title: Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 20. rujna 2017.#Jordi Nogues, SL protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije BADTORO – Raniji verbalni žigovi Europske unije i nacionalni figurativni žig TORO – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Sličnost znakova – Sličnost proizvoda i usluga – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-350/13.

text:
         PRESUDA OPĆEG SUDA (sedmo vijeće)
      20. rujna 2017. (
            *1
         )
      „Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije BADTORO – Raniji verbalni žigovi Europske unije i nacionalni figurativni žig TORO – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Sličnost znakova – Sličnost proizvoda i usluga – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009”
      U predmetu T‑350/13,

         Jordi Nogues, SL, sa sjedištem u Barceloni (Španjolska), koji zastupaju J. Fernández Castellanos, M. J. Sanmartín Sanmartín i E. López Parés, odvjetnici,
      tužitelj,
      protiv

         Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), koji su zastupali V. Melgar i J. Crespo Carrillo, a zatim J. Crespo Carillo, u svojstvu agenata,
      tuženika,
      druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO‑a, intervenijent pred Općim sudom,

         Grupo Osborne, SA, sa sjedištem u El Puertu de Santa María (Španjolska), koji zastupa J. M. Iglesias Monravá, odvjetnik,
      povodom tužbe podnesene protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO‑a od 16. travnja 2013. (predmet R 1446/2012‑2), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Grupo Osborne i Jordi Nogues,
      OPĆI SUD (sedmo vijeće),
      u sastavu: M. van der Woude, predsjednik, I. Ulloa Rubio i A. Marcoulli (izvjestiteljica), suci,
      tajnik: J. Palacio González, glavni administrator,
      uzimajući u obzir tužbu podnesenu tajništvu Općeg suda 2. srpnja 2013.,
      uzimajući u obzir EUIPO‑ov odgovor na tužbu podnesen tajništvu Općeg suda 24. rujna 2013.,
      uzimajući u obzir intervenijentov odgovor na tužbu podnesen tajništvu Općeg suda 7. listopada 2013.,
      uzimajući u obzir rješenje o prekidu postupka od 18. prosinca 2013.,
      uzimajući u obzir dopis Općeg suda od 1. ožujka 2016. kojim su stranke bile obaviještene da se Opći sud upoznao s odlukom suda za žigove Europske unije br. 1 u Alicanteu (Španjolska) i da je pisana faza postupka okončana,
      uzimajući u obzir zahtjev za spajanje, na temelju članka 50. stavka 1. Poslovnika Općeg suda, ovog predmeta s predmetom T‑386/15 i očitovanja stranaka u tom pogledu,
      uzimajući u obzir odluku od 13. svibnja 2016. kojom se odbija spajanje ovog predmeta s predmetom T‑386/15,
      nakon rasprave održane 15. prosinca 2016.,
      uzimajući u obzir rješenje od 15. veljače 2017. o ponovnom otvaranju usmenog djela postupka,
      uzimajući u obzir očitovanja EUIPO‑a i intervenijenta podnesena tajništvu Općeg suda 1. i 6. ožujka 2017.,
      donosi sljedeću

         Presudu

         Okolnosti spora

               1

               Dana 1. prosinca 2010. tužitelj Jordi Nogues, SL podnio je prijavu za registraciju žiga Europske unije Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) u skladu s Uredbom Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Europske unije (SL 2009., L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.).

               2

               Prijava za registraciju žiga podnesena je za sljedeći figurativni znak:

               3

               Proizvodi i usluge za koje je zatražena registracija pripadaju razredima 25., 34. i 35. u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen, te za svaki od tih razreda odgovaraju sljedećem opisu:

                        –

                        razred 25.: „Odjeća, obuća, pokrivala za glavu”;

                        –

                        razred 34.: „Duhan; pribor za pušače; šibice”;

                        –

                        razred 35.: „Usluge uvoza; izvoz; trgovačko zastupanje; prodaja u trgovini i putem globalne računalne mreže pisaćeg pribora i potrepština, tekstilne robe, pribora i posuda za kućanstvo i kuhinju, ukrasnih predmeta, artikala za uporabu s duhanom i poklona; oglašavanje; vođenje komercijalnih poslova;komercijalna administracija; uredski poslovi.”

               4

               Prijava žiga Europske unije objavljena je u Glasniku žigova Zajednice br. 9/2011 od 14. siječnja 2011.

               5

               Dana 12. travnja 2011. intervenijent, društvo Grupo Osborne, SA, podnio je na temelju članka 41. Uredbe br. 207/2009 prigovor protiv registracije žiga prijavljenog za proizvode i usluge iz točke 3. ove presude.

               6

               Prigovor se temeljio na sljedećim ranijim žigovima:

                        –

                        raniji španjolski figurativni žig, prijavljen 15. srpnja 2010. i registriran 13. prosinca 2010. pod brojem 2939631, koji označava „upaljače za cigarete i artikle za uporabu s duhanom”, obuhvaćene razredom 34., prikazan u nastavku:

                        –

                        raniji verbalni žig Europske unije TORO, prijavljen 13. rujna 2002. i registriran 5. kolovoza 2010. pod brojem 2844264, koji označava „odjeću, cipele, pokrivala za glavu, pojaseve”, obuhvaćene razredom 25.;

                        –

                        raniji verbalni žig Europske unije TORO, prijavljen 23. lipnja 2000. i registriran 3. siječnja 2007. pod brojem 1722362, koji označava „usluge oglašavanja, vođenje komercijalnih poslova, komercijalnu administraciju, uredski posao, maloprodaju prehrambenih proizvoda i pića, pri čemu nijedna od tih usluga i/ili proizvoda ne dolazi niti je povezana s bikovima”, obuhvaćene razredom 35.;

                        –

                        raniji španjolski verbalni žig EL TORO, prijavljen 17. lipnja 1998. i registriran 8. listopada 2003. pod brojem 2169043, koji označava „konfekcijsku odjeću za muškarce, žene ili djecu i cipele (osim ortopedskih cipela); pokrivala za glavu; obuhvaćene razredom 25.;

                        –

                        raniji španjolski figurativni žig, prijavljen 16. ožujka 2010. i registriran 22. lipnja 2010. pod brojem 2919417, koji označava usluge „maloprodaje u trgovinama i putem interneta raznih artikala”, obuhvaćene razredom 35., prikazan u nastavku:

               7

               Razlog iznesen u prilog prigovoru bio je postojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu iz članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.

               8

               Odjel za prigovore 7. lipnja 2012. prihvatio je prigovor u cijelosti. Zaključio je da postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu za skupinu proizvoda na koje se odnosi prijavljeni žig s obzirom na ranije verbalne žigove Europske unije br. 2844264 i 1722362 i raniji španjolski figurativni žig br. 2939631.

               9

               Tužitelj je 1. kolovoza 2012. EUIPO‑u podnio žalbu protiv odluke Odjela za prigovore, na temelju članaka 58. do 64. Uredbe br. 207/2009.

               10

               Odlukom od 16. travnja 2013. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) drugo žalbeno vijeće EUIPO‑a odbilo je tužiteljevu žalbu. Osobito je smatralo da su proizvodi na koje se odnose suprotstavljeni znakovi djelomično istovjetni, a djelomično slični. Osim toga, s obzirom na uobičajeni razlikovni karakter ranijih žigova, iako više registriranih španjolskih žigova sadržava riječ „toro”, na važnost zajedničkog elementa „toro”, koji opravdava postojanje fonetskih, konceptualnih i u manjoj mjeri vizualnih sličnosti, te u nedostatku u svakom slučaju utvrđenog mirnog supostojanja suprotstavljenih znakova na španjolskom tržištu, zaključilo je da postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.

         Zahtjevi stranaka

               11

               Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                        –

                        poništi pobijanu odluku;

                        –

                        naloži EUIPO‑u snošenje troškova.

               12

               EUIPO i intervenijent od Općeg suda zahtijevaju da:

                        –

                        odbije tužbu;

                        –

                        naloži tužitelju snošenje troškova.

         Pravo

               13

               U prilog tužbi tužitelj navodi samo jedan tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009. Prema njegovu mišljenju, žalbeno vijeće pogrešno je ocijenilo da postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu između suprotstavljenih znakova.

            Uvodna očitovanja

               14

               Na temelju članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, na temelju prigovora nositelja ranijeg žiga, žig za koji je podnesena prijava za registraciju neće se registrirati ako zbog njegove istovjetnosti ili sličnosti s ranijim žigom i istovjetnosti ili sličnosti proizvoda ili usluga obuhvaćenih tim žigovima postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu na državnom području na kojem je zaštićen raniji žig. Vjerojatnost dovođenja u zabludu uključuje vjerojatnost dovođenja u svezu s ranijim žigom. Osim toga, u skladu s člankom 8. stavkom 2. točkom (a) podtočkom ii. Uredbe br. 207/2009, pojam ranijih žigova treba razumjeti kao žigove registrirane u državi članici s datumom prijave za registraciju koji prethodi datumu prijave za registraciju žiga Europske unije.

               15

               Prema ustaljenoj sudskoj praksi, vjerojatnost dovođenja u zabludu predstavlja vjerojatnost da javnost može vjerovati da predmetni proizvodi ili usluge potječu iz istog poduzeća ili gospodarski povezanih poduzeća. Prema toj istoj sudskoj praksi, vjerojatnost dovođenja u zabludu treba ocijeniti općenito, prema percepciji koju mjerodavna javnost ima o predmetnim znakovima i proizvodima ili uslugama te uzimajući u obzir sve relevantne elemente u tom slučaju, osobito međuovisnost sličnosti znakova i sličnosti obilježenih proizvoda ili usluga (vidjeti presudu od 9. srpnja 2003., Laboratorios RTB/OHIM – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T‑162/01, EU:T:2003:199, t. 30. do 33. i navedenu sudsku praksu).

               16

               U svrhu primjene odredbi članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, vjerojatnost dovođenja u zabludu istodobno pretpostavlja istovjetnost ili sličnost suprotstavljenih žigova te istovjetnost ili sličnost proizvoda ili usluga koje oni obilježavaju. Radi se o kumulativnim uvjetima (vidjeti presudu od 22. siječnja 2009., Commercy/OHIM – easyGroup IP Licensing (easyHotel), T‑316/07, EU:T:2009:14, t. 42. i navedenu sudsku praksu).

               17

               Prema sudskoj praksi, u okviru opće procjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu valja uzeti u obzir prosječnog potrošača odnosne kategorije proizvoda koji je uobičajeno obaviješten, razumno pažljiv i oprezan. Također treba uzeti u obzir činjenicu da razina pažnje prosječnog potrošača može varirati s obzirom na kategoriju predmetnih proizvoda ili usluga (vidjeti presudu od 13. veljače 2007., Mundipharma/OHIM – Altana Pharma (RESPICUR), T‑256/04, EU:T:2007:46, t. 42. i navedenu sudsku praksu).

               18

               Osim toga, kad se zaštita ranijeg žiga odnosi na cijelu Europsku uniju, treba uzeti u obzir percepciju suprotstavljenih žigova koju na tom području imaju potrošači proizvoda ili usluga o kojima je riječ. Međutim, valja podsjetiti da je, kako bi se odbila registracija žiga Europske unije, dovoljno da relativni razlog za odbijanje u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 postoji u dijelu Unije (vidjeti u tom smislu presudu od 14. prosinca 2006., Mast‑Jägermeister/OHIM – Licorera Zacapaneca (VENADO u okviru i dr.), T‑81/03, T‑82/03 i T‑103/03, EU:T:2006:397, t. 76. i navedenu sudsku praksu).

               19

               U ovom slučaju, kada je riječ o definiciji mjerodavne javnosti, žalbeno je vijeće smatralo da su proizvodi koji su obuhvaćeni razredima 25. i 34. namijenjeni širokoj javnosti i da su usluge koje ulaze u razred 35. namijenjene kako širokoj tako i specijaliziranoj javnosti. Iz toga je zaključilo da postojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu treba ocijeniti uzimajući u obzir percepciju znakova prosječnog potrošača koji pripada kako širokoj tako i specijaliziranoj javnosti, osobito španjolskog potrošača, s obzirom na to da se prigovor temelji osobito na španjolskim žigovima.

               20

               To određivanje mjerodavne javnosti, koje, uostalom, tužitelj nije osporio, mora biti potvrđeno zbog istih razloga kao što su oni iz pobijane odluke.

               21

               Kada je riječ o usporedbi proizvoda i usluga koje označavaju suprotstavljeni znakovi, stranke se s pravom slažu kada zaključuju da su proizvodi i usluge iz razreda 25. i 35. istovjetni, a da su proizvodi iz razreda 34. istovjetni odnosno slični.

               22

               U svjetlu tih razmatranja u odnosu na ocjenu žalbenog vijeća u pobijanoj odluci valja ispitati tužiteljevu argumentaciju koja se temelji na povredi članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.

            Sličnost suprotstavljenih znakova

               23

               Iz sudske prakse proizlazi da se opća procjena vjerojatnosti dovođenja u zabludu, u dijelu koji se odnosi na vizualnu, fonetsku ili koncepcijsku sličnost suprotstavljenih znakova, treba temeljiti na dojmu koji proizvodi cjelina, vodeći računa osobito o njihovim razlikovnim i dominantnim elementima. Percepcija žigova koju ima prosječan potrošač predmetnih proizvoda ili usluga ima odlučujuću ulogu u sveobuhvatnoj procjeni navedene vjerojatnosti. U tom pogledu prosječan potrošač redovito percipira žig kao cjelinu i ne ispituje njegove različite detalje (vidjeti presudu od 12. lipnja 2007., OHIM/Shaker, C‑334/05 P, EU:C:2007:333, t. 35. i navedenu sudsku praksu).

               24

               Uostalom, ocjena sličnosti između dvaju žigova ne može se ograničiti na uzimanje u obzir samo jednog sastavnog dijela složenog žiga i njegove usporedbe s drugim žigom. Naprotiv, usporedba se treba provesti ispitivanjem suprotstavljenih žigova kao cjeline, što ne isključuje mogućnost da dojmom koji je cjelina proizvela u pamćenju mjerodavne javnosti može pod određenim okolnostima prevladati jedan ili više njegovih elemenata (vidjeti presudu od 12. lipnja 2007., OHIM/Shaker, C‑334/05 P,EU:C:2007:333, t. 41. i navedenu sudsku praksu). Ocjena sličnosti moći će se provesti isključivo na osnovi dominantnog elementa samo ako su svi ostali sastavni dijelovi žiga zanemarivi. Takav bi slučaj bio kada bi taj sastavni dio mogao sam prevladavati u slici tog žiga koju mjerodavna javnost pamti, tako da su svi ostali sastavni dijelovi zanemarivi u cjelokupnom dojmu koji on ostavlja (vidjeti u tom smislu presudu od 20. rujna 2007., Nestlé/OHIM, C‑193/06 P, neobjavljenu, EU:C:2007:539, t. 43.).

               25

               U ovom slučaju žalbeno je vijeće zaključilo da postoji opći dojam sličnosti suprotstavljenih znakova zbog njihove verbalne i konceptualne podudarnosti, odnosno zbog prisutnosti pojma „toro”, koji je lako prepoznatljiv u sklopu prijavljenog žiga i koji, kao prvo, čini jedinu sastavnicu ranijeg verbalnog žiga Europske unije i jedini verbalni element ranijeg španjolskog figurativnog žiga, kao drugo, ima razlikovni karakter i, kao treće, nema sporedni značaj u prijavljenom žigu. Kada je riječ o ranijim čisto verbalnim žigovima, žalbeno je vijeće smatralo da je sličnost pojačana činjenicom da pojam „toro” ima samostalan razlikovni položaj u sklopu prijavljenog žiga.

         Razlikovni i dominantni elementi suprotstavljenih znakova

               26

               U ovom slučaju osobito iz točaka 31., 32. i 42. pobijane odluke proizlazi da, prema žalbenom vijeću, nijedan od elemenata koji čini prijavljeni žig ne dominira njegovim vizualnim dojmom, dok ranijim španjolskim figurativnim žigom dominira verbalni element „toro”. Kao što je to rečeno u točki 25. supra, žalbeno vijeće također je smatralo da verbalni element „toro” zauzima samostalan razlikovni položaj u sklopu prijavljenog žiga.

               27

               Tužitelj prigovara žalbenom vijeću da je provelo fragmentiranu i neopravdanu usporedbu suprotstavljenih znakova. Time je iskrivilo „idejnu cjelinu” prijavljenog žiga, pogrešno smatrajući da nijedan element ne dominira njegovim vizualnim dojmom i da pojam „toro” nema sporedan značaj, iako se taj pojam pojavljuje na kraju znaka i prethodi mu znatno veći originalni grafički element čija se važnost ne može podcijeniti. Također navodi da je žalbeno vijeće pogrešno primijenilo sudsku praksu proizišlu iz presude od 6. listopada 2005., Medion (C‑120/04, EU:C:2005:594), iako su okolnosti slučaja bitno drugačije, osobito jer se pojam „toro” ne pojavljuje samostalno u prijavljenom žigu. Time je žalbeno vijeće povrijedilo načelo usporedbe prema cjelokupnom dojmu.

               28

               EUIPO i intervenijent osporavaju tu argumentaciju.

               29

               Kao prvo, valja podsjetiti da – iako, kada se žig sastoji od verbalnih i figurativnih elemenata, prvi su načelno razlikovni u većoj mjeri od drugih jer će se prosječan potrošač lakše pozivati na predmetne proizvode navodeći ime žiga nego opisujući njegov figurativni element – iz toga ne slijedi da verbalne elemente žiga treba smatrati više razlikovnima od figurativnih. Naime, u slučaju složenog žiga figurativni element može imati istu važnost kao i verbalni (presuda od 6. listopada 2015., Monster Energy/OHIM – Balaguer (icexpresso + energy coffee), T‑61/14, neobjavljena, EU:T:2015:750, t. 37.). Stoga valja ispitati bitne kvalitete figurativnog elementa i one verbalnog elementa osporenog žiga kao i njihove odnosne položaje, kako bi se utvrdila dominantna sastavnica (vidjeti u tom smislu presudu od 16. siječnja 2008., Inter‑Ikea/OHIM – Waibel (idea), T‑112/06, neobjavljenu, EU:T:2008:10, t. 49.).

               30

               U ovom slučaju figurativni element prijavljenog žiga je izmišljeni crtež koji predstavlja bika s velikim rogovima nezadovoljnog pogleda. U tom pogledu njegova istaknuta veličina u sklopu prijavljenog žiga znatno nadilazi veličinu verbalnog elementa. Kao drugo, figurativni element nalazi se iznad verbalnoga. Kao treće, nacrtani bik je masivan, crn i posebno originalan. U tim okolnostima treba smatrati da su maštovitost i veličina figurativnog elementa takve da mogu odvratiti pozornost mjerodavne javnosti od verbalnog elementa koji se nalazi ispod. Stoga tužitelj opravdano iznosi da je žalbeno vijeće u točki 31. pobijane odluke pogrešno smatralo da nijedan od kombiniranih elemenata prijavljenog žiga ne dominira vizualnim dojmom. Posljedično, verbalni element prijavljenog žiga, uključujući pojam „toro”, zauzima sporedan položaj u prijavljenom žigu.

               31

               Međutim, kao što je to iznijelo žalbeno vijeće u točki 31. pobijane odluke, verbalni element izražen je tiskanim slovima. Unatoč znatnoj veličini figurativnog elementa, verbalni element jasno je vidljiv. U tim okolnostima dominantna narav figurativnog elementa prijavljenog žiga ne može učiniti zanemarivim verbalni element „badtoro” u cjelokupnom dojmu žiga (vidjeti po analogiji presude od 8. rujna 2010., Kido/OHIM – Amberes (SCORPIONEXO), T‑152/08, neobjavljenu, EU:T:2010:357, t. 66. i od 23. travnja 2015., Iglotex/OHIM – Iglo Foods Group (IGLOTEX), T‑282/13, neobjavljenu, EU:T:2015:226, t. 53. i 54.).

               32

               Kao drugo, kada je riječ o primjeni žalbenog vijeća presude od 6. listopada 2005., Medion (C‑120/04, EU:C:2005:594), valja podsjetiti da se prema sudskoj praksi koja je proizišla iz te presude zajednički element suprotstavljenih žigova, čak i ako se ne može smatrati da dominira ukupnim dojmom, mora uzeti u obzir u ocjeni njihove sličnosti, s obzirom na to da sam po sebi čini raniji žig i zadržava samostalan razlikovni položaj u složenom žigu koji čini osobito taj element i za koji je podnesena prijava za registraciju. Naime, u slučaju da zajednički element zadržava samostalan razlikovni položaj u složenom žigu, ukupan dojam koji ostavlja taj znak može navesti javnost da vjeruje da predmetni proizvodi ili usluge potječu barem od gospodarski povezanih poduzetnika, a u tom slučaju treba uzeti u obzir vjerojatnost dovođenja u zabludu (presuda od 22. listopada 2015., BGW, C‑20/14, EU:C:2015:714, t. 38.).

               33

               Ispitivanjem postojanja samostalnog razlikovnog položaja jednog od elemenata složenog znaka tako se želi odrediti one od navedenih elemenata koje će percipirati mjerodavna javnost (vidjeti presudu od 28. siječnja 2016., Novomatic/OHIM – Simba Toys (African SIMBA), T‑687/14, neobjavljenu, EU:T:2016:37, t. 135. i navedenu sudsku praksu).

               34

               U tom pogledu Sud je pojasnio da element složenog znaka ne zadržava takav samostalan razlikovni položaj ako taj element s jednim ili nekoliko drugih elemenata znaka zajedno čini cjelinu koja ima drukčije značenje u odnosu na značenje navedenih elemenata zasebno (presuda od 8. svibnja 2014., Bimbo/OHIM, C‑591/12 P, EU:C:2014:305, t. 25.).

               35

               Valja također reći da, iako prosječan potrošač obično žig percipira kao cjelinu i ne provodi ispitivanje njegovih različitih detalja, ostaje činjenica da, percipirajući verbalni znak, on će ga rastaviti na verbalne elemente koji za njega imaju konkretno značenje ili koji su slični riječima koje poznaje (vidjeti u tom smislu presude od 13. veljače 2007., RESPICUR, T‑256/04, EU:T:2007:46, t. 57. i od 13. veljače 2008., Sanofi‑Aventis/OHIM – GD Searle (ATURION), T‑146/06, neobjavljenu, EU:T:2008:33, t. 58.).

               36

               U ovom slučaju, kao što je to žalbeno vijeće iznijelo u točki 35. pobijane odluke, javnost španjolskog govornog područja kao i dio javnosti Unije koji razumije značenje riječi „toro” identificirat će taj pojam u sklopu verbalnog elementa. No taj pojam jedina je sastavnica ili jedini verbalni element ranijih suprotstavljenih žigova.

               37

               U tom pogledu treba najprije podsjetiti da verbalni element prijavljenog žiga, suprotno zaključcima žalbenog vijeća, zauzima sporedan položaj u znaku.

               38

               Nadalje treba primijetiti da se pojam „toro” nalazi na kraju znaka i da mu prethodi pojam „bad”. U vezi s tim može se podsjetiti da potrošač obično daje veću važnost početku riječi (vidjeti u tom smislu presude od 17. ožujka 2004., El Corte Inglés/OHIM – González Cabello i Iberia Líneas Aéreas de España (MUNDICOR), T‑183/02 i T‑184/02, EU:T:2004:79, t. 81. i od 16. ožujka 2005., L’Oréal/OHIM – Revlon (FLEXI AIR), T‑112/03, EU:T:2005:102, t. 64. i 65.).

               39

               Osim toga, prijavljeni žig sastoji se od jednog jedinog verbalnog elementa, odnosno pojma „badtoro”, stvorenog spajanjem pojmova „bad” i „toro”. Činjenica da nije bilo razdvajanja između dvaju pojmova pojačava jedinstvenu percepciju verbalnog elementa koji će barem dio javnosti španjolskog govornog područja i javnosti koja razumije pojam „toro” shvatiti kao „zločesti ili loš bik” (vidjeti po analogiji presudu od 29. rujna 2011., Procter & Gamble Manufacturing Cologne/OHIM – Natura Cosméticos (NATURAVIVA), T‑107/10, neobjavljenu, EU:T:2011:551, t. 34.). U tom smislu verbalni element upućuje upravo na izmišljeni crtež bika koji će, s obzirom na dominantnost u sklopu prijavljenog žiga i njegovu jedinstvenost, kako je naznačeno u točki 30. supra, doista biti element koji će mjerodavna javnost imati tendenciju prepoznati i sačuvati u pamćenju, više nego samu životinju. Slijedi da će verbalni element „badtoro” biti razmotren zajedno s figurativnim elementom, s obzirom na to da cjelina čini logičnu jedinicu koja se udaljava od samog naziva životinje izraženog u ranijim žigovima.

               40

               Posljedično, s obzirom na to da se podsjeća da potrošač obično percipira žig kao cjelinu i ne upušta se u ispitivanje njegovih različitih pojedinosti, valja smatrati da potonji općenito neće samostalno percipirati niti zapamtiti riječ „toro” u sklopu prijavljenog žiga, bez njegove dovoljne privlačnosti (vidjeti po analogiji presudu od 24. svibnja 2012., Grupo Osborne/OHIM – Industria Licorera Quezalteca (TORO XL), T‑169/10, neobjavljenu, EU:T:2012:261, t. 42.). Slijedi da tužitelj osnovano iznosi da je žalbeno vijeće pogrešno smatralo da pojam „toro” zadržava samostalan razlikovni položaj u sklopu prijavljenog žiga.

               41

               Sličnost suprotstavljenih znakova valja ocijeniti s obzirom na ta razmatranja.

         Vizualna sličnost

               42

               Tužitelj iznosi da, protivno zaključcima žalbenog vijeća, suprotstavljeni znakovi nisu vizualno slični.

               43

               EUIPO i intervenijent osporavaju tužiteljeve tvrdnje.

               44

               U ovom slučaju žalbeno je vijeće smatralo da zbog podudarnosti verbalnog elementa „toro” suprotstavljeni znakovi imaju određeni stupanj sličnosti, iako nizak s obzirom na prisutnost u prijavljenom žigu verbalnog elementa „bad” koji se nalazi ispred verbalnog elementa „toro” te postojanje razlika između njihovih figurativnih elemenata odnosno nepostojanje figurativnog elementa u ranijim žigovima.

               45

               U tom pogledu valja podsjetiti da je žalbeno vijeće pošlo od pogrešne premise da pojam „toro” nema sporedan položaj. U tom kontekstu dalo je posebnu važnost podudarnosti pojma „toro” u suprotstavljenim znakovima a da nije prethodno razmotrilo može li mjerodavna javnost zapamtiti samostalno pojam „toro” u sklopu prijavljenog žiga.

               46

               No, iako je suprotstavljenim znakovima zajednički pojam „toro”, u mnogočemu se razlikuju. Tako u pogledu ranijih verbalnih žigova Europske unije TORO prijavljeni žig ima vrlo različitu strukturu. Naime, sadržava dominantan figurativni element koji predstavlja izmišljenog i originalnog bika ispod kojeg stoji verbalni element koji se sastoji od riječi „toro” kojoj prethodi skupina slova „bad”, a čija cjelina tvori jedinstveni verbalni element.

               47

               U usporedbi s ranijim španjolskim figurativnim žigom, struktura prijavljenog žiga također ima znatne razlike, s obzirom na to da se prvi sastoji od figurativnog elementa i dominantnog verbalnog elementa koji se nalazi sa strane. Naprotiv, prijavljeni žig sastoji se od dominantnog figurativnog elementa i sporednog verbalnog elementa koji se nalazi ispod. Nadalje, iako dva figurativna elementa predstavljaju bika, oni su sadržajno različiti. Naime, raniji španjolski žig predstavlja crni obris bika, klasičan i cjelovit, iz profila. Naprotiv, figurativni element prijavljenog žiga je izmišljen, gledan sprijeda, crne boje. Ima tri kopita, rogove i istaknute oči bijele boje. Konačno, suprotstavljeni znakovi djelomično se razlikuju u verbalnom elementu.

               48

               U tim okolnostima činjenica da raniji žigovi i prijavljeni žig sadržavaju riječ „toro” ima slab utjecaj u njihovoj usporedbi kao cjeline, dok, kao što je to istaknuto u točki 40. supra, taj pojam ne zadržava samostalan razlikovni položaj u sklopu prijavljenog žiga, protivno zaključcima žalbenog vijeća. U tom pogledu valja istaknuti da vizualni dojam dvaju žigova koji dijele isti element može biti različit, osobito kada se usporedba odnosi, s jedne strane, na verbalni žig, poput ranijih žigova Europske unije, i, s druge strane, složeni žig, poput prijavljenog žiga, koji se sastoji od snažnog figurativnog elementa i djelomično različitog verbalnog elementa, a koji nudi različit vizualni dojam samog elementa „toro” (vidjeti u tom smislu presude od 8. prosinca 2011., Aktieselskabet af 21. november 2001/OHIM – Parfums Givenchy (only givenchy), T‑586/10, neobjavljenu, EU:T:2011:722, t. 33. i od 17. svibnja 2013., Rocket Dog Brands/OHIM – Julius‑K9 (JULIUS K9), T‑231/12, neobjavljenu, EU:T:2013:264, t. 34.).

               49

               U tim okolnostima – s obzirom na razlike u detaljima iznesene ranije između suprotstavljenih znakova i s obzirom na značaj njihovih odnosnih elemenata i nedostatak samostalnog razlikovnog položaja pojma „toro” – valja smatrati da oni u cijelosti imaju u najboljem slučaju vrlo nizak stupanj vizualne sličnosti.

         Fonetska sličnost

               50

               Tužitelj navodi da je, s obzirom na postojanje pojma „bad” ispred pojma „toro”, žalbeno vijeće pogrešno smatralo da su suprotstavljeni znakovi fonetski slični. Ističe da ti pojmovi sadržavaju niz različitih slova, da njihova struktura ima različit ritam i niz različitih glasova i da pojam „badtoro” španjolskim potrošačima zvuči strano i novo.

               51

               EUIPO i intervenijent osporavaju tu argumentaciju.

               52

               O tome valja reći da se suprotstavljeni znakovi razlikuju s fonetskog stajališta u dodatnom slogu „bad”, ali su im zajednička dva sloga, „to” i „ro”. U tom kontekstu niz slova „d” i „t”, koji je stran španjolskoj javnosti, nije dovoljan da se izbjegne da fonetski dojam cjeline suprotstavljenih znakova, s obzirom na slaganje pojma „toro”, ima odnos sličnosti srednjeg stupnja, kako je to pravilno ocijenilo žalbeno vijeće.

         Konceptualna sličnost

               53

               Na konceptualnom planu tužitelj prigovara žalbenom vijeću da nije uzelo u obzir činjenicu da je prijavljeni žig, za razliku od ranijih žigova za koje se pojam „toro” odnosio na životinju, prenosio „kompleksnu” ideju, uključujući maskotu koja se obraća javnosti univerzalnom porukom izazova i pobune kao i njezino ime koje se sastoji od neologizma „badtoro”. Prema tužitelju, pojmovi „bad” i „toro” su, dakle, nerazdvojivi.

               54

               EUIPO i intervenijent osporavaju tužiteljeve argumente.

               55

               Uvodno valja podsjetiti da, u skladu sa sudskom praksom, konceptualna sličnost proizlazi iz činjenice da se dva žiga koriste slikama podudarnog semantičkog sadržaja (presude od 11. studenoga 1997., SABEL, C‑251/95, EU:C:1997:528, t. 24. i od 21. travnja 2010., Peek & Cloppenburg i van Graaf/OHIM – Queen Sirikit Institute of Sericulture (Thai Silk), T‑361/08, EU:T:2010:152, t. 63.).

               56

               U ovom slučaju iz pobijane odluke proizlazi da se žalbeno vijeće poglavito temeljilo na tome da u suprotstavljenim znakovima postoji pojam „toro”. Naime, smatralo je da su ti znakovi zbog tog razloga djelomično istovjetni na konceptualnom planu za javnost koja razumije značenje riječi „toro”, neovisno o tome razumije li pojam „bad”. Podredno je iznijelo da se prijavljeni žig također podudara s ranijim španjolskim figurativnim žigom zbog svojeg grafičkog motiva koji predstavlja bika. Žalbeno je vijeće zaključilo da su za javnost koja razumije značenje pojma „toro” suprotstavljeni znakovi vrlo slični. Naprotiv, žalbeno je vijeće smatralo da javnost koja ne razumije riječ „toro” ne percipira suprotstavljene znakove kao slične, odnosno da ih percipira kao različite ako razumije značenje riječi „bad”.

               57

               Najprije treba podsjetiti da se ti zaključci temelje na pogrešnoj premisi da pojam „toro” nije sporedan u prijavljenom žigu. Okolnost da je žalbeno vijeće smatralo da će javnost koja ne razumije pojam „toro” prijavljeni žig i raniji španjolski figurativni žig percipirati kao da nisu slični, iako svaki sadržava prikaz bika, ističe posebnu važnost danu podudarnosti pojma „toro” u dvama znakovima.

               58

               U tom kontekstu najprije valja istaknuti, poput žalbenog vijeća, da za javnost koja ne razumije značenje pojma „toro” prijavljeni žig nema nikakvu konceptualnu sličnost s ranijim verbalnim žigovima Europske unije TORO.

               59

               U pogledu španjolske javnosti ili javnosti koja razumije značenje riječi „toro”, kako je bilo navedeno u točki 36. supra, ona će utvrditi verbalni element prijavljenog žiga kao sastavljen, s jedne strane, od pojma ili niza slova „bad” i, s druge strane, od pojma „toro”, odnosno točnog naziva životinje na španjolskom. Tako će taj potonji pojam javnost percipirati kao upućivanje na navedenu životinju i, ovisno o slučaju, prikazanu u ranijim žigovima, što može približiti suprotstavljene znakove s konceptualnog stajališta.

               60

               Međutim, iako to opće upućivanje na koncept bika proizlazi iz suprotstavljenih znakova, bik prikazan u prijavljenom žigu više sliči, kao što to navodi tužitelj, maskoti ili liku koji je različit od životinje jednostavno spomenute ili prikazane u ranijim žigovima. Stoga je, za razliku od naziva „toro” i klasičnog obrisa bika prikazanog u ranijem figurativnom žigu, bik u prijavljenom žigu humaniziran, osobito u očima, koje, kako to ističe tužitelj, izražavaju zločest ili nepovjerljiv stav. Nadalje, životinja je prikazana na vrlo maštovit način, s nerazmjerno velikim rogovima i samo tri kopita. S obzirom na izraz tako prikazanog bika, verbalni element „badtoro” mogao bi se shvatiti kao ime tog lika.

               61

               U tim okolnostima, valja smatrati da, uzevši kao cjelinu, figurativni i verbalni element prijavljenog žiga izražavaju koncept koji se udaljava od klasičnog koncepta bika kao životinje. Stoga valja relativizirati konceptualnu sličnost između suprotstavljenih znakova, pri čemu je treba smatrati u najboljem slučaju kao srednju, a ne kao veliku, kako je to pogrešno smatralo žalbeno vijeće.

               62

               Iz svega što prethodi proizlazi da je žalbeno vijeće svoju analizu sličnosti suprotstavljenih znakova temeljilo na pogrešnom utvrđenju nedominantnosti figurativnog elementa, precjenjujući utjecaj na javnost pojma „toro” u dvama znakovima. U tom kontekstu – s obzirom na činjenicu, s jedne strane, da je figurativni element, zbog svoje dominantnosti i jedinstvenosti, element koji će privući pažnju mjerodavne javnosti i, s druge strane, da pojam „toro” ne zadržava samostalan razlikovni položaj u sklopu prijavljenog žiga – valja zaključiti da suprotstavljeni znakovi imaju vrlo nizak stupanj vizualne sličnosti, srednji stupanj fonetske sličnosti i određeni stupanj konceptualne sličnosti. Posljedično, stupanj opće sličnosti između predmetnih znakova je nizak (vidjeti po analogiji presudu od 17. veljače 2011., Annco/OHIM – Freche et fils (ANN TAYLOR LOFT), T‑385/09, EU:T:2011:49, t. 38.).

               63

               Stoga je žalbeno vijeće pogrešno smatralo da su suprotstavljeni znakovi općenito slični.

         Vjerojatnost dovođenja u zabludu

               64

               Valja podsjetiti da postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu kada su stupanj sličnosti predmetnih žigova i stupanj sličnosti proizvoda ili usluga obilježenih tim žigom dovoljno visoki (presude od 23. listopada 2002., Matratzen Concord/OHIM – Hukla Germany (MATRATZEN), T‑6/01, EU:T:2002:261, t. 45. i od 11. siječnja 2013., Kokomarina/OHIM – Euro Shoe Group (interdit de me gronder IDMG), T‑568/11, neobjavljena, EU:T:2013:5, t. 48.).

               65

               Također treba podsjetiti da prema sudskoj praksi prosječan potrošač dotične kategorije proizvoda rijetko ima mogućnost izravno usporediti različite žigove, nego se treba pouzdati u nesavršenu sliku koju je zapamtio (presuda od 22. lipnja 1999., Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, EU:C:1999:323, t. 26.).

               66

               U ovom slučaju tužitelj osporava zaključke žalbenog vijeća u pogledu postojanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu ističući da je propustilo uzeti u obzir ublaženu razlikovnu narav ranijih žigova, dok pojam „toro” upućuje na tako prikazanu životinju, osobito u Španjolskoj, gdje je bik nacionalni simbol koji ne može biti predmet isključivog prava dodijeljenog samo jednom subjektu. Žalbeno vijeće osim toga nije uzelo u obzir „visoko razlikovnu svojstvenu” narav prijavljenog žiga, uzevši u obzir njegovu originalnost i činjenicu koja se može okvalificirati notornom da su takav grafički prikaz kao i ime lika koje je izmislio tužitelj predmet zaštite intelektualnog prava. Nadalje, nije uzelo u obzir notorne potrošačke navike mjerodavne javnosti. Konačno, tužitelj se poziva na presude koje su donijeli španjolski sudovi za žigove Europske unije, na posljednjem mjestu presudu koju je 18. siječnja 2017. donio Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska).

               67

               U tom pogledu žalbeno je vijeće u točki 57. pobijane odluke smatralo da je – s obzirom na opći dojam sličnosti suprotstavljenih znakova i identiteta proizvoda i usluga obilježenih tim znakovima i s obzirom na načelo međuovisnosti između elemenata vjerojatnosti dovođenja u zabludu – vjerojatnost dovođenja u zabludu, uključujući vjerojatnost dovođenja u svezu, neizbježna.

               68

               U tom pogledu valja podsjetiti da su predmetni proizvodi i usluge bilo istovjetni bilo slični, ali, suprotno zaključcima žalbenog vijeća, suprotstavljeni znakovi imaju tek nizak stupanj opće sličnosti.

               69

               U okviru opće ocjene suprotstavljenih znakova, vizualne, fonetske i konceptualne razlike koje postoje među njima – a koje proizlaze iz dominantnosti i maštovitosti prikazanog bika i pojma „bad” koji prethodi pojmu „toro” u prijavljenom žigu kao i logičke cjeline koja proizlazi iz verbalnih i figurativnih elemenata zamišljenih zajedno – dovoljne su kako bi se smatralo da ih, u prisutnosti navedenih znakova, mjerodavna javnost neće dovesti u vezu, iako se ni dominantni figurativni element ni verbalni element prijavljenog žiga ne podudaraju s jedinim elementom ili jednim od elemenata ranijih žigova. U tim okolnostima, unatoč istovjetnosti ili sličnosti predmetnih proizvoda i usluga, malo je vjerojatno da će oni pod prijavljenim žigom u očima potrošača dolaziti od poduzeća koje je nositelj ranijih žigova ili poduzeća koje je s njim gospodarski povezano (vidjeti u tom smislu i po analogiji presudu od 18. prosinca 2008., Torres/OHIM – Bodegas Peñalba López (Torre Albéniz), T‑287/06, EU:T:2008:602, t. 74.).

               70

               Posljedično, a da nije potrebno izjasniti se o drugim argumentima koje je iznio tužitelj, valja prihvatiti razlog koji se temelji na tome da je, priznajući postojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu između suprotstavljenih znakova, EUIPO povrijedio odredbe članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 i stoga poništiti pobijanu odluku.

         Troškovi

               71

               Sukladno članku 134. stavku 1. Poslovnika Općeg suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.

               72

               U ovom slučaju, s obzirom na to da EUIPO nije uspio u svojem tužbenom zahtjevu, a da tužitelj nije podnio zahtjev da intervenijent snosi troškove, EUIPO‑u valja naložiti da snosi vlastite troškove kao i tužiteljeve troškove, sukladno tužiteljevu zahtjevu.

               73

               Nadalje, intervenijent, koji nije uspio u tužbenom zahtjevu, snosit će vlastite troškove.

               Slijedom navedenoga,
               OPĆI SUD (sedmo vijeće)
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Poništava se odluka drugog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 16. travnja 2013. (predmet R 1446/2012‑2).

                           2.

                           Tužitelj će snositi vlastite troškove kao i troškove društva Jordi Nogues, SL.

                           3.

                           Društvo Grupo Osborne, SA snosit će vlastite troškove.

                           Van der Woude

                           Ulloa Rubio

                           Marcoulli

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 20. rujna 2017.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: španjolski


Presuda Prvostupanjskog suda (treće vijeće) od 30. rujna 2003.#Cableuropa SA i dr. protiv Komisije Europskih zajednica.#Tržišno natjecanje.#Spojeni predmeti T-346/02 i T-347/02.


Presuda Općeg suda (treće vijeće) od 16. listopada 2013. # Vivendi protiv Europske komisije. # Predmet T-432/10.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 9. studenog 1993. # Birds Eye Walls Ltd. protiv Friedel M. Roberts. # Zahtjev za prethodnu odluku: Court of Appeal (England) - Ujedinjena Kraljevina. # Predmet C-132/92.


Presuda Prvostupanjskog suda (peto vijeće) od 17. prosinca 2008. # HEG Ltd i Graphite India Ltd protiv Vijeća Europske unije. # Jednako postupanje. # Predmet T-462/04.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 16. rujna 2013.#Kraljevina Nizozemska protiv Europske komisije.#EFSJP – Odjeljak „Jamstvo“ – Troškovi isključeni iz financiranja – Voće i povrće – Isključivanje financiranja troškova tiskanja na pakiranje – Nepoštivanje kriterija priznavanja jedne organizacije proizvođača – Isključivanje troškova svih članova predmetne organizacije proizvođača – Proporcionalnost.#Predmet T-343/11.


Presuda Suda (peto vijeće) od 4. ožujka 2004.#Peter Haackert protiv Pensionsversicherungsanstalt der Angestellten.#Zahtjev za prethodnu odluku: Oberster Gerichtshof - Austrija.#Socijalna sigurnost.#Predmet C-303/02.


Presuda Općeg suda (peto vijeće) od 12. prosinca 2013.#ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias protiv Europske komisije.#Arbitražna klauzula – Šesti okvirni program za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (2002. – 2006.) – Ugovor koji se odnosi na projekt Persona – Suspenzija plaćanja – Nepravilnosti utvrđene tijekom revizija koje se odnose na druge projekte – Zatezne kamate.#Predmet T-118/12.


Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 18. ožujka 2016.#Petrus Kerstens protiv Europske komisije.#Javna služba – Dužnosnici – Obveze – Akti protivni dostojanstvu javne službe – Širenje kleveta o drugom dužnosniku – Članak 12. Pravilnika o osoblju – Stegovni postupak – Istraga u obliku ispitivanja činjenica – Ukor – Članak 9. stavak 1. točka (b) Priloga IX. Pravilniku o osoblju – Opće provedbene odredbe – Postupovna nepravilnost – Posljedice nepravilnosti.#Predmet F-23/15.


Presuda Suda od 5. listopada 1999. # Leathertex Divisione Sintetici SpA protiv Bodetex BVBA. # Zahtjev za prethodnu odluku: Hof van Cassatie - Belgija. # Bruxelleska konvencija. # Predmet C-420/97.


title: Presuda Suda (peto vijeće) od 25. lipnja 2015.#VAS „Ceļu satiksmes drošības direkcija“ i Latvijas Republikas Satiksmes ministrija protiv Kasparsa Nīmanisa.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Administratīvā apgabaltiesa.#Zahtjev za prethodnu odluku – Prijevoz – Vozačka dozvola – Produljenje države članice koja ju je izdala – Zahtjev boravišta na području te države članice – Prijava boravišta.#Predmet C-664/13.

text:
         PRESUDA SUDA (peto vijeće)
      25. lipnja 2015. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Prijevoz — Vozačka dozvola — Produljenje od strane države članice koja ju je izdala — Zahtjev boravišta na području te države članice — Prijava boravišta“
      U predmetu C‑664/13,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Administratīvā apgabaltiesa (Latvija), odlukom od 5. prosinca 2013., koju je Sud zaprimio 13. prosinca 2013., u postupku

         VAS „Ceļu satiksmes drošības direkcija“,

         Latvijas Republikas Satiksmes ministrija

      protiv

         Kasparsa Nīmanisa,

      SUD (peto vijeće),
      u sastavu: T. von Danwitz, predsjednik vijeća, C. Vajda, A. Rosas (izvjestitelj), E. Juhász i D. Šváby, suci,
      nezavisna odvjetnica: E. Sharpston,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za latvijsku vladu, I. Kalniņš i L. Skolmeistare, u svojstvu agenata,

               —

               za estonsku vladu, N. Grünberg, u svojstvu agenta,

               —

               za Europsku komisiju, N. Yerrell i E. Kalniņš, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez njezina mišljenja
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 12. Direktive 2006/126/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o vozačkim dozvolama (SL L 403, str. 18. i ispravak u SL 2009., L 19, str. 67.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 8., str. 107.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između, s jedne strane, VAS „Ceļu satiksmes drošības direkcija“ (Uprave za sigurnost prometa na cestama, u daljnjem tekstu: CSDD) i Latvijas Republikas Satiksmes ministrija (Ministarstva prometa Republike Latvije) te, s druge strane, K. Nīmanisa zbog odbijanja produljenja vozačke dozvole dotičnoj osobi.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               U skladu s uvodnom izjavom 2. Direktive 2006/126:
               „Propisi o vozačkim dozvolama bitan su dio zajedničke prometne politike, doprinose poboljšanju sigurnosti prometa na cestama i omogućavaju slobodno kretanje osoba koje namjeravaju steći boravište u državi članici koja nije država koja je dozvolu izdala […]“

               4

               Prema uvodnoj izjavi 8. te direktive, radi sigurnosti prometa na cestama potrebno je utvrditi minimalne zahtjeve za izdavanje vozačke dozvole.

               5

               Uvodna izjava 15. navedene direktive propisuje:
               „Radi sigurnosti prometa na cestama, države članice moraju imati mogućnost primjene svojih nacionalnih propisa o oduzimanju, privremenom oduzimanju, produljenju i poništenju vozačkih dozvola svim imateljima dozvola koji imaju uobičajeno boravište na njihovom državnom području.“

               6

               U skladu s člankom 2. stavkom 1. Direktive 2006/126 „[d]ržave članice uzajamno priznaju vozačke dozvole koje su izdale.“

               7

               Članak 7. te direktive određuje:
               „1.   Vozačke dozvole izdaju se samo sljedećim kandidatima:

                        (a)

                        koji su položili ispit vještina i ponašanja i teorijski ispit te koji su zadovoljili zdravstvene standarde, u skladu s odredbama priloga II. i III.;

                  [...]

                        (e)

                        koji imaju uobičajeno boravište na području države članice koja izdaje dozvolu ili mogu dokazati da tamo studiraju najmanje šest mjeseci.

                  [...]
               3.   Uvjeti za produljenje vozačkih dozvola po isteku razdoblja njihove valjanosti su:
               [...]

                        (b)

                        uobičajeno boravište na području države članice koja izdaje dozvolu ili dokaz da podnositelj zahtjeva tamo studira najmanje šest mjeseci.

                  [...]
               5.   [...] Ne dovodeći u pitanje odredbe članka 2., država članica koja izdaje dozvolu postupit će s dužnom pažnjom kako bi osigurala da osoba ispunjava zahtjeve navedene u stavku 1. ovog članka te će, ako utvrdi da je dozvola bila izdana iako zahtjevi nisu bili ispunjeni, primijeniti nacionalne propise o ukidanju ili oduzimanju prava na upravljanje vozilom.“

               8

               Članak 12. Direktive 2006/126 predviđa:
               „U smislu ove Direktive, ,uobičajeno boravište' znači mjesto gdje osoba obično živi, to jest najmanje 185 dana u kalendarskoj godini, radi osobnih i poslovnih veza ili, u slučaju osobe bez poslovnih veza, radi osobnih veza koje pokazuju čvrstu povezanost između te osobe i mjesta gdje živi.
               Međutim, uobičajenim boravištem osobe čije se poslovne veze nalaze u mjestu različitom od mjesta njezinih osobnih veza i koja stoga naizmjence živi u različitim mjestima u dvije države članice ili više njih smatra se mjestom njezinih osobnih veza, pod uvjetom da se ta osoba ondje redovito vraća. Ovaj drugi uvjet ne mora biti zadovoljen ako osoba živi u državi članici radi izvršenja zadatka određenog trajanja. Pohađanje sveučilišta ili škole ne podrazumijeva promjenu uobičajenog boravišta.“

         Latvijsko pravo

               9

               Članak 22. stavak 1. točka 1. Zakona o cestovnom prometu (Ceļu satiksmes likums), u verziji koja je na snazi od 1. siječnja 2013., predviđa da se pravo upravljanja vozilima i vozačka dozvola mogu dodijeliti osobi koja je navršila zakonom određenu dob i čije se uobičajeno boravište nalazi u Latviji ili koja može dokazati da studira u Latviji najmanje šest mjeseci.

               10

               Ta odredba propisuje:
               „[...] U smislu ove odredbe, uobičajeno boravište osobe nalazi se u Latviji ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:

                        a)

                        zbog osobnih (koje pokazuju uske veze između te osobe i Latvije) i profesionalnih veza mjesto boravišta osobe i prijavljeno prebivalište u trajanju od najmanje 185 dana u kalendarskoj godini nalaze se u Latviji;

                        b)

                        osoba nema profesionalne veze, ali zbog osobnih veza (koje pokazuju uske veze između te osobe i Latvije) mjesto boravišta osobe i prijavljeno prebivalište nalaze se u Latviji;

                        c)

                        osoba boravi u inozemstvu zbog profesionalnih razloga, ali zbog osobnih veza (koje pokazuju uske veze između te osobe i Latvije) vraća se i redovito živi u Latviji te je njezino prijavljeno prebivalište u Latviji;

                        d)

                        prijavljeno prebivalište osobe nalazi se u Latviji, ali njezino boravište je u inozemstvu zbog školovanja.“

               11

               U skladu s člankom 109. Zakona o prijavi prebivališta (Dzīvesvietas deklarēšanas likums), cilj zakona jest osigurati da svaka osoba bude dostupna u svrhu pravnih odnosa s državom i mjesnom upravom.

               12

               Članak 2. tog zakona određuje da on utvrđuje obvezu osoba da prijave svoje prebivalište i predviđa opseg podataka koje treba prijaviti kao i postupak prijave. Sukladno tom članku, predmetni zakon primjenjuje se na osobe koje imaju prebivalište u Latviji. Osim toga, prijava prebivališta sama po sebi ne stvara obveze građanskog prava.

               13

               U skladu s člankom 3. istog zakona, prebivalište je svako mjesto (s adresom) povezano s nekretninom koje je osoba slobodno izabrala, u kojem se nastanila s izričitom ili implicitnom namjerom da ondje živi, u kojem je njezino boravište pravno osnovano i koje ta osoba priznaje kao mjesto gdje je ona dostupna u svrhu pravnih odnosa s državom i mjesnom upravom. Nadalje, taj članak predviđa da je osoba pravno ovlaštena nastaniti se u određenoj nekretnini ako posjeduje nekretninu, ako je sklopljen ugovor o zakupu ili najmu navedene nekretnine ili je stekla pravo korištenja iste nekretnine brakom, krvnim srodstvom, tazbinskim srodstvom ili na temelju druge pravne ili ugovorne osnove.

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               14

               Vozačka dozvola izdana je K. Nīmanisu u Latviji 13. prosinca 2000. dok se prijavljeno prebivalište dotične osobe nalazilo u toj državi članici. Rok valjanosti te vozačke dozvole određen je na 10 godina, sukladno pravilima utvrđenima latvijskim zakonodavstvom.

               15

               Prema podacima registra stanovništva, K. Nīmanis više nema prijavljeno prebivalište u Latviji od veljače 2002. Međutim, dotična osoba smatra da ima pravo ishoditi produljenje vozačke dozvole u toj državi članici zbog toga što u njoj ima prijavljeno boravište.

               16

               U svrhu ishođenja produljenja K. Nīmanis obratio se CSDD‑u koji je prilikom ispitivanja podataka navedenog registra utvrdio da K. Nīmanis nema prijavljeno prebivalište u Latviji.

               17

               Dana 30. prosinca 2010. CSDD je donio odluku o odbijanju pružanja usluge zbog toga što je, u svrhu njezina ishođenja, K. Nīmanis trebao boraviti u Latviji više od 185 dana i prijaviti svoje prebivalište sukladno postupku predviđenom latvijskim zakonodavstvom.

               18

               Nakon što je ispitala žalbu koju je podnio K. Nīmanis, Latvijas Republikas Satiksmes ministrija utvrdila je odlukom od 3. veljače 2011. da je ta odluka CSDD‑a u skladu s odredbama članka 22. Zakona o cestovnom prometu.

               19

               K. Nīmanis podnio je Administratīvā rajona tiesa (Okružnom upravnom sudu) tužbu za donošenje povoljnog upravnog akta, odnosno produljenje svoje vozačke dozvole.

               20

               Odlukom Administratīvā apgabaltiesa (Regionalnog upravnog suda) od 3. lipnja 2011. donesene su privremene mjere koje obvezuju CSDD da produlji vozačku dozvolu K. Nīmanisa.

               21

               Odlukom od 3. travnja 2012. Administratīvā rajona tiesa priznala je da, sukladno zakonodavstvu na snazi, CSDD nema pravo pozivati se na zahtjev prijavljenog prebivališta zbog toga što na dan odbijanja produljenja vozačke dozvole K. Nīmanisa latvijsko zakonodavstvo nije posebno propisivalo da je za ishođenje produljenja vozačke dozvole u toj državi članici nužno da dotična osoba ima prijavljeno prebivalište u Latviji.

               22

               Taj je sud također smatrao neutemeljenom odluku Latvijas Republikas Satiksmes ministrija prema kojoj samo prijavljeno prebivalište može biti dokaz da dotična osoba ima uobičajeno boravište u Latviji ili da boravi u toj državi članici tijekom više od 185 dana u kalendarskoj godini. Te činjenice mogu se također dokazati drugim elementima, a ne samo informacijama iz registra stanovništva u pogledu prijavljenog prebivališta dotične osobe.

               23

               Sud koji je uputio zahtjev pojašnjava da Administratīvā rajona tiesa ni u kojem slučaju nije utvrdila da je u predmetnom slučaju državljanstvo K. Nīmanisa bilo osporeno niti da su bili predočeni drugi dokazi prema kojima potonji nije imao uobičajeno boravište u Latviji ili boravište u toj državi članici manje od 185 dana u kalendarskoj godini.

               24

               CSDD podnio je žalbu protiv odluke Administratīvā rajona tiesa pred sudom koji je uputio zahtjev pozivajući se osobito na sljedeće argumente.

               25

               Direktiva 2006/126 predviđa pravne propise primjenjive na cijelom području država članica Unije s ciljem uspostavljanja jedinstvenog postupka i ujednačenih kriterija u svrhu izdavanja vozačke dozvole kao i osiguranja da se, s jedne strane, ne zloupotrijebi mogućnost dobivanja vozačke dozvole u drugoj državi članici ako ju zbog određenih okolnosti nije moguće dobiti u državi članici boravišta i, s druge strane, da je mjesto prebivališta samo jedan od kriterija za izdavanje vozačke dozvole. CSDD dodaje da ako K. Nīmanis želi ishoditi produljenje svoje vozačke dozvole u državi članici koja nije Republika Latvija, taj će se kriterij provjeriti i u toj državi članici. U svrhu izdavanja vozačke dozvole državljanima druge države članice, CSDD također primjenjuje kriterije određene Zakonom o cestovnom prometu i provedbene odredbe koje je usvojilo Vijeće ministara. Tako, pod pretpostavkom da dotična osoba nije prijavila da je njezino prebivalište u Latviji i da se nikakva informacija o tome ne nalazi u registru stanovništva, izdavanje vozačke dozvole se odbija.

               26

               Nadalje, prijava prebivališta nije obična formalnost s obzirom na to da je ona također bitna za druga pitanja.

               27

               Latvijas Republikas Satiksmes ministrija pridružila se CSDD‑u u okviru žalbe podnesene protiv odluke Administratīvā rajona tiesa.

               28

               Sud koji je uputio zahtjev pojašnjava da, sukladno sudskoj praksi latvijskih sudova, za ocjenu zahtjeva za donošenje povoljnog upravnog akta sudac treba ispitati ima li, u okolnostima predmeta koji se pred njim vodi, tužitelj pravo na izdavanje takvog akta. Nadalje, predmet treba, prema toj sudskoj praksi, ocijeniti sukladno činjeničnim i pravnim okolnostima utvrđenima u trenutku njegova ispitivanja. Sudac ne može donijeti odluku kojom primjenom zakonodavnih odredbi koje više nisu na snazi nameće obvezu nadležnim tijelima.

               29

               Za odlučivanje o zahtjevu za donošenje povoljnog upravnog akta, odnosno, u ovom slučaju, produljenje vozačke dozvole, sud koji je uputio zahtjev treba uzeti u obzir, sukladno toj sudskoj praksi, pravni okvir na snazi u trenutku donošenja te odluke.

               30

               Sud koji je uputio zahtjev tvrdi da je odredba članka 22. Zakona o cestovnom prijevozu, koja predviđa uvjet prema kojemu je za izdavanje vozačke dozvole nužno imati prijavljeno prebivalište u Latviji, donesena nakon prenošenja Direktive 2006/126 u latvijsko pravo.

               31

               U svrhu rješavanja spora u glavnom postupku valja utvrditi jesu li informacije iz registra stanovništva u pogledu prijavljenog prebivališta na latvijskom području jedino sredstvo kojim K. Nīmanis može dokazati da ima uobičajeno boravište u Latviji kako bi dobio produljenje vozačke dozvole.

               32

               Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, cilj prijave prebivališta predviđene latvijskim pravom jest osiguranje da svaka osoba može biti dostupna u okviru svojih pravnih odnosa s državom. Nepostojanje prijavljenog prebivališta ne znači, samo po sebi, da dotična osoba nema boravište u Latviji.

               33

               Osim toga, taj sud ističe da, ako osoba ima uobičajeno boravište u Latviji, a ipak nema prijavljeno prebivalište u toj državi članici, ta osoba, zbog svojeg uobičajenog boravišta u navedenoj državi članici, nema ni pravo na izdavanje vozačke dozvole u drugoj državi članici s obzirom na to da ne ispunjava uvjet koji se odnosi na uobičajeno boravište u toj drugoj državi članici predviđen Direktivom 2006/126.

               34

               S obzirom na sumnje u usklađenost latvijskog zakonodavstva s člankom 12. Direktive 2006/126 kao i s ciljevima te direktive kako su određeni njezinom uvodnom izjavom 2., odnosno s poboljšanjem sigurnosti prometa na cestama i omogućavanjem slobodnoga kretanja osoba koje premještaju svoje boravište u državu članicu koja nije država koja je dozvolu izdala, Administratīvā apgabaltiesa odlučila je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „Treba li članak 12. Direktive 2006/126 zajedno s prvom rečenicom njezine uvodne izjave 2. tumačiti na način da se protivi nacionalnom propisu države članice kojim je određeno da je jedini način dokazivanja uobičajenog boravišta osobe u toj državi (Latviji) prijavljeno prebivalište te osobe? Pod ,prijavljenim prebivalištem' podrazumijeva se obveza osobe da se u skladu s nacionalnim propisom upiše u državni registar radi informiranja o dostupnosti na prijavljenoj adresi u svrhu pravnih odnosa s državom i mjesnom upravom.“

         O prethodnom pitanju

               35

               Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 12. Direktive 2006/126 tumačiti na način da se protivi propisu države članice na temelju kojeg je jedino sredstvo kojim raspolaže osoba koja zahtijeva izdavanje ili produljenje vozačke dozvole u toj državi članici za dokazivanje da ispunjava zahtjev „uobičajenog boravišta“, u smislu tog članka 12., na području navedene države članice, predviđen člankom 7. stavkom 1. točkom (e) i stavkom 3. točkom (b) te direktive (u daljnjem tekstu: zahtjev uobičajenog boravišta), dokazivanje postojanja prijavljenog prebivališta na području predmetne države članice.

               36

               Najprije, valja utvrditi da je ispunjenje zahtjeva uobičajenog boravišta bitan element sustava uspostavljenog tom direktivom kojem načelo uzajamnog priznavanja vozačkih dozvola predstavlja temelj (vidjeti, u tom smislu, presudu Hofmann, C‑419/10, EU:C:2012:240, t. 78. i navedenu sudsku praksu).

               37

               Sud je smatrao da zahtjev uobičajenog boravišta osobito pridonosi borbi protiv „turizma u svrhu pribavljanja vozačkih dozvola“ u nedostatku potpune usklađenosti propisa država članica koji se odnose na izdavanje vozačkih dozvola i da je taj uvjet neophodan za nadzor ispunjenja uvjeta sposobnosti upravljanja vozilom (vidjeti kad je riječ o zahtjevu uobičajenog boravišta predviđenom u članku 7. stavku 1. točki (b) Direktive Vijeća 91/439/EEZ od 29. srpnja 1991. o vozačkim dozvolama (SL L 237, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 3., str. 7.) presude Wiedemann i Funk, C‑329/06 i C‑343/06, EU:C:2008:366, t. 69.; Zerche i dr., C‑334/06 do C‑336/06, EU:C:2008:367, t. 66. i Grasser, C‑184/10, EU:C:2011:324, t. 27.).

               38

               Sud je tako ocijenio da u određenim slučajevima neispunjenje zahtjeva uobičajenog boravišta može samo po sebi opravdati odbijanje države članice da prizna vozačku dozvolu koju je izdala druga država članica (vidjeti kad je riječ zahtjevu uobičajenog boravišta predviđenom u članku 7. stavku 1. točki (b) Direktive 91/439 presude Apelt, C‑224/10, EU:C:2011:655, t. 34. i Akyüz, C‑467/10, EU:C:2012:112, t. 61.).

               39

               Samo je država članica koja je izdala vozačku dozvolu nadležna provjeriti jesu li ispunjeni uvjeti uobičajenog boravišta (vidjeti u tom smislu rješenje Wierer, C‑445/08, EU:C:2009:444 443, t. 55.). To pravno pravilo također vrijedi u pogledu države članice u kojoj imatelj vozačke dozvole zahtijeva njezino produljenje.

               40

               Slijedom toga, važno je da tijela odgovorna za izdavanje i produljenje vozačke dozvole u državi članici mogu na pouzdan način osigurati da podnositelj zahtjeva doista ispunjava zahtjev uobičajenog boravišta.

               41

               Članak 7. stavak 5. drugi podstavak Direktive 2006/126 predviđa da će, u tim okolnostima, država članica koja izdaje vozačku dozvolu postupiti s dužnom pažnjom kako bi osigurala da osoba ispunjava zahtjeve navedene u članku 7. stavku 1. te direktive, među kojima zahtjev uobičajenog boravišta.

               42

               Međutim, iako članak 12. Direktive 2006/126 određuje kriterije za utvrđivanje što se treba podrazumijevati pod pojmom „uobičajeno boravište“ u svrhu primjene te direktive, nužno je ustanoviti da potonja ipak ne sadrži nijednu odredbu koja navodi načine dokazivanja postojanja takvog boravišta pred tijelima odgovornima za izdavanje ili produljenje vozačke dozvole.

               43

               Iako je točno da su, s jedne strane, načini dokazivanja ispunjenja zahtjeva uobičajenog boravišta pred tijelima odgovornima za izdavanje ili produljenje vozačke dozvole u nadležnosti država članica i, s druge strane, da Direktiva 2006/126 samo utvrđuje, kao što proizlazi iz uvodne izjave 8., minimalne zahtjeve za izdavanje vozačke dozvole, iz članka 12. te direktive u vezi s njezinim člankom 7. stavkom 1. točkom (b) i stavkom 3. točkom (b) ipak proizlazi da je rezultat koji trebaju postići države članice, sukladno tim odredbama, određivanje jesu li ispunjeni kriteriji za utvrđivanje da osoba ima uobičajeno boravište na njihovu teritoriju, navedeni u tom članku 12., s ciljem provjere ispunjava li ta osoba zahtjev uobičajenog boravišta.

               44

               Dakle, načini dokazivanja ispunjenja zahtjeva uobičajenog boravišta ne smiju prekoračiti ono što je nužno kako bi se nadležnim tijelima države članice koja izdaju i produljuju vozačke dozvole omogućilo da osiguraju da dotična osoba ispunjava taj zahtjev s obzirom na kriterije u članku 12. Direktive 2006/126.

               45

               U tu svrhu, činjenica da država članica izdavanje i produljenje vozačke dozvole podvrgava obvezi prijavljenog prebivališta na njezinu području čini se prikladnim sredstvom da se nadležnim tijelima olakša provjera jesu li ispunjeni zahtjevi uobičajenog boravišta.

               46

               Međutim, apsolutna obveza prijavljenog prebivališta na području države članice i dakle odbijanje mogućnosti da podnositelj zahtjeva za vozačku dozvolu izabere druge načine dokazivanja koji pokazuju da on ispunjava kriterije navedene u članku 12. Direktive 2006/126 prekoračuju ono što je nužno kako bi se nadležnim tijelima omogućilo da osiguraju da dotična osoba ispunjava zahtjev uobičajenog boravišta.

               47

               Naime, što se tiče zahtjeva uobičajenog boravišta, članak 12. Direktive 2006/126 predviđa niz objektivnih kriterija za utvrđivanje ima li podnositelj zahtjeva uobičajeno boravište na navedenom teritoriju.

               48

               Međutim, moguće je da podnositelj zahtjeva ispunjava te kriterije za utvrđivanje da ima uobičajeno boravište na području države članice, a da ipak nema prijavljeno prebivalište u toj državi članici, što se čini slučajem K. Nīmanisa. U tim okolnostima, tom podnositelju zahtjeva može se, i čak mora, također uskratiti izdavanje vozačke dozvole u drugim državama članicama na osnovi zahtjeva uobičajenog boravišta ako on nema uobičajeno boravište, u smislu članka 12. Direktive 2006/126, na području te potonje države članice.

               49

               Prema tome dotična osoba može biti lišena mogućnosti dobivanja vozačke dozvole u Uniji premda ima uobičajeno boravište, u smislu članka 12. Direktive 2006/126, na području države članice.

               50

               Osim toga, pravni propis države članice na temelju kojeg je jedino sredstvo kojim raspolaže podnositelj zahtjeva za vozačku dozvolu kako bi dokazao nadležnim tijelima da ispunjava zahtjev uobičajenog boravišta uspostava prijavljenog prebivališta dotične osobe na području te države članice previše je isključivoga karaktera. Naime, takav pravni propis daje prednost elementu koji ne odražava sve kriterije navedene u članku 12. Direktive 2006/126 time što isključuje sve druge relevantne reprezentativne elemente slučajeva navedenih u tom članku.

               51

               Uzimajući u obzir sva prethodno navedena razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 12. Direktive 126/2006 treba tumačiti na način da se protivi propisu države članice na temelju kojeg je jedino sredstvo kojim raspolaže osoba koja zahtijeva izdavanje ili produljenje vozačke dozvole u toj državi članici za dokazivanje da ispunjava zahtjev „uobičajenog boravišta“, u smislu tog članka 12., na području navedene države članice, predviđen člankom 7. stavkom 1. točkom (e) i stavkom 3. točkom (b) te direktive, dokazivanje postojanja prijavljenog prebivališta na području predmetne države članice.

         Troškovi

               52

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (peto vijeće) odlučuje:

                     Članak 12. Direktive 2006/126/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o vozačkim dozvolama treba tumačiti na način da se protivi propisu države članice na temelju kojeg je jedino sredstvo kojim raspolaže osoba koja zahtijeva izdavanje ili produljenje vozačke dozvole u toj državi članici za dokazivanje da ispunjava zahtjev „uobičajenog boravišta“, u smislu tog članka 12., na području navedene države članice, predviđen člankom 7. stavkom 1. točkom (e) i stavkom 3. točkom (b) te direktive, dokazivanje postojanja prijavljenog prebivališta na području predmetne države članice.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: latvijski


Presuda Suda (prvo vijeće) od 5. ožujka 2009.#Komisija Europskih zajednica protiv Kraljevine Španjolske.#Članci 28. i 30. UEZ-a - Slobodno kretanje robe - Direktiva 2001/83/EZ.#Predmet C-88/07.


Presuda Prvostupanjskog suda (drugo vijeće) od 14. veljače 2006.#TEA-CEGOS, SA, Services techniques globaux (STG) SA (T-376/05) i GHK Consulting Ltd (T-383/05) protiv Komisije Europskih zajednica.#Spojeni predmeti T-376/05 i T-383/05.


title: Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 26. veljače 2014. # Sartorius Lab Instruments GmbH & Co. KG protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Žig Zajednice - Prijava žiga Zajednice koji se sastoji od prikaza žutog luka na donjem rubu zaslona - Apsolutni razlog za odbijanje - Nepostojanje razlikovnoga karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009. # Predmet T-331/12.

text:
         PRESUDA OPĆEG SUDA (šesto vijeće)
      26. veljače 2014. (
            *1
         )
      „Žig Zajednice — Prijava žiga Zajednice koji se sastoji od prikaza žutog luka na donjem rubu zaslona — Apsolutni razlog za odbijanje — Nepostojanje razlikovnoga karaktera — Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009“
      U predmetu T‑331/12,

         Sartorius Lab Instruments GmbH & Co. KG, sa sjedištem u Göttingenu (Njemačka), koji zastupa K. Welkerling, odvjetnik, kojem je dopušteno stupanje u postupak umjesto Sartorius Weighing Technology GmbH,
      tužitelj,
      protiv

         Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM), koji zastupa G. Schneider, u svojstvu agenta,
      tuženik,
      povodom tužbe podnesene protiv odluke prvog žalbenog vijeća OHIM‑a od 3. svibnja 2012. (predmet R 1783/2011‑1), koja se odnosi na prijavu za registraciju znaka koji se sastoji od žutog luka na donjem rubu zaslona kao žiga Zajednice,
      OPĆI SUD (šesto vijeće),
      u sastavu: S. Frimodt Nielsen, predsjednik, F. Dehousse i A. Collins (izvjestitelj), suci,
      tajnik: E. Coulon,
      uzimajući u obzir tužbu podnesenu tajništvu Općeg suda 27. srpnja 2012.,
      uzimajući u obzir odgovor na tužbu OHIM‑a podnesen tajništvu Općeg suda 24. listopada 2012.,
      uzimajući u obzir rješenje šestog vijeća Općeg suda od 6. siječnja 2014. kojim je dopuštena zamjena stranaka postupka,
      uzimajući u obzir da stranke nisu podnijele zahtjev za zakazivanje ročišta u roku od mjesec dana nakon dostave obavijesti o zaključenju pisanog dijela postupka i da je stoga odlučeno, na temelju izvještaja suca izvjestitelja, u skladu s člankom 135.a Poslovnika Općeg suda, da se odluka donese bez provođenja usmenog dijela postupka,
      donosi sljedeću

         Presudu

         Okolnosti spora

               1

               Dana 7. veljače 2011. Sartorius Weighing Technology GmbH, na mjesto kojeg je dopušteno stupanje u postupak Sartorius Lab Instruments GmbH & Co. KG (u daljnjem tekstu: tužitelj), podnio je prijavu za registraciju žiga Zajednice Uredu za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) na temelju Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (SL L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.).

               2

               Žig čija je registracija zatražena, koji je Sartorius Weighing Technology označio kao „drugi“ žig u svrhu prikaza žutog luka na dnu zaslona, prikazan je niže:

               3

               U prijavi za registraciju prijavljeni znak opisan je na sljedeći način:
               „Pozicijski žig sastoji se od žutog luka otvorenoga prema gore koji je postavljen na donji rub elektroničkog zaslona i proteže se cijelom njegovom dužinom. Osjenčano nacrtani obrisi služe isključivo raspoznavanju rasporeda luka na elektroničkom zaslonu i ne čine predmet žiga.“

               4

               Proizvodi za koje je zatražena registracija obuhvaćaju razrede 7. i 9. do 11. u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga za registraciju žigova od 15. lipnja 1957., kako je izmijenjena i dopunjena, i odgovaraju, za svaki od tih razreda, sljedećem opisu:

                        —

                        razred 7.: „Strojevi za kemijsku industriju; strojevi za prehrambenu industriju i industriju napitaka; miješalice; mješalice; vibratori za industrijske potrebe; električni strojevi za zavarivanje; centrifuge; centrifugalne komore; svi gore navedeni proizvodi opremljeni elektroničkim zaslonom“;

                        —

                        razred 9.: „Znanstveni aparati i instrumenti, uključujući uređaje za laboratorije; uređaji i instrumenti za vaganje i njihovi dijelovi; elektronički aparati za ispitivanje filtera zraka i tekućina; uređaji za mjerenje i kontrolu i njihovi dijelovi, optički uređaji i instrumenti za mjerenje, signalizaciju i kontrolu (inspekciju), osobito mikroskopi, oprema za analizu plina, spektrometri, u koje se ubrajaju fluorescentni spektri i uređaji za nefelometriju; sonde za znanstvene potrebe, osobito kolektori, uređaji za prikupljanje i filtriranje klica u zraku i njihovih dijelova; uređaji, kombinacije uređaja i njihovih dijelova za fizičku i kemijsku analizu; termostati; oprema za obradu podataka, osobito oprema za obuhvaćanje, spremanje, reprodukciju i/ili upravljanje podacima, u koju se ubrajaju procesori za konverziju materijala; fermentatori i bioreaktori; uređaji za kontrolu temperature za uravnoteženje niske temperature biofarmaceutskih materijala u posudama za jednokratnu uporabu; oprema za zavarivanje i odvajanje plastičnih materijala, oprema za sterilno spajanje posuda od plastičnih materijala, kao što su crijeva, cijevi, vrećice i spremnici od plastičnih materijala, električne lemilice, osobito za plastična crijeva; uređaji za uzgoj staničnih kultura (ne za medicinske svrhe); uređaji za laboratorije za kultivaciju, inkubaciju, bojanje i analizu bioloških materijala kao što su mikroorganizmi, stanice i tkiva; laboratorijske tresilice; platforme za laboratorijske tresilice, osobito s mjernim točkama fizičkih podataka i/ili sa sučeljima podataka koji omogućavaju razmjenu podataka s vanjskim uređajima; laboratorijske centrifuge; komore laboratorijskih centrifuga; mješalice biofarmaceutičkih podloga, osobito vibracijom, rotacijom ili valovitim gibanjem; električni detektori metala; svi gore navedeni proizvodi opremljeni elektroničkim zaslonom“;

                        —

                        razred 10.: „Medicinski aparati i instrumenti; svi gore navedeni proizvodi opremljeni elektroničkim zaslonom“;

                        —

                        razred 11.: „Uređaji i postrojenja za obradu vode i za obradu otopina u području farmacije, medicine i laboratorija, uređaji za deionizaciju vode i za pročišćavanje vode, kao i dijelovi tih uređaja; uređaji za depirogenizaciju otopina i za odvajanje štetnih tvari od fluida; filtracijska postrojenja za tehnike zaštite okoliša, prehrambenu industriju i industriju napitaka; svi gore navedeni proizvodi opremljeni elektroničkim zaslonom.“

               5

               Odlukom od 28. srpnja 2011. ispitivač je odbio prijavu za sve gore u točki 4. navedene proizvode na temelju članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, s obrazloženjem da prijavljeni žig, što se tiče tih proizvoda, nema razlikovni karakter.

               6

               Dana 26. kolovoza 2011. Sartorius Weighing Technology podnio je žalbu protiv odluke ispitivača na temelju članaka 58. do 64. Uredbe br. 207/2009.

               7

               Odlukom od 3. svibnja 2012. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) prvo žalbeno vijeće OHIM‑a odbilo je žalbu s obrazloženjem da prijavljeni žig nema razlikovni karakter u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009. U bitnome, ono je smatralo da se predmet prijave za registraciju sastoji od žutog luka otvorenoga prema gore koji je postavljen na donji rub elektroničkog zaslona. Ono je utvrdilo da svi proizvodi koji su obuhvaćeni prijavom imaju elektronički zaslon i da relevantna javnost, to jest, stručnjaci u specijaliziranim industrijskim i tehničkim sektorima, znak percipiraju kao jednostavan ukras zaslona. Prema njegovom mišljenju prikazani oblik ne pruža nikakvu informaciju o proizvođaču proizvoda. Stoga je zaključilo da navedeni znak nema onaj minimum razlikovnoga karaktera koji je potreban kako bi bio prikladan za žig Zajednice.

         Zahtjevi stranaka

               8

               Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        poništi pobijanu odluku;

                        —

                        naloži OHIM‑u snošenje troškova nastalih u okviru ovog postupka kao i onih koji su nastali u okviru žalbenog postupka pred istim.

               9

               OHIM od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        odbije tužbu;

                        —

                        tužitelju naloži snošenje troškova.

         Pravo

               10

               U prilog tužbi tužitelj navodi samo jedan tužbeni razlog kojim ističe povredu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.

               11

               Tužitelj protivno shvaćanju žalbenog vijeća smatra da relevantna javnost prijavljeni znak ne percipira kao element koji je isključivo dekorativan, nego kao originalan znak koji raspolaže najmanjom mjerom razlikovnoga karaktera koja je dostatna za izvršavanje funkcije žiga.

               12

               OHIM osporava argumentaciju tužitelja.

               13

               Tužitelj prijavljeni znak kvalificira kao „pozicijski žig“. U tom pogledu valja primijetiti to da ni Uredba br. 207/2009 ni Uredba Komisije (EZ) br. 2868/95 od 13. prosinca 1995. o provedbi Uredbe Vijeća br. 40/94 o žigu Zajednice (SL L 303, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 84.) ne spominje „pozicijske žigove“ kao zasebnu kategoriju žigova. Međutim, kako članak 4. Uredbe br. 207/2009 ne sadrži konačan popis znakova koji mogu biti žigovi Zajednice, ta okolnost ne utječe na mogućnost registracije „pozicijskih žigova“.

               14

               Nadalje valja ustvrditi da su „pozicijski žigovi“ bliski kategorijama figurativnih i trodimenzionalnih žigova jer im je cilj nanošenje figurativnih i trodimenzionalnih elemenata na površinu proizvoda. Uostalom, tužitelj ne inzistira na kvalifikaciji navedenog znaka kao figurativnog, trodimenzionalnog ili drugog znaka.

               15

               Međutim, kvalifikacija „pozicijskog žiga“ kao figurativnog ili trodimenzionalnog žiga ili kao posebne kategorije žigova nema utjecaj na ocjenu njegovoga razlikovnoga karaktera [presuda Općeg suda od 15. lipnja 2010., X Technology Swiss/OHIM (narančasto bojenje vrha čarape), T-547/08, Zb., str. II-2409., t. 19. do 21.].

               16

               Naime, sukladno članku 7. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 207/2009, neće se registrirati žigovi koji nemaju nikakav razlikovni karakter.

               17

               Iz ustaljene sudske prakse proizlazi da razlikovni karakter žiga u smislu ovog članka znači da taj žig omogućava identifikaciju proizvoda za koji je registracija zatražena kao proizvoda koji potječe od određenog poduzetnika i time razlikovanje tog proizvoda od onih drugih poduzetnika (presude Suda od 29. travnja 2004., Procter & Gamble/OHIM, C-473/01 P i C-474/01 P, Zb., str. I-5173., t. 32. i od 21. listopada 2004., OHIM/Erpo Möbelwerk, C-64/02 P, Zb., str. I-10031., t. 42.).

               18

               Razlikovni karakter treba, s jedne strane, ocjenjivati s obzirom na proizvode i usluge za koje je registracija zatražena te, s druge strane, s obzirom na percepciju relevantne javnosti (presude Suda Procter & Gamble/OHIM, gore navedena u t. 17., t. 33. i od 22. lipnja 2006., Storck/OHIM, C-25/05 P, Zb., str. I-5719., t. 25.).

               19

               Već minimalni razlikovni karakter dovoljan je da se ne primijeni apsolutni razlog za odbijanje sukladno članku 7. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 207/2009 [presude Općeg suda od 19. rujna 2001., Henkel/OHIM (okrugla bijelocrvena tableta), T-337/99, Zb., str. II-2597., t. 44. i od 29. rujna 2009., The Smiley Company/OHIM (Prikaz polovice osmijeha smješka), T-139/08, Zb., str. II-3535., t. 16.].

               20

               Percepcija relevantne javnosti može biti podložna utjecaju naravi znaka čija je registracija zatražena. Dakle, kako prosječni potrošači na temelju znakova koji se stapaju s izgledom samog proizvoda obično ne pretpostavljaju komercijalno podrijetlo proizvoda, takvi znakovi imaju razlikovni karakter u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 jedino ako značajno odstupaju od norme ili običaja tog sektora (vidjeti, u tom smislu, presude Suda od 7. listopada 2004., Mag Instrument/OHIM, C-136/02 P, Zb., str. I-9165., t. 30. i 31.; od 12. siječnja 2006., Deutsche SiSi Werke/OHIM, C-173/04 P, Zb., str. I-551., t. 28. i 31. te od 4. listopada 2007., Henkel/OHIM, C-144/06 P, Zb., str. I-8109., t. 36. i 37.).

               21

               Odlučujući element za primjenjivost sudske prakse navedene gore u točki 20. nije kvalifikacija predmetnog znaka kao figurativnog, trodimenzionalnog ili drugog znaka, nego činjenica da se stapa s izgledom samog označenog proizvoda. Tako je taj kriterij, osim na trodimenzionalne žigove (gore navedene presude Procter & Gamble/OHIM; Mag Instrument/OHIM, t. 20. i Deutsche SiSi Werke/OHIM, t. 20.), primijenjen i na figurativne žigove koji se sastoje od dvodimenzionalnog prikaza označenog proizvoda (gore navedene presude Storck/OHIM, t. 18. i Henkel/OHIM, t. 20.) ili i na znak koji se sastojao od uzorka nanesenog na površinu proizvoda (rješenje Suda od 28. lipnja 2004., Glaverbel/OHIM, C-445/02 P, Zb., str. I-6267.). Također, sudska praksa polazi od toga da boje i apstraktne kombinacije originarni razlikovni karakter imaju samo u iznimnim okolnostima jer se stapaju s izgledom proizvoda te se načelno ne koriste kao sredstva identifikacije komercijalnog podrijetla (vidjeti, analogijom, presudu Suda od 6. svibnja 2003., Libertel, C-104/01, Zb., str. I-3793., t. 65. i 66. te presudu od 24. lipnja 2004., Heidelberger Bauchemie, C-49/02, Zb., str. I-6129., t. 39.).

               22

               U tim okolnostima valja provjeriti stapa li se prijavljeni žig s izgledom samog označenog proizvoda ili naprotiv, značajno odstupa od norme ili običaja sektora o kojem je riječ.

               23

               Prema navodima koje je iznio tužitelj, osobito u točkama 3.2.1. i 3.2.2. tužbe, prijavljenim žigom želi se zaštititi određeni znak koji je postavljen na određenom dijelu donjeg ruba označenih instrumenata za mjerenje, ispod njihovih elektroničkih zaslona. Dakle, iako je utvrđeno da prikazani obrisi ekrana u slici prikazanoj gore u točki 2. ne čine dio prijavljenog žiga koji se sastoji od žutog luka, potonji se ne može odvojiti od oblika dijela proizvoda za koji je podnesena prijava za registraciju žiga. Kao što je OHIM ispravno izložio, žuta linija obuhvaćena prijavom žiga prilagođava se obliku svakog označenog proizvoda ističući njegove obrise. Stoga valja utvrditi da se prijavljeni žig spaja s izgledom samog označenog proizvoda i da je zbog toga primjenjiva sudska praksa gore navedena u točki 20. [vidjeti, u tom smislu, presudu Općeg suda od 14. rujna 2009., Lange Uhren/OHIM (Geometrijska polja na brojčaniku sata), T‑152/07, još neobjavljena u Zborniku, t. 79. do 83.]. Tužitelj stoga ne može prigovarati žalbenom vijeću da se u pobijanoj odluci oslonilo na ovu sudsku praksu.

               24

               U ovom slučaju tužitelj ne prigovara ocjeni žalbenog vijeća da su predmetni proizvodi specifični tehnički proizvodi i da su namijenjeni stručnjacima.

               25

               Međutim, on osporava ocjenu žalbenog vijeća da relevantna javnost označenim proizvodima koji su obuhvaćeni prijavom žiga pridaje „srednju do povišenu pozornost“. U okviru prvog dijela svog tužbenog razloga tužitelj tvrdi da je stupanj pozornosti relevantne javnosti jako visok. On žalbenom vijeću prigovara da nije slijedilo utvrđenje ispitivača u dijelu koji stranke nisu osporavale.

               26

               U tom pogledu valja podsjetiti na to da žalbeno vijeće, sukladno članku 64. stavku 1. Uredbe br. 207/2009, nakon ispitivanja osnovanosti žalbe odlučuje o žalbi i pritom može odlučiti o žalbi u okviru nadležnosti odjela čija je odluka predmet žalbe. Iz te odredbe proizlazi da žalbeno vijeće, zbog učinka žalbe protiv odluke ispitivača o odbijanju prijave, može provesti potpuno novo ispitivanje prijave, kako u pravnom tako i u činjeničnom pogledu, to jest, u ovom slučaju, ono samo može odlučiti o prijavi, odbijajući je ili proglašavajući je osnovanom, potvrđujući ili poništavajući odluku koja se pred njim osporava (vidjeti, u tom smislu, presudu Suda od 13. ožujka 2007., OHIM/Kaul, C-29/05 P, Zb., str. I-2213., t. 56. i 57.).

               27

               Žalbeno vijeće je stoga moglo izvršavati ovlasti ispitivača i odlučiti o žalbi, kako je i učinilo u točkama 12. do 14. pobijane odluke o određivanju relevantne javnosti i njezinog stupnja pozornosti u odnosu na proizvode o kojima je riječ. Isto vrijedi i što se tiče njegove ocjene razlikovnoga karaktera prijavljenog žiga.

               28

               U točki 14. pobijane odluke žalbeno vijeće razložilo je da prijavljeni žig u suštini obuhvaća strojeve za industrijske svrhe sadržane u razredu 7., uređaje, osobito za znanstvene svrhe, sadržane u razredu 9., medicinske instrumente i uređaje sadržane u razredu 10., kao i uređaje i postrojenja za obradu vode i obradu otopina u medicinskom, farmaceutskom i laboratorijskom području, filtracijska postrojenja za tehnike zaštite okoliša te prehrambenu industriju i industriju napitaka sadržane u razredu 11. Ono je nadalje izložilo da su ti proizvodi posebni tehnički proizvodi namijenjeni stručnjacima, koji im pridaju srednju do povećanu pozornost.

               29

               Time je žalbeno vijeće u točki 15. pobijanog rješenja ispravno utvrdilo da u slučajevima žigova koji kao sporni znak nisu neovisni o izgledu proizvoda koji označavaju, samo žig koji značajno odstupa od norme ili običaja tog sektora ima razlikovni karakter u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009. Prema tome, žalbeno vijeće primijenilo je u točkama 20. i 21. gore navedenu sudsku praksu na potrošače sektora kojima se prijavljeni žig posebice obraća, a ne, kao što tvrdi tužitelj, na prosječne potrošače općenito.

               30

               Tužitelj uostalom ne osporava ocjenu žalbenog vijeća sadržanu u točki 17. pobijane odluke da su svi predmetni proizvodi obuhvaćeni prijavom žiga opremljeni elektroničkim zaslonom. Stoga se žalbeno vijeće opravdano, u točki 18. pobijane odluke, oslonilo na činjenice koje proizlaze iz „općenitog praktičnog iskustva s elektroničkim zaslonima tehničkih uređaja koje mogu poznavati svi i koji su osobito poznati i potrošačima tih proizvoda“. Zato valja odbiti argument tužitelja da žalbeno vijeće nije uzelo u obzir ni „očekivanja odnosno predznanja“ niti „navike“ relevantne javnosti.

               31

               Suprotno tvrdnjama tužitelja, vijeće je time moglo uzeti u obzir činjenice koje mogu biti poznate svima i koje se mogu razabrati iz izvora koji su općenito dostupni [presude Općeg suda od 22. lipnja 2004., Ruiz‑Picasso i dr./OHIM – DaimlerChrysler (PICARO), T-185/02, Zb., str. II-1739., t. 28. i 29. te od 13. lipnja 2012., XXXLutz Marken/OHIM – Meyer Manufacturing (CIRCON), T‑542/10, t. 38.].

               32

               Tužitelj nije dostavio nijedan dokaz koji bi mogao dovesti u pitanje ocjenu prema kojoj stručnjaci koji čine relevantnu javnost proizvodima o kojima je riječ pridaju srednju do povećanu pozornost. On s jedne strane upućuje samo na argumente sadržane u njegovim vlastitim podnescima koje je dostavio odjelima OHIM‑a i s druge strane na priloge A.6. do A.14. tužbe. Navedeni prilozi sadrže brošure za proizvode koji bi trebali biti usporedivi s proizvodima o kojima je riječ, ali tužitelj ne navodi kako bi tim brošurama mogao dokazati da „se relevantna javnost time sastoji od specijaliziranih stručnjaka koji su iznadprosječno zainteresirani i informirani i koji primjećuju već i najmanje posebnosti prikaza predmetnih proizvoda“. Stoga valja odbiti prvi dio tužbenog razloga koji je tužitelj isticao u okviru svog jedinstvenog tužbenog razloga.

               33

               Dodatno treba istaknuti da te brošure, uključujući onu tužitelja sadržanu u prilogu A.14., pružaju podatke o tehničkim specifikacijama proizvoda o kojima je riječ, koje su prikazane općenito u obliku tablice, što znači da se potrošači – pretpostavivši, kao tužitelj, da je njihova razina pozornosti jako visoka – više oslanjaju na tehničke detalje nego na fizički izgled navedenih proizvoda prilikom njihove kupnje.

               34

               U okviru drugog dijela svog tužbenog razloga tužitelj osporava ocjenu žalbenog vijeća o razlikovnom karakteru prijavljenog žiga.

               35

               Kada tužitelj ističe da prijavljeni žig, protivno izvršenoj analizi OHIM‑a, ima razlikovni karakter, valja podsjetiti na to da je na njemu da dostavi konkretne i utemeljene informacije o tome da je prijavljenom žigu svojstven razlikovni karakter (presuda Suda od 25. listopada 2007., Develey/OHIM, C-238/06 P, Zb., str. I-9375., t. 50.).

               36

               Iz opisa prijavljenog znaka u gornjoj točki 3. proizlazi da se isti sastoji od žutog luka otvorenoga prema gore koji je postavljen na određeno mjesto na elektroničkom zaslonu. Žalbeno vijeće je stoga opravdano ocijenilo da taj znak nije neovisan o izgledu proizvoda koji označava, a što tužitelj nije osporio.

               37

               Žalbeno vijeće smatralo je da postavljanje luka na vanjski rub okvira elektroničkog zaslona s točke gledišta potrošača proizvoda o kojima je riječ predstavlja samo jednostavan ukras zaslona. Potrošač taj osobito jednostavan ukras ne smatra naznakom podrijetla proizvoda. Žalbeno vijeće je navelo da, uz činjenicu da potrošač u pravilu ne pridaje nikakvu ili samo smanjenu pozornost estetskom dizajnu zaslona, ništa ne upućuje na to da proizvodi industrijske namjene općenito nemaju nikakve estetske elemente dizajna.

               38

               S tom analizom žalbenog vijeća treba se složiti. Valja ustvrditi da iako uređaji koji su obuhvaćeni prijavom općenito izgledaju strogo funkcionalno, njima ne nedostaju u potpunosti estetski elementi. Naime, iz priloga A.6. do A.13. tužbe proizlazi da nije neuobičajeno uključivanje određenog elementa u boji oko zaslona tih uređaja, na gumbima sa strane zaslona ili žive boje na okviru samog zaslona. Jedan proizvođač, čija je brošura sadržana u prilogu A.12., posebice postavlja četiri zakrivljene linije žive žute boje koje ukrivo prelaze preko zaslona. Za razliku od tužitelja, drugi proizvođači čije su brošure priložene tužbi uključuju svoje ime na razini zaslona svojih proizvoda. Potrošač je time naviknut da vidi motive u boji na uređajima koji su obuhvaćeni prijavom žiga. On će ih stoga percipirati kao ukrasni element, a ne kao naznaku komercijalnog podrijetla tih proizvoda, tim više što njihovi proizvođači na tim mjestima općenito ističu svoje ime kako bi naznačili njihovo podrijetlo.

               39

               Prijavljeni znak je jednostavan motiv. Unatoč njegovoj živoj boji, on ne sadrži nijedan upadljiv element koji bi mogao privući pozornost relevantne javnosti, čak i kada bi se smatralo da mu potonja pridaje povećanu pozornost. Kao što proizlazi iz gornje točke 38., suprotno tvrdnjama tužitelja, u sektoru o kojem je riječ nije neuobičajeno uključivanje takve „vizualne naznake“ u boji oko zaslona uređaja. Osim toga, tužitelj se nije pozvao na to da je određena nijansa žute bila obuhvaćena prijavom žiga. Stoga treba smatrati da prijavljeni žig nema jedinstven, originalan ili neobičan karakter.

               40

               Nepostojanje tehničkog ili funkcionalnog utjecaja pozicioniranja prijavljenog znaka, a što je utvrdio tužitelj, ne dovodi u pitanje ovu ocjenu. Kako bi postigao minimalan stupanj razlikovnoga karaktera koji zahtijeva članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009, dovoljno je da se prijavljeni znak od početka sam po sebi čini prikladnim da relevantnoj javnosti omogući identificiranje podrijetla proizvoda ili usluga označenih u prijavi žiga Zajednice te da ih, bez mogućnosti zabune, razlikuje od onih drugog podrijetla [presuda Općeg suda od 13. lipnja 2007., IVG Immobilien/OHIM (I), T-441/05, Zb., str. II-1937., t. 55.]. To nije slučaj u ovom predmetu. Prijavljeni znak ne sadrži nijedan karakterističan, pamtljiv ili privlačan element koji bi mu mogao dati minimalan stupanj razlikovnoga karaktera koji potrošaču omogućava da ga percipira drukčije od uobičajenog ukrasa zaslona proizvoda iz razreda 7. i 9. do 11.

               41

               Sama činjenica da se za neke druge žigove, iako su također bili jednostavni, smatralo da mogu naznačiti podrijetlo označenog proizvoda i da stoga imaju razlikovni karakter, ne znači nužno da i prijavljeni žig također posjeduje minimalan razlikovni karakter potreban za registraciju (vidjeti, u tom smislu, presudu navedenu gore u točki 19. Prikaz polovice osmijeha smješka, t. 34.). Korištenjem kroz određeno vrijeme žig može steći razlikovni karakter, ali tužitelj u ovom predmetu nije istaknuo nijedan argument na temelju članka 7. stavka 3. Uredbe br. 207/2009.

               42

               Prema tome, valja ustvrditi da je žalbeno vijeće ispravno zaključilo da zbog nepostojanja značajnog odstupanja od norme ili običaja sektora o kojemu je riječ, relevantna javnost prijavljeni žig percipira kao ukrasni element i da on stoga nema razlikovni karakter u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009. Stoga valja odbiti drugi dio jedinog tužbenog razloga.

               43

               Kako su odbijena oba dijela jedinog tužbenog razloga, potonji treba odbiti i, prema tome, tužbu u cijelosti.

         Troškovi

               44

               U skladu s člankom 87. stavkom 2. Poslovnika Općeg suda, svakoj stranci koja ne uspije u postupku nalaže se snošenje troškova, ako je postavljen takav zahtjev. Budući da tužitelj nije uspio u postupku, valja mu naložiti snošenje troškova postupka OHIM‑a, sukladno zahtjevu potonjeg.

               Slijedom navedenog,
               OPĆI SUD (šesto vijeće)
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Tužba se odbija.

                           2.

                           Sartorius Lab Instruments GmbH & Co. KG nalaže se snošenje troškova.

                           Frimodt Nielsen

                           Dehousse

                           Collins

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu, 26. veljače 2014.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački.


Presuda Suda (treće vijeće) od 18. travnja 2013.#Edgard Mulders protiv Rijksdienst voor Pensioenen.#Zahtjev za prethodnu odluku podnesena po Arbeidshof te Antwerpen.#Predmet C-548/11.


Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 17. svibnja 2011.#Arkema France protiv Europske komisije.#Tržišno natjecanje - Tužba za poništenje - Dopuštenost - Novčane kazne.#Predmet T-343/08.


Presuda Prvostupanjskog suda (treće vijeće) od 12. ožujka 2008.#Evropaïki Dynamiki - Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE protiv Komisije Europskih zajednica.#Predmet T-345/03.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 11. rujna 2008.#Savezna Republika Njemačka (C-75/05 P), Glunz AG i OSB Deutschland GmbH (C-80/05 P) protiv Kronofrance SA.#Žalba - Tužba za poništenje - Dopuštenost.#Spojeni predmeti C-75/05 P i C-80/05 P.