title: Presuda Suda (prvo vijeće) od 4. svibnja 2017.#Oussama El Dakkak i Intercontinental SARL protiv Administration des douanes et droits indirects.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation.#Zahtjev za prethodnu odluku – Uredba (EZ) br. 1889/2005 – Kontrole gotovine koja se unosi u Europsku uniju ili iznosi iz nje – Članak 3. stavak 1. – Fizička osoba koja ulazi u Uniju ili je napušta – Obveza prijavljivanja – Međunarodno tranzitno područje zračne luke države članice.#Predmet C-17/16.

text:
PRESUDA SUDA (prvo vijeće)
4. svibnja 2017.(*)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Uredba (EZ) br. 1889/2005 – Kontrole gotovine koja se unosi u Europsku uniju ili iznosi iz nje – Članak 3. stavak 1. – Fizička osoba koja ulazi u Uniju ili je napušta – Obveza prijavljivanja – Međunarodno tranzitno područje zračne luke države članice”
U predmetu C‑17/16,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Cour de cassation (Kasacijski sud, Francuska), odlukom od 5. siječnja 2016., koju je Sud zaprimio 12. siječnja 2016., u postupku

Oussama El Dakkak,

Intercontinental SARL

protiv

Administration des douanes et droits indirects,

SUD (prvo vijeće),
u sastavu: R. Silva de Lapuerta (izvjestiteljica), predsjednica vijeća, E. Regan, J.-C. Bonichot, A. Arabadjiev i C. G. Fernlund, suci,
nezavisni odvjetnik: P. Mengozzi,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani postupak,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–        za francusku vladu, A. Daly i D. Colas, u svojstvu agenata,
–        za grčku vladu, E. Tsaousi i K. Georgiadis, u svojstvu agenata,
–        za Europsku komisiju, L. Grønfeldt i F. Dintilhac, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 21. prosinca 2016.,
donosi sljedeću

Presudu

1        Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 3. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 1889/2005 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. listopada 2005. o kontrolama gotovine koja se unosi u Zajednicu ili iznosi iz Zajednice (SL 2005., L 309, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 224.) i članka 4. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 562/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o Zakoniku Zajednice o pravilima kojima se uređuje kretanje osoba preko granica (Zakonik o schengenskim granicama) (SL 2006., L 105, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 10., str. 61.).

2        Zahtjev je upućen u okviru spora između Oussame El Dakkaka i društva Intercontinental SARL, s jedne strane, i administration des douanes et droits indirects (Uprava za carine i neizravne poreze, Francuska), s druge strane, povodom njihovih zahtjeva za naknadu štete koju su pretrpjeli zbog toga što je ta uprava zaplijenila gotovinu koju je O. El Dakkak nosio sa sobom dok je presjedao u zračnoj luci Roissy‑Charles‑de‑Gaulle (Francuska), a zato što je propustio prijaviti tu gotovinu.
 Pravni okvir

 Uredba br. 1889/2005

3        Uvodne izjave 2. i 4. do 6. Uredbe br. 1889/2005 glase:
„(2)      Unošenje prihoda od protupravnih radnji u financijski sustav i ulaganja nakon njihovog pranja, šteti zdravom i održivom gospodarskom razvoju. Sukladno s tim, Direktiva Vijeća 91/308/EEZ od 10. lipnja 1991. o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca [SL 1991., L 166, str. 77.] uvela je na razini Zajednice, mehanizam za sprečavanje pranja novca, kojim se nadziru transakcije koje obavljaju kreditne i financijske institucije, kao i određene vrste zanimanja. Budući da postoji opasnost da će primjena tog mehanizma dovesti do povećanog kretanja gotovine u nedopuštene svrhe, Direktivu [91/308] bi trebalo dopuniti sustavom za kontrolu gotovine koja se unosi u Zajednicu ili iz nje iznosi.
[...]
(4)      Treba također uzeti u obzir dopunske aktivnosti koje provode druga međunarodna tijela, a naročito Radna skupina za financijske mjere protiv pranja novca (FATF) koja je osnovana na sastanku na samitu skupine G7 održanom u Parizu 1989. FATF‑ova Posebna preporuka IX. od 22. listopada 2004. poziva vlade da poduzmu odgovarajuće mjere za otkrivanje fizičkog kretanja gotovine, uključujući sustav prijavljivanja ili neku drugu obvezu objavljivanja.
(5)      Sukladno s tim, na gotovinu koju nosi fizička osoba koja ulazi u Zajednicu ili ju napušta trebalo bi primijeniti načelo obveznog prijavljivanja. Ovo bi načelo omogućilo carinskim tijelima prikupljanje podataka o takvim kretanjima gotovine te, gdje je to potrebno, prijenos tih podataka drugim tijelima. [...]
(6)      S obzirom na svoju preventivnu svrhu i odvraćajući karakter, obvezu prijavljivanja trebalo bi ispunjavati prilikom ulaska u Zajednicu ili njenog napuštanja. Međutim, kako bi se djelovanje nadležnih tijela usredotočilo na kretanja značajnih gotovinskih iznosa, toj obvezi trebala bi podlijegati samo kretanja iznosa od 10 000 [eura] ili više. Također, trebalo bi odrediti da se obveza prijavljivanja odnosi na fizičku osobu koja nosi gotovinu, bez obzira je li ista i vlasnik.”

4        Članak 1. stavak 1. te uredbe određuje:
„Ova Uredba dopunjuje odredbe Direktive [91/308] o transakcijama koje obavljaju financijske i kreditne institucije i određena zanimanja, te utvrđuje usklađena pravila za kontrolu gotovine koja ulazi u Zajednicu ili je napušta, od strane nadležnih tijela.”

5        U članku 3. stavku 1. navedene uredbe određeno je:
„Svaka fizička osoba koja ulazi u Zajednicu ili je napušta, a nosi gotovinu u vrijednosti od 10 000 eura ili više, prijavljuje taj iznos nadležnim tijelima države članice preko koje ulazi u Zajednicu ili je napušta, sukladno s ovom Uredbom. Obveza prijavljivanja nije ispunjena ako su dani podaci netočni ili nepotpuni.”

6        Člankom 4. stavkom 2. iste uredbe propisano je:
„Kod nepoštovanja obveze prijavljivanja iz članka 3., gotovina može biti zadržana na temelju upravne odluke koja je donesena u skladu s uvjetima utvrđenim u nacionalnom zakonodavstvu.”
 Uredba br. 562/2006

7        U skladu s člankom 1. Uredbe br. 562/2006:
„Ovom se Uredbom ukidaju granične kontrole osoba koje prelaze unutarnje granice država članica Europske unije.
Njome se utvrđuju pravila granične kontrole osoba koje prelaze vanjske granice država članica Europske unije.”

8        Članak 4. stavak 1. ove uredbe propisuje:
„Vanjske se granice mogu prijeći samo na graničnim prijelazima i tijekom utvrđenog radnog vremena. Radno vrijeme je jasno naznačeno na graničnim prijelazima koji nisu otvoreni 24 sata dnevno.
Države članice u skladu s člankom 34. dostavljaju Komisiji popis svojih graničnih prijelaza.”
 Glavni postupak i prethodno pitanje

9        Društvo Intercontinental ovlastilo je O. El Dakkaka da zrakoplovom prenese američke dolare iz Cotonoua (Benin) u Beirut (Libanon) s tranzitom u zračnoj luci Roissy‑Charles‑de‑Gaulle.

10      Tijekom tranzita u toj zračnoj luci 9. prosinca 2010. O. El Dakkaka kontrolirali su carinski službenici na prolazu prije ukrcaja za Beirut. Budući da su ti službenici utvrdili da ima u posjedu 3900 eura i 1 607 650 američkih dolara (oko 1 511 545 eura) u gotovini, O. El Dakkak predočio im je potvrdu carinskih tijela Republike Benina.

11      Nakon te kontrole prema O. El Dakkaku primijenjeno je carinsko zadržavanje, nakon čega ga je ispitao sudac istrage zbog neprijavljivanja kapitala i pranja prijevarno pribavljenog novca.

12      Administration des douanes et droits indirects (Uprava za carine i neizravne poreze) zaplijenio je i zatim zapečatio gotovinu koju je prenosio O. El Dakkak.

13      Presudom od 11. svibnja 2011. istražno vijeće coura d’appel de Paris (Žalbeni sud u Parizu) poništilo je u cijelosti postupak zbog nepravilnosti pri zadržavanju dotične osobe i naložilo povrat zapečaćenih dobara.

14      Dopisom od 2. travnja 2012. nadležna uprava, slijedom navedenog, obavijestila je O. El Dakkaka da će mu uplatiti iznose zaplijenjenih eura i američkih dolara u protuvrijednosti u eurima te razmjeran iznos troškova postupka.

15      Nakon toga, O. El Dakkak i društvo Intercontinental obratili su se tribunalu d’instance d’Aulnay‑sous‑Bois (Prvostupanjski sud u Aulnayu‑sous‑Bois, Francuska) pa zatim couru d’appel de Paris (Žalbeni sud u Parizu) sa zahtjevom za naknadu štete smatrajući da se administration des douanes et droits indirects (Uprava za carine i neizravne poreze) nije pravovaljano pozvao na povredu obveze prijavljivanja O. El Dakkaka zato što on nije imao takvu obvezu.

16      Nakon što je presudom od 25. ožujka 2014. cour d’appel de Paris (Žalbeni sud u Parizu) odbio njegov zahtjev, O. El Dakkak uložio je kasacijsku žalbu pred sudom koji je uputio zahtjev.

17      U tim je okolnostima Cour de cassation (Kasacijski sud, Francuska) odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li [članak 3.] stavak 1. Uredbe [...] br. 1889/2005 [...] i [članak] 4. stavak 1. Uredbe [...] br. 562/2006 [...] tumačiti na način da se na državljanina treće države koji se nalazi u međunarodnom tranzitnom području zračne luke ne primjenjuje obveza prijavljivanja iz članka 3. stavka 1. Uredbe [...] br. 1889/2005 [...] ili ga, suprotno, treba tumačiti tako da se na tog državljanina primjenjuje ta obveza kao na osobu koja je prešla vanjsku granicu [Unije] na jednom od graničnih prijelaza predviđenih člankom 4. stavkom 1. Uredbe [...] br. 562/2006 [...]?”
 O prethodnom pitanju

18      Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 3. stavak 1. Uredbe br. 1889/2005 tumačiti na način da se obveza prijavljivanja koju propisuje ta odredba primjenjuje u međunarodnom tranzitnom području zračne luke neke države članice u okolnostima poput onih u glavnom postupku u kojima je fizička osoba ušla u to područje iskrcavši se iz zrakoplova koji je došao iz treće države i nalazi se ondje prije ukrcaja u drugi zrakoplov koji putuje prema nekoj drugoj trećoj državi.

19      Određenje opsega te obveze prijavljivanja ovisi o tumačenju pojma „fizička osoba koja ulazi u Uniju ili je napušta”, a koja je navedena u tom članku 3. stavku 1.

20      U tom smislu na početku valja navesti da Uredba br. 1889/2005 ne definira taj pojam.

21      Unatoč tome, navedeni pojam nije dvosmislen i valja ga shvatiti u njegovu uobičajenom smislu, odnosno tako da se odnosi na kretanje fizičke osobe s mjesta koje nije sastavni dio područja Unije u mjesto koje je dio tog područja ili s mjesta koje je sastavni dio područja Unije u mjesto koje nije dio tog područja.

22      Područje Unije odgovara zemljopisnom prostoru navedenom u članku 52. UEU‑a i članku 355. UFEU‑a, koji definiraju područje teritorijalne primjene Ugovora.

23      Ako ne postoji pojašnjenje o teritorijalnom području primjene akta sekundarnog prava, njegovo područje primjene valja odrediti na temelju njegovih odredaba jer sekundarno pravo, u načelu, ima isto područje primjene kao i sami Ugovori te se punopravno primjenjuje u tom području (vidjeti u tom smislu presudu od 15. prosinca 2015., Parlament i Komisija/Vijeće, C‑132/14 do C‑136/14, EU:C:2015:813, t. 76. i 77.).

24      S jedne strane, zračne luke država članica sastavni su dio navedenog zemljopisnog područja i stoga područja Unije.

25      S druge strane, valja utvrditi da odredbe Uredbe br. 1889/2005 ne isključuju primjenu obveze prijavljivanja iz njezina članka 3. stavka 1. u međunarodnim tranzitnim područjima tih zračnih luka, kao što ni članak 52. UEU‑a ni članak 355. UFEU‑a ne isključuju ta međunarodna tranzitna područja iz područja teritorijalne primjene Ugovorâ niti predviđaju iznimku u tom smislu.

26      Slijedom navedenog, kada se fizička osoba kreće s mjesta koje nije sastavni dio zemljopisnog područja iz članka 52. UEU‑a i članka 355. UFEU‑a u mjesto koje je dio tog područja, ona ulazi u Uniju u smislu članka 3. stavka 1. Uredbe br. 1889/2005.

27      O tome se radi u slučaju u kojem se osoba, poput O. El Dakkaka, iskrca iz zrakoplova s polazištem u nekoj trećoj državi u zračnu luku koja se nalazi na području neke države članice i ostaje u međunarodnom tranzitnom području zračne luke prije ukrcavanja na drugi zrakoplov s odredištem u nekoj drugoj trećoj državi.

28      Tumačenje prema kojem se obveza prijavljivanja iz članka 3. stavka 1. Uredbe br. 1889/2005 primjenjuje u međunarodnim tranzitnim područjima zračnih luka koje se nalaze na području Unije u skladu je i s ciljem koji se želi ostvariti tom uredbom.

29      U tom smislu valja podsjetiti da, u skladu s uvodnim izjavama 2., 5. i 6. Uredbe br. 1889/2005, njezin je cilj spriječiti, odvratiti i izbjeći unošenje prihoda od protupravnih radnji u financijski sustav kao i ulaganja tog prihoda nakon njegova pranja uspostavljanjem, među ostalim, načela obveznog prijavljivanja kretanja gotovine koja se unosi u Uniju ili iznosi iz nje, čime se omogućuje prikupljanje podataka o istima (vidjeti presudu od 16. srpnja 2015., Chmielewski, C‑255/14, EU:C:2015:475, t. 18.).

30      U tom smislu članak 3. stavak 1. te uredbe predviđa obvezu da svaka fizička osoba koja ulazi u Uniju ili je napušta, a nosi gotovinu u vrijednosti od 10 000 eura ili više, prijavljuje taj iznos (vidjeti presudu od 16. srpnja 2015., Chmielewski, C‑255/14, EU:C:2015:475, t. 19.).

31      Osim toga, kao što to proizlazi iz članka 1. stavka 1. u vezi s uvodnim izjavama 1. do 3. Uredbe br. 1889/2005, njezin je cilj u okviru promicanja skladnog, uravnoteženog i održivog ekonomskog razvoja na području cijele Unije upotpuniti odredbe Direktive 91/308 uspostavljajući pravila o usklađivanju u vezi s kontrolom gotovine koja se unosi u Uniju ili iznosi iz nje (vidjeti presudu od 16. srpnja 2015., Chmielewski, C‑255/14, EU:C:2015:475, t. 17.).

32      U tom kontekstu, valja također podsjetiti da je Sud presudio da Direktiva 2005/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 26. listopada 2005. o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca i financiranja terorizma (SL 2005., L 309, str. 15.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 116.), koja je zamijenila Direktivu 91/308, ima za glavni cilj sprečavanje korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca i financiranja terorizma, kao što to proizlazi iz njezina naziva i uvodnih izjava te okolnosti da je, kao i Direktiva 91/308, koja joj je prethodila, donesena u međunarodnom kontekstu kako bi se u Uniji primjenjivale i učinile obvezujućima preporuke Radne skupine za financijske mjere protiv pranja novca (FATF), koja je glavno međunarodno tijelo za borbu protiv pranja novca (vidjeti presudu od 25. travnja 2013., Jyske Bank Gibraltar, C‑212/11, EU:C:2013:270, t. 46.).

33      Poput direktiva 91/308 i 2005/60, Uredba br. 1889/2005, kao što to proizlazi iz njezine uvodne izjave 4., usvojena je kako bi se uzele u obzir dopunske aktivnosti koje provode druga međunarodna tijela, a osobito FATF, čija posebna preporuka IX od 22. listopada 2004. poziva vlade da poduzmu odgovarajuće mjere za otkrivanje fizičkog kretanja gotovine, uključujući sustav prijavljivanja ili neku drugu obvezu obavještavanja.

34      Slijedom navedenog, kao što to ističe nezavisni odvjetnik u točkama 44. i 45. svojeg mišljenja, iz cilja koji se želi ostvariti Uredbom br. 1889/2005, međunarodnog konteksta u kojem je donesena kao i nužnosti da obveza prijavljivanja iz članka 3. stavka 1. te uredbe djeluje preventivno i odvraćajuće proizlazi da pojam „fizička osoba koja ulazi u Uniju ili je napušta” iz te odredbe treba tumačiti široko.

35      Naime, ako bi navedenu odredbu trebalo tumačiti na način da se ta obveza ne primjenjuje na osobe koje se nalaze u međunarodnom tranzitnom području zračne luke u Uniji, bila bi barem djelomično ugrožena djelotvornost sustava kontrole kretanja gotovine koja se unosi u Uniju ili iznosi iz nje predviđenog Uredbom br. 1889/2005 i, slijedom toga, ostvarivanje njezine svrhe.

36      Odgovor na pitanje je li državljanin treće države koji se nalazi u međunarodnom tranzitnom području zračne luke neke države članice prešao vanjsku granicu Unije u smislu članka 4. stavka 1. Uredbe br. 562/2006 nije važan za prethodna razmatranja.

37      U tom pogledu valja navesti da, kao što to proizlazi iz posebnih pravnih osnova na kojima su usvojene uredbe br. 1889/2005 i 562/2006, one imaju različite predmete i ciljeve.

38      Naime, kao što je to već navedeno u točki 31. ove presude, cilj je Uredbe br. 1889/2005 upotpuniti odredbe Direktive 91/308 uspostavljajući pravila o usklađivanju u vezi s kontrolom kretanja gotovine koja se unosi u Uniju ili iznosi iz nje, dok se, u skladu s člankom 1. Uredbe br. 562/2006, njome propisuje nepostojanje granične kontrole osoba koje prelaze unutarnje granice država članica i utvrđuju pravila granične kontrole osoba koje prelaze vanjske granice tih država.

39      Uostalom, Uredba br. 1889/2005 ne sadržava nikakve smjernice prema kojima bi njezine odredbe trebalo tumačiti s obzirom na odredbe Uredbe br. 562/2006.

40      Stoga, zbog nepostojanja izričite odredbe u tom smislu u jednom ili drugom propisu, tumačenje članka 3. stavka 1. Uredbe br. 1889/2005 ne može ovisiti o tumačenju pojma „prelazak vanjske granice Unije” u smislu članka 4. stavka 1. Uredbe br. 562/2006.

41      S obzirom na razmatranja koja prethode, međunarodna tranzitna područja zračnih luka država članica ne mogu biti isključena iz područja primjene članka 3. stavka 1. Uredbe br. 1889/2005, zbog čega se obveza prijavljivanja iz članka 3. stavka 1. Uredbe br. 1889/2005 primjenjuje na fizičku osobu koja se iskrcala iz zrakoplova s polazištem u nekoj trećoj državi i koja se nalazi u međunarodnom tranzitnom području te zračne luke prije ukrcavanja na drugi zrakoplov s odredištem u nekoj drugoj trećoj državi i koja ima u posjedu iznos jednak ili viši od 10 000 eura u gotovini u trenutku ulaska u Uniju.

42      U tom smislu, na državama članicama jest da poduzmu prikladne mjere kako bi dotičnim osobama omogućile da ispune tu obvezu u uvjetima u kojima im je zajamčena puna pravna sigurnost.

43      U tim okolnostima, na postavljeno pitanje valja odgovoriti na način da članak 3. stavak 1. Uredbe br. 1889/2005 treba tumačiti tako da se obveza prijavljivanja iz te odredbe primjenjuje u međunarodnom tranzitnom području zračne luke neke države članice.
 Troškovi

44      Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenoga, Sud (prvo vijeće) odlučuje:

Članak 3. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 1889/2005 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. listopada 2005. o kontrolama gotovine koja se unosi u Zajednicu ili iznosi iz Zajednice treba tumačiti na način da se obveza prijavljivanja iz te odredbe primjenjuje u međunarodnom tranzitnom području zračne luke neke države članice.

Potpisi

* Jezik postupka: francuski


Presuda Suda (veliko vijeće) od 27. veljače 2007. # Gestoras Pro Amnistía, Juan Mari Olano Olano i Julen Zelarain Errasti protiv Vijeća Europske unije. # Žalba - Tužba za naknadu štete. # Predmet C-354/04 P.


Presuda Općeg suda (četvrto vijeće) od 30. lipnja 2015.#Nizozemska Kraljevina i dr. protiv Europske komisije.#Državne potpore – Prodaja zemljištâ – Potpora dodijeljena Schouten‑de Jong Bouwfondsu od javno‑privatnog partnerstva koje je uspostavila općina Leidschendam‑Voorburg – Sniženje prodajne cijene zemljištâ i retroaktivno izuzeće od plaćanja naknada za njihovo korištenje i kvalitetu – Odluka kojom se potpora proglašava nespojivom sa zajedničkim tržištem i nalaže njezin povrat – Pojam potpore – Kriterij privatnog ulagača – Ocjena u pogledu svih relevantnih elemenata sporne transakcije i njezina konteksta.#Spojeni predmeti T-186/13, T-190/13 i T-193/13.


Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 15. rujna 2017.#sheepworld AG protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Prijava verbalnog žiga Europske unije Bester Papa – Apsolutni razlog za odbijanje – Nepostojanje razlikovnog karaktera – Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-451/16.


Presuda Općeg suda (žalbeno vijeće) od 27. siječnja 2016.#Bernat Montagut Viladot protiv Europske komisije.#Žalba – Javna služba – Postupak zapošljavanja – Natječaj radi stvaranja pričuve za buduća zapošljavanja administratora u razredu AD 5 – Odluka natječajnog povjerenstva da žalitelja ne uvrsti na popis uspješnih kandidata – Diploma koja ne udovoljava uvjetima natječaja – Odbijanje tužbe u prvostupanjskom postupku.#Predmet T-696/14 P.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 3. prosinca 2015.#Republika Poljska protiv Europske komisije.#EFSJP – Komponenta za jamstva – EFJP i EFPRR – Izdaci isključeni iz financiranja – Ruralni razvoj – Izdaci koje je učinila Poljska – Članak 33.b Uredbe (EZ) br. 1257/1999 – Članak 7. Uredbe (EZ) br. 1258/1999 – Članak 31. Uredbe (EZ) br. 1290/2005 – Mješovita financijska korekcija – Obveza obrazlaganja.#Predmet T-367/13.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 11. studenog 2004.#Inan Cetinkaya protiv Land Baden-Württemberg.#Zahtjev za prethodnu odluku: Verwaltungsgericht Stuttgart - Njemačka.#Sloboda kretanja radnika.#Predmet C-467/02.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 20. listopada 2016.#Clover Canyon, Inc. protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija – Verbalni žig CLOVER CANYON – Raniji nacionalni verbalni žig CANYON – Relativni razlog za odbijanje – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Vjerojatnost dovođenja u zabludu.#Predmet T-693/15.


Presuda Suda (veliko vijeće) od 18. srpnja 2007.#Wendy Geven protiv Land Nordrhein-Westfalen.#Zahtjev za prethodnu odluku: Bundessozialgericht - Njemačka.#Predmet C-213/05.


title: Presuda Suda (peto vijeće) od 9. listopada 2014.#Isabelle Gielen protiv Ministerraad.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Grondwettelijk Hof.#Oporezivanje – Direktiva 2008/7/EZ – Članak 5. stavak 2. i članak 6. – Neizravni porezi na prikupljanje kapitala – Porez na pretvorbu vrijednosnih papira na donositelja u vrijednosne papire na ime ili u nematerijalizirane vrijednosne papire.#Predmet C‑299/13.

text:
               Stranke
               Osnova
               Operativni dio

            Stranke
            U predmetu C‑299/13,
            povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio Grondwettelijk Hof (Belgija), odlukom od 16. svibnja 2013., koju je Sud zaprimio 30. svibnja 2013., u postupku
            Isabelle Gielen
            protiv
            Ministerraad,
            SUD (peto vijeće),
            u sastavu: T. von Danwitz, predsjednik vijeća, C. Vajda, A. Rosas, E. Juhász, D. Šváby (izvjestitelj) i suci,
            nezavisna odvjetnica: J. Kokott,
            tajnik: A. Calot Escobar,
            uzimajući u obzir pisani postupak,
            uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
            – za I. Gielen, P. Malherbe, avocat ,
            – za belgijsku vladu, M. Jacobs i J.‑C. Halleux, u svojstvu agenata,
            – za Europsku komisiju, R. Lyal i W. Roels, u svojstvu agenata,
            odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez njezinog mišljenja,
            donosi sljedeću

            Osnova
            Presudu
            1. Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 5. stavka 2. i članka 6. Direktive 2008/7/EZ Vijeća od 12. veljače 2008. o neizravnim porezima na prikupljanje kapitala (SL L 46, str. 11.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 159.).
            2. Zahtjev je upućen u okviru spora između I. Gielen i Ministerraada (Vijeće ministara) u vezi s porezom na pretvorbu vrijednosnih papira na donositelja u nematerijalizirane vrijednosne papire ili u vrijednosne papire na ime.
            Pravni okvir
            Pravo Unije
            3. Uvodne izjave 2. i 9. Direktive 2008/7 navode kako slijedi:
            „(2) Neizravni porezi na prikupljanje kapitala, prije svega porez na kapital (porez koji se obračunava trgovačkim društvima na kapitalna ulaganja), biljezi na vrijednosne papire i pristojbe na postupke restrukturiranja, bez obzira uključuju li takvi postupci povećanje kapitala, povećavaju diskriminaciju, dvostruko oporezivanje i nejednakost koji ometaju [slobodno kretanje kapitala]. Isto vrijedi i za druge neizravne poreze koji imaju iste osobine kao i porez na kapital i porez na vrijednosne papire.
            […]
            (9) Pored poreza na kapital, ne ubiru se neizravni porezni na prikupljanje kapitala. […]“
            4. Na temelju prvog članka te direktive:
            „Ova direktiva uređuje obračunavanje neizravnih poreza s obzirom na sljedeće:
            a) priljev kapitala društvima kapitala;
            b) restrukturiranje koje uključuje društva kapitala;
            c) pitanje određenih vrijednosnih papira i zadužnica.“
            5. Članak 3. navedene direktive nabraja niz transakcija koje se smatraju priljevima kapitala u smislu te direktive.
            6. Članak 5. direktive 2008/7, naslovljen „Transakcije koje ne podliježu neizravnim porezima“, propisuje:
            „1. Države članice ne oporezuju društva kapitala nikakvim oblikom neizravnih poreza s obzirom na sljedeće:
            a) ulaganje kapitala;
            b) zajmove, ili pružanje usluga, kao dio ulaganja kapitala;
            c) registraciju ili bilo koju drugu formalnost koja je potrebna prije započinjanja poslovanja koje se zahtijeva od društva zbog njegovog pravnog oblika;
            d) izmjene instrumenata o osnivanju ili [statuta] društva kapitala, a osobito:
            i) pretvorba društva kapitala u drugačiju vrstu društva kapitala;
            ii) preseljenje mjesta stvarne uprave društva kapitala ili sjedišta društva iz države članice u drugu državu članicu;
            iii) promjena predmeta poslovanja društva kapitala;
            iv) produljenje razdoblja postojanja društva kapitala;
            e) postupke restrukturiranja navedene u članku 4.
            2. Države članice ne oporezuju nikakvim oblikom neizravnih poreza:
            a) stvaranje, izdavanje, uvrštavanje na kotaciju na burzi, plasiranje dionica na tržište i trgovanje dionicama, udjelima ili drugim vrijednosnim papirima iste vrste, ili potvrda koje predstavljaju takve vrijednosnice, bez obzira tko ih je izdao;
            b) zajmove, uključujući vladine obveznice, koje su prikupljene izdavanjem zadužnica ili drugih prenosivih vrijednosnih papira, bez obzira na to tko ih je izdao, formalnosti koje su uz to vezane, niti na stvaranje, izdavanje, uvrštavanje na kotaciju na burzi, plasiranje na tržište i trgovanje takvim zadužnicama ili drugim prenosivim vrijednosnim papirima.“
            7. Članak 6. te direktive, naslovljen „Pristojbe i porez na dodanu vrijednost“, propisuje:
            „1. Bez obzira na članak 5., države članice mogu naplaćivati sljedeće poreze i poreze:
            a) pristojbe na prijenos vrijednosnih papira, bez obzira na to naplaćuju li se prema nepromjenjivoj stopi ili ne;
            b) pristojbe na prijenos, uključujući poreze na upis nekretnina, na prijenos poslovanja ili nekretnina koje se nalaze na njezinom državnom području, na društvo kapitala;
            c) pristojbe na prijenos za bilo kakav oblik imovine koji se odnosi na društvo kapitala, ako se ta imovina prenosi za naknadu koja nije u obliku udjela u društvu;
            d) pristojbe na zasnivanje, upis ili brisanje hipoteke ili drugih tereta;
            e) pristojbe u obliku naknada;
            f) porez na dodanu vrijednost.
            2. Iznos koji se naplaćuje putem pristojbi i poreza navedenih u točkama (b) do (e) stavka 1. isti je bez obzira na to nalaze li se mjesto stvarne uprave društva ili sjedište društva kapitala na državnom području države članice koja naplaćuje pristojbe ili poreze. Navedene svote ne smiju prelaziti iznose pristojbi ili poreza koji se primjenjuju na slične transakcije, a koje se odvijaju u državi članici koja ih naplaćuje.“
            8. Direktiva 2008/7 stavila je, sukladno svojim člancima 16. i 17., od 1. siječnja 2009., izvan snage i zamijenila Direktivu Vijeća 69/335/EEZ od 17. srpnja 1969. o neizravnim porezima na prikupljanje kapitala (SL L 249, str. 25.), kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 85/303/EEZ od 10. lipnja 1985. (SL L 156, str. 23., u daljnjem tekstu: Direktiva 69/335). Odredbe članka 5. stavka 2. i članka 6. stavka 1. Direktive 2008/7 u biti preuzimaju sadržaj članka 11. i članka 12. stavka 1. Direktive 69/335.
            Belgijsko pravo
            9. Članci 3. do 5. i 7. Zakona od 14. prosinca 2005. o ukidanju vrijednosnih papira na donositelja (Wet van 14 december 2005 houdende afschaffing van de effecten aan toonder, Belgisch Staatsblad , 23. prosinca 2005., str. 55.488., i od 6. veljače 2006., str. 6111.) u biti predviđaju zabranu izdavanja i predaju iz ruke u ruku novih vrijednosnih papira na donositelja, od 1. siječnja 2008., potpuno pravno utemeljenu pretvorbu određenih vrijednosnih papira na donositelja u nematerijalizirane vrijednosne papire te obvezu pretvorbe ostalih vrijednosnih papira na donositelja najkasnije do 31. prosinca 2013. u, po izboru imatelja vrijednosnog papira, vrijednosne papire na ime ili u nematerijalizirane vrijednosne papire. Postupno poništenje učinaka na donositelja dio je borbe protiv zlouporaba, financijskog kriminaliteta, financiranja terorizma, praksi pranja novca i poreznih prijevara.
            10. U skladu s člankom 167. Zakonika o porezima i raznim davanjima (Wetboek diverse rechten en taksen, u daljnjem tekstu: Zakonik), donesenog Zakonom od 28. prosinca 2011., navodi u različitim odredbama ( Belgisch Staatsblad , 30. prosinca 2011., str. 81.644.):
            „Porez na pretvorbu vrijednosnih papira na donositelja u nematerijalizirane vrijednosne papire ili u vrijednosne papire na ime uvodi se sukladno Zakonu od 14. prosinca 2005. o ukidanju vrijednosnih papira, osim u slučaju vrijednosnih papira u smislu članka 2. prvog podstavka (1.) navedenog zakona od 14. prosinca 2005., koji stupa na snagu 1. siječnja 2014.“
            11. Članak 168. Zakonika navodi:
            „Porezna stopa iznosi:
            – 1 % za pretvorbe izvršene tijekom 2012.;
            – 2 % za pretvorbe izvršene tijekom 2013.“
            12. Članak 169. Zakonika određuje kako slijedi:
            „Dugovani iznos poreza računa se na dan deponiranja:
            a) za prenosive vrijednosne papire uvrštene na uređeno tržište ili na multilateralnu trgovinsku platformu na temelju zadnjeg tečaja prije dana depozita;
            b) za dužničke vrijednosne papire koji nisu uvršteni na uređeno tržište na temelju nominalnog iznosa kapitala duga;
            c) za jedinice investicijskog društva s promjenjivim brojem jedinica na temelju zadnje vrijednosti imovine izračunate prije dana depozita;
            d) u ostalim slučajevima, na temelju knjigovodstvene vrijednosti vrijednosnih papira, ne uključujući kamate, na dan depozita, koju računa onaj koji vrši pretvorbu vrijednosnih papira.
            Kad je vrijednost vrijednosnih papira koje treba pretvoriti izražena u stranoj valuti, ona se mijenja u euro prema prodajnom tečaju na dan depozita.“
            13. Članak 170. Zakonika propisuje:
            „Porez plaćaju:
            1° stručni posrednici kad imatelj upiše vrijednosne papire na donositelja nakon što su deponirani;
            2° društva izdavatelji kad su vrijednosni papiri deponirani radi njihove pretvorbe u vrijednosne papire na ime.“
            Glavni postupak i prethodno pitanje
            14. I. Gielen je zajedno sa svoje dvoje djece vlasnica vrijednosnih papira na donositelja koje su izdala dva dionička društva sa sjedištem u Belgiji. Ona je 21. prosinca 2011., na temelju Zakona od 14. prosinca 2005. o ukidanju vrijednosnih papira, pretvorila te vrijednosne papire na donositelja u vrijednosne papire na ime, ali pretvorbu nije bilo moguće izvršiti prije stupanja na snagu poreza od 1. siječnja 2012. uvedenog Zakonom od 28. prosinca 2011. o različitim odredbama.
            15. I. Gielen je podnijela Grondwettelijk Hofu tužbu za ukidanje odredaba kojima je taj porez uveden zbog kršenja, , članka 5. stavka 2. Direktive 2008/7. Ona smatra da je pretvorba vrijednosnih papira na donositelja, s obzirom na to da je obvezna, dio „čitavih transakcija“ prikupljanja kapitala i stoga ne može biti obuhvaćena nikakvim neizravnim porezom.
            16. Belgijska vlada smatra da cilj poreza nije utjecati na dobrovoljne gospodarske i financijske transakcije koje se tiču dionica ili dužničkih vrijednosnih papira, nego potaknuti društva da se pridržavaju ranijih odredaba o „sprečavanju zlouporaba“. Prema tome, to nije obuhvaćeno područjem primjene članka 5. stavka 2. Direktive 2008/7 koje se, prema njezinom mišljenju, odnosi na transakcije izvršene na primarnom tržištu. Ona smatra da se ta direktiva tiče izdavanja odnosno uvrštavanja na tržište novih vrijednosnih papira, a ne njihove pretvorbe. Pretvorba iz zakona od 14. prosinca 2005. o ukidanju ne izvršava se ni na primarnom ni na sekundarnom tržištu i nema veze s prikupljanjem kapitala.
            17. S obzirom na sudsku praksu Suda, a osobito na presude FECSA i ACESA (C‑31/97 i C‑32/97, EU:C:1998:508) kao i Komisija/Belgija (C‑415/02, EU:C:2004:450), Grondwettelijk Hof se pita treba li se, uzimajući u obzir obvezu pretvorbe najkasnije do 31. prosinca 2013., porez smatrati neizravnim porezom u smislu članka 5. stavka 2. Direktive 2008/7.
            18. U tim je okolnostima Grondwettelijk Hof odlučio prekinuti postupak i Sudu postaviti sljedeće prethodno pitanje:
            „Treba li se članak 5. stavak 2. Direktive 2008/7 tumačiti na način da se protivi oporezivanju zakonski nametnute pretvorbe vrijednosnih papira na donositelja u vrijednosne papire na ime ili nematerijalizirane vrijednosne papire te, ako je odgovor na to pitanje potvrdan, je li takav porez opravdan na temelju članka 6. [te direktive]?“
            Prethodno pitanje
            19. Sud koji je uputio zahtjev tim pitanjem pita treba li se članak 5. stavak 2. Direktive 2008/7 tumačiti na način da se protivi oporezivanju pretvorbe vrijednosnih papira na donositelja u vrijednosne papire na ime ili nematerijalizirane vrijednosne papire poput onih u glavnom postupku, te ako je odgovor na to pitanje potvrdan, je li takav porez opravdan na temelju članka 6. nave dene direktive.
            20. Najprije valja podsjetiti da je, kako proizlazi iz preambule Direktive 69/335, koju je od 1. siječnja 2009. zamijenila Direktiva 2008/7, njezin cilj potaknuti slobodni kretanje kapitala koji se smatra bitnom pretpostavkom za stvaranje gospodarske unije s obilježjima sličnima onima unutarnjeg tržišta. Što se tiče poreza na prikupljanje kapitala, ostvarivanje tog cilja pretpostavlja ukidanje neizravnih poreza koji su dotad bili na snazi u državama članicama, i njihovo nadomještanje porezom koji se na unutarnjem tržištu naplaćuje samo jednom i to u jednakoj visini u svim državama članicama (vidjeti presude HSBC Holdings i Vidacos Nominees, C‑569/07, EU:C:2009:594, t. 28.).
            21. S tim u vezi članak 5. stavak 1. Direktive 2008/7 zabranjuje svaki oblik neizravnog poreza, između ostalog, na ulaganja kapitala. Usto članak 5. stavak 2. točka (a) i (b) te direktive zabranjuje državama članicama da podvrgnu neizravnom porezu u bilo kojem obliku, kao prvo, stvaranje, izdavanje, uvrštavanje u kotaciju na burzi, plasiranje dionica na tržište ili trgovanje s dionicama, udjelima ili drugim vrijednosnim papirima iste vrste ili potvrdama koje predstavljaju te vrijednosne papire, bez obzira na to tko ih je izdao, te, kao drugo, primjerice zajmove, uključujući vladine obveznice, koje su prikupljene izdavanjem zadužnica ili drugih prenosivih vrijednosnih papira, bez obzira na to tko ih je izdao, te sve formalnosti koje su za to vezane.
            22. U vezi s člankom 11. točkom (b) Direktive 69/335, čiji je sadržaj preuzet u članku 5. stavku 2. točki (b) Direktive 2008/7, Sud je u presudama FECSA i ACESA (EU:C:1998:508, t. 18.) pojasnio da bi, unatoč tome što takva odredba ne spominje izričito vraćanje zadužnice, zabraniti obračunavanje poreza pri izdavanju zadužnica a dopustiti obračunavanje pri vraćanju takvih zajmova, imalo za učinak, suprotno cilju te direktive, oporezivanje zajma kao čitave transakcije za prikupljanje kapitala.
            23. Također, Sud je u presudi Komisija/Belgija (EU:C:2004:450, t. 32.) presudio da iako članak 11. točka (a) Direktive 69/335, čiji je sadržaj istovjetan sadržaju članka 5. stavka 2. točke (a) Direktive 2008/7, izričito ne spominje prvo stjecanje dionica ili predaju vrijednosnih papira na donositelja, ostaje činjenica da bi dopuštanje oporezivanja prvotnog stjecanja novih izdanih vrijednosnih papira ili oporezivanje predaje iz ruke u ruku pri njihovom izdavanju u stvarnosti predstavljalo oporezivanje samog izdavanja tog vrijednosnog papira kao sastavnog dijela čitave transakcije glede prikupljanja kapitala.
            24. Stoga iz sudske prakse Suda u vezi s odredbama članka 11. Direktive 69/335 te, osobito, iz presuda FECSA i ACESA (EU:C:1998:508) kao i Komisija/Belgija (EU:C:2004:450) proizlazi da se, sukladno ciljevima navedene direktive, zabrana oporezivanja transakcije prikupljanja kapitala također primjenjuje i na transakcije koje nisu izričito obuhvaćene tom zabranom jer bi takvo oporezivanje predstavljalo ponovno oporezivanje transakcije koja je sastavni dio čitave transakcije glede prikupljanja kapitala. Takvo tumačenje može se prenijeti na članak 5. stavak 2. Direktive 2008/7 koja preuzima sadržaj članka 11. Direktive 69/335.
            25. U ovom slučaju, iako je u ovom slučaju točno, kako navodi belgijska vlada, da članak 5. stavak 2. točka (a) Direktive 2008/7 ne spominje izričito pretvorbu dionica na donositelja, ipak je pretvorba dionica na donositelja u nematerijalizirane vrijednosne papire ili u vrijednosne papire na ime, koja je postala obveznom Zakonom od 14. prosinca 2005. o ukidanju vrijednosnih papira na donositelja, obuhvaćena izdavanjem dionica u smislu članka 5. stavka 2. točke (a) Direktive 2008/7.
            26. Prema tome, propisujući porez na takvu pretvorbu članak 167. Zakonika, zapravo nameće oporezivanje samog izdavanja vrijednosnog papira kao sastavnog dijela čitave transakcije glede prikupljanja kapitala, što dovodi u pitanje korisni učinak članka 5. stavka 2. točke (a) direktive (vidjeti u tom smislu presude FECSA i ACESA, EU:C:1998:508, t. 18. i 19., kao i Komisija/Belgija, EU:C:2004:450, t. 32. i 33.).
            27. Iz toga slijedi da se članak 5. stavak 2. točka (a) Direktive 2008/7 treba tumačiti na način da se zabrana podvrgavanja izdavanja dionica neizravnom porezu, u bilo kojem obliku, protivi porezu na pretvorbu već izdanih dionica na donositelja u nematerijalizirane vrijednosne papire ili u vrijednosne papire na ime poput one u glavnom postupku.
            28. Što se tiče pitanja može li se takav porez opravdati člankom 6. stavkom 1. Direktive 2008/7 koji državama članicama omogućava da ubiru porez na prijenos vrijednosnih papira, Sud je već ranije imao priliku pojasniti da je članak 12. Direktive 69/335, čiji je sadržaj istovjetan sadržaju članka 6. Direktive 2008/7, odstupanje od načelne zabrane poreza s istim svojstvima kao i porez na kapital (presuda Grillo Star Fallimento, C 443/09, EU:C:2012:213, t. 28.).
            29. Takva odredba, koja se kao iznimka od pravila o neoporezivanju, treba tumačiti striktno, ne može se primijeniti u slučaju poreza na pretvorbu dionica na donositelja kao što je ona u glavnom postupku.
            30. Naime, u okviru te pretvorbe dionice na donositelja pretvaraju se u nematerijalizirane vrijednosne papire ili u vrijednosne papire na ime a da pritom nema prijenosa prava s prvog imatelja na drugog imatelja.
            31. U svjetlu prethodno navedenog, na postavljeno pitanje valja odgovoriti da se članak 5. stavak 2. Direktive 2008/7 protivi oporezivanju pretvorbe vrijednosnih papira na donositelja u vrijednosne papire na ime ili nematerijalizirane vrijednosne papire poput one u glavnom postupku. Takav porez ne može se opravdati na temelju članka 6. navedene direktive.
            Troškovi
            32. Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

            Operativni dio
            Slijedom navedenoga, Sud (peto vijeće) odlučuje:
            Članak 5. stavak 2. Direktive Vijeća 2008/7/EZ od 12. veljače 2008. o neizravnim porezima na prikupljanje kapitala treba se tumačiti na način da se protivi oporezivanju pretvorbe vrijednosnih papira na donositelja u vrijednosne papire na ime ili nematerijalizirane vrijednosne papire poput one u glavnom postupku. Takav porez ne može se opravdati na temelju članka 6. navedene direktive.


title: Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 3. ožujka 2015. (objavljeno u ulomcima).#Schmidt Spiele GmbH protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Prijava figurativnih žigova Zajednice koji prikazuju društvene igre na ploči – Apsolutni razlog za odbijanje – Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Spojeni predmeti T‑492/13 i T‑493/13.

text:
      PRESUDA OPĆEG SUDA (prvo vijeće)
   3. ožujka 2015. (
         *1
      )
   „Žig Zajednice — Prijava figurativnih žigova Zajednice koji prikazuju društvene igre na ploči — Apsolutni razlog za odbijanje — Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009“
   U spojenim predmetima T‑492/13 i T‑493/13,

      Schmidt Spiele GmbH, sa sjedištem u Berlinu (Njemačka), koje zastupa T. Sommer, avocat,
   tužitelj,
   protiv

      Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM), koji zastupa A. Schifko, u svojstvu agenta,
   tuženika,
   povodom tužbe podnesene protiv odluka prvog žalbenog vijeća OHIM‑a od 3. srpnja 2013. (predmeti R 1767/2012 1 i R 1768/2012 1), koje se odnose na prijave za registraciju figurativnih žigova Zajednice koji prikazuju društvene igre na ploči kao žigova Zajednice,
   OPĆI SUD (prvo vijeće),
   u sastavu: H. Kanninen, predsjednik, I. Pelikánová (izvjestiteljica) i M. E. Buttigieg, suci,
   tajnik: E. Coulon,
   uzimajući u obzir tužbe predanu tajništvu Općeg suda 13. rujna 2013.,
   uzimajući u obzir odgovor na tužbu podnesen tajništvu Općeg suda 29. studenoga 2013.,
   uzimajući u obzir odluku od 9. siječnja 2014. kojom se uskraćuje odobrenje za podnošenje replike,
   uzimajući u obzir rješenje od 11. studenoga 2013. o spajanju predmeta T‑492/13 i T‑493/13 za potrebe pisanog dijela postupka, usmenog dijela postupka i presude,
   uzimajući u obzir da stranke nisu podnijele zahtjev za zakazivanje rasprave u roku od mjesec dana od dostave obavijesti o zatvaranju pisanog dijela postupka i da je stoga odlučeno, na temelju izvještaja suca izvjestitelja, u skladu s člankom 135.a Poslovnika Općeg suda, da se odluka donese bez usmenog dijela postupka,
   donosi sljedeću

      Presudu (
         1
      )

      [omissis]

      Tužbeni zahtjevi stranaka

            6

            Tužitelj zahtijeva od Općeg suda da:

                     —

                     poništi pobijane odluke;

                     —

                     naloži OHIM‑u snošenje troškova.

            7

            OHIM zahtijeva od Općeg suda da:

                     —

                     odbije tužbe;

                     —

                     naloži tužitelju snošenje troškova.

      O pravu

      Nepostojanje zahtjeva za zakazivanje rasprave

            8

            Na temelju članka 135.a Poslovnika Općeg suda, nakon podnošenja podnesaka predviđenih u članku 135. stavku 1. i, ovisno o slučaju, u članku 135. stavcima 2. i 3., Opći sud na temelju izvještaja suca izvjestitelja, nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika i stranke, može odlučiti o tužbi bez provođenja usmenog dijela postupka, osim ako jedna od stranaka ne podnese zahtjev u kojem iznosi razloge zbog kojih želi biti saslušana. Taj se zahtjev podnosi u roku od mjesec dana od kad je stranka obaviještena o zatvaranju pisanog dijela postupka.

            9

            Tužitelj je u tužbama zatražio od Općeg suda da zakaže raspravu, uzimajući u obzir osobito novo pitanje može li igra na ploči biti registrirana kao žig. No, s obzirom na odredbe članka 135.a Poslovnika, taj se zahtjev zbog preuranjenosti ne može uzeti u obzir.

            10

            Štoviše, iz teksta i strukture navedenog članka proizlazi da se podnošenje zahtjeva za održavanje rasprave, kao i ispitivanje korisnosti takve rasprave od strane Općeg suda, mogu obaviti tek kada, nakon zatvaranja pisanog dijela postupka, stranke i Opći sud raspolažu svim elementima spisa i argumentacijom svih stranaka na temelju kojih mogu odlučiti bi li ono bilo korisno. Usto, podnošenje zahtjeva za održavanje rasprave prije obavijesti o zatvaranju pisanog dijela postupka ne može se opravdati razlozima ekonomičnosti postupka jer, u skladu s člankom 135.a Poslovnika, Opći sud može, u svakom slučaju, nakon zatvaranja pisanog dijela postupka odlučiti bez provođenja usmenog dijela postupka tek nakon što je strankama dao mogućnost da primijene tu odredbu.

            11

            Naposljetku, treba napomenuti da je, dopisom od 13. siječnja 2014. kojim se tužitelj obavještava o odbijanju njegova zahtjeva za podnošenje replike i zaključenju pisanog dijela postupka, tajništvo Općeg suda skrenulo pozornost na odredbe članka 135.a Poslovnika i napomenulo da je rok za podnošenje takvog zahtjeva tekao samo jednom, i to počevši od navedene obavijesti. Međutim, tužitelj nije podnio novi zahtjev za zakazivanje rasprave u roku od mjesec dana, predviđenom tom odredbom.

            12

            U tim je okolnostima Opći sud odlučio, primjenom članka 135.a Poslovnika, da će odluku donijeti bez provođenja usmenog dijela postupka.

               [omissis]

            Slijedom navedenoga,
            OPĆI SUD (prvo vijeće)
            proglašava i presuđuje:

                        1.

                        Poništavaju se odluke prvog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) od 3. srpnja 2013. (predmeti R 1767/2012‑1 i R 1768/2012‑1), u dijelu u kojem je njima odbijena tužba Schmidt Spielea GmbH za proizvode i usluge koji nisu „računala“, „(programi) računalnih igara; programi videoigara snimljeni na uloške, diskete, CD‑ROM, kasete, vrpce i minidiskove“, „informatički programi [snimljeni]; računalni programi [za skidanje]; informatički programi [snimljeni]“, iz razreda 9., „proizvodi od papira i kartona (sadržani u razredu 16.); tiskanice u boji“, iz razreda 16., „igre [uključujući i elektroničke igre i videoigre] osim perifernih uređaja za vanjske zaslone ili monitore“, „igraće karte“, „društvene igre“; karte“, „prijenosni uređaji za elektroničke igre“, „društvene igre“ i „videoigre kao periferni uređaji za vanjske zaslone ili monitore“ iz razreda 28. i „razonoda“, „organizacija i vođenje zabavnih događanja“ i „usluge u području slobodnog vremena“ iz razreda 41.

                        2.

                        U preostalom dijelu tužbe se odbijaju.

                        3.

                        Schmidt Spieleu nalaže se snošenje polovice troškova OHIM‑a kao i polovice vlastitih troškova. OHIM‑u se nalaže snošenje polovice troškova Schmidt Spielea kao i polovice vlastitih troškova.

                        Kanninen

                        Pelikánová

                        Buttigieg

                  Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 3. ožujka 2015.
                  Potpisi

         (
         *1
      )	Jezik postupka: njemački
   (
         1
      )	Prikazane su samo točke ove presude čije objavljivanje Opći sud smatra korisnim.


Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 16. prosinca 2015.#Japan Airlines Co. Ltd, prije Japan Airlines International Co. Ltd protiv Europske komisije.#Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Europsko tržište zračnog prijevoza tereta – Sporazumi i usklađena djelovanja u odnosu na više elemenata cijena usluga zračnog prijevoza tereta (uvođenje dodatka za gorivo i dodatka za sigurnost, odbijanje plaćanje provizije na dodatke) – Članak 101. UFEU-a, članak 53. Sporazuma o EGP-u i članak 8. Sporazuma o zračnom prometu između Zajednice i Švicarske – Obveza obrazlaganja.#Predmet T-36/11.


Presuda Općeg suda (prvo vijeće) 02. ožujka 2012.#Nizozemska Kraljevina i ING Groep NV protiv Europska komisija.#Predmeti T-29/10 i T-33/10.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 26. svibnja 2005.#Ministero della Salute protiv Coordinamento delle associazioni per la difesa dell'ambiente e dei diritti degli utenti e dei consumatori (Codacons) i Federconsumatori.#Zahtjev za prethodnu odluku: Consiglio di Stato - Italija.#Predmet C-132/03.


Presuda Općeg suda (drugo prošireno vijeće) od 23. studenog 2011. # Jose Maria Sison protiv Vijeća Europske unije. # Predmet T-341/07.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 4. prosinca 2008. # Komisija Europskih zajednica protiv Helenske Republike. # Povreda obveze države članice - Direktiva 92/51/EEZ. # Predmet C-84/07.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 9. prosinca 2004.#Viktor Hlozek protiv Roche Austria Gesellschaft mbH.#Zahtjev za prethodnu odluku: Oberster Gerichtshof - Austrija.#Socijalna politika - Naknada.#Predmet C-19/02.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 15. srpnja 2004.#Syndicat professionnel coordination des pêcheurs de l'étang de Berre et de la région protiv Électricité de France (EDF).#Zahtjev za prethodnu odluku: Cour de cassation - Francuska.#Izravni učinak.#Predmet C-213/03.


Presuda Suda (veliko vijeće) od 2. prosinca 2009.#Aventis Pasteur SA protiv OB.#Zahtjev za prethodnu odluku: House of Lords - Ujedinjena Kraljevina.#Direktiva 85/374/EEZ - Članci 3. i 11.#Predmet C-358/08.


Presuda Općeg suda (četvrto vijeće) od 29. travnja 2015.#Chair Entertainment Group LLC protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni).#Žig Zajednice – Postupak povodom prigovora – Prijava verbalnog žiga Zajednice SHADOW COMPLEX – Raniji verbalni žig Zajednice BusinessShadow – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009.#Predmet T-717/13.