title: Predmet C-658/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. prosinca 2016. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) – Elliot International Lp i dr. protiv Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

text:
               18.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 121/12

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. prosinca 2016. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) – Elliot International Lp i dr. protiv Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)
   (Predmet C-658/16)
   (2017/C 121/17)
   Jezik postupka: talija

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Elliot International Lp, The Liverpool Limited Partnership, Elliot Associates L.P.

      Tuženici: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

      Prethodna pitanja

   Protivi li se pravilnoj primjeni članka 5. stavka 4. podstavka 1. i 2. Direktive Europskog parlamenta i Vijeća 2004/25/EZ od 21. travnja 2004. o ponudama za preuzimanje (1), s obzirom na opća načela utvrđena u članku 3. stavku 1. te direktive, kao i na pravilnu primjenu općih načela zaštite legitimnih očekivanja, proporcionalnosti, razumnosti, transparentnosti i nediskriminacije, nacionalni propis, poput članka 106. stavka 3. točke (d) podtočke (2) Zakonodavnog dekreta br. 58 od 24. veljače 1998. (konsolidirani tekst odredbi u području financijskog posredovanja, u skladu s člancima 8. i 21. Zakona br.52. od 6. veljače 1996.), kako je izmijenjen, i članka 47. (g) Odluke Commissione Nazionale per le Società e la Borsa – Consob br. 11971 od 14. svibnja 1999. (Uredba o provedbi Zakonodavnog dekreta br. 58. od 24. veljače 1998. o uređenju ciljnih društava), kako je izmijenjena, u dijelu u kojem navedene odredbe, omogućujući CONSOB-u da povisi cijenu ponude za preuzimanje iz navedenog članka 106. kad utvrdi postojanje tajnog sporazuma između ponuditelja ili osoba koje s njime djeluju usklađeno i jednog ili više prodavatelja, samo upućuju na kriterij „utvrđene cijene” bez navođenja parametara i kriterija takvog utvrđivanja?

      (1)  SL L 142, str. 12.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 141.


title: Predmet C-275/15: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 1. ožujka 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – Ujedinjena Kraljevina) – ITV Broadcasting Limited, ITV2 Limited, ITV Digital Channels Limited, Channel Four Television Corp., 4 Ventures Limited, Channel 5 Broadcasting Limited, ITV Studios Limited protiv TVCatchup Limited, TVCatchup (UK) Limited, Media Resources Limited (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 2001/29/EZ — Usklađivanje određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu — Članak 9. — Pristup kablu za usluge emitiranja — Pojam „kabel” — Reemitiranje emisija komercijalnih televizijskih kuća koje provodi treća osoba putem interneta — „Live streaming”)

text:
               18.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 121/3

         Presuda Suda (četvrto vijeće) od 1. ožujka 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – Ujedinjena Kraljevina) – ITV Broadcasting Limited, ITV2 Limited, ITV Digital Channels Limited, Channel Four Television Corp., 4 Ventures Limited, Channel 5 Broadcasting Limited, ITV Studios Limited protiv TVCatchup Limited, TVCatchup (UK) Limited, Media Resources Limited
   (Predmet C-275/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2001/29/EZ - Usklađivanje određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu - Članak 9. - Pristup kablu za usluge emitiranja - Pojam „kabel” - Reemitiranje emisija komercijalnih televizijskih kuća koje provodi treća osoba putem interneta - „Live streaming”))
   (2017/C 121/03)
   Jezik postupka: engleski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: ITV Broadcasting Limited, ITV2 Limited, ITV Digital Channels Limited, Channel Four Television Corp., 4 Ventures Limited, Channel 5 Broadcasting Limited, ITV Studios Limited

      Tuženici: TVCatchup Limited, TVCatchup (UK) Limited, Media Resources Limited

      uz sudjelovanje: The Secretary of State for Business, Innovation and Skills, Virgin Media Limited

      Izreka

   Članak 9. Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu i konkretno pojam „pristup kablu za usluge emitiranja” treba tumačiti na način da tom odredbom nije obuhvaćen i nije dopušten nacionalni propis koji predviđa nepostojanje povrede autorskog prava u slučaju neposrednog kabelskog emitiranja, uključujući, prema potrebi, putem interneta, na području prvotnog emitiranja, djela koja se emitiraju na televizijskim kanalima podvrgnutima obvezama javne usluge.

      (1)  SL C 279, 24. 8. 2015.


title: Predmet C-630/15 P: Žalba koju je 24. studenoga 2015. podnio Novartis Europharm Ltd protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 15. rujna 2015. u predmetu T-67/13, Novartis Europharm Ltd protiv Europske komisije

text:
               1.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 38/40

         Žalba koju je 24. studenoga 2015. podnio Novartis Europharm Ltd protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 15. rujna 2015. u predmetu T-67/13, Novartis Europharm Ltd protiv Europske komisije
   (Predmet C-630/15 P)
   (2016/C 038/54)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: Novartis Europharm Ltd (zastupnik: C. Schoonderbeek, avocate)

      Druge stranke u postupku: Europska komisija, Hospira UK Ltd

      Zahtjevi

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               ukine pobijanu presudu u dijelu u kojem je Opći sud tom presudom odbio tužbu za poništenje u predmetu T-67/13,

               —

               ako je potrebno, vrati predmet Općem sudu na odlučivanje, i

               —

               naloži Komisiji snošenje troškova.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Tužbom za poništenje u predmetu T-67/13 društvo Novartis zahtijevalo je od Općeg suda da poništi Provedbenu odluku Komisije C (2012) 8605 final od 19. studenoga 2012., o izdavanju odobrenja za stavljanje u promet sukladno Uredbi (EZ) br. 726/2004 (1) lijeka za humanu uporabu „Zoledronic acid Hospira – zoledronatne kiseline” jer ta odluka predstavlja povredu pravâ društva Norvatis na razdoblje zaštite podataka za njihov lijek Aclasta u skladu s člankom 13. stavkom 4. Uredbe (EEZ) br. 2309/93 (2) u vezi s člankom 14. stavkom 11. te člankom 89. Uredbe (EZ) br. 726/2004 te člankom 6. stavkom 1. Direktive 2001/83/EZ (3). Pobijanom presudom odbijena je tužba za poništenje.
   U prilog osnovanosti žalbe, žalitelj tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava budući da je pogrešno protumačio članak 6. stavak 1. Direktive 2001/83/EZ koji utvrđuje koncept općeg odobrenja za stavljanje u promet te zato što Opći sud nije dao primjereno obrazloženje u pobijanoj presudi.
   U tom smislu, žalitelj kao prvo tvrdi da se pobijana presuda temelji na pogrešnom shvaćanju teksta i svrhe članka 6. stavka 1. Direktive 2001/83/EZ te pravnog okvira za odobrenje novih terapijskih indikacija te na pogrešnoj pretpostavci da bi žaliteljevo tumačenje članka 6. stavka 1. Direktive 2001/83/EZ olakšalo manipuliranje i zaobilaženje zaštite podataka te neograničeno produljenje zaštite podataka za referentne lijekove.
   Kao drugo, žalitelj tvrdi da se zaključak Općeg suda da se članak 6. stavak 1. Direktive 2001/83/EZ primjenjuje na Aclastu jer je taj lijek mogao biti odobren kao izmjena ili proširenje lijeku Zometa protivi načelu pravne sigurnosti te bi oduzeo poticaj farmaceutskim društvima da ulažu u istraživanje i razvoj novih tretmana te zbog toga nije u interesu javnog zdravlja.
   Na temelju tog pogrešnog tumačenja članka 6. stavka 1. Direktive 2001/83 Opći sud propustio je utvrditi da Provedbena odluka Komisije predstavlja povredu prava društva Novartis na zaštitu podataka za Aclastu na temelju članka 13. stavka 4. Uredbe 2309/93 u vezi s člankom 14. stavkom 11. te člankom 89. Uredbe 726/2004 te da je zbog toga provedbenu odluku Komisije trebalo poništiti.

      (1)  Uredba (EZ) br. 726/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2014. o utvrđivanju postupaka odobravanja primjene i postupaka nadzora nad primjenom lijekova koji se rabe u humanoj i veterinarskoj medicini, te uspostavi Europske agencije za lijekove, (SL L 136, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 31., str. 18.).

      (2)  Uredba Vijeća (EEZ) br. 2309/93 od 22. srpnja 1993. o utvrđivanju postupaka Zajednice za odobravanje i nadzor lijekova za primjenu kod ljudi i životinja i kojom se osniva Europska agencija za ocjenu lijekova (SL L 214, str. 1.).

      (3)  Direktiva 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu (SL L 311, str. 67.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 56., str. 27.).


title: Predmet C-60/15 P: Presuda Suda (peto vijeće) od 13. srpnja 2017. – Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH protiv Europske komisije (Žalba — Pravo na pristup dokumentima u posjedu institucija Europske unije — Uredba (EZ) br. 1049/2001 — Izuzeća od prava na pristup — Članak 4. stavak 3. prvi podstavak — Zaštita procesa odlučivanja tih institucija — Okoliš — Arhuška konvencija — Uredba (EZ) br. 1367/2006 — Članak 6. stavak 1. — Javni interes za otkrivanje informacija o okolišu — Informacije koje njemačka tijela podnose Europskoj komisiji u vezi s postrojenjima smještenima na njemačkom državnom području na koja se odnosi zakonodavstvo Unije o sustavu trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova — Djelomično odbijanje pristupa)

text:
               4.9.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 293/2

         Presuda Suda (peto vijeće) od 13. srpnja 2017. – Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH protiv Europske komisije
   (Predmet C-60/15 P) (1)

   ((Žalba - Pravo na pristup dokumentima u posjedu institucija Europske unije - Uredba (EZ) br. 1049/2001 - Izuzeća od prava na pristup - Članak 4. stavak 3. prvi podstavak - Zaštita procesa odlučivanja tih institucija - Okoliš - Arhuška konvencija - Uredba (EZ) br. 1367/2006 - Članak 6. stavak 1. - Javni interes za otkrivanje informacija o okolišu - Informacije koje njemačka tijela podnose Europskoj komisiji u vezi s postrojenjima smještenima na njemačkom državnom području na koja se odnosi zakonodavstvo Unije o sustavu trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova - Djelomično odbijanje pristupa))
   (2017/C 293/02)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Žalitelj: Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH (zastupnici: S. Altenschmidt i P.-A. Schütter, Rechtsanwälte)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: H. Krämer, F. Clotuche-Duvieusart i P. Mihaylova, agenti)

      Izreka

               1.

               Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 11. prosinca 2014., Saint-Gobain Glass Deutschland/Komisija (T-476/12, neobjavljena, EU:T:2014:1059).

               2.

               Poništava se odluka Komisije od 17. siječnja 2013. kojom je odbijen zahtjev za cjelovit pristup popisu što ga je Savezna Republika Njemačka podnijela Komisiji u okviru postupka propisanog u članku 15. stavku 1. Odluke Komisije 2011/278/EU od 27. travnja 2011. o utvrđivanju prijelaznih propisa na razini Unije za usklađenu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica na temelju članka 10.a Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća jer je taj dokument sadržavao informacije u vezi s određenim postrojenjima društva Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH koja se nalaze na njemačkom državnom području, a koje su se odnosile na preliminarne dodjele, aktivnosti i razine kapaciteta u odnosu na emisije ugljičnog dioksida (CO2) tijekom razdoblja od 2005. do 2010., učinkovitost postrojenja i godišnje emisijske jedinice preliminarno dodijeljene za razdoblje od 2013. do 2020.

               3.

               Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova koje zahtijeva društvo Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH u prvostupanjskom i ovom postupku.

      (1)  SL C 138, 27. 4. 2015.


title: Predmet C-511/12: Rješenje Suda (deseto vijeće) od 10. travnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Tribunal Central Administrativo Norte — Portugal) — Joaquim Fernando Macedo Maia i drugi protiv Fundo de Garantia Salarial, IP (Članak 99. Poslovnika Suda — Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 80/987/EEZ — Direktiva 2002/74/EZ — Zaštita plaća radnika u slučaju insolventnosti poslodavca — Jamstvene institucije — Ograničenje obveze plaćanja jamstvenih institucija — Potraživanja na temelju plaća koja su dospjela više od šest mjeseci prije pokretanja pravnog postupka za utvrđivanje insolventnosti poslodavca)

text:
               11.8.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 261/2

         Rješenje Suda (deseto vijeće) od 10. travnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Tribunal Central Administrativo Norte — Portugal) — Joaquim Fernando Macedo Maia i drugi protiv Fundo de Garantia Salarial, IP
   (Predmet C-511/12) (1)

   ((Članak 99. Poslovnika Suda - Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 80/987/EEZ - Direktiva 2002/74/EZ - Zaštita plaća radnika u slučaju insolventnosti poslodavca - Jamstvene institucije - Ograničenje obveze plaćanja jamstvenih institucija - Potraživanja na temelju plaća koja su dospjela više od šest mjeseci prije pokretanja pravnog postupka za utvrđivanje insolventnosti poslodavca))
   2014/C 261/02
   Jezik postupka: portugalski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Central Administrativo Norte

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Joaquim Fernando Macedo Maia, António Pereira Teixeira, António Joaquim Moreira David, Joaquim Albino Moreira David

      Tuženik: Fundo de Garantia Salarial, IP

      Izreka

   Direktivu Vijeća 80/987/EEZ od 20. listopada 1980. o zaštiti radnika u slučaju insolventnosti njihovog poslodavca, kako je izmijenjena i dopunjena Direktivom 2002/74/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. rujna 2002., treba tumačiti na način da se ne protivi nacionalnom propisu koji ne jamči potraživanja na temelju plaća koja su dospjela više od šest mjeseci prije pokretanja pravnog postupka za utvrđivanje insolventnosti poslodavca, iako su radnici prije početka tog razdoblja započeli sudski postupak protiv svojeg poslodavca kako bi ishodili određivanje iznosa i prisilnu naplatu tih potraživanja.

      (1)  SL C 26, 26.1.2013.


title: Predmet C-244/17: Tužba podnesena 10. svibnja 2017. – Europska komisija protiv Vijeća Europske unije

text:
               24.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 239/29

         Tužba podnesena 10. svibnja 2017. – Europska komisija protiv Vijeća Europske unije
   (Predmet C-244/17)
   (2017/C 239/36)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: L. Gussetti, P. Aalto, L. Havas, agenti)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

               —

               poništiti Odluku Vijeća (EU) 2017/477 od 3. ožujka 2017. o stajalištu koje treba donijeti u ime Europske unije u okviru Vijeća za suradnju osnovanog na temelju Sporazuma o pojačanom partnerstvu i suradnji između Europske unije i njezinih država članica, s jedne strane, i Republike Kazahstana, s druge strane u pogledu rada Vijeća za suradnju, Odbora za suradnju, specijaliziranih pododbora ili drugih tijela (1),

               —

               naložiti Vijeću Europske unije plaćanje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Komisija smatra da je dodavanje postupovne pravne osnove iz područja Zajedničke vanjske i sigurnosne politike (ZVSP), odnosno članka 31. stavka 1. UEU-a koji zahtijeva jednoglasno odlučivanje u suprotnosti s tumačenjem Ugovora koje proizlazi iz sudske prakse Suda.
   Navedeni tužbeni razlog poduprijet je sljedećim argumentima:
   Prvo, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, odluku na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a treba donijeti kvalificiranom većinom, čak i ako bi se na temelju jedne ili više materijalnih pravnih osnova inače zahtijevala jednoglasnost za sklapanje međunarodnog sporazuma. Dodavanje druge pravne osnove koja inače ima za cilj osiguranje jednoglasnog odlučivanja ne utječe na postupak na temelju kojeg je donesena u Vijeću.
   Odluka Vijeća koja je donesena u skladu s postupkom iz članka 218. stavka 9. UFEU-a nema za cilj dopuniti ili mijenjati institucionalni okvir sporazuma pa, je se prema tome ne može izjednačiti sa sklapanjem ili izmjenom međunarodnog sporazuma, već ima za cilj osiguranje njegove djelotvorne provedbe. Takvu odluku, u skladu s člankom 218. stavkom 8. prvim podstavkom i člankom 218. stavkom 9. treba donijeti kvalificiranom većinom. Nezakonito je zahtijevati donošenje odluke jednoglasno.
   Drugo, također je razjašnjeno sudskom praksom Suda, članak 218. UFEU-a predviđa „općeprimjenjiv jedinstven postupak koji se odnosi na pregovore i sklapanje međunarodnih sporazuma Unije u svim područjima njezina djelovanja, u što ulazi ZVSP”. Posebna narav ZVSP-a odražava se u činjenici da su prijedlog podnijeli zajednički Komisija (na temelju elemenata koji ne pripadaju ZVSP-u) i Visoka predstavnica (na temelju elemenata koji pripadaju ZVSP-u). Time se, međutim, ne može promijeniti zaključak da odluku iz članka 218. stavka 9. UFEU-a treba donijeti kvalificiranom većinom.
   Kombinacija te dvije linije sudske prakse dovodi do zaključka da se ne samo na pregovore i sklapanje međunarodnog sporazuma, već i na usvajanje stajališta kojima se provodi takav sporazum primjenjuje jedinstveni postupak iz članka 218. UFEU-a, u tom slučaju članka 218. stavka 9. UFEU-a, koji propisuje odlučivanje kvalificiranom većinom. Ne može se dodati niti jedna druga postupovna odredba. Čak i ako Vijeće doda takvu odredbu, to ne može uzrokovati promjenu postupka odlučivanja.

      (1)  SL 2017., L 73, str. 15.


title: Predmet C-497/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. srpnja 2017. uputio Cour administrative d'appel de Versailles (Francuska) – Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA) protiv Ministre de l'agriculture et de l'alimentation, Premier ministre, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)

text:
               16.10.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 347/20

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. srpnja 2017. uputio Cour administrative d'appel de Versailles (Francuska) – Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA) protiv Ministre de l'agriculture et de l'alimentation, Premier ministre, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)
   (Predmet C-497/17)
   (2017/C 347/26)
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Cour administrative d'appel de Versailles

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA)

      Tuženici: Ministre de l'agriculture et de l'alimentation, Premier ministre, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)

      Prethodno pitanje

   Treba li mjerodavna pravila prava Europske unije, osobito ona koja proizlaze iz:

               —

               članka 13. Ugovora o funkcioniranju Europske unije,

               —

               Uredbe Vijeća (EZ) br. 834/2007 od 28. lipnja 2007. (1), čija su detaljna pravila za provedbu određena Uredbom Komisije (EZ) br. 889/2008 od 5. rujna 2008. (2)

               —

               i Uredbe Vijeća (EZ) br. 1099/2009 od 24. rujna 2009. (3),

         tumačiti na način da se njima dopušta ili pak da se zabranjuje izdavanje europske oznake „ekološki uzgoj” proizvodima od životinja koje su usmrćene u okviru religijskog klanja bez prethodnog omamljivanja pod uvjetima određenima Uredbom (EZ) br. 1099/2009?

      (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 834/2007 od 28. lipnja 2007. o ekološkoj proizvodnji i označivanju ekoloških proizvoda i stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 2092/91 (SL L 189., str. 1.)

      (2)  Uredba Komisije (EZ) br. 889/2008 od 5. rujna 2008. o detaljnim pravilima za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 834/2007 o ekološkoj proizvodnji i označivanju ekoloških proizvoda s obzirom na ekološku proizvodnju, označivanje i kontrolu (SL L 250., str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 173.)

      (3)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1099/2009 od 24. rujna 2009. o zaštiti životinja u trenutku usmrćivanja (SL L 303., str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str. 223.)


title: Predmet F-142/15: Tužba podnesena 17. studenoga 2015. – ZZ protiv Parlamenta

text:
               25.1.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/78

         Tužba podnesena 17. studenoga 2015. – ZZ protiv Parlamenta
   (Predmet F-142/15)
   (2016/C 027/101)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: ZZ (zastupnik: A. Tymen, odvjetnik)

      Tuženik: Europski parlament

      Predmet i opis spora

   Poništenje odluke Parlamenta da ne usvoji tužiteljev zahtjev za pomoć i zahtjev za naknadu navodno pretrpljene nematerijalne štete.

      Tužbeni zahtjev tužitelja

               —

               poništiti prešutnu odluku od 11. travnja 2015. kojom je odbijen tužiteljev zahtjev za pomoć od 11. prosinca 2014.;

               —

               poništiti odluku od 20. kolovoza 2015., zaprimljenu 24. kolovoza 2015., kojom je odbijena tužiteljeva žalba od 24. travnja 2015.;

               —

               naložiti tuženiku plaćanje naknade štete, koja je ex aequo et bono određena u iznosu od 50 000 eura na ime naknade nematerijalne štete;

               —

               naložiti Parlamentu snošenje troškova.


title: Predmet T-120/16: Tužba podnesena 22. ožujka 2016. – Tulliallan Burlington protiv EUIPO-a – Burlington Fashion (Burlington)

text:
               17.5.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 175/24

         Tužba podnesena 22. ožujka 2016. – Tulliallan Burlington protiv EUIPO-a – Burlington Fashion (Burlington)
   (Predmet T-120/16)
   (2016/C 175/28)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Tulliallan Burlington Ltd (St Helier, Jersey) (zastupnik: A. Norris, barrister)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Burlington Fashion GmbH (Schmallenberg, Njemačka)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Podnositelj prijave: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni žig: međunarodna registracija žiga u kojoj je naznačena Europska unija u odnosu na figurativni znak koji sadrži verbalni element „Burlington” — međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija br. 1 017 273

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 11. siječnja 2016. u predmetu R 94/2014-4

      Tužbeni zahtjevi

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku i odbije prijavu spornog žiga u odnosu na sve sporne proizvode;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje tužiteljevih troškova u svezi s ovom tužbom.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 8. stavka 5., članka 8. stavka 4. i članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet F-86/13: Presuda Službeničkog suda (prvo vijeće) od 15. listopada 2014. – van de Water protiv Parlamenta (Javna služba — Prava i obveze dužnosnika — Obavijest o namjeri obavljanja djelatnosti nakon odlaska iz službe — Članak 16. Pravilnika — Spojivost s legitimnim interesima institucije — Zabrana)

text:
               1.12.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 431/47

         Presuda Službeničkog suda (prvo vijeće) od 15. listopada 2014. – van de Water protiv Parlamenta
   (Predmet F-86/13) (1)

   ((Javna služba - Prava i obveze dužnosnika - Obavijest o namjeri obavljanja djelatnosti nakon odlaska iz službe - Članak 16. Pravilnika - Spojivost s legitimnim interesima institucije - Zabrana))
   (2014/C 431/75)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Robert van de Water (Grimbergen, Belgija) (zastupnici: P. Bentley QC i R. Bäuerle, odvjetnici)

      Tuženik: Europski parlament (zastupnici: N. Chemaï i M. Dean, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje odluke kojom se tužitelju zabranjuje da u roku od dvije godine nakon odlaska iz službe u Europskom parlamentu prihvati posao savjetnika predsjednika Vlade Ukrajine

      Izreka presude

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Van de Wateru nalaže se snošenje vlastitih, i troškova Europskog parlamenta.

      (1)  SL C 336, 16.11.2013., str. 31


title: Predmet F-118/13: Tužba podnesena 9. prosinca 2013. — ZZ protiv Komisije

text:
               22.2.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 52/53

         Tužba podnesena 9. prosinca 2013. — ZZ protiv Komisije
   (Predmet F-118/13)
   2014/C 52/103
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: ZZ (zastupnik: F. Frabetti, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Predmet i opis spora

   Poništenje izvješća o razvoju karijere za razdoblje od 1. srpnja 2001. do 31. prosinca 2002. i poništenje bodova za uspješnost dodijeljenih tijekom promaknuća 2003.

      Tužbeni zahtjev tužitelja

               —

               poništiti izvješće o razvoju karijere tužitelja (REC/CDR) za razdoblje od 1. srpnja 2001. do 31. prosinca 2002.;

               —

               podredno, poništiti bodove za uspješnost tužitelja tijekom promaknuća 2003. s obzirom da nisu na prosječnoj razini bodova dodijeljenih osoblju u njegovom razredu tijekom istog promaknuća;

               —

               naložiti Komisiji snošenje troškova.


title: Predmet T-440/11: Presuda Općeg suda od 9. prosinca 2014. – BT Telecommunications protiv Vijeća ( „Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja protiv Bjelarusa — Zamrzavanje financijskih izvora — Obveza obrazlaganja — Prava na obranu — Pravo na saslušanje — Pogreška u ocjeni” )

text:
               2.2.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 34/29

         Presuda Općeg suda od 9. prosinca 2014. – BT Telecommunications protiv Vijeća
   (Predmet T-440/11) (1)

   ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja protiv Bjelarusa - Zamrzavanje financijskih izvora - Obveza obrazlaganja - Prava na obranu - Pravo na saslušanje - Pogreška u ocjeni”))
   (2015/C 034/33)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: BT Telecommunications PUE (Minsk, Bjelarus) (zastupnici: V. Vaitkutė Pavan, A. Smaliukas, E. Matulionyte i T. Milašauskas, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: F. Naert i M. Bishop, agenti)

      Intervenijent koji podržava tuženika: Europska komisija (zastupnici: T. Scharf i E. Paasivirta, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje Odluke Vijeća 2011/357/ZVSP od 20. lipnja 2011. o izmjeni Odluke 2010/639/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv određenih dužnosnika Bjelarusa (SL L 161, str. 25.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 11., str. 64.), Uredbe Vijeća (EU) br. 588/2011 od 20. lipnja 2011. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 765/2006 o mjerama ograničavanja protiv predsjednika Lukašenka i određenih dužnosnika Bjelarusa (SL L 161, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 4. str. 183.), Odluke Vijeća 2011/666/ZVSP od 10. listopada 2011. o izmjeni Odluke 2010/639/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Bjelarusa (SL L 265, str. 17.), Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 1000/2011 od 10. listopada 2011. o provedbi članka 8a. stavka 1. Uredbe br. 765/2006 o mjerama ograničavanja u odnosu na Bjelarus (SL L 265, str. 8.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 14., str. 14.), Odluke Vijeća 2012/642/ZVSP od 15. listopada 2012. o mjerama ograničavanja protiv Bjelarusa (SL L 285, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 10., str. 257.), Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 1017/2012 od 6. studenoga 2012. o provedbi članka 8a. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 765/2006 o mjerama ograničavanja u odnosu na Bjelarus (SL L 307, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 11., str. 209.), Odluke Vijeća 2013/534/ZVSP od 29. listopada 2013. o izmjeni Odluke 2012/642/ZVSP (SL L 288, str. 69.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 1054/2013 od 29. listopada 2013. o provedbi članka 8a. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 765/2006 o mjerama ograničavanja u odnosu na Bjelarus (SL L 288, str. 1.) u dijelu u kojem se ti akti odnose na tužitelja.

      Izreka

               1.

               Odluka Vijeća 2011/357/ZVSP od 20. lipnja 2011. o izmjeni Odluke Vijeća 2010/639/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv određenih dužnosnika Bjelarusa, Uredba Vijeća (EU) br. 588/2011 od 20. lipnja 2011. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 765/2006 o mjerama ograničavanja protiv predsjednika Lukašenka i određenih dužnosnika Bjelarusa, Odluka Vijeća 2011/666/ZVSP od 10. listopada 2011. o izmjeni Odluke 2010/639/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Bjelarusa, Provedbena uredba Vijeća (EU) br.1000/2011 od 10. listopada 2011. o provedbi članka 8a. stavka 1. Uredbe br. 765/2006 o mjerama ograničavanja u odnosu na Bjelarus, Odluka Vijeća 2012/642/ZVSP od 15. listopada 2012., o mjerama ograničavanja protiv Bjelarusa i Provedbena uredba Vijeća (EU) br. 1017/2012 od 6. studenoga 2012. o provedbi članka 8a. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 765/2006 o mjerama ograničavanja u odnosu na Bjelarus se poništavaju u dijelu u kojem se odnose na BT Telecommunications PUE.

               2.

               Tužba se odbacuje kao nedopuštena u dijelu u kojem se odnosi na Odluku Vijeća 2013/534/ZVSP od 29. listopada 2013. o izmjeni Odluke 2012/642/ZVSP i na Provedbenu uredbu Vijeća (EU) br. 1054/2013 od 29. listopada 2013. o provedbi članka 8a. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 765/2006 o mjerama ograničavanja u odnosu na Bjelarus.

               3.

               Vijeće Europske unije snosit će, pored vlastitih troškova, troškove BT Telecommunications.

               4.

               Europska komisija snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 290, 1.10.2011.


title: Predmet C-96/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. veljače 2017. uputio Juzgado de lo Social de Terrassa (Španjolska) – Gardenia Vernaza Ayovi protiv Consorci Sanitari de Terrassa

text:
               15.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 151/20

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. veljače 2017. uputio Juzgado de lo Social de Terrassa (Španjolska) – Gardenia Vernaza Ayovi protiv Consorci Sanitari de Terrassa
   (Predmet C-96/17)
   (2017/C 151/26)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Juzgado de lo Social de Terrassa

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Gardenia Vernaza Ayovi

      Tuženik: Consorci Sanitari de Terrassa

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li zakonsko rješenje koje nudi pravni poredak u slučaju otkaza kao stegovne mjere koji se smatra nezakonitim, a osobito rješenje na koje upućuje članak 96. stavak 2. Real Decreto Legislativo 5/2015 (Uredba sa zakonskom snagom 5/2015) od 30. listopada kojim se potvrđuje pročišćena verzija Ley del Estatuto Básico del Empleado Público (Zakon o temeljnom statutu javnih službenika), obuhvaćeno pojmom „uvjeta zapošljavanja” iz članka 4. stavka 1. Direktive Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP (1)?

               2.

               Bi li se prema članku 4. stavku 1. Direktive Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP smatrala diskriminirajućom situacija poput one predviđene u članku 96. stavku 2. Real Decreto Legislativo 5/2015 (Uredba sa zakonskom snagom 5/2015) od 30. listopada kojim se potvrđuje pročišćena verzija Ley del Estatuto Básico del Empleado Público (Zakon o temeljnom statutu javnih službenika), u kojoj otkaz kao stegovna mjera stalno zaposlenom radniku u javnoj službi, kad se otkaz smatra neprimjerenim, odnosno nezakonitim, uvijek zahtijeva vraćanje radnika na posao, ali ako je riječ o radniku na neodređeno vrijeme – ili određeno vrijeme – koji obavlja iste dužnosti kao stalno zaposleni radnik, moguće je da se radnika ne vrati na posao u zamjenu za naknadu?

               3.

               Bi li nejednako postupanje bilo opravdano u istoj situaciji kao u prethodnom pitanju, ali ne u odnosu na Direktivu, nego članak 20. Povelje Europske unije o temeljnim pravima?

      (1)  SL 1999., L 175, str. 43. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 228.)


title: Predmet C-403/13: Zahtjev za prethodnu odluku koji je podnio High Court of Ireland (Irska) 16. srpnja 2013. — Lisa Kelly protiv Minister for Social Protection

text:
               21.9.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 274/10

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je podnio High Court of Ireland (Irska) 16. srpnja 2013. — Lisa Kelly protiv Minister for Social Protection
   (Predmet C-403/13)
   2013/C 274/24
   Jezik postupka: engleski

      Sud koji je postavio prethodna pitanja

   High Court of Ireland

      Stranke u glavnom postupku

      Tužitelj: Lisa Kelly

      Tuženik: Minister for Social Protection

      Prethodna pitanja

               1.

               Kada zaposlenica s boravištem u državi članici A, koja ima nešto kraće od tri godine zaposlenje koje joj daje pravo na osiguranje u toj državi, provede posljednjih šest mjeseci tog zaposlenja u državi članici B, treba li se na njezino kasnije potraživanje isplata iz socijalnog osiguranja na temelju bolesti primijeniti: (i) zakonodavstvo države članice B za potrebe članka 11. stavka 3. točke (a) Uredbe 883/2004/EZ (1) ili (ii) zakonodavstvo države članice A u kojoj ima boravište za potrebe članka 11. stavka 3. točke (e)?

               2.

               Je li bitno za razmatranje prvog pitanja da, ako je mjerodavno zakonodavstvo države članice B, zaposlenica nema pravo na isplate iz socijalnog osiguranja, dok to ne bi bio slučaj kad bi se mjerodavnim smatralo zakonodavstvo države članice u kojoj ima prebivalište (pravo države članice A)?

      (1)  Uredba (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti, (SL L 166, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 160.).


title: Predmet T-570/13: Tužba podnesena 25. listopada 2013. — Agriconsulting Europe protiv Komisije

text:
               14.12.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 367/38

         Tužba podnesena 25. listopada 2013. — Agriconsulting Europe protiv Komisije
   (Predmet T-570/13)
   2013/C 367/69
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Agriconsulting Europe SA (Bruxelles, Belgija) (zastupnik: R. Sciaudone, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Zahtjevi

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva:

               —

               dopustiti zatraženo izvođenje dokaza;

               —

               naložiti Komisiji naknadu štete u iznosu koji je zatražen u tužbi, primjereno uvećanog;

               —

               odobriti korištenje podataka iz priloga A.23 i A.24;

               —

               naložiti Komisiji snošenje troškova ovog postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Zahtjev se odnosi na naknadu štete koja je pretrpljena zbog nepravilnosti koje je navodno počinila Komisija u okviru javne nabave „Izgradnja mreže za provedbu Europskog inovacijskog partnerstva (EIP) za produktivnost i održivost u poljoprivredi” (AGRI-2012-EIP-01).
   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe osam tužbenih razloga.

               1.

               Pogreška u procjeni ponude i povreda načela jednakog postupanja u odnosu na kriterij dodjele br. 1.
               U odnosu na to ističe se da je:

                           —

                           odbor za procjenu pogriješio kada je utvrdio da Agriconsulting nije razradio komunikacijsku strategiju, budući da tehnička ponuda tužitelja sadrži šest stranica na kojima je taj aspekt opširno razrađen;

                           —

                           odbor za procjenu povrijedio načelo jednakog postupanja kada je komunikacijsku strategiju koju je ponudio tužitelj ocijenio u okviru kriterija br. 1., dok je taj aspekt ponude u odnosu na ponudu odabranog društva ocijenio u okviru kriterija br. 2.

               2.

               Pogreška u procjeni ponude i pogrešno tumačenje i primjena kriterija za odabir br. 2.
               U odnosu na to ističe se da je:

                           —

                           odbor za procjenu pogriješio kada je smatrao da postoji obveza osiguranja prisutnost brojnog stalnog osoblja, i da stoga u suprotnom valja dati negativnu ocjenu ponudi tužitelja;

                           —

                           odbor za procjenu propustio ocijeniti doprinos vanjskih stručnjaka.

               3.

               Pogreška u procjeni ponude, povreda propisa koji se odnose na javne nabave financirane sredstvima Europske unije i povreda pravila tržišnog natjecanja u odnosu na kriterij dodjele br. 3.

                           —

                           U odnosu na to ističe se da je odbor za procjenu pristupio ponovnoj procjeni elemenata koji su bili predmet procjene u prethodnoj fazi izbora, i da je time povrijedio ograničenja i pravila koji uređuju fazu odabira i fazu dodjele ugovora.

               4.

               Povreda načela proporcionalnosti u odnosu na kriterij dodjele br. 3. i obveze primjene kriterij dodjele ponude koje se ne može zamijeniti sa kriterijima izbora ponuda.

                           —

                           U odnosu na to ističe se da, s obzirom na zaključak da kriterij dodjele br. 3. omogućuje procjenu isključivo na temelju broja osoblja, takav kriterij nije proporcionalan i prikladan u odnosu na cilj koji ide za time da se odredi ekonomski najpovoljnija ponuda, i krši obvezu primjene, radi usporedne procjena ponuda, kriterija za odabir ponude koji se ne može zamijeniti sa kriterijima za izbor ponuda.

               5.

               Povreda, u odnosu na kriterij dodjele br. 3., načela odvojenosti različitih faza javnog nadmetanja koji predviđa dodjelu ugovora ponuditelju koji nudi ekonomski najpovoljniju ponudu.

                           —

                           U odnosu na to ističe se da je odbor za procjenu, koristeći podatke prikupljene tijekom faze procjene financijskog aspekta ponude kako bi promijenio ocjenu izraženu u prethodnoj fazi procjene kvalitativnog aspekta ponude tužitelja, povrijedio načelo odvojenosti različitih faza javnog nadmetanja u kojemu se primjenjuje metoda dodjele ugovora ponuditelju s ekonomski najpovoljnijom ponudom.

               6.

               Očita pogreška u procjeni ponude u odnosu na kriterij dodjele br. 3., i to u odnosnu na sposobnost postizanja glavnih zadataka.

                           —

                           U odnosu na to ističe se da je, suprotno onome što je predviđeno u specifikacijama, odbor za procjenu ocijenio da zbog sudjelovanja voditelja tima i njegovog zamjenika u nadzoru i kontroli dodatnih zadataka, čije je sudjelovanje uostalom bilo ograničeno, nemoguće postizanje glavnih zadataka.

               7.

               Pogrešno tumačenje i primjena pojma neobično niske ponude.

                           —

                           U odnosu na to ističe se da je odbor za procjenu pronašao samo jednu nepravilnost, i samo u odnosu na dio zadataka (onih dodatnih), s time da nije procijenio dovodi li stvarno takva „nepravilnost” do toga da cijela ponuda tužitelja bude smatrana nepouzdanom ili nepodesnom za ostvarenje predmeta ugovora.

               8.

               Arbitrarnost i nerazumnost parametara korištenih za primjenu pojma neobično niske ponude, kao i povreda načela kontradiktornosti i jednakog postupanja.

                           —

                           U odnosu na to ističe se da je odbor za procjenu primijenio arbitrarne i neopravdane kriterije za izračun razine nepravilnosti ponude tužitelja, bez da je vodio računa o organizacijskim i trgovačkim sposobnosti tužitelja.


title: Predmet C-484/12: Presuda Suda (treće vijeće) od 12. prosinca 2013. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank ’s Gravenhage — Nizozemska) — Georgetown University protiv Octrooicentrum Nederland, koji djeluje pod nazivom NL Octrooicentrum (Lijekovi za humanu primjenu — Svjedodžba o dodatnoj zaštiti — Uredba (EZ) br. 469/2009 — Članak 3. — Uvjeti za dobivanje te svjedodžbe — Mogućnost dobivanja više svjedodžbi o dodatnoj zaštiti na osnovi istog patenta)

text:
               22.2.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 52/20

         Presuda Suda (treće vijeće) od 12. prosinca 2013. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank ’s Gravenhage — Nizozemska) — Georgetown University protiv Octrooicentrum Nederland, koji djeluje pod nazivom NL Octrooicentrum
   (Predmet C-484/12) (1)

   (Lijekovi za humanu primjenu - Svjedodžba o dodatnoj zaštiti - Uredba (EZ) br. 469/2009 - Članak 3. - Uvjeti za dobivanje te svjedodžbe - Mogućnost dobivanja više svjedodžbi o dodatnoj zaštiti na osnovi istog patenta)
   2014/C 52/33
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Rechtbank ’s Gravenhage

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Georgetown University

      Tuženik: Octrooicentrum Nederland, koji djeluje pod nazivom NL Octrooicentrum

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku — Rechtbank ’s-Gravenhage — Nizozemska — Tumačenje članka 3. točke (c) i članka 14. točke (b) Uredbe (EZ) br. 469/2009 Europskog parlamenta i vijeća od 6. svibnja 2009. o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove (SL L 152, str. 1.) — Uvjeti za dobivanje svjedodžbe — Važeći temeljni patent koji obuhvaća više proizvoda — Postojanje prava na svjedodžbu za svaki proizvod

      Izreka

   U okolnostima poput onih u glavnom postupku, u kojima je na osnovi temeljnog patenta i odobrenja za stavljanje u promet lijeka koji se sastoji od mješavine više aktivnih sastojaka nositelj patenta već dobio svjedodžbu o dodatnoj zaštiti za tu mješavinu, zaštićenu navedenim patentom u smislu članka 3. točke (a) Uredbe (EZ) br. 469/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. svibnja 2009. o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove, članak 3. točku (c) te uredbe treba tumačiti na način da se ne protivi tome da nositelj tog patenta dobije i svjedodžbu o dodatnoj zaštiti za jedan od tih aktivnih sastojaka koji je, uzet pojedinačno, također kao takav zaštićen navedenim patentom.

      (1)  SL C 26, 26.1.2013.


title: Predmet C-501/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. studenoga 2014. uputio Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – EL-EM-2001 Ltd. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

text:
               9.2.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 46/23

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. studenoga 2014. uputio Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – EL-EM-2001 Ltd. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága
   (Predmet C-501/14)
   (2015/C 046/29)
   Jezik postupka: mađarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: EL-EM-2001 Ltd.

      Tuženik: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 19. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 561/2006 (1) tumačiti u smislu da se mjere, potrebne za izvršenje sankcije koju je za slučaj prekršaja utvrdila i nametnula država članica, mogu primijeniti samo na osobu koja je počinila taj prekršaj?
               Drugim riječima: je li s obzirom na članak 18. Uredbe (EZ) br. 561/2006, protivna obvezi država članica iz članka 19. stavka 1. prve rečenice Uredbe (EZ) br. 561/2006 nacionalna odredba kojom se predviđa da se mjere potrebne za izvršenje sankcije koju je utvrdila i nametnula država članica primjenjuju na osobu (pravnu ili fizičku) za koju u upravnom postupku nije utvrđeno da je počinila ikakav prekršaj?

               2.

               Treba li u slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje članak 19. stavak 1. Uredbe (EZ) [br. 561/2006] tumačiti u smislu da mjera primijenjena na treću (fizičku ili pravnu osobu) radi prekršaja koji je počinila druga osoba, a da se nije utvrdilo je li navedena treća osoba počinila prekršaj, predstavlja njoj nametnutu sankciju, neovisno o njezinom nazivu?

               3.

               U slučaju potvrdnog odgovora na drugo pitanje, je li protivna zabrani dvostruke sankcije na koju se odnosi članak 19. stavak 1. Uredbe (EZ) [br. 561/2006] nacionalna odredba koja, u svrhu izvršenja sankcije nametnute za prekršaj koji je počinio vozač, dopušta nametanje sankcije – koju se naziva mjerom, ali koja je po naravi sankcija – drugoj osobi (fizičkoj ili pravnoj)?

      (1)  Uredba (EZ) br. 561/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006., o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva koje se odnosi na cestovni promet i o izmjeni uredbi Vijeća (EEZ) br. 3821/85 i (EZ) br. 2135/98 te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3820/85 (SL L 102, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 6., str. 167.)


title: Predmet C-10/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. siječnja 2014. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska)– J.B.G.T. Miljoen protiv Staatssecretaris van Financiën

text:
               28.4.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 129/9

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. siječnja 2014. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska)– J.B.G.T. Miljoen protiv Staatssecretaris van Financiën
   (Predmet C-10/14)
   2014/C 129/11
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Hoge Raad der Nederlanden

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj u kasacijskom postupku: J.B.G.T. Miljoen

      Druga stranka u kasacijskom postupku: Staatssecretaris van Financiën

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li prilikom primjene članka 63. UFEU-a, u situaciji kakva je u konkretnom slučaju – naime, kada se u državi podrijetla prilikom isplate dividendi obustavlja porez na dividendu – u usporedbu položaja nerezidenta i rezidenta uključiti i porez na dohodak kojim se oporezuju primici od dividendi, a u koji se rezidentima uračunava iznos obustavljenog poreza na dividendu?

               2.

               U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, kod ocjene o tomu je li efektivno porezno opterećenje nerezidenta veće od poreznog opterećenja rezidenta, je li potrebno izvršiti usporedbu nizozemskog poreza na dividendu koji se obustavlja ako je riječ o nerezidentu i nizozemskog poreza na dohodak rezidenta, koji se obračunava na temelju paušalnog dohotka koji se u godini primitka dividendi može pripisati ukupnom portfelju ulagačkih udjela u nizozemskim društvima, ili prema pravu Europske unije treba uzeti u obzir drugi kriterij usporedbe?


title: Predmet T-630/14: Tužba podnesena 20. kolovoza 2014. – Primo Valore protiv Komisije

text:
               13.10.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 361/27

         Tužba podnesena 20. kolovoza 2014. – Primo Valore protiv Komisije
   (Predmet T-630/14)
   2014/C 361/41
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Primo Valore (Rim, Italija) (zastupnik: M. Moretto, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               utvrdi da je Europska komisija povrijedila obveze koje ima na temelju Uredbe br. 999/2001 (1) i Uredbe br. 178/2002 (2), kao i opća načela nediskriminacije i proporcionalnosti, time što regulatornom odboru, u skladu s postupkom propisanim člankom 5a. stavcima 1. do 4. Odluke 1999/468/EZ, nije predložila nacrt mjera za preispitivanje točke 2. Priloga V. Uredbi br. 999/2001, u skladu s kojom se specificirani rizični materijal s podrijetlom iz država članica Europske unije mora ukloniti i uništiti iako su te države članice priznate kao zemlje sa zanemarivim rizikom od GSE-a (goveđe spongiformne encefalopatije).

               —

               naloži Komisiji snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog koji se temelji na Komisijinoj obvezi djelovanja u skladu s člankom 8. stavkom 1. posljednjom rečenicom Uredbe br. 999/2001 u vezi s njezinim člankom 5. stavcima 1. i 3. ,člankom 5. stavkom 3. Uredbe br. 178/2002, kao i člankom 7. stavkom 2. drugom rečenicom te uredbe i člancima 23. i 24. Uredbe br. 999/2001.

                           —

                           U tom smislu tužitelj tvrdi da je, u skladu s gore navedenim odredbama, Komisija dužna preispitati privremeno odstupanje određeno točkom 2. PrilogaV. Uredbi br. 999/2001 te, u skladu s postupkom propisanim člankom 5a. Odluke 1999/468/EZ, regulatornom odboru predložiti nacrt mjera za izmjenu navedenog Priloga V. To je potrebno napraviti kako bi se zajamčilo poštovanje međunarodnih sanitarnih standarda koje je usvojio OIE (Međunarodni ured za epizootije), a koji ne predviđaju sastavljanje popisa specificiranog rizičnog materijala za zemlje koje su, kao Italija, priznate kao zemlje sa zanemarivim rizikom, to jest zemlje sa najnižim stupnjem rizika na međunarodnoj klasifikaciji koju je usvojio OIE.

               2.

               Drugi tužbeni razlog koji se temelji na obvezi djelovanja koju Komisija ima na temelju načela nediskriminacije, članka 7. stavka 2. druge rečenice Uredbe br. 178/2002 kao i članaka 23. i 24. Uredbe br. 999/2001.

                           —

                           U tom smislu tužitelj tvrdi da je, na temelju gore navedenog načela i gore navedenih odredbi, kada je OIE u svibnju 2008., svibnju 2011., svibnju 2012. i svibnju 2013., priznao neke države članice Europske unije, među kojima i Italiju, kaozemlje sa zanemarivim rizikom od GSE-a, Komisija bila dužna ažurirati pravne propise s obzirom na te nove podatke i preispitati odstupanje iz točke 2. Priloga V. Uredbi br. 999/2001 kako bi osigurala poštovanje načela nediskriminacije. Tim odstupanjem se, s jedne strane, na različiti način postupa u sličnim situacijama, to jest situaciji proizvođača iz država članica priznatih kao zemalja sa zanemarivim rizikom od GSE-a i onoj proizvođača iz trećih zemalja koje su priznate kao takve. S druge strane, na jednaki način se postupa u različitim situacijama, to jest situaciji proizvođača iz država članica koje su priznate kao zemlje sa zanemarivim rizikom od GSE-a i situaciji proizvođača iz država članica koje nisu priznate kao takve.

               3.

               Treći tužbeni razlog koji se temelji na obvezi djelovanja koju Komisija ima na temelju načela proporcionalnosti, članka 7. stavka 2. Uredbe br. 178/2002 kao i članaka 23. i 24. Uredbe br. 999/2001.

                           —

                           U tom smislu tužitelj tvrdi da je, na temelju gore navedenog načela i gore navedenih odredbi, nakon što je OIE priznao neke države članice Europske unije kao zemlje sa zanemarivim rizikom od GSE-a, Komisija morala ažurirati pravne propise s obzirom na te nove podatke i preispitati odstupanje iz točke 2. Priloga V. Uredbi br. 999/2001 kako bi osigurala poštovanje načela proporcionalnosti. Po mišljenju tužitelja, treba napomenuti da Komisijin izbor da ne preispita odstupanje iz točke 2. Priloga V. nije prikladan za ostvarivanje cilja zaštite zdravlja na koji se ona poziva.

      (1)  Uredba (EZ) br. 999/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o utvrđivanju pravila za sprečavanje, kontrolu i iskorjenjivanje određenih transmisivnih spongiformnih encefalopatija (SL L 147, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 15., str. 3.).

      (2)  Uredba (EZ) br. 178/2002 Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2002. o utvrđivanju općih načela i uvjeta zakona o hrani, osnivanju Europske agencije za sigurnost hrane te utvrđivanju postupaka u područjima sigurnosti hrane (SL L 31, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str. 91.).


title: Predmet C-265/12: Presuda Suda (prvo vijeće) od 18. srpnja 2013. (zahtjev za prethodnu odluku Hof van beroep te Brussel — Belgija) — Citroën Belux NV protiv Federatie voor Verzekerings- en Financiële Tussenpersonesn (FvF) (Članak 56. UFEU-a — Sloboda pružanja usluga — Direktiva 2005/29/EZ — Nepoštena poslovna praksa — Zaštita potrošača — Vezane ponude koje uključuju najmanje jednu financijsku uslugu — Zabrana — Iznimke)

text:
               7.9.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 260/16

         Presuda Suda (prvo vijeće) od 18. srpnja 2013. (zahtjev za prethodnu odluku Hof van beroep te Brussel — Belgija) — Citroën Belux NV protiv Federatie voor Verzekerings- en Financiële Tussenpersonesn (FvF)
   (Predmet C-265/12) (1)

   (Članak 56. UFEU-a - Sloboda pružanja usluga - Direktiva 2005/29/EZ - Nepoštena poslovna praksa - Zaštita potrošača - Vezane ponude koje uključuju najmanje jednu financijsku uslugu - Zabrana - Iznimke)
   2013/C 260/28
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je postavio prethodno pitanje

   Hof van beroep te Brussel

      Stranke u glavnom postupku

      Tužitelj: Citroën Belux NV

      Tuženik: Federatie voor Verzekerings- en Financiële Tussenpersonesn (FvF)

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku — Hof van beroep te Brussel — Belgija — Tumačenje članka 56. UFEU-a i članka 3. stavka 9. Direktive 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ, direktiva 97/7/EZ, 98/27/EZ i 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (Direktiva o nepoštenoj poslovnoj praksi) (SL L 149, str. 22.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 101.) — Nacionalna pravila na području zaštite potrošača koja, osim u taksativno navedenim slučajevima, općenito zabranjuju svaku vezanu ponudu koja uključuje najmanje jednu financijsku uslugu.

      Izreka

   Članak 3. stavak 9. Direktive 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ, direktiva 97/7/EZ, 98/27/EZ i 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (Direktiva o nepoštenoj poslovnoj praksi), i članak 56. UFEU-a trebaju se tumačiti na način da ne zabranjuju takvu odredbu države članice, poput one o kojoj je riječ u glavnom predmetu, koja, osim u slučajevima taksativno navedenim u nacionalnom zakonodavstvu, određuje općenitu zabranu vezanih ponuda potrošaču kod kojih je najmanje jedan sastavni dio financijska usluga.

      (1)  SL C 258, 25.8.2012.


title: Predmet F-36/13: Tužba podnesena 18. travnja 2013. — ZZ protiv EACEA

text:
               20.7.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 207/14

         Tužba podnesena 18. travnja 2013. — ZZ protiv EACEA
   (Predmet F-36/13)
   (2013/C 207/99)

   Predmetni postupak pokrenut je prije 1. srpnja 2013., datuma pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji.


title: Predmet T-693/13: Presuda Općeg suda od 10. svibnja 2016. – Mikhalchanka protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja protiv Bjelarusa — Zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora — Ograničenja ulaska i provoza preko područje Unije — Zadržavanje imena tužitelja na popisu predmetnih osoba — Novinar — Prava obrane — Obveza obrazlaganja — Pogreška u ocjeni”)

text:
               20.6.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/12

         Presuda Općeg suda od 10. svibnja 2016. – Mikhalchanka protiv Vijeća
   (Predmet T-693/13) (1)

   ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja protiv Bjelarusa - Zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora - Ograničenja ulaska i provoza preko područje Unije - Zadržavanje imena tužitelja na popisu predmetnih osoba - Novinar - Prava obrane - Obveza obrazlaganja - Pogreška u ocjeni”))
   (2016/C 222/13)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Aliaksei Mikhalchanka (Minsk, Bjelarus) (zastupnik: M. Michalauskas, odvjetnik)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: J.-P. Hix i F. Naert, agenti)

      Predmet

   Zahtjev koji se temelji na članku 263. UFEU-a i kojim se zahtijeva poništenje Odluke Vijeća 2013/534/ZVSP od 29. listopada 2013. o izmjeni Odluke 2012/642/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Bjelarusa (SL 2013., L 288, str. 69.), i Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 1054/2013 od 29. listopada 2013. o provedbi članka 8.a stavka 1. Uredbe (EZ) br. 765/2006 o mjerama ograničavanja u odnosu na Bjelarus (SL 2013., L 288, str. 1.).

      Izreka

               1.

               Zahtjev Vijeća Europske unije za obustavu postupka se odbija.

               2.

               Poništavaju se, u dijelu u kojem se odnose na A. Mikhalchanku:

                           —

                           Odluka Vijeća 2013/534/ZVSP od 29. listopada 2013. o izmjeni Odluke 2012/642/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Bjelarusa;

                           —

                           Provedbena uredba Vijeća (EU) br. 1054/2013 od 29. listopada 2013. o provedbi članka 8.a stavka 1. Uredbe (EZ) br. 765/2006 o mjerama ograničavanja u odnosu na Bjelarus.

               3.

               Vijeće Europske unije snosit će osim vlastitih troškova i troškove A. Mikhalchanka.

      (1)  SL C 93, 29. 3. 2014.


title: Predmet T-239/13: Tužba podnesena 23. travnja 2013. — Atmeh protiv OHIM-a — Fretier (MONTALE MTL MONTALE Dezign)

text:
               20.7.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 207/10

         Tužba podnesena 23. travnja 2013. — Atmeh protiv OHIM-a — Fretier (MONTALE MTL MONTALE Dezign)
   (Predmet T-239/13)
   (2013/C 207/61)

   Predmetni postupak pokrenut je prije 1. srpnja 2013., datuma pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji.


title: Predmet T-457/16: Tužba podnesena 16. kolovoza 2016. – Aldi Einkauf protiv EUIPO-a – Schwamm & Cie. (Le Coq de France)

text:
               3.10.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/28

      Tužba podnesena 16. kolovoza 2016. – Aldi Einkauf protiv EUIPO-a – Schwamm & Cie. (Le Coq de France)
      (Predmet T-457/16)
      (2016/C 364/31)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG (Essen, Njemačka) (zastupnici: N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen i N. Bertram, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Schwamm & Cie. (Saarbrücken, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave: tužitelj

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „Le Coq de France” – prijava za registraciju br. 10 882 331

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 15. lipnja 2016. u predmetu R 1786/2015-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet F-60/15: Tužba podnesena 22. travnja 2015. – ZZ protiv OHIM-a

text:
               29.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/48

         Tužba podnesena 22. travnja 2015. – ZZ protiv OHIM-a
   (Predmet F-60/15)
   (2015/C 213/78)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: ZZ (zastupnik: N. Lhoëst, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)

      Predmet i opis spora

   Poništenje odluke predsjednika OHIM-a od 4. lipnja 2014. o prestanku tužiteljeva ugovora kao člana privremenog osoblja kao i zahtjev za ponovno zapošljavanje u OHIM-u, ako je to moguće, odnosno, ako to nije moguće, zahtjev za pravičnu novčanu naknadu zbog navodnog nezakonitog otkaza njegova ugovora te, naposljetku, zahtjev za naknadu štete zbog navodno pretrpljene nematerijalne štete.

      Tužbeni zahtjev

               —

               poništiti odluku predsjednika OHIM-a od 4. lipnja 2014. o prestanku tužiteljeva ugovora kao člana privremenog osoblja;

               —

               slijedom toga, naložiti ponovno zapošljavanje tužitelja i naložiti tuženiku da tužitelju na ime naknade štete isplati primitke od rada za razdoblje od kad je otkaz njegova ugovora počeo proizvoditi učinke do njegova ponovnog zapošljavanja, zbog poništenja donesene odluke, i da ponovno uspostavi tužiteljevu karijeru nezakonito prekinutu odlukom o otkazu njegova ugovora;

               —

               podredno, ako bi ponovno zapošljavanje tužitelja dovelo do velikih praktičnih poteškoća ili bi bilo suviše otegotno u odnosu na položaj trećih, naložiti tuženiku isplatu pravične novčane naknade zbog nezakonitog otkaza njegova ugovora, uzimajući u obzir ne samo izgubljene primitke od rada, već i ozbiljnu vjerojatnost da bi tužitelj, u okviru ugovora na neodređeno vrijeme, u službi OHIM-a ostao do dobi za umirovljenje te napredovao u svojoj karijeri;

               —

               u svakom slučaju, naložiti tuženiku isplatu naknade pretrpljene nematerijalne štete, procijenjene ex aequo et bono na 15  000 eura;

               —

               naložiti OHIM-u snošenje troškova u cijelosti.


title: Predmet C-91/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. veljače 2016. uputio Juzgado de Primera Instancia n° 60 de Madrid (Španjolska) – Caixabank S.A. protiv Héctora Benlliurea Santiaga

text:
               17.5.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 175/8

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. veljače 2016. uputio Juzgado de Primera Instancia no 60 de Madrid (Španjolska) – Caixabank S.A. protiv Héctora Benlliurea Santiaga
   (Predmet C-91/16)
   (2016/C 175/07)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Juzgado de Primera Instancia no 60 de Madrid

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Caixabank S.A.

      Tuženik: Héctor Benlliure Santiago

      Prethodno pitanje

   Je li upotreba ugovorene redovne kamatne stope u slučaju kad se primjenjuju zatezne kamate u skladu s Direktivom 93/13 (1) ili, naprotiv, ona podrazumijeva izmjenu ugovora koja nije dopuštena sudskom praksom Zajednice?

      (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


               30.4.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 143/10

         Postupak koji je pokrenulo Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Kraljevine Norveške 16. veljače 2015.
   (Predmet E-6/15)
   (2015/C 143/11)
   Nadzorno tijelo EFTA-e, koje zastupaju Xavier Lewis i Clémence Perrin, zastupnici Nadzornog tijela EFTA-e, Rue Belliard 35, 1040 Bruxelles, Belgija, pokrenulo je 16. veljače 2015. postupak protiv Kraljevine Norveške pred Sudom EFTA-e.
   Tužitelj od Suda EFTA-e zahtijeva da ustvrdi:

               1.

               da, održavajući na snazi odjeljke 20-1. stavak 2. i 22-3. Zakona o planiranju i gradnji, u vezi s odjeljcima 9-1. do 9-4. i 11-1. Uredbe o gradnji, kojima se zahtijeva da poduzeća koja izvode građevinske radove pribave ovlaštenje lokalnih općina prije početka svoje djelatnosti, Norveška nije ispunila svoje obveze na temelju članka 16. Akta iz točke 1. Priloga X. Sporazumu o EGP-u (Direktiva 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu) ili članka 36. Sporazuma o EGP-u;

               2.

               da Kraljevina Norveška snosi troškove tog postupka.

      Pravna pozadina i činjenična osnova te navedeni tužbeni razlozi:

               —

               Predmet se odnosi na zahtjev u okviru norveškog prava (odjeljci 20-1. stavak 2. i 22-3. Zakona o planiranju i gradnji, koji se tumače u vezi s odjeljcima 9-1. do 9-4. i 11-1. Uredbe o gradnji) da poduzeća koja žele pružati građevinske usluge u Norveškoj pribave ovlaštenje lokalnih općina prije početka svoje djelatnosti. Takvo ovlaštenje potrebno je pribaviti prije svakog pojedinog građevinskog projekta.

               —

               Nadzorno tijelo EFTA-e smatra da taj zahtjev predstavlja ograničenje koje se ne može opravdati na temelju članka 16. stavaka 1. i 3. Direktive 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu („Direktiva o uslugama”) ili da takva mjera predstavlja ograničenje slobode pružanja usluga iz članka 36. Sporazuma o EGP-u, koje se ne može opravdati na temelju članka 33. Sporazuma o EGP-u.

               —

               Norveška tvrdi da, u načelu, takav sustav ovlašćivanja nije u suprotnosti s Direktivom o uslugama s obzirom na to da se može opravdati na temelju članka 16. stavaka 1. i 3. te Direktive.


title: Predmet C-615/13 P: Presuda Suda (drugo vijeće) od 16. srpnja 2015. – ClientEarth, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) protiv Europske agencije za sigurnost hrane (EFSA), Europske komisije (Žalba — Pristup dokumentima institucija Europske unije — Uredba (EZ) br. 1049/2001 — Članak 4. stavak 1. točka (b) — Uredba (EZ) br. 45/2001 — Članak 8. — Izuzeće od prava na pristup — Zaštita osobnih podataka — Pojam „osobni podatak” — Uvjeti za prijenos osobnih podataka — Ime autora svake primjedbe na nacrt smjernice Europske agencije za sigurnost hrane (EFSA) u vezi sa znanstvenom dokumentacijom koju treba priložiti uz zahtjeve za odobravanje stavljanja na tržište fitosanitarnih proizvoda — Odbijanje pristupa)

text:
               21.9.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 311/5

         Presuda Suda (drugo vijeće) od 16. srpnja 2015. – ClientEarth, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) protiv Europske agencije za sigurnost hrane (EFSA), Europske komisije
   (Predmet C-615/13 P) (1)

   ((Žalba - Pristup dokumentima institucija Europske unije - Uredba (EZ) br. 1049/2001 - Članak 4. stavak 1. točka (b) - Uredba (EZ) br. 45/2001 - Članak 8. - Izuzeće od prava na pristup - Zaštita osobnih podataka - Pojam „osobni podatak” - Uvjeti za prijenos osobnih podataka - Ime autora svake primjedbe na nacrt smjernice Europske agencije za sigurnost hrane (EFSA) u vezi sa znanstvenom dokumentacijom koju treba priložiti uz zahtjeve za odobravanje stavljanja na tržište fitosanitarnih proizvoda - Odbijanje pristupa))
   (2015/C 311/05)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: ClientEarth, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (zastupnik: P. Kirch, odvjetnik)

      Druge stranke u postupku: Europska agencija za sigurnost hrane (EFSA) (zastupnici: D. Detken, C. Pintado i R. Van der Hout, odvjetnik), Europska komisija (zastupnici: B. Martenczuk i L. Pignataro-Nolin, agenti)

      Intervenijent u potporu tuženicima: Europski nadzornik za zaštitu podataka (EDPS) (zastupnici: A. Buchta i M. Pérez Asinari, agenti)

      Izreka

               1.

               Ukida se presuda Općeg suda Europske unije ClientEarth i PAN Europe/EFSA (T-214/11, EU:T:2013:483).

               2.

               Poništava se odluka Europske agencije za sigurnost hrane (EFSA) od 12. prosinca 2011.

               3.

               Europskoj agenciji za sigurnost hrane nalaže se snošenje vlastitih troškova i troškova koje su istaknuli ClientEarth i Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) u okviru žalbenog i prvostupanjskog postupka.

               4.

               Europskoj komisiji nalaže se snošenje vlastitih troškova u žalbenom i prvostupanjskom postupku.

               5.

               Europskom nadzorniku za zaštitu podataka (EDPS) nalaže se snošenje vlastitih troškova u žalbenom postupku.

      (1)  SL C 71, 8. 3. 2014.


               29.9.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/31

         Zahtjev za savjetodavno mišljenje suda EFTA-e koji je 9. srpnja 2015. podnio Vrhovni sud Kneževine Lihtenštajn (Fürstliches Oberster Gerichtshof), u predmetu Rainer Armbruster protiv Swiss Life (Lihtenštajn) AG
   (Predmet E-16/15)
   (2016/C 357/11)
   Dopisom Sudu EFTA-e od 9. srpnja 2015., zaprimljenim u pisarnicu Suda 9. srpnja 2015., Vrhovni sud Kneževine Lihtenštajn (Fürstliches Obergericht) podnio je zahtjev za savjetodavno mišljenje u predmetu Rainer Armbruster protiv Swiss Life (Lihtenštajn) AG o sljedećim pitanjima:

               1.

               Treba li članak 36. stavak 2. Direktive 2002/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. studenoga 2002. o životnom osiguranju tumačiti kao da znači da se obveza pružanja informacija iz tog članka te iz Priloga III. dijela A točaka (a)11 i (a)12 i dijela B točke (b)2 o policama životnog osiguranja vezanima uz investicijske fondove mora izvršiti i kad osoba pravnom transakcijom, prijenosom ugovora uz suglasnost osiguravatelja, od druge osobe stekne policu životnog osiguranja vezanu uz investicijske fondove („rabljena polica”)?

         Odgovori li sud na prvo pitanje potvrdno, slijedi dodatno pitanje:

               2.

               Treba li članak 36. stavak 2. Direktive 2002/83/EZ o životnom osiguranju tumačiti kao da znači da se u slučaju pravnog prijenosa ugovora police životnog osiguranja vezane uz investicijske fondove novom vlasniku police moraju pružiti samo općenite informacije ili pak osiguravatelj mora novom vlasniku police pružiti i informacije specifične za osigurateljni proizvod koji će steći, posebno u pogledu eventualnih razlika između profila rizičnosti postojećeg vlasnika police i preuzimatelja?

               3.

               Jesu li odredbe o osiguravateljevim obvezama iz Priloga III. dijela B točke (b)2 Direktivi 2002/83/EZ o životnom osiguranju doista prenesene u nacionalno zakonodavstvo ako je nacionalnim zakonodavstvom predviđeno, u Prilogu 4. odjeljku II. točki 2. Zakona o nadzoru osiguranja (Versicherungsaufsichtsgesetz, VersAG) da se za trajanja ugovora o osiguranju, u slučaju polica životnog osiguranja vezanih uz investicijske fondove, informacije o temeljnim udjelima police osiguranja i o naravi u njima sadržane imovine moraju pružiti samo ako promjene u pruženim informacijama proizlaze iz „izmjena zakona”, ali ne i „u slučaju promjene uvjeta police osiguranja” (Prilog III. Dio B točka (b)2 Direktivi 2002/83/EZ)?


title: Predmet T-249/13: Tužba podnesena 2. svibnja 2013. — MHCS protiv OHIM-a — Ambra (DORATO)

text:
               20.7.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 207/10

         Tužba podnesena 2. svibnja 2013. — MHCS protiv OHIM-a — Ambra (DORATO)
   (Predmet T-249/13)
   (2013/C 207/65)

   Predmetni postupak pokrenut je prije 1. srpnja 2013., datuma pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji.


title: Predmet T-664/16: Tužba podnesena 14. rujna 2016. – PJ protiv EUIPO-a – Erdmann & Rossi (Erdmann & Rossi)

text:
               6.3.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 70/22

         Tužba podnesena 14. rujna 2016. – PJ protiv EUIPO-a – Erdmann & Rossi (Erdmann & Rossi)
   (Predmet T-664/16)
   (2017/C 070/31)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: PJ (zastupnik: B. Schürmann, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Erdmann & Rossi GmbH (Berlin, Njemačka)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: tužitelj

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske Unije „Erdmann & Rossi” –žig Europske unije br. 10 310 481

      Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

      Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 18. srpnja 2016. u predmetu R 1670/2015-4

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova ovog postupka i postupka proglašavanja žiga ništavim pred žalbenim vijećem i Odjelom za poništaje.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članaka 52., 56., 63., 75. i 76. Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda pravila 50., 55. i 94. Uredbe br. 2868/95;

               —

               povreda članka 12. Uredbe br. 216/96;

               —

               povreda članka 6. EKLJP-a;

               —

               povreda članaka 47. i 48. Povelje o temeljnim pravima.


title: Predmet C-700/15: Presuda Suda (šesto vijeće) od 15. prosinca 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputilo Vrhovno sodišče Republike Slovenije – Slovenija) – LEK Farmacevtska Družba d.d. protiv Republike Slovenije (Zahtjev za prethodnu oduku — Kombinirana nomenklatura — Razvrstavanje robe — Prehrambeni dodaci koji spadaju u tarifni broj 2106 — Aktivni sastojak kao osnovni sastojak — Moguće razvrstavanje u poglavlje 30. Kombinirane nomenklature — Predstavljanje i prodaja proizvoda kao lijekova)

text:
               13.2.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 46/9

         Presuda Suda (šesto vijeće) od 15. prosinca 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputilo Vrhovno sodišče Republike Slovenije – Slovenija) – LEK Farmacevtska Družba d.d. protiv Republike Slovenije
   (Predmet C-700/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu oduku - Kombinirana nomenklatura - Razvrstavanje robe - Prehrambeni dodaci koji spadaju u tarifni broj 2106 - Aktivni sastojak kao osnovni sastojak - Moguće razvrstavanje u poglavlje 30. Kombinirane nomenklature - Predstavljanje i prodaja proizvoda kao lijekova))
   (2017/C 046/12)
   Jezik postupka: slovenski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Vrhovno sodišče Republike Slovenije

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: LEK Farmacevtska Družba d.d.

      Tuženik: Republika Slovenija

      Izreka

               1.

               Tarifni broj 3004 Kombinirane nomenklature Zajedničke carinske tarife koja se nalazi u Prilogu I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EU) br. 1006/2011 od 27. rujna 2011., treba tumačiti na način da u njega ne treba automatski razvrstati proizvode koji spadaju pod pojam „lijek” u smislu Direktive 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu, kako je izmijenjena Direktivom 2011/62/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2011.

               2.

               Kombiniranu nomenklaturu Zajedničke carinske tarife koja se nalazi u Prilogu I. Uredbi br. 2658/87, kako je izmijenjena Uredbom br. 1006/2011, treba tumačiti na način da proizvodi, kao što su oni o kojima je riječ u glavnom postupku, koji općenito imaju korisne učinke za zdravlje i čiji je osnovni sastojak aktivni sastojak koji se nalazi u prehrambenim dodacima razvrstanima u tarifni broj 2106 KN-a, premda ih njihov proizvođač predstavlja kao lijekove i kada se prodaju kao takvi, spadaju u taj tarifni broj.

      (1)  SL C 111, 29. 3. 2016.


               27.3.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 88/18

         Zahtjev za savjetodavno mišljenje Suda EFTA-e koji je u predmetu Casino Admiral AG protiv Wolfganga Eggera 29. listopada 2013. podnio Državni sud Kneževine Lihtenštajn
   (Predmet E-24/13)
   2014/C 88/15
   Dopisom Sudu EFTA-e od 6. studenoga 2013., zaprimljenim u pisarnicu Suda 8. studenoga 2013., Državni sud Kneževine Lithenštajn (Staatsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein) podnio je zahtjev za savjetodavno mišljenje u predmetu Casino Admiral AG protiv Wolfganga Eggera o sljedećim pitanjima:

               1.

               Koji su opći zahtjevi prava EGP-a i europskog prava (osobito članaka 43. i 49. Ugovora o EZ-u i obveze transparentnosti koja iz njih proizlazi) u vezi s postupkom davanja koncesija za kasino?

               2.

               Je li pravom EGP-a i europskim pravom predviđeno da tijelo koje daje koncesiju objasni u vrijeme objave poziva na nadmetanje kako namjerava upotpuniti i detaljnije utvrditi zahtjeve iz navedenog akta i uredbe?

               3.

               Osobito, u kontekstu mjerodavnog natječajnog postupka, postoji li opća obveza prethodnog obavješćivanja o relativnom značaju kriterija za davanje koncesije? Ako je odgovor na prethodno pitanje potvrdan, koji su zahtjevi prava EGP-a i europskog prava u pogledu vrste informacija koje se u prethodnoj obavijesti moraju dostaviti?

               4.

               Jesu li u ovom predmetu zadovoljeni zahtjevi prava EGP-a i europskog prava?

               5.

               Ako Sud EFTA-e ustanovi da natječajni postupak nije bio u skladu sa zahtjevima prava EGP-a i europskog prava:

                           (a)

                           Jesu li u pravu EGP-a i europskom pravu utvrđene pravne posljedice u slučaju postupovnih pogrešaka te vrste?

                           (b)

                           Mogu li se takve postupovne pogreške ispraviti? Ako mogu, uz koje uvjete?

                           (c)

                           Jesu li u ovom predmetu zadovoljeni zahtjevi za ukidanje cjelokupnog natječajnog postupka i postupka davanja koncesije?


title: Predmet T-25/14: Rješenje Općeg suda od 4. svibnja 2015. – Španjolska protiv Komisije

text:
               29.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/41

         Rješenje Općeg suda od 4. svibnja 2015. – Španjolska protiv Komisije
   (Predmet T-25/14) (1)

   (2015/C 213/67)
   Jezik postupka: španjolski
   Predsjednik prvog vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 61, 1. 3. 2014.


title: Predmet C-359/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. srpnja 2014. uputio Vilniaus miesto apylinkės teismo (Litva) – ERGO Insurance SE, koji djeluje preko svoje litvanske podružnice ERGO Insurance SE protiv If P&C Insurance AS, koji djeluje preko svoje podružnice If P&C Insurance AS

text:
               22.9.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/9

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. srpnja 2014. uputio Vilniaus miesto apylinkės teismo (Litva) – ERGO Insurance SE, koji djeluje preko svoje litvanske podružnice ERGO Insurance SE protiv If P&C Insurance AS, koji djeluje preko svoje podružnice If P&C Insurance AS
   (Predmet C-359/14)
   2014/C 329/11
   Jezik postupka: litvanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Vilniaus miesto apylinkės teismas

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: ERGO Insurance SE, koji djeluje preko svoje litvanske podružnice ERGO Insurance SE

      Tuženik: If P&C Insurance AS, koji djeluje preko svoje podružnice If P&C Insurance AS

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 4. stavak 4. Uredbe (EZ) br. 593/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze (Rim I) (1), kojim je propisano da „kad je mjerodavno pravo nemoguće utvrditi na temelju stavaka 1. i 2., ugovor podliježe pravu države s kojom je u najužoj vezi”, tumačiti u smislu da je, u okolnostima kao što su one u predmetnom slučaju, potrebno primijeniti njemačko pravo?

               2.

               Ako je odgovor na prvo pitanje negativan, treba li načelo sadržano u članku 4. Uredbe (EZ) br. 864/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. srpnja 2007. o pravu koje se primjenjuje na izvanugovorne obveze („Rim II”) (2) tumačiti u smislu da se, u okolnostima kao što su one u predmetnom slučaju, pravo koje je potrebno primijeniti u sporu između osiguravatelja traktora i osiguravatelja prikolice mora odrediti u skladu s pravom države mjesta u kojoj je nastala šteta koja je posljedica prometne nesreće?

      (1)  SL L 177, str. 6.

      (2)  SL L 199, str. 40.


title: Predmet C-484/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. studenoga 2014. uputio Landgericht München I (Njemačka) – Tobias Mc Fadden protiv Sony Music Entertainment Germany GmbH

text:
               9.2.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 46/18

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. studenoga 2014. uputio Landgericht München I (Njemačka) – Tobias Mc Fadden protiv Sony Music Entertainment Germany GmbH
   (Predmet C-484/14)
   (2015/C 046/25)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Landgericht München I

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Tobias Mc Fadden

      Tuženik: Sony Music Entertainment Germany GmbH

      Prethodna pitanja

               1

                  Prvo pitanje:

               Treba li članak 12. stavak 1. prvu polovicu rečenice Direktive 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine („Direktiva o elektroničkoj trgovini”) (1) u vezi s člankom 2. točkom (a) Direktive 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine („Direktiva o elektroničkoj trgovini”) u vezi s člankom 1. točkom 2. Direktive 98/34/EZ u verziji Direktive 98/48/EZ (2) tumačiti tako da „obično uz naknadu” znači da nacionalni sud mora utvrditi

                           a.

                           pruža li osoba na koju se to konkretno odnosi i koja se poziva na svojstvo davatelja usluge tu konkretnu uslugu obično uz naknadu,
                           ili

                           b.

                           postoje li uopće davatelji usluga na tržištu koji tu uslugu ili usporedive usluge pružaju uz naknadu,
                           ili

                           c.

                           se većina tih ili usporedivih usluga pruža uz naknadu?

               2

                  Drugo pitanje:

               Treba li članak 12. stavak 1. prvu polovicu rečenice stavka Direktive 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine („Direktiva o elektroničkoj trgovini”) tumačiti tako da „omogućavanje pristupa komunikacijskoj mreži” znači da je za omogućavanje u skladu s direktivom bitan jedino nastanak rezultata, tako da je omogućen pristup komunikacijskoj mreži (npr. internetu)?

               3

                  Treće pitanje:

               Treba li članak 12. stavak 1. prvu polovicu rečenice Direktive 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine („Direktiva o elektroničkoj trgovini”) u vezi s člankom 2. točkom (b) Direktive 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine („Direktiva o elektroničkoj trgovini”) tumačiti tako da je za „pružanje” u smislu članka 2. točke (b) Direktive 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine („Direktiva o elektroničkoj trgovini”) dovoljno ako se usluga informacijskog društva samo stvarno stavlja na raspolaganje, u konkretnom slučaju dakle stavlja na raspolaganje otvoreni WLAN ili je primjerice pored toga potrebno i „oglašavanje”?

               4

                  Četvrto pitanje:

               Treba li članak 12. stavak 1. prvu polovicu rečenice Direktive 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine („Direktiva o elektroničkoj trgovini”) tumačiti tako da „nije odgovoran za informacije koje se prenose” znači da su mogući zahtjevi za propuštanje, naknadu štete, plaćanje troškova opomene i sudskih troškova osobe koja je oštećena povredom autorskog prava protiv pružatelja pristupa isključeni u načelu ili su isključeni u svakom slučaju u vezi s prvom utvrđenom povredom autorskog prava?

               5

                  Peto pitanje:

               Treba li članak 12. stavak 1. prvu polovicu rečenice Direktive 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine („Direktiva o elektroničkoj trgovini”) tumačiti tako da države članice nacionalnom sucu ne mogu dopustiti da u glavnom postupku protiv pružatelja pristupa donese nalog prema kojem on ubuduće trećim osobama ne smije omogućiti da preko konkretne internetske veze određeno djelo zaštićeno autorskim pravom stave na raspolaganje za elektronski pristup preko internetskih foruma za razmjenu?

               6

                  Šesto pitanje:

               Treba li članak 12. stavak 1. prvu polovicu rečenice Direktive 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine („Direktiva o elektroničkoj trgovini”) tumačiti tako da u okolnostima glavnog postupka na zahtjev za propuštanje treba na odgovarajući način primijeniti odredbu članka 14. stavka 1. točke (b) Direktive 2000/31/EZ?

               7

                  Sedmo pitanje:

               Treba li članak 12. stavak 1. prvu polovicu rečenice Direktive 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine („Direktiva o elektroničkoj trgovini”) u vezi s člankom 2. točkom (b) Direktive 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine („Direktiva o elektroničkoj trgovini”) tumačiti tako da se zahtjevi prema davatelju usluga iscrpljuju time da je davatelj usluga svaka fizička ili pravna osoba koja pruža uslugu informacijskog društva?

               8

                  Osmo pitanje:

               U slučaju negativnog odgovora na sedmo pitanje, koji dodatni zahtjevi moraju biti postavljeni prema davatelju usluga u okviru tumačenja članka 2. točke (b) Direktive 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine („Direktiva o elektroničkoj trgovini”)?

               9

                  Deveto pitanje:

                           a)

                           Treba li članak 12. stavak 1. prvu polovicu rečenice Direktive 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine („Direktiva o elektroničkoj trgovini”) uzimajući u obzir postojeću zaštitu temeljnog prava intelektualnog vlasništva koje proizlazi iz prava vlasništva (članak 17. stavak 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima) te odredbe donesene u sljedećim direktivama o zaštiti intelektualnog vlasništva, prije svega autorskog prava:

                                       —

                                       2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu,

                                       —

                                       2004/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o provedbi prava intelektualnog vlasništva

                                 te uzimajući u obzir slobodu informiranja i slobodu poduzetništva koja je temeljno pravo Unije (članak 16. Povelje Europske unije o temeljnim pravima)
                           tumačiti tako da se ne protivi odluci nacionalnog suda u glavnom postupku ako se u toj odluci pružatelju pristupa uz snošenje troškova naloži da ubuduće trećim osobama ne omogućava da preko konkretne internetske veze određeno djelo zaštićeno autorskim pravom ili njegove dijelove stave na raspolaganje za elektronski pristup preko internetskih foruma za razmjenu te se pružatelju pristupa ostavlja na volju odluka o tome koje tehničke mjere će konkretno poduzeti kako bi izvršio taj nalog?

                           b)

                           Vrijedi li to i kada pružatelj pristupa sudsku zabranu zapravo može poštovati jedino tako da isključi internetsku vezu, zaštiti je lozinkom ili provjerava cjelokupnu komunikaciju koja se odvija preko nje kako bi utvrdio prenosi li se određeno djelo zaštićeno autorskim pravom iznova nezakonito ili ne, pri čemu je to utvrđeno još od početka i nije otkriveno tek u okviru ovršnog postupka ili postupka izricanja kazne?

      (1)  SL L 178, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 39., str. 58.).

      (2)  Direktiva 98/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. srpnja 1998. o izmjeni Direktive 98/34/EZ o utvrđivanju postupka pružanja informacija u području tehničkih normi i propisa, SL L 217, str. 18. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 55., str. 11.).


title: Predmet T-191/16: Tužba podnesena 25. travnja 2016. – Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro protiv Komisije

text:
               11.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 251/33

         Tužba podnesena 25. travnja 2016. – Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro protiv Komisije
   (Predmet T-191/16)
   (2016/C 251/39)
   Jezik postupka: grčki

      Stranke

      Tužitelj: Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro AE (Atene, Grčka) (zastupnik: E. Tzannini, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               prihvati tužbu;

               —

               poništi pobijani akt, odnosno Odluku Europske komisije C(2016) 1080 od 16. veljače 2016.„o povratu ukupnog iznosa od EUR 109 415,20, uvećanog za kamate, od LITO HOSPITALA FOR WOMEN AE”;

               —

               utvrdi da sati rada koje je tužiteljevo osoblje odradilo kako bi predalo projekt odgovaraju onima navedenima u dijelu tužbe koji se odnosi na činjenično stanje;

               —

               uzme u obzir tužiteljeve argumente ako bude smatrao da treba naknaditi iznose navedene u podnesku od 5. studenoga 2009.;

               —

               poništi pobijani akt i u dijelu koji se odnosi na treći obrok koji nije isplaćen;

               —

               prebije iznose koje je eventualno potrebno naknaditi s navedenim trećim obrokom koji nikada nije isplaćen i čije je plaćanje suspendirano već deset godina;

               —

               ovu tužbu smatra činjenicom kojom se prekida zastara prava na isplatu trećeg obroka; i

               —

               Komisiji naloži snošenje tužiteljevih troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U potporu svojoj tužbi tužitelj navodi šest tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog temelji se na povredi pravnog pravila koju je počinila Europska komisija i na tome da ona ne može donijeti akt koji je u ovom slučaju moguće pobijati u smislu članka 263. UFEU-a.

               2.

               Drugi tužbeni razlog temelji se na tome da Europska komisija nije uzela u obzir dokaze koji su joj podneseni.

               3.

               Treći tužbeni razlog temelji se na tome da Europska komisija nije uzela u obzir činjenice koje je tužitelj iznosio tijekom cijelog postupka.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog temelji se na povredi načela zaštite legitimnih očekivanja.

               5.

               Peti tužbeni razlog temelji se na nepoštenim uvjetima ugovorne odredbe prema kojoj postoji samo jedan način dokazivanja da je posao obavljen.

               6.

               Šesti tužbeni razlog temelji se na zastari Komisijina potraživanja.


title: Predmet C-136/15 P: Žalba koju je 20. ožujka 2015. podnio Mohammad Makhlouf protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 21. siječnja 2015. u predmetu T-509/11, Makhlouf protiv Vijeća

text:
               21.9.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 311/14

         Žalba koju je 20. ožujka 2015. podnio Mohammad Makhlouf protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 21. siječnja 2015. u predmetu T-509/11, Makhlouf protiv Vijeća
   (Predmet C-136/15 P)
   (2015/C 311/19)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Žalitelj: Mohammad Makhlouf (zastupnik: G. Karouni, odvjetnik)

      Druga stranka u postupku: Vijeće Europske unije

      Žalbeni zahtjev

               —

               ukinuti pobijanu presudu;

               —

               proglasiti ništavima odluke i uredbe Vijeća Europske unije obuhvaćene ovom žalbom u dijelu u kojem se odnose na žalitelja;

               —

               naložiti Vijeću snošenje troškova žalitelja u žalbenom postupku i postupku pred Općim sudom.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog svojoj žalbi žalitelj ističe jedan žalbeni razlog koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava koju je počinio Opći sud primjenjujući pravila o obvezi koju ima Vijeće.
   Preciznije, žalitelj prigovara Općem sudu da je svoju odluku utemeljio na nepotpunim i činjenično neutemeljenim razlozima Vijeća, što mu nije omogućilo da se upozna s posebnim i konkretnim razlogom svog uvrštavanja na popis. Kao rezultat toga, žalitelj nije mogao pripremiti odgovarajuću obranu, jer nije znao koje mu se činjenice stavljaju na teret u vezi s represijom nad prosvjednicima ili s pružanjem potpore režimu ili još više s ostvarivanjem koristi od režima.
   K tome, Opći sud je, pokušavajući ispraviti propust Vijeća, očito iskrivio svoju obvezu obrazlaganja time što je pogrešno i po prvi puta u presudi naveo činjenicu da žalitelj „ostvaruje korist od politike koju režim provodi”.
   To što u obrazloženju Vijeća nisu jasno i precizno navedene činjenice koje se žalitelju stavljaju na teret, a na kojima se temelji restriktivna mjera, također je, prema mišljenju žalitelja, nanijelo ozbiljnu štetu njegovim pravima obrane.


title: Predmet T-100/14: Tužba podnesena 12. veljače 2014. – Tecalan protiv OHIM-a – Ensinger (TECALAN)

text:
               14.4.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/51

         Tužba podnesena 12. veljače 2014. – Tecalan protiv OHIM-a – Ensinger (TECALAN)
   (Predmet T-100/14)
   2014/C 112/66
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Tecalan GmbH (Grünberg, Njemačka) (zastupnik: S. Holthaus, Rechtsanwältin)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Ensinger GmbH (Nufringen, Njemačka)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku prvog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) od 11. prosinca 2013. u predmetu R 2308/2012-1;

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Podnositelj prijave žiga Zajednice: Tužitelj

      Predmetni žig Zajednice: Verbalni žig TECALAN za proizvode iz razreda 17 (prijava žiga Zajednice br. 6 203 285)

      Nositelj žiga ili znaka navedenog u postupku povodom prigovora: Ensinger GmbH

      Navedeni žig ili znak: Verbalni žig TECADUR za proizvode iz razreda 17

      Odluka Odjela za prigovore: prihvaćanje prigovora

      Odluka žalbenog vijeća: Odbijanje žalbe

      Tužbeni razlozi: Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009


title: Predmet F-13/14: Tužba podnesena 17. veljače 2014. – ZZ protiv Komisije

text:
               7.4.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 102/46

         Tužba podnesena 17. veljače 2014. – ZZ protiv Komisije
   (Predmet F-13/14)
   2014/C 102/68
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: ZZ (zastupnik: S. Orlandi, odvjetnik)

      Tuženik: Komisija

      Predmet i opis spora

   Poništenje odluke kojom se odbija zahtjev za produljenje prethodnog odobrenja dodijeljenog za naknadu troškova logopeda tužiteljevog sina u okviru liječenja njegove teške bolesti za godinu 2012/2013.

      Tužbeni zahtjev tužitelja

               —

               Poništiti odluku od 26. travnja 2013. kojom se odbija zahtjev za produljenje naknade troškova logopeda tužiteljevog sina u okviru liječenja njegove teške bolesti za godinu 2012/2013.

               —

               Naložiti Komisiji snošenje troškova.