhovni kasacijski sud, Rumunjska) nakon što je završen postupak povodom žalbe za zaštitu zakonitosti, u okolnostima u kojima tužitelji nisu iskoristili pravnu mogućnost da traže povećanje naknade za prijam u trenutku prijma u sudačku službu nakon datuma stupanja na snagu Zakona [br.] 330/2009, koji je normativni akt kojim se izričito predviđa da plaće jesu i ostaju isključivo one koje se propisuju [navedenim] zakonom, što je dovelo do stvaranja diskriminacije u pogledu plaće u odnosu na njihove kolege i na temelju kriterija dobi, a što zapravo znači da su samo stariji suci, koji su na dužnost stupili prije siječnja 2010. (i koji su ostvarili prava na temelju presuda donesenih od 2006. do 2009., čije su izreke bile predmet tumačenja u 2019. na temelju presude (Înalte Curtee de Casație și Justiție (Vrhovni kasacijski sud)) br. 7/2019), ostvarili pravo na retroaktivnu isplatu plaća (koje su istovjetne plaćama čija se isplata zahtijeva u postupku povodom tužbe koja je predmet ovog postupka) tijekom prosinca 2019. odnosno siječnja 2020. za razdoblje od 2010. do 2015. iako su tijekom tog razdoblja i tužitelji obavljali sudačku dužnost, izvršavali iste radne obveze, u istim uvjetima i u istoj instituciji?

                  3.

                  Treba li odredbe Direktive [2000/78] tumačiti na način da im se protivi diskriminacija samo ako se ona temelji na jednom od kriterija iz članka 1. te direktive ili, suprotno tomu, protivi li se općenito tim odredbama, koje se eventualno dopunjuju drugim odredbama prava Unije, to da se u pogledu plaće prema jednom službeniku postupa drukčije nego prema drugom službeniku u slučaju kad obavlja isti posao, za istog poslodavca, [tijekom] istog razdoblja i u istim uvjetima?

         (1)  SL 2000., L 303, str. 16. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69.)


title: Predmet C-306/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. svibnja 2021. uputio Vrhoven administrativen sad (Bugarska) – Komisia za zaštita na ličnite danni, Tsentralna Centralna isbiratelna komisia/Koalitsia „Demokratična Bulgaria – Оbedinenie”

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. svibnja 2021. uputio Vrhoven administrativen sad (Bugarska) – Komisia za zaštita na ličnite danni, Tsentralna Centralna isbiratelna komisia/Koalitsia „Demokratična Bulgaria – Оbedinenie”
      (Predmet C-306/21)
      (2021/C 329/13)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Vrhoven administrativen sad

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji u kasacijskom postupku: Komisia za zaštita na ličnite danni, Centralna isbiratelna komisia

         Druga stranka u kasacijskom postupku: Koalitsia „Demokratična Bulgaria – Оbedinenie”

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 2. stavak 2. točku (a) Opće uredbe o zaštiti podataka (1) tumačiti na način da mu se protivi primjena te uredbe na očito potpuno unutarnju situaciju, kao što je održavanje izbora za Narodnu skupštinu, ako se predmet zaštite odnosi na osobne podatke građana Europske unije, a postupci obrade podataka nisu ograničeni na prikupljanje podataka u okviru navedene aktivnosti?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo prethodno pitanje: oslobađa li se završetkom održavanja izbora za Narodnu skupštinu, koji očito nisu obuhvaćeni područjem primjene prava Unije, voditelje obrade, izvršitelje obrade i osobe odgovorne za pohranu osobnih podataka od njihovih obveza na temelju Uredbe kao jedinog sredstva zaštite osobnih podataka građana Unije na razini Unije? Ovisi li primjenjivost uredbe isključivo o aktivnosti za koju su proizvedeni odnosno prikupljeni osobni podaci, što također dovodi do zaključka da je isključena njihova kasnija primjenjivost?

                  3.

                  U slučaju niječnog odgovora na prvo prethodno pitanje: protivi li se članku 6. [stavku 1.] točki (e) Opće uredbe o zaštiti podataka i načelu proporcionalnosti, utvrđenom u njezinim uvodnim izjavama 4. i 129., nacionalni propis za provedbu Uredbe, kao što je onaj o kojem je riječ u ovom predmetu, kojim se a priori isključuje i ograničava mogućnost da se prilikom prikupljanja izbornih rezultata na biračkim mjestima snimaju bilo kakvi videozapisi, ne omogućuje razlikovanje i uređenje pojedinih elemenata metode snimanja te se isključuje mogućnost da se drugim sredstvima ostvare ciljevi Uredbe – zaštita osobnih podataka?

                  4.

                  Podredno i u kontekstu područja primjene prava Unije u okviru održavanja lokalnih izbora i izbora za Europski parlament: protivi li se članku 6. [stavku 1.] točki (e) Opće uredbe o zaštiti podataka i načelu proporcionalnosti, utvrđenom u njezinim uvodnim izjavama 4. i 129., nacionalni propis za provedbu Uredbe, kao što je onaj o kojem je riječ u ovom predmetu, kojim se a priori isključuje i ograničava mogućnost da se prilikom prikupljanja izbornih rezultata na biračkim mjestima snimaju bilo kakvi videozapisi kao ni ne provodi ni ne omogućuje razlikovanje ni uređenje pojedinih elemenata metode snimanja te se isključuje mogućnost da se drugim sredstvima ostvare ciljevi Uredbe – zaštita osobnih podataka?

                  5.

                  Protivi li se članku 6. stavku 1. točki (e) Opće uredbe o zaštiti podataka to da se kao zadaća u javnom interesu kvalificiraju aktivnosti utvrđivanja zakonitog održavanja i prikupljanja rezultata održanih izbora koje opravdavaju određeno zadiranje u osobne podatke osoba prisutnih na biračkim mjestima, na koje se primjenjuje zahtjev proporcionalnosti, ako te osobe obavljaju službenu, javnu zadaću uređenu zakonom?

                  6.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prethodno pitanje: protivi li se zaštiti osobnih podataka uvođenje nacionalne zakonske zabrane prikupljanja i obrade osobnih podataka kojom se ograničava mogućnost obavljanja pratećih aktivnosti snimanja videozapisa materijala, objekata ili predmeta koji ne sadržavaju osobne podatke ako se metodom snimanja eventualno omogućuje i prikupljanje osobnih podataka prilikom snimanja videozapisa osoba prisutnih na biračkom mjestu koje u to vrijeme obavljaju aktivnost u javnom interesu?

         (1)  Uredba (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (SL 2016., L 119, str. 1. i ispravci SL 2018., L 127, str. 2. i SL 2021., L 74, str. 35.)


title: Predmet C-308/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. svibnja 2021. uputio Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugal) – KU i dr./SATA International – Azores Airlines SA

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/11

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. svibnja 2021. uputio Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugal) – KU i dr./SATA International – Azores Airlines SA
      (Predmet C-308/21)
      (2021/C 329/14)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Judicial da Comarca dos Açores

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: KU, OP, GC

         Tuženik: SATA International – Azores Airlines SA

         Prethodno pitanje

      Predstavljaju li kašnjenje dulje od tri sata ili otkazivanje letova zbog kvara u sustavu za dovod goriva u zračnoj luci polaska, ako je ona odgovorna za upravljanje sustavom goriva, „izvanrednu okolnost”, u smislu i za potrebe članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004.?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-339/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. svibnja 2021. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Colt Technology Services SpA, Wind Tre SpA, Telecom Italia SpA, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero della Giustizia, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria, Vodafone Italia SpA/Ministero della Giustizia, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Wind Tre SpA, Procura generale della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Locri

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/12

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. svibnja 2021. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Colt Technology Services SpA, Wind Tre SpA, Telecom Italia SpA, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero della Giustizia, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria, Vodafone Italia SpA/Ministero della Giustizia, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Wind Tre SpA, Procura generale della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Locri
      (Predmet C-339/21)
      (2021/C 329/15)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: Colt Technology Services SpA, Wind Tre SpA, Telecom Italia SpA, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero della Giustizia, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria, Vodafone Italia SpA

         Druge stranke u postupku: Ministero della Giustizia, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Wind Tre SpA, Procura generale della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Locri

         Prethodno pitanje

                  1.

                  Protivi li se člancima 18., 26., 49., 54. i 55. UFEU-a, člancima 3. i 13. Direktive 2018/1972/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2018. (1) te člancima 16. i 52. Povelje Europske unije o temeljnim pravima nacionalni propis koji prilikom delegiranja zadaće upravnom tijelu da utvrdi naknadu koju treba odobriti telekomunikacijskim operatorima za obvezno izvršavanje aktivnosti presretanja komunikacija koje su odredila pravosudna tijela ne zahtijeva i poštovanje načela potpune nadoknade troškova koji su stvarno nastali operatorima i koje su operatori propisno dokumentirali s obzirom na te aktivnosti te usto obvezuje upravno tijelo da ostvari uštedu troškova u odnosu na prethodne kriterije izračuna naknade?

         (1)  Direktiva (EU) 2018/1972 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2018. o Europskom zakoniku elektroničkih komunikacija (preinaka) (SL 2018., L 321, str. 36.)


title: Predmet C-340/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. lipnja 2021. uputio Varhoven administrativen sad (Bugarska) – VB/Natsionalna agentsia za prihodite

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/12

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. lipnja 2021. uputio Varhoven administrativen sad (Bugarska) – VB/Natsionalna agentsia za prihodite
      (Predmet C-340/21)
      (2021/C 329/16)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Varhoven administrativen sad

         Stranke glavnog postupka

         Tužiteljica: VB

         Tuženik: Natsionalna agentsia za prihodite

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 24. i članak 32. Uredbe (EU) 2016/679 (1) tumačiti na način da je za pretpostavku da poduzete tehničke i organizacijske mjere nisu odgovarajuće dovoljno ako neovlašteno otkrivanje osobnih podataka ili neovlašteni pristup osobnim podacima u smislu članka 4. točke 12. Uredbe (EU) 2016/679 počine osobe koje nisu osoblje uprave voditelja obrade i koje ne podliježu njegovoj kontroli?

                  2.

                  U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje, koji bi predmet i opseg trebao imati sudski nadzor zakonitosti prilikom ispitivanja jesu li tehničke i organizacijske mjere koje je voditelj obrade proveo u skladu s člankom 32. Uredbe (EU) 2016/679 odgovarajuće?

                  3.

                  U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje, treba li načelo pouzdanosti u skladu s člankom 5. stavkom 2. i člankom 24. u vezi s uvodnom izjavom 74. Uredbe (EU) 2016/679 tumačiti na način da je u sudskom postupku u skladu s člankom 82. stavkom 1. Uredbe (EU) 2016/679 na voditelju obrade teret dokaza da su u skladu s člankom 32. Uredbe provedene tehničke i organizacijske mjere odgovarajuće? Može li se pribavljanje nalaza i mišljenja vještaka smatrati potrebnim i dostatnim dokazom za utvrđenje jesu li tehničke i organizacijske mjere koje je proveo voditelj obrade bile odgovarajuće u slučaju poput onog o kojem je riječ u ovom predmetu ako su neovlašteni pristup osobnim podacima i neovlašteno otkrivanje osobnih podataka posljedica „hakerskog napada”?

                  4.

                  Treba li članak 82. stavak 3. Uredbe (EU) 2016/679 tumačiti na način da neovlašteno otkrivanje osobnih podataka ili neovlašteni pristup osobnim podacima u smislu članka 4. točke 12. Uredbe (EU) 2016/679 kao u ovom predmetu, uslijed „hakerskog napada” koji su počinile osobe koje nisu osoblje uprave voditelja obrade i ne podliježu njegovoj kontroli, predstavlja događaj za koji voditelj obrade ni u kojem pogledu nije odgovoran i koji daje pravo na izuzimanje od odgovornosti?

                  5.

                  Treba li članak 82. stavke 1. i 2. u vezi s uvodnim izjavama 85. i 146. Uredbe (EU) 2016/679 tumačiti na način da su u slučaju poput onog o kojem je riječ u ovom predmetu u kojem postoji povreda osobnih podataka, koja se ogleda u neovlaštenom pristupu osobnim podacima i širenju osobnih podataka uslijed „hakerskog napada”, zabrinutost, bojazan i strahovi koje je ispitanik pretrpio zbog moguće buduće zlouporabe osobnih podataka već sami po sebi obuhvaćeni pojmom nematerijalne štete koji se treba široko tumačiti i daju pravo na naknadu štete, ako takva zlouporaba nije utvrđena i/ili tom ispitaniku nije nastala nikakva daljnja šteta?

         (1)  Uredba (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ ((Opća uredba o zaštiti podataka) (SL 2016., L 119, str. 1.)


title: Predmet C-391/21 P: Žalba koju je 24. lipnja 2021. podnio Enrico Falqui protiv presude Općeg suda (osmo prošireno vijeće) od 5. svibnja 2021. u predmetu T-695/19, Enrico Falqui/Europski parlament

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/13

      Žalba koju je 24. lipnja 2021. podnio Enrico Falqui protiv presude Općeg suda (osmo prošireno vijeće) od 5. svibnja 2021. u predmetu T-695/19, Enrico Falqui/Europski parlament
      (Predmet C-391/21 P)
      (2021/C 329/17)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Žalitelj: Enrico Falqui (zastupnik: F. Sorrentino, A. Sandulli, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Europski parlament

         Zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva:

                  —

                  poništenje presude Općeg suda br. 1000680 od 5. svibnja 2021. i, slijedom toga, obavijesti od 8. srpnja 2019. (i, prema potrebi, nacrta odluke i mišljenja pravne službe na kojima je odluka utemeljena), kao i povrat iznosa koji su mu nezakonito oduzeti od mirovine te da se Europskom parlamentu naloži snošenje troškova postupka u prvom i u drugom stupnju.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog svojoj žalbi, žalitelj navodi pet žalbenih razloga.

         Prvi žalbeni razlog: povreda Odluke Ureda Predsjedništva Europskog parlamenta od 19. svibnja i od 9. srpnja 2008. o „provedbenim mjerama Statuta zastupnika Europskog parlamenta”.

      Žalitelj navodi da je Opći sud povrijedio članak 75. gore navedene odluke. Taj članak ne utvrđuje da će se, kako je to naveo Opći sud, takozvano pravilo o mirovinama istovjetno onomu iz Priloga III. Pravilniku o isplati troškova i naknada zastupnicima Europskog parlamenta pro futuro nastaviti primjenjivati na mirovine koje su na dan stupanja Statuta na snagu bile isplaćene i stečene te da se stoga moguća izmjena nacionalnih mirovina in peius mora odraziti na mirovine koje dodjeljuje Parlament, nego baš suprotno, da su mirovine koje su već dodijeljena na temelju tog pravila nedodirljive po pitanju njihova postojanja i količine.

         Drugi žalbeni razlog: povreda načela zaštite legitimnih očekivanja i načela proporcionalnosti.

      Opći sud pogrešno je smatrao da načela zaštite legitimnih očekivanja i proporcionalnosti nisu povrijeđena. Kada je riječ o zaštiti legitimnih očekivanja, to načelo povrijeđeno je načinom na koji su Parlament i Opći sud tumačili pravilo o istovjetnoj mirovini koje je već osporavano u prvom žalbenom razlogu, dok je, kad je riječ o načelu proporcionalnosti, Opći sud pogrešno dao važnost ciljevima koje je Ured predsjedništva Zastupničkog doma Talijanske Republike želio postići donošenjem odluke br. 14/18 (smanjenje izdataka za mirovinu na teret njegova proračuna) tako što ju je smatrao zakonitom, a da nije primijetio da je u ovom slučaju takva svrha irelevantna, time što ne postoji poveznica između nje i žrtve koja se nameće žalitelju.

         Treći žalbeni razlog: povreda načela prema kojemu Institucije Unije ne mogu automatskim upućivanjem prenijeti nevažeći nacionalni propis.

      Opći sud pogrešno je utvrdio da se nacionalni propis automatski primjenjuje, bez obzira na njegovu nezakonitost u smislu nacionalnog prava i bez da ga europske institucije mogu istražiti. S druge strane, kada institucija Europske unije putem upućivanja primjenjuje nacionalni propis, primjenjuje se opće načelo kojim se uređuju odnosi između pravnih poredaka, po kojem se pravni poredak koji upućuje može pozivati samo na zakonita pravna pravila pravnog poretka koji je predmet upućivanja, u granicama pravne dosljednosti koju te pravne norme imaju u poretku podrijetla: ako su nevažeće, ne mogu se primijeniti. U protivnom bi žaliteljevo stajalište ostalo nezaštićeno.

         Četvrti žalbeni razlog: pogreška u neuzimanju u obzir unutarnjeg propisa do koje je došlo na temelju presude br. 2/20 Sudbenog vijeća Zastupničkog doma Talijanske Republike.

      Opći sud nije uzeo u obzir da da se, kao posljedica presude br. 2/20 Sudbenog vijeća Zastupničkog doma Talijanske Republike – trenutačno unutarnji sustav – koji bi Europski parlament htio primijeniti – sastoji od dvije faze: prva se sastoji od ponovnog izračuna doživotne naknade prema općim kriterijima utvrđenima u odluci 14/18, druga se sastoji u tome da Ured Zastupničkog doma na zahtjev stranke i na temelju ekonomskih i zdravstvenih uvjeta zainteresirane strane primijeni postotni rast doživotne naknade. Takav sustav ne čini se prenosivim na europsku razinu.

         Peti žalbeni razlog koji se odnosi na zahtjeve koji su se smatrali nedopuštenima u prvom stupnju, kao i na troškove postupka.

      Žalitelj inzistira na poništenju, prema potrebi, nacrta odluke i mišljenja pravne službe na temelju kojih je Parlament postupao, kao i na zahtjevu za povrat iznosa koji su mu nezakonito oduzeti od mirovine te na tome da se Parlamentu naloži snošenje troškova postupka u prvom i u drugom stupnju.


title: Predmet C-401/21 P: Žalba koju je 29. lipnja 2021. podnijela Rumunjska protiv presude Općeg suda (deseto prošireno vijeće) od 14. travnja 2021. u predmetu T-543/19, Rumunjska/Komisija

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/15

      Žalba koju je 29. lipnja 2021. podnijela Rumunjska protiv presude Općeg suda (deseto prošireno vijeće) od 14. travnja 2021. u predmetu T-543/19, Rumunjska/Komisija
      (Predmet C-401/21 P)
      (2021/C 329/18)
      Jezik postupka: rumunjski

         Stranke

         Žalitelj: Rumunjska (zastupnici: E. Gane, L.-E. Baţagoi, agenti)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  prihvati žalbu, u cijelosti ukine presudu Općeg suda u predmetu T-543/19, ponovno odluči u predmetu T-543/19 prihvativši tužbu za djelomično poništenje Odluke Komisije C(2019)4027 final jer je Komisija primijenila stopu sufinanciranja od 75 %, a ne onu od 85 % za prvu i drugu prioritetnu os operativnog programa,
                  ili

                  —

                  prihvati žalbu, u cijelosti ukine presudu Općeg suda u predmetu T-543/19 i vrati navedeni predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje kako bi prihvatio tužbu za poništenje i djelomično poništio Odluku Komisije C(2019)4027 final jer je Komisija primijenila stopu sufinanciranja od 75 %, a ne onu od 85 % za prvu i drugu prioritetnu os operativnog programa,

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti žalbe, Rumunjska ističe tri žalbena razloga:

                  A.

                     Pogrešno tumačenje i primjena članka 139. stavka 6. točke (a) Uredbe br. 1303/2013 u vezi s člankom 137. stavkom 1. točkama (a) i (d) i stavkom 2., člankom 131., člankom 135. stavkom 2. i člankom 139. stavcima 1., 2. i 7. iste uredbe

                  Rumunjska smatra da je Opći sud počinio više pogrešaka koje se tiču prava kad je riječ o razlikovanju između konačnog zahtjeva za međuplaćanje i prihvaćanja računa, time što je neopravdano ignorirao ulogu potonje faze te je smatrao da je stopa sufinanciranja koja se primjenjuje na izračun iznosa koji se naplaćuje ona koja je bila na snazi u trenutku podnošenja konačnog zahtjeva za međuplaćanje.

                  B.

                     Pogrešno tumačenje i primjena načela jedne obračunske godine

                  Rumunjska smatra da je Opći sud pogrešno tumačio i primijenio načelo jedne obračunske godine kada je utvrdio da primjena stope sufinanciranja koja je donesena nakon podnošenja konačnog zahtjeva za međuplaćanje na troškove nastale tijekom jedne obračunske godine i upisane u računovodstveni sustav predstavlja povredu navedenog načela.

                  C.

                     Pogrešno tumačenje i primjena načela zabrane retroaktivnosti

                  Rumunjska smatra da je Opći sud pogrešno tumačio i primijenio načelo zabrane retroaktivnosti kada je utvrdio da se stopa sufinanciranja predviđena Provedbenom odlukom C(2018) 8890 final od 12. prosinca 2018. ne primjenjuje na troškove koji su nastali tijekom proračunske godine 2017.-2018. jer je pravna situacija Rumunjske već bila uspostavljena u trenutku kada je ta odluka stupila na snagu – 12. prosinca 2018. – u smislu da je proračunska godina završena 30. lipnja 2018., a da je konačni zahtjev za međuplaćanje podnesen 6. srpnja 2018.


title: Predmet T-226/18: Presuda Općeg suda od 30. lipnja 2021. – Global Silicones Council i dr./Komisija („REACH – Ažuriranje priloga XVII Uredbi (EZ) br. 1907/2006 o ograničenju proizvodnje, stavljanja na tržište i uporabe određenih opasnih tvari, pripravaka i proizvoda – Ograničenja koja se odnose na oktametilciklotetrasiloksan (D4) i dekametilciklopentasiloksan (D5) – Očita pogreška u ocjeni – Prilog XIII Uredbi br. 1907/2006 – Određivanje dokazne snage – Članak 68. Uredbe br. 1907/2006 – Neprihvatljiv rizik – Proporcionalnost – Bitni postupovni zahtjevi”)

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/16

      Presuda Općeg suda od 30. lipnja 2021. – Global Silicones Council i dr./Komisija
      (Predmet T-226/18) (1)

      („REACH - Ažuriranje priloga XVII Uredbi (EZ) br. 1907/2006 o ograničenju proizvodnje, stavljanja na tržište i uporabe određenih opasnih tvari, pripravaka i proizvoda - Ograničenja koja se odnose na oktametilciklotetrasiloksan (D4) i dekametilciklopentasiloksan (D5) - Očita pogreška u ocjeni - Prilog XIII Uredbi br. 1907/2006 - Određivanje dokazne snage - Članak 68. Uredbe br. 1907/2006 - Neprihvatljiv rizik - Proporcionalnost - Bitni postupovni zahtjevi”)
      (2021/C 329/19)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Global Silicones Council (Washington, DC, Sjedinjene Države), Wacker Chemie AG (München, Njemačka), Momentive Performance Materials GmbH (Leverkusen, Njemačka), Shin-Etsu Silicones Europe BV (Almere, Nizozemska), Elkem Silicones France SAS (Lyon, Francuska) (zastupnici: A. Kołtunowska i R. Semail, odvjetnice)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: R. Lindenthal i K. Mifsud-Bonnici, agenti)

         Intervenijenti u potporu tužiteljima: American Chemistry Council, Inc. (ACC) (Washington) (zastupnici: K. Nordlander i C. Grobecker, odvjetnici)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: J. Möller, D. Klebs, S. Eisenberg, S. Heimerl i S. Costanzo, agenti), Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske (zastupnici: S. Brandon, agent, uz asistenciju C. Banner i A. Parkinson, barristers), Europski parlament (zastupnici: L. Darie i A. Tamás, agenti), Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Moore i A. Maceroni, agenti), Europska agencija za kemikalije (zastupnici: M. Heikkilä, W. Broere i A. Hautamäki, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Uredbe Komisije (EU) 2018/35 оd 10. siječnja 2018. o izmjeni Priloga XVII. Uredbi (EZ) br. 1907/2006 Europskog parlamenta i Vijeća o registraciji, evaluaciji, autorizaciji i ograničavanju kemikalija (REACH) u pogledu oktametilciklotetrasiloksana („D4”) i dekametilciklopentasiloksana („D5”) (SL 2018., L 6, str. 45.).

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društva Global Silicones Council, Wacker Chemie AG, Momentive Performance Materials GmbH, Shin-Etsu Silicones Europe BV i Elkem Silicones France SAS snosit će vlastite troškove i troškove Europske komisije.

                  3.

                  Savezna Republika Njemačka, Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske, Europski parlament, Vijeće Europske unije, Europska agencija za lijekove (ECHA) i American Chemistry Council, Inc. (ACC) snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 200, 11. 6. 2018.


title: Predmet T-519/18: Presuda Općeg suda od 30. lipnja 2021. – Global Silicones Council i dr./ECHA („REACH – Utvrđivanje popisa tvari predloženih za konačno uvrštenje u Prilog XIV. Uredbi (EZ) br. 1907/2006 – Uključenje oktametilciklotetrasiloksana (D4), dekametilciklopentasiloksana (D5) i dodekametilcikloheksasiloksana (D6) na taj popis – Članci 57. i 59. Uredbe br. 1907/2006 – Prilog XIII. Uredbi br. 1907/2006 – Određivanje dokaznom snagom – Očita pogreška u ocjeni – Proporcionalnost”)

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/17

      Presuda Općeg suda od 30. lipnja 2021. – Global Silicones Council i dr./ECHA
      (Predmet T-519/18) (1)

      („REACH - Utvrđivanje popisa tvari predloženih za konačno uvrštenje u Prilog XIV. Uredbi (EZ) br. 1907/2006 - Uključenje oktametilciklotetrasiloksana (D4), dekametilciklopentasiloksana (D5) i dodekametilcikloheksasiloksana (D6) na taj popis - Članci 57. i 59. Uredbe br. 1907/2006 - Prilog XIII. Uredbi br. 1907/2006 - Određivanje dokaznom snagom - Očita pogreška u ocjeni - Proporcionalnost”)
      (2021/C 329/20)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Global Silicones Council (Washington, DC, Sjedinjene Američke Države) i 6 drugih tužitelja čija su imena navedena u prilogu presudi (zastupnici: R. Cana i D. Abrahams, odvjetnici)

         Tuženici: Europska agencija za kemikalije (zastupnici: M. Heikkilä, W. Broere i A. Hautamäki, agenti)

         Intervenijenti u potporu tužiteljima: American Chemistry Council, Inc. (ACC) (Washington) (zastupnici: K. Nordlander i C. Grobecker, odvjetnici)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: J. Möller, D. Klebs, S. Heimerl i S. Costanzo, agenti), Europska komisija (zastupnici: L. Haasbeek i R. Lindenthal, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za potpuno ili djelomično poništenje odluke ECHA-e od 27. lipnja 2018. o uključenju oktametilciklotetrasiloksana (D4), dekametilciklopentasiloksana (D5) i dodekametilcikloheksasiloksana (D6) na popis tvari predloženih za konačno uvrštenje u Prilog XIV. Uredbi (EZ) br. 1907/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2006. o registraciji, evaluaciji, autorizaciji i ograničavanju kemikalija (REACH) i osnivanju Europske agencije za kemikalije te o izmjeni Direktive 1999/45/EZ i stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 793/93 i Uredbe Komisije (EZ) br. 1488/94 kao i Direktive Vijeća 76/769/EEZ i direktiva Komisije 91/155/EEZ, 93/67/EEZ, 93/105/EZ i 2000/21/EZ (SL 2006., L 396, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 23., str. 3. i ispravak SL 2017., L 135, str. 46.).

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvo Global Silicones Council i drugi tužitelji, čija imena su navedena u prilogum snosit će vlastite troškove, kao i troškove nastale Europskoj agenciji za kemikalije (ECHA).

                  3.

                  Savezna Republika Njemačka, Europska Komisija i American Chemistry Council, Inc. (ACC) snosit će svaki svoje troškove.

         (1)  SL C 399, 5. 11. 2018.


title: Predmet T-17/19: Presuda Općeg suda od 3. veljače 2021. – Moi/Parlament („Institucionalno pravo – Parlament – Uznemiravanje – Odluke predsjednika Parlamenta kojima se utvrđuje postojanje uznemiravanja koje su pretrpjela dva akreditirana parlamentarna asistenta i kojima se zastupnici izriče sankcija u obliku gubitka prava na dnevnice u razdoblju od dvanaest dana – Članci 11. i 166. Poslovnika Parlamenta – Unutarnja žalba – Odluka predsjedništva Parlamenta kojom se potvrđuje sankcija – Članak 167. Poslovnika Parlamenta – Tužba za poništenje – Rok za tužbu – Dopuštenost – Prava obrane – Izvanugovorna odgovornost”)

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/18

      Presuda Općeg suda od 3. veljače 2021. – Moi/Parlament
      (Predmet T-17/19) (1)

      („Institucionalno pravo - Parlament - Uznemiravanje - Odluke predsjednika Parlamenta kojima se utvrđuje postojanje uznemiravanja koje su pretrpjela dva akreditirana parlamentarna asistenta i kojima se zastupnici izriče sankcija u obliku gubitka prava na dnevnice u razdoblju od dvanaest dana - Članci 11. i 166. Poslovnika Parlamenta - Unutarnja žalba - Odluka predsjedništva Parlamenta kojom se potvrđuje sankcija - Članak 167. Poslovnika Parlamenta - Tužba za poništenje - Rok za tužbu - Dopuštenost - Prava obrane - Izvanugovorna odgovornost”)
      (2021/C 329/21)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužiteljica: Giulia Moi (Italija) (zastupnici: M. Pisano i P. Setzu, odvjetnici)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: T. Lazian, S. Seyr i M. Windisch, agenti)

         Predmet

      S jedne strane, kao prvo, zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje različitih akata donesenih u okviru postupka za utvrđenje i sankcioniranje uznemiravanja pokrenutog protiv tužiteljice i, podredno, zahtjev kojim se traži utvrđenje prekomjernosti i/ili neproporcionalnosti sankcije koja joj je izrečena i njezine zamjene onom predviđenom člankom 166. točkom (a) Poslovnika i, s druge strane, zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a kojim se traži da se Parlamentu naloži da tužiteljici isplati naknadu štete i da se predsjednika Parlamenta obveže da informaciju objavi na plenarnoj sjednici Parlamenta.

         Izreka

                  1.

                  Poništavaju se odluka predsjednika Europskog parlamenta od 2. listopada 2018. kojom je ponašanje Giulije Moi prema dvama akreditiranim parlamentarnim asistentima kvalificirano kao uznemiravanje, odluka predsjednika Parlamenta od 2. listopada 2018. kojom se G. Moi izriče gubitak prava na dnevnice u razdoblju od dvanaest dana kao sankcija zbog njezina ponašanja prema dvama akreditiranim parlamentarnim asistentima koje je kvalificirano kao uznemiravanje i odluka predsjedništva Parlamenta od 12. studenoga 2018. o žalbi koju je G. Moi podnijela 16. listopada 2018. u skladu s člankom 167. Poslovnika Parlamenta.

                  2.

                  U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                  Parlamentu se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 93, 11. 3. 2019.


title: Predmet T-265/19: Presuda Općeg suda od 30. lipnja 2021. – Italija/Komisija („EFJP i EPFRR – Izdaci isključeni iz financiranja – Izdaci nastali za Italiju – Poravnanje računa – Potvrda o sukladnosti – Financijski ispravci – Uredba (EU) br. 1306/2013 – Opasnost od nastanka financijske štete – Uredba (EZ) br. 1290/2005 – Uredba (EZ) br. 885/2006 – Prvi upravni ili sudski nalaz – Postojanje nepravilnosti”)

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/18

      Presuda Općeg suda od 30. lipnja 2021. – Italija/Komisija
      (Predmet T-265/19) (1)

      („EFJP i EPFRR - Izdaci isključeni iz financiranja - Izdaci nastali za Italiju - Poravnanje računa - Potvrda o sukladnosti - Financijski ispravci - Uredba (EU) br. 1306/2013 - Opasnost od nastanka financijske štete - Uredba (EZ) br. 1290/2005 - Uredba (EZ) br. 885/2006 - Prvi upravni ili sudski nalaz - Postojanje nepravilnosti”)
      (2021/C 329/22)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Talijanska Republika (zastupnici: G. Palmieri, agent, uz asistenciju R. Guizzija, A. Giordana i L. Vignata, avvocati dello Stato)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: D. Bianchi, J. Aquilina i F. Moro, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za djelomično poništenje Provedbene odluke Komisije (EU) 2019/265 od 12. veljače 2019. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL 2019., L 44, str. 14.), u dijelu u kojem se odnosi na određene izdatke nastale za Talijansku Republiku.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se Provedbena odluka Komisije (EU) 2019/265 od 12. veljače 2019. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) u dijelu u kojem su njome isključeni iz financiranja Europske unije određeni izdaci nastali za Talijansku Republiku, u visini od 305 122,74 eura.

                  2.

                  Tužba se u preostalom dijelu odbija.

                  3.

                  Talijanska Republika i Europska Komisija snosit će svaka svoje troškove.

         (1)  SL C 206, 17. 6. 2019.


title: Predmet T-624/19: Presuda Općeg suda od 30. lipnja 2021. – Welter’s/EUIPO (Oblik ručke s četkicom) („Žig Europske unije – Prijava trodimenzionalnog žiga Europske unije – Oblik ručke s četkicom – Apsolutni razlog za odbijanje – Nepostojanje razlikovnog karaktera – Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/19

      Presuda Općeg suda od 30. lipnja 2021. – Welter’s/EUIPO (Oblik ručke s četkicom)
      (Predmet T-624/19) (1)

      („Žig Europske unije - Prijava trodimenzionalnog žiga Europske unije - Oblik ručke s četkicom - Apsolutni razlog za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2021/C 329/23)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Welter’s Co. Ltd (Touliu, Tajvan) (zastupnik: T. Meinke, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: A. Söder, agent)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 11. srpnja 2019. (predmet R 2428/2018-5), koja se odnosi na prijavu trodimenzionalnog znaka koji se sastoji od oblika ručke s četkicom, kao žiga Europske unije.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Welter’s Co. Ltd nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 399, 25. 11. 2019.


title: Predmet T-635/19: Presuda Općeg suda od 30. lipnja 2021. – Fondazione Cassa di Risparmio di Pesaro i dr./Komisija („Izvanugovorna odgovornost – Državne potpore – Bankarski sektor – Program dokapitalizacije koju provodi privatnopravni konzorcij banaka u korist jednog od svojih članova – Odobrenje intervencije od strane središnje banke države članice – Odustajanje od provođenja spašavanja i pokretanje postupka sanacije – Direktive 2014/49/EU i 2014/59/EU – Odluka da se ne ističu prigovori – Zahtjevi za dostavu informacija i zauzimanje stajališta Komisije tijekom faze prethodnog ispitivanja – Nepostojanje uzročne veze”)

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/20

      Presuda Općeg suda od 30. lipnja 2021. – Fondazione Cassa di Risparmio di Pesaro i dr./Komisija
      (Predmet T-635/19) (1)

      („Izvanugovorna odgovornost - Državne potpore - Bankarski sektor - Program dokapitalizacije koju provodi privatnopravni konzorcij banaka u korist jednog od svojih članova - Odobrenje intervencije od strane središnje banke države članice - Odustajanje od provođenja spašavanja i pokretanje postupka sanacije - Direktive 2014/49/EU i 2014/59/EU - Odluka da se ne ističu prigovori - Zahtjevi za dostavu informacija i zauzimanje stajališta Komisije tijekom faze prethodnog ispitivanja - Nepostojanje uzročne veze”)
      (2021/C 329/24)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelji: Fondazione Cassa di Risparmio di Pesaro (Pesaro, Italija), Montani Antaldi Srl (Pesaro), Fondazione Cassa di Risparmio di Fano (Fano, Italija), Fondazione Cassa di Risparmio di Jesi (Jesi, Italija), Fondazione Cassa di Risparmio della Provincia di Macerata (Macerata, Italija) (zastupnici: A. Sandulli i B. Cimino, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: P. Stancanelli, I. Barcew, A. Bouchagiar i D. Recchia, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a za naknadu materijalne štete koju su tužitelji navodno pretrpjeli zbog, među ostalim, nezakonitog postupanja Komisije koja je spriječila spašavanje društva Banca delle Marche.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Fondazione Cassa di Risparmio di Pesaro, Montani Antaldi Srl, Fondazione Cassa di Risparmio di Fano, Fondazione Cassa di Risparmio di Jesi i Fondazione Cassa di Risparmio della Provincia di Macerata nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 383, 11. 11. 2019.


title: Predmet T-668/19: Presuda Općeg suda od 7. srpnja 2021. – Ardagh Metal Beverage Holdings/EUIPO (kombinacija zvukova pri otvaranju limenke gaziranog napitka) („Žig Europske unije – Prijava žiga Europske unije koji se sastoji od kombinacije zvukova pri otvaranju limenke gaziranog napitka – Apsolutni razlog za odbijanje – Nepostojanje razlikovnog karaktera – Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 – Članak 95. stavak 1. Uredbe 2017/1001”)

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/20

      Presuda Općeg suda od 7. srpnja 2021. – Ardagh Metal Beverage Holdings/EUIPO (kombinacija zvukova pri otvaranju limenke gaziranog napitka)
      (Predmet T-668/19) (1)

      („Žig Europske unije - Prijava žiga Europske unije koji se sastoji od kombinacije zvukova pri otvaranju limenke gaziranog napitka - Apsolutni razlog za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 - Članak 95. stavak 1. Uredbe 2017/1001”)
      (2021/C 329/25)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Ardagh Metal Beverage Holdings GmbH & Co. KG (Bonn, Njemačka) (zastupnik: S. Abrar, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: M. Fischer, D. Hanf i D. Walicka, agenti)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 24. srpnja 2019. (predmet R 530/2019-2) koja se odnosi na prijavu za registraciju kombinacije zvukova koji nastaju pri otvaranju limenke gaziranog napitka kao žiga Europske unije.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) snosit će vlastite troškove nastale pred Općim sudom.

                  3.

                  Društvo Ardagh Metal Beverage Holdings GmbH & Co. KG snosit će vlastite troškove nastale pred Općim sudom i nužne troškove nastale u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a.

         (1)  SL C 399, 25. 11. 2019.


title: Predmet T-15/20: Presuda Općeg suda od 30. lipnja 2021. – Skyliners/EUIPO – Sky (SKYLINERS) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava verbalnog žiga Europske unije SKYLINERS – Raniji verbalni žigovi Europske unije SKY – Relativni razlog za odbijanje – Članak 8. stavak 1. točka (b) i članak 41. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji su postali članak 8. stavak 1. točka (b) i članak 46. stavak 1. točka (a) Uredbe (EU) 2017/1001) – Ovlaštenje za podnošenje prigovora”)

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/21

      Presuda Općeg suda od 30. lipnja 2021. – Skyliners/EUIPO – Sky (SKYLINERS)
      (Predmet T-15/20) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije SKYLINERS - Raniji verbalni žigovi Europske unije SKY - Relativni razlog za odbijanje - Članak 8. stavak 1. točka (b) i članak 41. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji su postali članak 8. stavak 1. točka (b) i članak 46. stavak 1. točka (a) Uredbe (EU) 2017/1001) - Ovlaštenje za podnošenje prigovora”)
      (2021/C 329/26)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Skyliners GmbH (Frankfurt na Majni, Njemačka) (zastupnici: A. Renck i C. Stöber, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: A. Folliard-Monguiral i V. Ruzek, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Sky Ltd (Isleworth, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: A. Zalewska, odvjetnik, i A. Brackenbury, solicitor)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 29. listopada 2019. (premet R 798/2018-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Sky i Skyliners.

         Izreka

                  1.

                  Odluka četvrtog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 29. listopada 2019. (predmet R 798/2018-4) se poništava.

                  2.

                  EUIPO i Sky Ltd snosit će vlastite troškove te zajednički i troškove društva Skyliners GmbH.

         (1)  SL C 61, 24. 2. 2020.


title: Predmet T-204/20: Presuda Općeg suda od 30. lipnja 2021. – Zoom/EUIPO – Facetec (ZOOM) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija – Verbalni žig ZOOM – Raniji figurativni i verbalni žigovi Europske unije ZOOM – Relativni razlog za odbijanje – Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               16.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/22

      Presuda Općeg suda od 30. lipnja 2021. – Zoom/EUIPO – Facetec (ZOOM)
      (Predmet T-204/20) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija - Verbalni žig ZOOM - Raniji figurativni i verbalni žigovi Europske unije ZOOM - Relativni razlog za odbijanje - Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)
      (2021/C 329/27)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Zoom KK (Tokio, Japan) (zastupnik: M. de Arpe Tejero, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: K. Zajfert, J. Crespo Carrillo i V. Ruzek, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Facetec, Inc. (Las Vegas, Nevada, Sjedinjene Američke Države) (zastupnik: P. Wilhelm, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 7. veljače 2020. (predmet R 507/2019-1), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Zoom KK i Facetec.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Zoom KK nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 201, 15. 6. 2020.