title: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 10. studenoga 2016.#Openbaar Ministerie protiv Ruslanasa Kovalkovasa.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank Amsterdam.#Zahtjev za prethodnu odluku – Hitni prethodni postupak – Policijska i pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Europski uhidbeni nalog – Okvirna odluka 2002/584/PUP – Članak 1. stavak 1. – Pojam ‚sudska odluka’ – Članak 6. stavak 1. – Pojam ‚pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog’ – Europski uhidbeni nalog koji je izdalo Ministarstvo pravosuđa Republike Litve radi izvršenja kazne zatvora.#Predmet C-477/16 PPU.

text:
         PRESUDA SUDA (četvrto vijeće)
      10. studenoga 2016. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Hitni prethodni postupak — Policijska i pravosudna suradnja u kaznenim stvarima — Europski uhidbeni nalog — Okvirna odluka 2002/584/PUP — Članak 1. stavak 1. — Pojam ‚sudska odluka’ — Članak 6. stavak 1. — Pojam ‚pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog’ — Europski uhidbeni nalog koji je izdalo Ministarstvo pravosuđa Republike Litve radi izvršenja kazne zatvora“
      U predmetu C‑477/16 PPU,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio le rechtbank Amsterdam (Sud u Amsterdamu, Nizozemska), odlukom od 2. rujna 2016., koju je Sud zaprimio istog dana, u postupku u vezi s izvršenjem europskog uhidbenog naloga izdanog protiv

         Ruslanasa Kovalkovasa,

      SUD (četvrto vijeće),
      u sastavu: T. von Danwitz, predsjednik vijeća, E. Juhász, C. Vajda, K. Jürimäe (izvjestiteljica) i C. Lycourgos, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Campos Sánchez‑Bordona,
      tajnik: M. Ferreira, glavna administratorica,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u skladu s člankom 111. Poslovnika Suda ne održi pisani dio postupka, i nakon rasprave održane 5. listopada 2016.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za nizozemsku vladu, M. Bulterman, H. Stergiou i B. Koopman, u svojstvu agenata,

               —

               za njemačku vladu, T. Henze, M. Hellmann, J. Möller i R. Riegel, u svojstvu agenata,

               —

               za vladu Helenske Republike, E. Tsaousi, u svojstvu agenta,

               —

               za finsku vladu, S. Hartikainen, u svojstvu agenta,

               —

               za švedsku vladu, A. Falk, C. Meyer‑Seitz, U. Persson, N. Otte Widgren, H. Shev i M. F. Bergius, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, R. Troosters i S. Grünheid, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 19. listopada 2016.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 1. stavka 1. i članka 6. stavka 1. Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (SL 2002., L 190, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83.), kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009. (SL 2009., L 81, str. 24.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 169.; u daljnjem tekstu: Okvirna odluka).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru izvršavanja, u Nizozemskoj, europskog uhidbenog naloga koji je izdalo Ministarstvo pravosuđa Republike Litve (u daljnjem tekstu: litavsko ministarstvo pravosuđa) protiv Ruslanasa Kovalkovasa radi izvršenja kazne zatvora u Litvi.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Uvodne izjave 5. do 9. Okvirne odluke glase:

                        „(5)

                        Cilj koji si je postavila Unija, da postane područje slobode, sigurnosti i pravde, vodi prema ukidanju izručenja između država članica i njegovu zamjenjivanju sustavom predaje osoba između pravosudnih tijela. Nadalje, uvođenje novog pojednostavljenog sustava predaje osuđenih ili osumnjičenih osoba u svrhe izvršenja kaznenih presuda ili kaznenog progona omogućuje ukidanje zamršenosti i opasnosti od kašnjenja koji postoje kod sadašnjih postupaka izručivanja. Tradicionalni odnosi suradnje koji su do sada prevladavali između država članica trebali bi biti zamijenjeni sustavom slobodnog protoka sudskih odluka u kaznenim stvarima, kako prije, tako i poslije donošenja pravomoćnih odluka, u području slobode, sigurnosti i pravde.

                        (6)

                        Europski uhidbeni nalog, predviđen ovom Okvirnom odlukom, prva je konkretna mjera u području kaznenog prava kojom se primjenjuje načelo uzajamnog priznavanja, koje Europsko vijeće smatra ‚kamenom temeljcem’ pravosudne suradnje.

                        (7)

                        Budući da cilj ukidanja sustava multilateralnog izručivanja osoba, utemeljenog na Europskoj konvenciji o izručenju od 13. prosinca 1957., ne može biti dostatno postignut pojedinačnim djelovanjem država članica nego ga je, zbog njegovih učinaka i dosega, lakše ostvariti na razini Unije, Vijeće može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti iz članka 2. [UEU‑a] i članka 5. [UEZ‑a]. U skladu s načelom proporcionalnosti, utvrđenom u spomenutom članku, ova Okvirna odluka ne prelazi ono što je nužno za postizanje tog cilja.

                        (8)

                        Odluke o izvršavanju europskog uhidbenog naloga moraju biti podložne dostatnom nadzoru, a to znači da će pravosudno tijelo države članice u kojoj je tražena osoba uhićena morati donijeti odluku o njezinoj predaji.

                        (9)

                        Uloga središnjih tijela u izvršenju europskog uhidbenog naloga mora biti ograničena na praktičnu i administrativnu pomoć.”

               4

               Članak 1. Okvirne odluke, pod naslovom „Definicija europskog uhidbenog naloga i obveza njegova izvršenja”, određuje:
               „1.   Europski uhidbeni nalog je sudska odluka koju izdaje država članica s ciljem uhićenja i predaje tražene osobe od strane druge države članice, zbog vođenja kaznenog progona, izvršenja kazne zatvora ili naloga za oduzimanje slobode.
               2.   Države članice izvršavaju svaki europski uhidbeni nalog na temelju načela uzajamnog priznavanja u skladu s odredbama ove Okvirne odluke.
               […]”

               5

               Članci 3., 4. i 4.a Okvirne odluke utvrđuju razloge za obvezno i za moguće neizvršenje europskog uhidbenog naloga. Članak 5. Okvirne odluke propisuje jamstva koja mora, u nekim slučajevima, pružiti država članica izdavateljica naloga.

               6

               U skladu s člankom 6. Okvirne odluke, pod naslovom „Utvrđivanje nadležnih pravosudnih tijela”:
               „1.   Pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog jest pravosudno tijelo države članice koja izdaje uhidbeni nalog, nadležno za izdavanje europskog uhidbenog naloga u skladu s pravom te države.
               2.   Pravosudno tijelo izvršenja jest pravosudno tijelo države članice izvršenja nadležno za izvršenje europskog uhidbenog naloga u skladu s pravom te države.
               3.   Svaka država članica obavještava Glavno tajništvo Vijeća o nadležnim pravosudnim tijelima u skladu sa svojim pravom.”

               7

               Članak 7. Okvirne odluke, pod naslovom „Sudjelovanje središnjeg tijela”, propisuje:
               „1.   Svaka država članica može odrediti središnje tijelo ili, ako je to predviđeno u njezinu pravnom sustavu, više središnjih tijela za pružanje pomoći nadležnim pravosudnim tijelima.
               2.   Država članica može, ako je to nužno zbog unutarnje organizacije njezina pravosudnog sustava, jednom ili većem broju središnjih tijela povjeriti dužnost administrativnog slanja i primanja europskih uhidbenih naloga te ostale službene korespondencije koja se na to odnosi.
               Država članica koja želi koristiti mogućnosti iz ovog članka Glavnom tajništvu Vijeća šalje podatke o imenovanom središnjem tijelu ili o središnjim tijelima. Ti navodi su obvezujući za sva tijela države izdavanja. Ovi su podaci obvezni za sva tijela države članice izdavateljice uhidbenog naloga.”

         Nizozemsko pravo

               8

               Okvirna odluka prenesena je u nizozemsko pravo Overleveringswetom (Zakon o predaji). Članak 1. tog zakona glasi kako slijedi:
               „U ovom zakonu:
               […]

                        b.

                        Europski uhidbeni nalog znači: odluka pravosudnog tijela države članice Europske unije radi uhićenja i predaje osobe od strane pravosudnog tijela druge države članice;

                  […]

                        i.

                        pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog: pravosudno tijelo države članice Europske unije, koje je na temelju nacionalnog prava nadležno za izdavanje europskog uhidbenog naloga;

                  […]”

               9

               Članak 5. Zakona o predaji određuje:
               „Predaja se vrši isključivo pravosudnim tijelima koja izdaju uhidbeni nalog drugih država članica Europske unije uz poštovanje odredbi ovog zakona ili onih koje su na temelju njega donesene.”

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               10

               Jonavos apylinkės teismas (Okružni sud u Jonavi, Litva) je 13. Veljače 2012. R. Kovalkovasu, litavskom državljaninu, izrekao zatvorsku kaznu u trajanju od četiri godine i šest mjeseci, za radnje okvalificirane kao namjerno nanošenje teških tjelesnih ozljeda. U kolovozu 2013. litavsko ministarstvo pravosuđa izdalo je europski uhidbeni nalog protiv R. Kovalkovasa radi izvršenja, u Litvi, dijela te kazne koji je preostao odslužiti, to jest tri godine, jedanaest mjeseci i pet dana.

               11

               Pred rechtbankom Amsterdam (Sud u Amsterdamu, Nizozemska) je, kao pravosudnom tijelu izvršenja navedenog europskog uhidbenog naloga, pokrenut postupak radi uhićenja i predaje R. Kovalkovasa litavskim vlastima.

               12

               S obzirom na elemente iz Izvješća o ocjeni Vijeća od 14. prosinca 2007. o nacionalnim praksama u vezi s europskim uhidbenim nalogom [Izvješće o ocjeni o četvrtoj seriji uzajamnih ocjena – „praktična primjena europskog uhidbenog naloga i odgovarajućih postupaka predaje između država članica”: Izvješće za Litvu (12399/2/07 REV 2)], taj sud gaji sumnje u pogledu činjenice može li se europski uhidbeni nalog koji je izdalo tijelo kao što je litavsko ministarstvo pravosuđa smatrati nalogom koji je izdalo „pravosudno tijelo” u smislu članka 6. stavka 1. Okvirne odluke, te je shodno tome taj europski uhidbeni nalog „sudska odluka” u smislu članka 1. stavka 1. Okvirne odluke.

               13

               Navedeni sud s tim u vezi pita može li se pojmove „sudska odluka” i „pravosudno tijelo”, u smislu Okvirne odluke, tumačiti kao autonomne pojmove prava Unije ili države članice imaju slobodu definirati im smisao i doseg.

               14

               U slučaju da ti pojmovi ulaze u nadležnost nacionalnog prava država članica, sud koji je uputio zahtjev smatra, s obzirom na, među ostalim, uvodne izjave 5., 6. i 9. Okvirne odluke, da se može sumnjati da je izbor Republike Litve da kao „pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog”, u smislu njezina članka 6. stavka 1., odredi litavsko ministarstvo pravosuđa u skladu s Okvirnom odlukom jer je takav izbor u suprotnosti s ciljem Okvirne odluke, koji se sastoji od „depolitizacije” postupaka izručenja.

               15

               U slučaju da navedene pojmove treba smatrati autonomnim pojmovima prava Unije, sud koji je uputio zahtjev, koji se poziva na točku 56. presude od 1. lipnja 2016., Bob‑Dogi (C‑241/15, EU:C:2016:385), smatra da isti pojmovi podrazumijevaju da europski uhidbeni nalog izdaje tijelo koje ima status i nadležnost koji mu omogućuju da u fazi izdavanja europskog uhidbenog naloga pruži dostatnu sudsku zaštitu. S obzirom na načelo uzajamnog priznavanja na kojem se temelji Okvirna odluka, taj sud smatra da je, načelno, isključena mogućnost da europski uhidbeni nalog izda ministarstvo države članice. U tom pogledu može biti nebitno da se europski uhidbeni nalog temelji na odluci suda te države članice.

               16

               Sud koji je uputio zahtjev smatra da se za europski uhidbeni nalog koji je izdalo ministarstvo može smatrati da ga je izdalo „pravosudno tijelo”, u smislu članka 6. stavka 1. Okvirne odluke, kada se taj nalog isključivo izdaje na zahtjev suda koji je izrekao presudu, i koje je radi provedbe odluke potonjeg smatralo primjerenim izdati europski uhidbeni nalog.

               17

               U tim je okolnostima Rechtbank Amsterdam (sud u Amsterdamu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Jesu li izrazi ‚pravosudno tijelo’ u smislu članka 6. stavka 1. Okvirne odluke […] i ‚sudska odluka’ u smislu članka 1. stavka 1. Okvirne odluke […] autonomni pojmovi prava Unije?

                        2.

                        U slučaju pozitivnog odgovora na prvo pitanje: na temelju kojih se kriterija može utvrditi je li tijelo države članice koje je izdalo nalog takvo ‚pravosudno tijelo’ i je li europski uhidbeni nalog koji je ono izdalo posljedično takva ‚sudska odluka’?

                        3.

                        U slučaju pozitivnog odgovora na prvo pitanje: je li [litavsko] ministarstvo pravosuđa obuhvaćeno pojmom ‚pravosudno tijelo’ u smislu članka 6. stavka 1. Okvirne odluke […] i je li europski uhidbeni nalog koji je ono izdalo posljedično ‚sudska odluka’ u smislu članka 1. stavka 1. Okvirne odluke […]?

                        4.

                        U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje: je li određivanje nacionalnog tijela poput [litavskog] ministarstva pravosuđa kao pravosudnog tijela koje izdaje [uhidbeni] nalog, u skladu s pravom Unije?”

         Hitni postupak

               18

               Sud koji je uputio zahtjev zatražio je da se o ovome zahtjevu za prethodnu odluku odluči u hitnom prethodnom postupku predviđenom člankom 107. Poslovnika Suda.

               19

               U potporu tom zahtjevu među ostalim navodi činjenicu da je R. Kovalkovasu u ovom trenutku oduzeta sloboda dok čeka učinkovitu predaju litavskim vlastima.

               20

               Kao prvo, treba istaknuti da se ovaj zahtjev za prethodnu odluku odnosi na tumačenje Okvirne odluke koja spada u područja iz glave V. trećeg dijela UFEU‑a, koja se odnosi na područje slobode, sigurnosti i pravde. Prema tome, o zahtjevu se može odlučiti u hitnom prethodnom postupku.

               21

               Kao drugo, u skladu sa sudskom praksom Suda, u obzir valja uzeti okolnost da je osoba o kojoj je riječ u glavnom postupku u ovom trenutku lišena slobode te da njezino zadržavanje u pritvoru ovisi o rješavanju glavnog postupka (presuda od 16. srpnja 2015., Lanigan, C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, t. 24.). Naime, mjera zadržavanja protiv R. Kovalkovasa bila je, u skladu s pojašnjenjima koja je dao sud koji je uputio zahtjev, određena u okviru izvršenja europskog uhidbenog naloga izdanog protiv predmetne osobe.

               22

               U tim okolnostima, četvrto vijeće Suda odlučilo je 12. rujna 2016., na prijedlog suca izvjestitelja i nakon saslušanja nezavisnog odvjetnika, prihvatiti zahtjev suda koji je postavio prethodno pitanje da se o ovom prethodnom pitanju odluči u hitnom prethodnom postupku.

               23

               Nadalje, na temelju članka 111. Poslovnika, odlučeno je da se neće održati pisani dio postupka iz njegova članka 109. stavka 2.

         O prethodnim pitanjima

         Prvo, drugo i treće pitanje

               24

               Svojim prvim, drugim i trećim pitanjem, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita je li pojam „pravosudno tijelo” iz članka 6. stavka 1. Okvirne odluke autonomni pojam prava Unije i treba li taj članak 6. stavak 1. tumačiti na način da je tijelo izvršne vlasti, kao što je litavsko ministarstvo pravosuđa, obuhvaćeno pojmom „pravosudnog tijela koje izdaje uhidbeni nalog” u smislu te odredbe, tako da europski uhidbeni nalog koji je ono izdalo radi izvršenja presude kojom se izriče kazna zatvora može smatrati „sudskom odlukom” u smislu članka 1. stavka 1. Okvirne odluke.

               25

               Uvodno valja podsjetiti da Okvirna odluka, kako to osobito proizlazi iz njezina članka 1. stavaka 1. i 2. kao i iz njezinih uvodnih izjava 5. i 7., za cilj ima zamjenjivanje sustava multilateralnog izručivanja, utemeljenog na Europskoj konvenciji o izručenju od 13. prosinca 1957. sustavom predaje osuđenih ili osumnjičenih osoba u svrhe izvršenja kaznenih presuda ili kaznenog progona između pravosudnih tijela, koji se temelji na načelu uzajamnog priznavanja (presuda od 5. travnja 2016., Aranyosi i Căldăraru, C‑404/15 i C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, t. 75. i navedena sudska praksa).

               26

               Na taj način Okvirna odluka nastoji-uvođenjem novog, pojednostavljenog i učinkovitijeg sustava predaje osuđenih osoba ili osoba osumnjičenih da su povrijedile kazneni zakon - olakšati i ubrzati pravosudnu suradnju u svrhu pridonošenja ostvarenju cilja dodijeljenog Uniji, da postane područje slobode, sigurnosti i pravde, zasnivajući se pri tome na visokoj razini povjerenja koja mora postojati između država članica (presuda od 5. travnja 2016., Aranyosi i Căldăraru, C‑404/15 i C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, t. 76. i navedena sudska praksa).

               27

               I načelo uzajamnog povjerenja među državama članicama i načelo uzajamnog priznavanja imaju u pravu Unije temeljno značenje s obzirom na to da omogućavaju stvaranje i održavanje prostora bez unutarnjih granica. Točnije, načelo uzajamnog povjerenja svakoj od tih država nalaže, osobito u pogledu područja slobode, sigurnosti i pravde, da smatra, osim u iznimnim okolnostima, da sve ostale države članice poštuju pravo Unije i konkretno temeljna prava priznata tim pravom (presuda od 5. travnja 2016., Aranyosi i Căldăraru, C‑404/15 i C 659/15 PPU, EU:C:2016:198, t. 78. i navedena sudska praksa).

               28

               Načelo uzajamnog priznavanja koje je „kamen temeljac” pravosudne suradnje, na temelju članka 1. stavka 2. Okvirne odluke, podrazumijeva da su države članice načelno obavezne izvršiti europski uhidbeni nalog. Naime, pravosudno tijelo izvršenja može odbiti izvršiti takav nalog samo u taksativno navedenim slučajevima obveznog neizvršenja propisanim u članku 3. Okvirne odluke ili mogućeg neizvršenja propisanim u člancima 4. i 4.a Okvirne odluke. Osim toga, izvršenje europskog uhidbenog naloga može se uvjetovati jedino jednim od uvjeta koji su ograničavajuće propisani u članku 5. Okvirne odluke (presuda od 5. travnja 2016., Aranyosi i Căldăraru, C‑404/15 i C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, t. 79 i 80. kao i navedena sudska praksa).

               29

               Međutim, samo se europski uhidbeni nalozi, u smislu članka 1. stavka 1. Okvirne odluke, moraju izvršiti u skladu s njezinim odredbama. Iz članka 1. stavka 1. Okvirne odluke proizlazi da je europski uhidbeni nalog „sudska odluka”, što nalaže da ga mora izdati „pravosudno tijelo”, u smislu njezina članka 6. stavka 1.

               30

               U skladu s potonjom odredbom, pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog jest pravosudno tijelo države članice koja izdaje uhidbeni nalog, nadležno za izdavanje europskog uhidbenog naloga u skladu s pravom te države.

               31

               Iako se, u skladu s načelom procesne autonomije država članica, u članku 6. stavku 1. Okvirne odluke poziva na pravo potonjih, treba utvrditi da se tim upućivanjem samo određuje pravosudno tijelo koje je nadležno izdati europski uhidbeni nalog. Stoga se navedeno upućivanje ne odnosi na definiciju samog pojma „pravosudno tijelo”.

               32

               U tim okolnostima smisao i opseg pojma pravosudno tijelo, u smislu članka 6. stavka 1. Okvirne odluke, ne može se prepustiti ocjeni svake države članice (vidjeti, po analogiji, presude od 17. srpnja 2008., Kozłowski, C‑66/08, EU:C:2008:437, t. 43., i od 16. studenoga 2010., Mantello, C‑261/09, EU:C:2010:683, t. 38.).

               33

               Iz toga proizlazi da se pojam „pravosudno tijelo” iz članka 6. stavka 1. Okvirne odluke u čitavoj Uniji mora tumačiti autonomno i ujednačeno, što, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, treba izvršiti uzimajući u obzir tekst te odredbe, njezin kontekst i cilj koji se želi postići Okvirnom odlukom (vidjeti, po analogiji, presudu od 28. srpnja 2016., JZ, C‑294/16 PPU, EU:C:2016:610, t. 37. i navedenu sudsku praksu).

               34

               Stoga, kad je riječ o tekstu članka 6. stavka 1. Okvirne odluke, treba istaknuti da se izrazom „pravosudno tijelo” iz te odredbe ne određuju samo suci ili sudovi države članice, već se njime, u širem smislu, mogu obuhvatiti tijela kojima je uloga sudjelovati u sudovanju u predmetnom pravnom poretku (presuda od danas, Poltorak, C‑452/16 PPU, t. 33.).

               35

               Ipak, treba utvrditi da se pojam „pravosudno tijelo” iz navedene odredbe ne može tumačiti na način da se njime može obuhvatiti i izvršno tijelo države članice, kao što je ministarstvo.

               36

               Kao prvo, izraz „pravosudni” se u svojem uobičajenom značenju ne odnosi na ministarstva država članica. Taj se izraz, naime, odnosi na sudbenu vlast koju treba, kao što je nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 34. svojeg mišljenja, u skladu s načelom diobe vlasti koje obilježava funkcioniranje pravne države, razlikovati od izvršne vlasti. Tako se pravosudnim tijelima obično smatraju tijela koja sudjeluju u sudovanju, za razliku od, među ostalim, ministarstava ili drugih vladinih tijela koja su dio izvršne vlasti.

               37

               Kao drugo, Okvirna odluka temelji se na načelu da za odluke o europskom uhidbenom nalogu vrijede sva jamstva svojstvena za tu vrstu odluka, osobito ona koja proizlaze iz temeljnih prava i temeljnih pravnih načela iz članka 1. stavka 3. Okvirne odluke. To podrazumijeva da je ne samo odluku o izvršenju europskog uhidbenog naloga, nego i odluku o izdavanju takvog naloga, donijelo pravosudno tijelo, tako da se svaki postupak predaje između država članica propisan Okvirnom odlukom provodi uz sudski nadzor (vidjeti, u tom smislu, presudu od 30. svibnja 2013., F., C‑168/13 PPU, EU:C:2013:358, t. 39., 45. i 46.).

               38

               U tom kontekstu, člankom 7. Okvirne odluke države članice se ovlašćuju, pod uvjetima propisanim tom odredbom i ako je to nužno zbog unutarnje organizacije njezina pravosudnog sustava, koristiti tijelo koje nije pravosudno, to jest središnje tijelo, za slanje i primanje europskih uhidbenih naloga.

               39

               Međutim, iako ministarstvo države članice može biti obuhvaćeno pojmom „pravosudnog tijela”, u smislu tog članka 7., iz potonjeg, u vezi s uvodnom izjavom 9. Okvirne odluke, ipak proizlazi da je uključivanje takvog središnjeg tijela ograničeno na praktičnu i upravnu pomoć nadležnim pravosudnim tijelima. Stoga se mogućnost dana člankom 7. Okvirne odluke ne može proširiti toliko da se državama članicama dopusti da tim središnjim tijelom zamijene nadležna pravosudna tijela kad je riječ o odluci o izdavanju europskog uhidbenog naloga.

               40

               Kao treće, određivanje tijela izvršne vlasti kao „pravosudnog tijela koje izdaje uhidbeni nalog”, u smislu članka 6. stavka 1. Okvirne odluke, protivilo bi se ciljevima koji se žele njome postići i koji su navedeni u točkama 25. do 28. ove presude.

               41

               Naime, Okvirna odluka ima za cilj uvesti pojednostavljeni sustav predaje izravno između pravosudnih tijela, kojemu je svrha zamijeniti klasični sustav suradnje između suverenih država koji podrazumijeva djelovanje i ocjenu političkog tijela radi osiguravanja slobodnog protoka sudskih odluka u kaznenim stvarima u prostoru slobode, sigurnosti i pravde.

               42

               Međutim, određivanje tijela izvršne vlasti, kao što je litavsko ministarstvo pravosuđa, kao nadležnog tijela za izdavanje europskog uhidbenog naloga, značilo bi da se izvršnoj vlasti daje ovlast odlučivanja u postupku predaje traženih osoba, što se Okvirnom odlukom upravo želi ukloniti.

               43

               Osim toga, načelo uzajamnog priznavanja, određeno člankom 1. stavkom 2. Okvirne odluke, na temelju kojeg pravosudno tijelo izvršenja mora izvršiti uhidbeni nalog koji je izdalo pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog, temelji se na premisi da je pravosudno tijelo prije izvršenja europskog uhidbenog naloga bilo uključeno u provođenje sudskog nadzora.

               44

               Međutim, izdavanje uhidbenog naloga od strane subjekta koji je dio izvršne vlasti, kao što je litavsko ministarstvo pravosuđa, ne može pravosudnom tijelu izvršenja pružiti sigurnost da je kod izdavanja tog europskog uhidbenog naloga proveden takav sudski nadzor i stoga ne može biti dostatno da bi se opravdala visoka razina povjerenja između država članica, navedena u točki 26. ove presude, koja čini sami temelj Okvirne odluke.

               45

               Stoga pojam „pravosudno tijelo”, u smislu članka 6. stavka 1. Okvirne odluke treba tumačiti na način da ministarstvo države članice, kao što je litavsko ministarstvo pravosuđa, ne može biti obuhvaćeno tim pojmom, tako da se europski uhidbeni nalog koji je ono izdalo radi izvršenja presude kojom se izriče kazna zatvora ne može smatrati „sudskom odlukom” u smislu članka 1. stavka 1. Okvirne odluke.

               46

               Konačno, to tumačenje ne dovodi u pitanje činjenica da je, kao što je litavska vlada spomenula u svojem odgovoru na pitanja u pisanom obliku koja je postavio Sud, litavsko ministarstvo pravosuđa postupalo samo u uskom okviru izvršenja presude koja je postala pravomoćna, koju je sud donio na kraju sudskog postupka, s jedne strane, i na zahtjev suda, s druge strane.

               47

               Naime, iz podataka koje je litavska vlada dostavila u odgovoru na pitanja u pisanom obliku koja je postavio Sud proizlazi da odluku o izdavanju europskog uhidbenog naloga u konačnici donosi litavsko ministarstvo pravosuđa a ne sud koji je izrekao kaznu zatvora na kojoj se temelji taj europski uhidbeni nalog. To ministarstvo nadzire poštovanje uvjeta koje je potrebno ispuniti za to izdavanje i raspolaže marginom prosudbe u pogledu proporcionalnosti tog izdavanja.

               48

               S obzirom na sva prethodna razmatranja, na prvo, drugo i treće pitanje treba odgovoriti tako da je pojam „pravosudno tijelo” iz članka 6. stavka 1. Okvirne odluke autonomni pojam prava Unije i da taj članak 6. stavak 1. treba tumačiti na način da se protivi tomu da je tijelo izvršne vlasti, kao što je litavsko ministarstvo pravosuđa, određeno kao „pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog”, u smislu te odredbe, tako da se europski uhidbeni nalog koji je ono izdalo radi izvršenja presude kojom se izriče kazna zatvora ne može smatrati „sudskom odlukom” u smislu članka 1. stavka 1. Okvirne odluke.

         Četvrto pitanje

               49

               S obzirom na odgovor na prvo, drugo i treće pitanje, nije potrebno odgovoriti na četvrto pitanje.

         O ograničenju vremenskih učinaka ove presude

               50

               Litavska vlada kao i, na raspravi, nizozemska vlada i Komisija, zahtijevale su od Suda da ograniči vremenske učinke ove presude ako bi presudio da tijelo izvršne vlasti kao što je litavsko ministarstvo pravosuđa nije obuhvaćeno pojmom „pravosudno tijelo” u smislu članka 6. stavka 1. Okvirne odluke. One su, u biti, spomenule moguće posljedice ove presude na predmete u kojima je europski uhidbeni nalog izdalo tijelo koje nije „pravosudno tijelo” u smislu te odredbe.

               51

               U tom pogledu valja podsjetiti da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, tumačenje koje Sud da pravnom pravilu prava Unije, u izvršavanju nadležnosti koju mu povjerava članak 267. UFEU‑a, objašnjava i precizira značenje i doseg tog pravnog pravila, onako kako ono treba ili je trebalo biti shvaćeno i primijenjeno nakon svog stupanja na snagu. Iz navedenog slijedi da sudac može i mora primijeniti tako protumačeno pravno pravilo na postojeće pravne odnose koji su nastali prije donošenja presude kojom se odlučilo o zahtjevu za prethodnu odluku ako su, k tome, ispunjeni uvjeti koji omogućuju da se pred nadležnim sudom vodi spor o primjeni navedenog pravila (presuda od 17. rujna 2014., Liivimaa Lihaveis, C‑562/12, EU:C:2014:2229, t. 80. i navedena sudska praksa).

               52

               Samo iznimno Sud može, primjenjujući opće načelo pravne sigurnosti svojstveno pravnom poretku Unije, biti doveden u situaciju da ograniči mogućnost da se zainteresirane osobe pozovu na odredbu koju je protumačio s ciljem dovođenja u pitanje pravnih odnosa ustanovljenih u dobroj vjeri. Dva osnovna kriterija moraju biti ispunjena kako bi se takvo ograničenje moglo uvesti, odnosno dobra vjera zainteresiranih osoba i opasnost od ozbiljnih poremećaja (presude od 27. veljače 2014., Transportes Jordi Besora, C‑82/12, EU:C:2014:108, t. 41. kao i od 22. rujna 2016., Microsoft Mobile Sales International i dr., C‑110/15, EU:C:2016:717, t. 60.).

               53

               U ovom slučaju, iz, među ostalim, izvješća o ocjeni Vijeća od 14. prosinca 2007., navedenog u točki 12. ove presude, proizlazi da je Vijeće u prošlosti kritiziralo izdavanje europskih uhidbenih naloga od strane litavskog ministarstva pravosuđa kao nespojivog sa zahtjevom određivanja „pravosudnog tijela”. U tim okolnostima, ne može se smatrati da je Republika Litva, zbog objektivne i velike nesigurnosti u pogledu dosega odredaba prava Unije bila potaknuta na postupanje koje nije u skladu s pravom Unije.

               54

               U tim okolnostima nije potrebno vremenski ograničiti učinke ove presude. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se

         Troškovi

               55

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka.

               Slijedom navedenoga, Sud (četvrto vijeće) odlučuje:

                     Pojam „pravosudno tijelo” iz članka 6. stavka 1. Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009. autonomni je pojam prava Unije i taj članak 6. stavak 1. treba tumačiti na način da se protivi tomu da je tijelo izvršne vlasti, kao što je ministarstvo pravosuđa Republike Litve, određeno kao „pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog”, u smislu te odredbe 6. stavka 1., tako da se europski uhidbeni nalog koji je ono izdalo radi izvršenja presude kojom se izriče kazna zatvora ne može smatrati „sudskom odlukom” u smislu članka 1. stavka 1. Okvirne odluke 2002/584, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom 2009/299.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: nizozemski


Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 21. srpnja 2016.#Nutria AE Typopoiisis & Emporias Agrotikon Proïonton protiv Europske komisije.#Izvanugovorna odgovornost – Odbijanje produljenja roka za povlačenje obranog mlijeka u prahu u sklopu programa pružanja pomoći u obliku hrane najugroženijim osobama u Uniji za 2010. – Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila koje ima za cilj dodjelu prava pojedincima.#Predmet T-832/14.


Presuda Suda (treće vijeće) od 20. svibnja 2010. # Ioannis Katsivardas - Nikolaos Tsitsikas OE protiv Ypourgos Oikonomikon. # Zahtjev za prethodnu odluku: Symvoulio tis Epikrateias - Grčka. # Izravni učinak. # Predmet C-160/09.


Presuda Suda (šesto vijeće) od 1. prosinca 2011.#Europska komisija protiv Kraljevine Nizozemske.#Povreda obveze države članice - Članak 43. UEZ-a - Članak 45. UEZ-a.#Predmet C-157/09.


Presuda Suda (četvrto vijeće) 29. studenoga 2007.#Rafael de Bustamante Tello protiv Vijeće Europske unije.#Predmet C-10/06 P.


Presuda Suda (treće vijeće) od 21. prosinca 2011.#Teresa Cicala protiv Regione Siciliana.#Zahtjev za prethodnu odluku: Corte dei Conti - sezione giurisdizionale per la Regione Siciliana - Italija.#Predmet C-482/10.


Presuda Suda (treće vijeće) od 2012. ožujak 15.#Europska komisija protiv Savezna Republika Njemačka.#Predmet C-574/10.


Presuda Suda (treće vijeće) od 3. ožujka 2005.#Fonden Marselisborg Lystbådehavn protiv Skatteministeriet i Skatteministeriet protiv Fonden Marselisborg Lystbådehavn.#Zahtjev za prethodnu odluku: Vestre Landsret - Danska.#Šesta direktiva o PDV-u.#Predmet C-428/02.


title: Presuda Suda (veliko vijeće) od 8. studenoga 2016.#BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žalba – Žig Europske unije – Prijava figurativnog žiga koji sadrži verbalne elemente ‚compressor technology’ – Prigovor nositelja verbalnih žigova KOMPRESSOR PLUS i KOMPRESSOR – Djelomično odbijanje registracije – Uredba (EZ) br. 207/2009 – Članak 60. – Uredba (EZ) br. 216/96 – Članak 8. stavak 3. – ‚Akcesorni’ zahtjev – Uredba (EZ) br. 40/94 – Članak 8. stavak 1. točka (b) – Slab razlikovni karakter ranijih nacionalnih žigova – Vjerojatnost dovođenja u zabludu.#Predmet C-43/15 P.

text:
         PRESUDA SUDA (veliko vijeće)
      8. studenoga 2016. (
            *1
         )
      „Žalba — Žig Europske unije — Prijava figurativnog žiga koji sadrži verbalne elemente ‚compressor technology’ — Prigovor nositelja verbalnih žigova KOMPRESSOR PLUS i KOMPRESSOR — Djelomično odbijanje registracije — Uredba (EZ) br. 207/2009 — Članak 60. — Uredba (EZ) br. 216/96 — Članak 8. stavak 3. — ‚Akcesorni’ zahtjev — Uredba (EZ) br. 40/94 — Članak 8. stavak 1. točka (b) — Slab razlikovni karakter ranijih nacionalnih žigova — Vjerojatnost dovođenja u zabludu“
      U predmetu C-43/15 P,
      povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 3. veljače 2015.,

         BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH, sa sjedištem u Münchenu (Njemačka), koji zastupaju S. Biagosch i R. Kunz-Hallstein, Rechtsanwälte,
      žalitelj,
      druge stranke u postupku su:

         Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), koji zastupa M. Fischer, u svojstvu agenta,
      tuženik u prvostupanjskom postupku,

         LG Electronics Inc., sa sjedištem u Seulu (Južna Koreja),
      stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a,
      SUD (veliko vijeće),
      u sastavu: K. Lenaerts, predsjednik, A. Tizzano, potpredsjednik, M. Ilešič (izvjestitelj), L. Bay Larsen, T. von Danwitz, E. Juhász, M. Berger, A. Prechal i M. Vilaras, predsjednici vijeća, A. Rosas, A. Borg Barthet, K. Jürimäe i C. Lycourgos, suci,
      nezavisni odvjetnik: Y. Bot,
      tajnik: M. Aleksejev, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 14. prosinca 2015.,
      saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 1. ožujka 2016.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH (u daljnjem tekstu: BSH) svojom žalbom zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 4. prosinca 2014., BSH/OHIM – LG Electronics (compressor technology) (T-595/13, neobjavljena, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2014:1023) kojom je odbijena njegova tužba za poništenje odluke prvog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 5. rujna 2013. (predmet R 1176/2012-1), kako je izmijenjena ispravkom od 3. prosinca 2013. (u daljnjem tekstu: sporna odluka), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između LG Electronicsa Inc. (u daljnjem tekstu: LG) i BSH-a.

         Pravni okvir

         Propisi o žigu Europske unije

               2

               Uredba Vijeća (EZ) br. 40/94 od 20. prosinca 1993. o žigu Zajednice (SL 1994., L 11, str. 1.), kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 422/2004 od 19. veljače 2004. (SL 2004., L 70, str. 1.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 40/94) stavljena je izvan snage i zamijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Europske unije (SL 2009., L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.), koja je stupila na snagu 13. travnja 2009. Na ovaj se spor stoga primjenjuju postupovne odredbe posljednjenavedene uredbe. S druge strane, s obzirom na datum podnošenja predmetne prijave za registraciju, to jest 24. studenoga 2008., koji je odlučujući za određivanje mjerodavnog materijalnog prava, na ovaj se spor primjenjuju materijalnopravne odredbe Uredbe br. 40/94.

               3

               Članak 7. Uredbe br. 40/94, naslovljen „Apsolutni razlozi za odbijanje“, čiji je tekst preuzet bez izmjene u članku 7. Uredbe br. 207/2009, u stavku 1. propisuje:
               „Neće se registrirati sljedeće:
               […]

                        (b)

                        žigovi koji nemaju nikakav razlikovni karakter;

                        (c)

                        žigovi koji se sastoje isključivo od oznaka ili podataka koji u trgovini mogu služiti za označivanje vrste, kakvoće, količine, namjene, vrijednosti, zemljopisnog podrijetla, ili vremena proizvodnje proizvoda ili pružanja usluge ili nekih drugih obilježja proizvoda ili usluga;

                  […]“ [neslužbeni prijevod]

               4

               Članak 8. Uredbe br. 40/94, naslovljen „Relativni razlozi za odbijanje“, čiji je tekst preuzet bez izmjene u članku 8. Uredbe br. 207/2009, u stavku 1. propisuje:
               „Na temelju prigovora nositelja ranijeg žiga, žig za koji je podnesena prijava za registraciju neće se registrirati:
               […]

                        (b)

                        ako zbog njegove istovjetnosti ili sličnosti s ranijim žigom i istovjetnosti ili sličnosti proizvoda ili usluga obuhvaćenih tim žigovima postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu na državnom području na kojem je zaštićen raniji žig; vjerojatnost dovođenja u zabludu uključuje vjerojatnost dovođenja u svezu s ranijim žigom.“ [neslužbeni prijevod]

               5

               Članak 51. Uredbe br. 40/94, naslovljen „Apsolutni razlozi ništavosti“, odgovara članku 52. Uredbe br. 207/2009 te u stavcima 1. i 2. predviđa:
               „1.   Žig Zajednice proglašava se ništavim na zahtjev podnesen Uredu ili na protutužbu podnesenu u postupku zbog povrede:

                        (a)

                        kad je žig Zajednice registriran protivno odredbama članka 7.;

                        (b)

                        kad je podnositelj prijave postupao u zloj vjeri kada je podnosio prijavu žiga.

                  2.   Kad je žig Zajednice registriran protivno odredbama članka 7. stavka 1. točaka (b), (c) ili (d), ipak ne može biti proglašen ništavim, ako je zbog svoje uporabe nakon registracije stekao razlikovni karakter u odnosu na proizvode ili usluge za koje je registriran.“ [neslužbeni prijevod]

               6

               Članak 59. Uredbe br. 207/2009, naslovljen „Osobe koje imaju pravo podnijeti žalbu i biti stranke u žalbenom postupku“, nalazi se u glavi VII. te uredbe, pod naslovom „Žalbe“. U skladu s tim člankom:
               „Svaka stranka u postupku u kojem je donesena odluka kojom nije udovoljeno njezinim zahtjevima, može podnijeti žalbu. […]“

               7

               Članak 60. Uredbe br. 207/2009, pod naslovom „Rok za žalbu i oblik žalbe“, koji se nalazi u toj istoj glavi VII., propisuje:
               „Obavijest o žalbi podnosi se Uredu u pisanom obliku u roku od dva mjeseca od datuma obavijesti o odluci protiv koje se podnosi žalba. Obavijest se smatra podnesenom tek kad je uplaćena pristojba za žalbu. […]“

               8

               Članak 63. Uredbe br. 207/2009, naslovljen „Ispitivanje žalbi“, u stavku 2. navodi:
               „U ispitivanju žalbe, žalbeno vijeće poziva stranke, onoliko puta koliko je to potrebno, da u roku koji žalbeno vijeće odredi, podnesu primjedbe na podneske drugih stranaka ili na njegove odluke.“

               9

               Članak 65. Uredbe br. 207/2009, pod naslovom „Postupci pred Sudom“, u stavcima 1. i 2. predviđa:
               „1.   Protiv odluka žalbenih vijeća po žalbama mogu se podnositi tužbe Sudu.
               2.   Tužba se može podnijeti zbog nenadležnosti, bitnih povreda pravila postupka, povrede Ugovora, povrede ove Uredbe ili bilo kojeg pravnog pravila koje se odnosi na njihovu primjenu ili zlouporabu ovlasti.“

               10

               Članak 75. Uredbe br. 207/2009, pod naslovom „Obrazloženje na kojem se temelje odluke“, dio je glave IX. te uredbe, naslovljene „Postupak“. Taj članak propisuje:
               „U odlukama Ureda navode se razlozi na kojima se te odluke temelje. Odluke se mogu temeljiti samo na onim razlozima ili dokazima o kojima su se predmetne stranke imale mogućnost očitovati.“

               11

               Uredba Komisije (EZ) br. 216/96 od 5. veljače 1996. o utvrđivanju pravila postupka žalbenih vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (SL 1996., L 28, str. 11.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 116.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 2082/2004 od 6. prosinca 2004. (SL 2004., L 360, str. 8.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 82.; u daljnjem tekstu: Uredba br. 216/96), u članku 8., pod naslovom „Postupak“, predviđa:
               „[…]
               2.   U postupcima inter partes i ne dovodeći u pitanje članak 61. stavak 2. Uredbe, izjava koja navodi razloge za žalbu i odgovor na žalbu, mogu se nadopuniti odgovorom stranke koja podnosi žalbu, podnesenim u roku dva mjeseca od objave odgovora i odgovorom tuženika [protivne stranke], podnesenim u roku dva mjeseca od objave odgovora.
               3.   U postupcima inter partes, tuženik [protivna stranka] može u svom odgovoru tražiti poništaj odluke ili izmjenu pobijane odluke po pitanju koje nije bilo izneseno u žalbi. Takvi zahtjevi nemaju učinak ako podnositelj žalbe odustane od postupka“.

               12

               Nakon podnošenja predmetne žalbe, Uredba br. 207/2009 izmijenjena je Uredbom (EU) 2015/2424 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2015. (SL 2015., L 341, str. 21.), koja je stupila na snagu 23. ožujka 2016.

               13

               U skladu s potonjom uredbom, članak 60. Uredbe br. 207/2009, odsad preimenovan u „Rok za žalbu i oblik žalbe“, zamijenjen je sljedećim tekstom:
               „1.   Obavijest o žalbi podnosi se Uredu u pisanom obliku u roku od dva mjeseca od datuma obavijesti o odluci. Žalba se smatra podnesenom tek kad je uplaćena pristojba za žalbu. Podnosi se na jeziku postupka na kojem je donesena odluka koja je predmet žalbe. U roku od četiri mjeseca od datuma obavijesti o odluci podnosi se pismeno obrazloženje žalbe.
               2.   U postupcima inter partes, protivna stranka u svojem odgovoru može tražiti poništavanje odluke ili izmjenu osporene odluke u pogledu stavke koja nije bila iznesena u žalbi. Takvi podnesci nemaju učinak ako podnositelj žalbe odustane od postupka.“

         Propisi Unije koji se odnose na nacionalne žigove

               14

               Članak 3. Direktive 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL 2008., L 299, str. 25.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 149.), pod naslovom „Razlozi za odbijanje ili proglašavanje žiga ništavim“, u stavku 1. točkama (b) i (c) propisuje:
               „Neće se registrirati ili, ako su registrirani, mogu se proglasiti ništavim:
               […]

                        (b)

                        žigovi koji nemaju nikakav razlikovni karakter;

                        (c)

                        žigovi koji se sastoje isključivo od oznaka ili podataka koji u trgovini mogu služiti za označivanje vrste, kakvoće, količine, namjene, vrijednosti, zemljopisnog podrijetla, ili vremena proizvodnje proizvoda ili pružanja usluge ili nekih drugih obilježja proizvoda ili usluga;

                  […]“

         Okolnosti spora

               15

               Dana 24. studenoga 2008. BSH je podnio EUIPO-u prijavu za registraciju žiga Europske unije za sljedeći figurativni znak:

               16

               Proizvodi za koje je zatražena registracija nalaze se u razredima 7., 9. i 11. Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga za registraciju žigova od 15. lipnja 1957., kako je izmijenjen i dopunjen (u daljnjem tekstu: Nicanski sporazum). Prijava za registraciju žiga objavljena je u Glasniku žigova Europske unije br. 4/2009 od 2. veljače 2009.

               17

               Dana 30. travnja 2009. LG je podnio prigovor na registraciju predmetnog žiga za sve proizvode navedene u prijavi, pozivajući se na članak 8. stavak 1. točku (b) Uredbe br. 207/2009. Prigovor se temeljio na sljedećim ranijim žigovima:

                        —

                        francuski verbalni žig KOMPRESSOR, registriran 6. srpnja 2007. pod br. 73477434 za „perilice rublja, usisavače, perilice posuđa, električne miksere, generatore struje“ iz razreda 7. Nicanske klasifikacije i „plinske peći, kuhinjske pećnice; uređaje za klimatizaciju, hladnjake, mikrovalne pećnice, ventilatore, uređaje za pročišćavanje zraka, električne pržnice za kruh (tostere), ovlaživače, džepne svjetiljke, rasvjetne svjetiljke, sušilice rublja“ iz razreda 11. Nicanske klasifikacije;

                        —

                        španjolski verbalni žig KOMPRESSOR, registriran 25. rujna 2007. pod br. 2753286 za „električne perilice rublja; električne usisavače, automatske perilice posuđa, električne miksere, generatore struje“ iz razreda 7. Nicanske klasifikacije i „plinske štednjake, peći, uređaje za klimatizaciju, električne hladnjake (s odjeljkom za zamrzavanje), mikrovalne pećnice, električne ventilatore, uređaje i strojeve za pročišćavanje zraka, električne pržnice za kruh (tostere), ventilatore, električne fenjere i sušilice rublja“ iz razreda 11. Nicanske klasifikacije;

                        —

                        britanski verbalni žig KOMPRESSOR, registriran 7. prosinca 2007. pod br. 2444787 za „električne perilice rublja; električne usisavače; automatske perilice posuđa; električne miksere; generatore struje; sve za kućanstvo“ iz razreda 7. Nicanske klasifikacije i „plinske štednjake; štednjake (peći); mikrovalne pećnice; električne ventilatore; električne pržnice za kruh (tostere); rasvjetne svjetiljke; električne sušilice rublja; sve za kućanstvo“ iz razreda 11. Nicanske klasifikacije i

                        —

                        verbalni žig Europske unije KOMPRESSOR PLUS, registriran 23. kolovoza 2012. pod br. 7282924 za „električne perilice rublja, automatske perilice posuđa za kućanstvo“ iz razreda 7. Nicanske klasifikacije.

               18

               Odlukom od 3. svibnja 2012. Odjel za prigovore EUIPO-a djelomično je prihvatio prigovor i posljedično odbio prijavu za registraciju predmetnog žiga Europske unije za sljedeće proizvode:

                        —

                        Razred 7. Nicanske klasifikacije: „električni strojevi i uređaji za kućanstvo i kuhinju obuhvaćeni razredom 7., odnosno električni strojevi i uređaji za kuhinju uključujući drobilice, miksere i miješalice, preše za voće, sokovnike, centrifuge za dobivanje soka, mlince, strojeve za izrezivanje, električni alat, otvarače boca, uređaje za oštrenje noževa kao i uređaje za spravljanje napitaka i/ili hrane, crpke za distribuciju hladnih napitaka namijenjene korištenju s uređajima za hlađenje napitaka; strojevi za pranje posuđa; električni strojevi i uređaji za tretiranje rublja i odjeće obuhvaćeni razredom 7., uključujući perilice rublja, strojeve za sušenje rublja; preše i strojevi za glačanje iz razreda 7.; električna oprema za čišćenje za kućanstvo, uključujući električnu opremu za čišćenje stakala, električne uređaje za laštenje cipela i usisavače, uređaje za usisavanje suhog i vlažnog otpada; dijelovi svih ranije navedenih proizvoda obuhvaćenih razredom 7., među ostalim, cijevi, filtri za prašinu i vrećice za filtriranje prašine, sve za usisavače“;

                        —

                        Razred 9. Nicanske klasifikacije: „električni uređaji i instrumenti obuhvaćeni razredom 9., odnosno električna glačala; kuhinjske vage“ i

                        —

                        Razred 11. Nicanske klasifikacije: „uređaji za grijanje, proizvodnju pare i kuhanje, odnosno peći, električni roštilji, štednjaci, gril (uređaji za pečenje), pržnice za kruh (tosteri), uređaji za odmrzavanje i održavanje topline, bojleri, uronjivi grijači, lonci za kuhanje pod tlakom, uređaji za mikrovalno pečenje, metalne električne dvokrilne tave za pečenje vafla, kuhala za jaja, friteze (električne); električna kuhala za čaj i kavu, uređaji za espresso kavu, potpuno automatski uređaji za kavu obuhvaćeni razredom 11.; uređaji za hlađenje, odnosno hladnjaci, ledenice, rashladni ormari, uređaji za rashlađivanje napitaka, hladnjaci‑zamrzivači, zamrzivači, uređaji i strojevi za sladoled; uređaji za sušenje, odnosno sušilice, sušilice rublja, sušila za ruke, sušila za kosu; uređaji za ventilaciju, odnosno ventilatori, filtri za nape, oprema za nape i pokrivala za nape, uređaji za klimatizaciju i uređaji za poboljšanje kakvoće zraka, ovlaživači zraka, uređaji za uklanjanje mirisa iz zraka, distributeri mirisa (osim za osobnu uporabu); uređaji za pročišćavanje zraka; toplinske pumpe; dijelovi svih ranije navedenih proizvoda obuhvaćenih razredom 11.“.

               19

               Za ostale proizvode iz prijave Odjel za prigovore EUIPO-a ocijenio je da nisu slični proizvodima obuhvaćenima ranijim žigovima. Stoga je odbio LG-ov prigovor jer ne postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu u pogledu sljedećih proizvoda:

                        —

                        razred 7. Nicanske klasifikacije: „električni uređaji za zbrinjavanje otpada, odnosno drobilice otpada i strojevi za prešanje otpada“;

                        —

                        razred 9. Nicanske klasifikacije: „osobne vage; električni uređaji za zamatanje termoskupljajućom folijom; uređaji za daljinsko upravljanje, signalizaciju i (električno/elektroničko) upravljanje kuhinjskim i kućanskim strojevima i uređajima; snimljeni i prazni nosači podataka koje može koristiti stroj za kućanske uređaje; električni uređaji za distribuciju hrane ili pića, prodajni automati; informatički uređaji i programi za upravljanje i korištenje kućanskih aparata; dijelovi obuhvaćeni razredom 9. za sve prethodno spomenute proizvode; dijelovi obuhvaćeni razredom 9. za električne uređaje i instrumente obuhvaćene razredom 9., odnosno električna glačala; kuhinjske vage“ i

                        —

                        razred 11. Nicanske klasifikacije: „infracrvene svjetiljke (osim za medicinsku uporabu); grijaći jastučići (koji nisu za medicinsku uporabu), električni grijaći pokrivači (koji nisu za medicinsku uporabu); uređaji za distribuciju vode i sanitarni uređaji, osobito dodaci za vodenu paru, zrak i distribuciju vode; bojleri, akumulacijski bojleri i protočni bojleri; sudoperi; toplinske pumpe; dijelovi svih ranije navedenih proizvoda iz razreda 11.; mehanički sokovnici za distribuciju svježih napitaka namijenjeni korištenju zajedno s uređajima za rashlađivanje napitaka“.

               20

               BSH je 26. lipnja 2012. podnio EUIPO-u žalbu radi poništenja odluke njegova Odjela za prigovore. Tom prilikom BSH je dodatno ograničio popis proizvoda iz razreda 7. Nicanske klasifikacije za koje je zatražio registraciju žiga.

               21

               U svojem odgovoru od 31. listopada 2012. na podnesak u kojem su izneseni žalbeni razlozi LG je tvrdio da su neki od proizvoda koji se uspoređuju, a koje Odjel za prigovore EUIPO-a nije smatrao sličnima, u stvari slični i da se posljedično predmetna prijava za registraciju treba odbiti i u vezi s tim proizvodima. U odgovoru se usto zahtijevala i izmjena odluke Odjela za prigovore EUIPO-a na način da se ta prijava za registraciju velikim dijelom odbije.

               22

               Navedeni odgovor na podnesak 8. studenoga 2012. dostavljen je BSH-u telefaksom koji je poslalo tajništvo EUIPO-a prema uputama prvog žalbenog vijeća tog Ureda jer je pisani dio postupka bio zaključen i taj je odgovor dostavljen samo informativno.

               23

               Prvo žalbeno vijeće EUIPO-a spornom odlukom odbilo je BSH-ovu žalbu.

               24

               Tom istom odlukom prvo žalbeno vijeće EUIPO-a djelomično je usvojilo LG-ov zahtjev, koji je kvalificiralo kao „akcesorni“ („ancillary“appeal) u skladu s člankom 8. stavkom 3. Uredbe br. 216/96.

               25

               Prvo žalbeno vijeće EUIPO-a najprije je istaknulo da LG nije osporio odbijanje prigovora u pogledu određenih proizvoda te je odluka Odjela za prigovore Ureda postala konačna u mjeri u kojoj je predmetni žig Europske unije registriran za te proizvode.

               26

               Kad je riječ o relevantnoj javnosti, prvo žalbeno vijeće EUIPO-a, nakon što je ustanovilo da su predmetna državna područja ona Španjolske, Francuske i Ujedinjene Kraljevine, utvrdilo je da se relevantna javnost sastoji, s jedne stane, od profesionalnih korisnika u pogledu „električnih uređaja za distribuciju hrane ili pića, prodajnih automata“ i, s druge strane, od prosječnih potrošača koji su uobičajeno obaviješteni, razumno pažljivi i oprezni u pogledu drugih proizvoda.

               27

               Kad je riječ o usporedbi suprotstavljenih znakova, prvo žalbeno vijeće EUIPO-a smatralo je da na vizualnom, fonetskom i koncepcijskom planu između njih postoji sličnost te da su oni stoga općenito slični.

               28

               Kad je riječ o usporedbi proizvoda, s jedne strane, prvo žalbeno vijeće EUIPO-a potvrdilo je ocjenu Odjela za prigovore tog Ureda u vezi s proizvodima obuhvaćenima suprotstavljenim žigovima koje je taj odjel smatrao istovjetnima ili sličnima i stoga je potvrdilo da u pogledu tih proizvoda postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu.

               29

               S druge strane, prvo žalbeno vijeće EUIPO-a smatralo je da su, suprotno mišljenju Odjela za prigovore tog Ureda, „mehanički sokovnici za distribuciju svježih napitaka namijenjeni korištenju zajedno s uređajima za rashlađivanje napitaka“ iz razreda 11. Nicanske klasifikacije kao i „dijelovi obuhvaćeni razredom 9. za električne uređaje i instrumente, odnosno električna glačala; kuhinjske vage“ iz razreda 9. Nicanske klasifikacije, obuhvaćeni žigom za koji je zatražena registracija, slični proizvodima obuhvaćenima ranijim žigovima. Ono je ocijenilo da u vezi s tim proizvodima također postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu te je stoga poništilo odluku Odjela za prigovore EUIPO-a u dijelu u kojem je njome odbijen prigovor u pogledu tih proizvoda.

         Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda

               30

               Zahtjevom podnesenim tajništvu Općeg suda 13. studenoga 2013. BSH je podnio tužbu za poništenje sporne odluke. U prilog svojoj tužbi BSH se pozvao samo na jedan tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 40/94.

               31

               Ne osporavajući zaključke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a prema kojima su predmetni proizvodi, uključujući one za koje je Odjel za prigovore EUIPO-a utvrdio da nisu slični, istovjetni ili slični te prema kojima su suprotstavljeni žigovi općenito slični, BSH je u jedinom tužbenom razlogu istaknuo da je za proizvode koji sadrže ili bi mogli sadržavati kompresor, kao što su to usisavači, klimatizacijski uređaji i hladnjaci, znak KOMPRESSOR opisan i da stoga raniji nacionalni žigovi imaju „minimalan“ razlikovni karakter. BSH je smatrao da prvo žalbeno vijeće EUIPO-a prilikom ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu nije dovoljno uzelo u obzir slab razlikovni karakter tih žigova za te proizvode. Naime, u tom pogledu dovoljne su čak i male razlike između suprotstavljenih žigova kako bi se isključila svaka vjerojatnost dovođenja u zabludu.

               32

               Pobijanom presudom Opći sud odbio je jedini tužbeni razlog te stoga i tužbu u cijelosti.

         Zahtjevi stranaka u žalbenom postupku

               33

               BSH od Suda zahtijeva da:

                        —

                        ukine pobijanu presudu;

                        —

                        poništi spornu odluku;

                        —

                        podredno, vrati predmet Općem sudu i

                        —

                        naloži EUIPO-u snošenje troškova obaju postupaka.

               34

               EUIPO od Suda zahtijeva da:

                        —

                        odbije žalbu i

                        —

                        naloži BSH-u snošenje troškova.

               35

               Zahtjevom od 29. listopada 2015. Sud je, u skladu s člankom 24. stavkom 2. Statuta Suda Europske unije, pozvao Europsku komisiju da sudjeluje na raspravi kako bi odgovorila na pisana pitanja koja joj je postavio.

         O žalbi

               36

               U prilog osnovanosti svoje žalbe BSH ističe dva žalbena razloga, od kojih se prvi temelji na povredi članka 60. Uredbe br. 207/2009, a drugi na povredi članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 40/94.

         Prvi žalbeni razlog

               37

               Svojim prvim žalbenim razlogom BSH prigovara Općem sudu da je bez podrobnijeg ispitivanja potvrdio činjenicu da je prvo žalbeno vijeće EUIPO‑a u spornoj odluci, temeljeći se na članku 8. stavku 3. Uredbe br. 216/96, kvalificiralo LG-jev odgovor na žalbu od 31. listopada 2012. kao „akcesorni“ zahtjev i odbilo registraciju predmetnog žiga u širem opsegu od Odjela za prigovore tog Ureda. Međutim, LG nije podnio zahtjev koji bi udovoljavao uvjetima iz članka 60. Uredbe br. 207/2009, koji bi jedini mogao opravdati proširenje odbijanja prijave za registraciju predmetnog žiga izvan okvira odluke tog Odjela za prigovore. Naime, prema mišljenju BSH-a, suprotno tumačenju prvog žalbenog vijeća EUIPO-a, članak 8. stavak 3. Uredbe br. 216/96 ne dopušta, u slučaju nepostojanja prikladnog pravnog temelja u Uredbi br. 207/2009, dovođenje u pitanje dijela odluke Odjela za prigovore tog Ureda koji nije bilo pobijan glavnom žalbom i koja je posljedično postala konačna.

               38

               EUIPO smatra, primarno, da je taj žalbeni razlog nedopušten jer je prvi put istaknut u stadiju žalbe i, podredno, da je u svakom slučaju neosnovan jer članak 8. stavak 3. Uredbe br. 216/96 dopušta da protivna stranka može u svojem odgovoru na žalbu tražiti poništaj odluke ili izmjenu pobijane odluke o pitanju koje nije bilo izneseno u žalbi.

               39

               Nesporno je da je prvo žalbeno vijeće EUIPO-a, odbivši spornom odlukom BSH‑ovu žalbu za poništenje odluke Odjela za prigovore tog Ureda kojom mu je odbijena registracija žiga za određene proizvode za koje je zatražena registracija, djelomično usvojilo LG-ov zahtjev, koji je ono kvalificiralo kao „akcesorni“ zahtjev na temelju članka 8. stavka 3. Uredbe br. 216/96, a kojim je potonji u svojem odgovoru na žalbu zatražio izmjenu te odluke kako bi navedena prijava za registraciju bila odbijena i u pogledu određenih proizvoda za koje je Odjel za prigovore EUIPO-a dopustio registraciju predmetnog žiga. Prvo žalbeno vijeće EUIPO-a stoga je izmijenilo predmetnu odluku na štetu BSH-a odbivši registraciju predmetnog žiga za dodatne proizvode.

               40

               Iz toga slijedi da je prvo žalbeno vijeće EUIPO-a implicitno smatralo da je člankom 8. stavkom 3. Uredbe br. 216/96 uvedeno drugo pravno sredstvo, uz ono uspostavljeno člankom 60. Uredbe br. 207/2009 iz njezine verzije koja je prethodila Uredbi 2015/2424, i koje, bez podvrgavanja uvjetima predviđenima u tom članku 60., dopušta protivnoj stranci da traži poništaj odluke koja je predmet glavne žalbe u dijelu koji nije bio obuhvaćen tom žalbom te da na taj način proširi doseg spora kako ga je odredio žalitelj.

               41

               Svojim prvim žalbenim razlogom BSH prigovara Općem sudu da u pobijanoj presudi nije ispitao usklađenost tog tumačenja s člankom 60. Uredbe br. 207/2009.

               42

               Međutim, nesporno je da se BSH ni u jednom stadiju postupka pred Općim sudom nije pozvao na navodnu neusklađenost navedenog tumačenja s člankom 60. Uredbe br. 207/2009 ili s bilo kojom drugom odredbom prava Unije. Naime, njegova tužba pred Općim sudom temeljila se na jednom tužbenom razlogu, odnosno na povredi članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 40/94.

               43

               No, sukladno ustaljenoj sudskoj praksi, dopuštanje stranci da pred Sudom prvi put iznese neki razlog ili argument koji nije iznijela pred Općim sudom dovelo bi do toga da joj se dopusti da pred Sudom, čija je nadležnost u žalbenom postupku ograničena, pokrene postupak o sporu koji je širi od onoga o kojem je odlučivao Opći sud. Nadležnost Suda u okviru žalbe ograničena je na ocjenu pravnih utvrđenja u vezi s razlozima i argumentima raspravljenima u prvostupanjskom postupku (vidjeti, među ostalim, presudu od 21. rujna 2010., Švedska i dr./API i Komisija, C‑514/07 P, C‑528/07 P i C‑532/07 P, EU:C:2010:541, t. 126. i navedenu sudsku praksu).

               44

               Što se tiče argumenta koji je u tom pogledu naveo BSH na raspravi pred Sudom, prema kojem je zadatak Suda tumačenje prava Unije, zbog čega je logično da se samo pred njim i postavi pitanje usklađenosti tumačenja članka 8. stavka 3. Uredbe br. 216/96 koje je dalo prvo žalbeno vijeće EUIPO-a s člankom 60. Uredbe br. 207/2009, treba utvrditi da je taj argument pravno pogrešan. Naime, kao što to proizlazi iz članka 256. stavka 1. UFEU-a i članka 65. stavaka 1. i 2. Uredbe br. 207/2009, Opći sud u okviru tužbi podnesenih protiv odluka žalbenih vijeća EUIPO-a ima punu nadležnost sankcionirati posebice svaku povredu te uredbe, uključujući njezina članka 60.

               45

               Konačno, iako je EUIPO na raspravi pred Sudom priznao da je njegovo prvo žalbeno vijeće u spornoj odluci djelomično priznalo LG-ov „akcesorni“ zahtjev a da nije prethodno BSH-u pružilo priliku da o tome izrazi svoje eventualno mišljenje, čime je povrijedilo načelo kontradiktornosti kako je propisano člankom 63. stavkom 2. i člankom 75. drugom rečenicom Uredbe br. 207/2009, ostaje činjenica da BSH tu okolnost nije osporavao u postupku pred Općim sudom i ni na koji način nije kritizirao analizu na temelju koje je navedeno žalbeno vijeće prihvatilo „akcesorni“ zahtjev, pa ne se može prigovoriti Općem sudu zbog činjenice da nije po službenoj dužnosti istaknuo tu povredu.

               46

               U takvim okolnostima, prvi žalbeni razlog treba odbaciti kao nedopušten.

         Drugi žalbeni razlog

               47

               Svojim drugim žalbenim razlogom BSH se poziva na povredu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 40/94 te Općem sudu prigovara da se oslonio, osobito u točki 31. pobijane presude, na pogrešno shvaćanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu, koje je imalo posljedicu to da je uspoređivanje dvaju žigova u pogledu jednog potpuno opisnog elementa dovoljno za nastanak takve vjerojatnosti, što zatim dovodi do monopolizacije posve opisne oznake, a to je upravo ono što članak 7. stavak 1. točka (b) te uredbe želi spriječiti.

               48

               Prema BSH-ovu mišljenju, u slučaju kada je raniji žig lako prepoznatljiva varijanta opisne oznake i kada kasniji žig sadržava opisnu oznaku kao takvu, čak i postojanje značajnih sličnosti između znakova i istovjetnost proizvoda koji su obuhvaćeni suprotstavljanim žigovima ne omogućavaju zaključak o postojanju vjerojatnosti dovođenja u zabludu jer se sličnosti znakova ograničavaju na opisne oznake i odnose se samo na proizvode koji su opisani tom oznakom. Naime, javnost u opisnoj oznaci ne vidi oznaku podrijetla, već se orijentira prema ostalim elementima žiga. Osim toga, u skladu s tom tezom, opseg zaštite ranijeg žiga nije ograničen općenito, već samo u pogledu sâme opisne oznake na način da ona ostaje netaknuta u odnosu na druge proizvode i na druge slične znakove.

               49

               EUIPO se primarno poziva na nedopuštenost drugog žalbenog razloga. Naime, s jedne strane, iz žalbe ne proizlazi na jasan način koje bi se konkretne tvrdnje Općeg suda trebale smatrati osporenima. S druge strane, BSH-ova tvrdnja prema kojoj je Opći sud navodno netočno kvalificirao značaj razlikovnog karaktera ranijih nacionalnih žigova zahtijeva novu ocjenu činjenica. Podredno, EUIPO smatra da je ovaj žalbeni razlog neosnovan.

         Dopuštenost

               50

               U skladu s ustaljenom sudskom praksom, iz članka 256. UFEU-a kao i iz članka 58. stavka 1. Statuta Suda Europske unije proizlazi da je žalba ograničena na pitanja prava. Stoga je Opći sud jedini nadležan utvrditi i ocijeniti relevantne činjenice. Ocjena tih činjenica stoga, osim u slučaju njihova iskrivljavanja, nije pravno pitanje koje je kao takvo podložno nadzoru Suda u okviru postupka povodom žalbe (vidjeti, među ostalim, presudu od 17. ožujka 2016., Naazneen Investments/OHIM, C‑252/15 P, neobjavljenu, EU:C:2016:178, t. 59. i navedenu sudsku praksu).

               51

               Osim toga, u skladu s tim istim odredbama kao i s člankom 168. stavkom 1. točkom (d) Poslovnika Suda, žalba mora na precizan način naznačiti sporne elemente presude čije se ukidanje zahtijeva kao i pravne elemente koji na određen način podupiru taj zahtjev (vidjeti, među ostalim, presude od 4. rujna 2014., Španjolska/Komisija,C‑197/13 P, EU:C:2014:2157, t. 43. i od 5. ožujka 2015., Ezz i dr./Vijeće, C‑220/14 P, EU:C:2015:147, t. 111.). U tom pogledu, u članku 169. stavku 2. Poslovnika pojašnjeno je da žalbeni razlozi i pravni argumenti precizno navode dijelove obrazloženja odluke Općeg suda koji se pobijaju (presude od 28. srpnja 2016., Tomana i dr./Vijeće i Komisija, C‑330/15 P, neobjavljena, EU:C:2016:601, t. 34. i od 20. rujna 2016., Mallis i dr./Komisija i ESB, C‑105/15 P do C‑109/15 P, EU:C:2016:702, t. 34.).

               52

               U tom pogledu potrebno je napomenuti da se svojim drugim žalbenim razlogom BSH ne ograničava samo na zahtijevanje nove ocjene činjenica, već prigovara Općem sudu da je propustio uzeti u obzir pravna načela koja se primjenjuju na ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu između suprotstavljenih žigova, što je pitanje koje se tiče prava koje se može postaviti Sudu u okviru žalbe (vidjeti, među ostalim, rješenje od 7. svibnja 2015., Adler Modemärkte/OHIM, C‑343/14 P, neobjavljeno, EU:C:2015:310, t. 32. i navedenu sudsku praksu).

               53

               Osim toga, iz BSH-ovih pismena jasno proizlazi da je taj žalbeni razlog osobito usmjeren protiv točke 31. pobijane presude, koja svjedoči o nepoznavanju Općeg suda same biti vjerojatnosti dovođenja u zabludu, za čiju ocjenu razlikovni karakter svakog od suprotstavljenih žigova treba nužno biti najvažniji kriterij.

               54

               Posljedično, drugi žalbeni razlog treba smatrati dopuštenim.

         Meritum

               55

               BSH-ova argumentacija o vjerojatnosti dovođenja u zabludu navedena u okviru jedinog tužbenog razloga pred Općim sudom, koja odgovara onoj zastupanoj u okviru njegova drugog žalbenog razloga, ispitana je, među ostalim, u točkama 26. do 32. pobijane presude.

               56

               Stoga, nakon što je u točkama 26. i 27. te presude podsjetio na sudsku praksu u tom području, Opći je sud u njezinoj točki 28. utvrdio da je, što se tiče proizvoda za koje je prvo žalbeno vijeće EUIPO-a usvojilo prigovor, to vijeće zaključilo, što BSH ne osporava, s jedne strane, da su predmetni proizvodi djelomično istovjetni i djelomično slični i, s druge strane, da su suprotstavljeni znakovi slični. Naveo je da je kumulativni učinak tih utvrđenja u svakom slučaju dovoljan da se zaključi o postojanju vjerojatnosti dovođenja u zabludu, čak i ako bi se razlikovni karakter ranijih nacionalnih žigova smatrao slabim.

               57

               Opći sud u točki 29. pobijane presude dodao je da je u okviru ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu prvo žalbeno vijeće EUIPO-a stvarno uzelo u obzir činjenicu da u pogledu predmetnih proizvoda ni raniji nacionalni žigovi ni žig za koji je podnesena prijava nemaju osobito razlikovan karakter. Međutim, podsjetio je da, u skladu sa sudskom praksom, čak i kod žiga sa slabim razlikovnim karakterom može postojati vjerojatnost dovođenja u zabludu, osobito ako postoji sličnost među znakovima i proizvodima ili uslugama koji su njima obuhvaćeni. Takva je situacija kad su, kao u ovom slučaju, predmetni proizvodi istovjetni i suprotstavljeni žigovi imaju visok stupanj sličnosti.

               58

               U točki 31. navedene presude Opći sud primijetio je da bi prihvaćanje argumenta koji zastupa BSH imalo za učinak neutralizaciju čimbenika koji proizlazi iz sličnosti žigova u korist čimbenika koji se temelji na razlikovnom karakteru ranijeg žiga, kojem bi onda bila dana pretjerana važnost. Iz toga bi proizlazilo da bi, kad raniji žig ima tek slab razlikovni karakter, vjerojatnost dovođenja u zabludu postojala samo u slučaju njegove potpune reprodukcije žigom za koji je podnesena prijava za registraciju, neovisno o stupnju sličnosti među predmetnim znakovima. Takav rezultat ne bi bio u skladu sa samom prirodom opće ocjene koju nadležna tijela trebaju provesti prema članku 8. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 40/94.

               59

               Stoga je Opći sud u točki 32. pobijane presude ocijenio da BSH-ovi argumenti koji se odnose na slab razlikovni karakter ranijih nacionalnih žigova ne bi mogli utjecati na zaključak prvog žalbenog vijeća EUIPO-a o postojanju vjerojatnosti dovođenja u zabludu.

               60

               Stoga ta ocjena Općeg suda vjerojatnosti dovođenja u zabludu nije zahvaćena nikakvom pogreškom koja se tiče prava.

               61

               Naime, valja istaknuti da je Sud, odbijajući argumentaciju sličnu onoj koju je iznio BSH u okviru drugog žalbenog razloga, već u više navrata presudio da, iako prilikom opće ocjene postojanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu treba uzeti u obzir razlikovni karakter ranijeg žiga, on je tek jedan element među onima koje treba uzeti u obzir prilikom te ocjene (vidjeti, među ostalim, rješenja od 29. studenoga 2012., Hrbek/OHIM, C-42/12 P, neobjavljeno, EU:C:2012:765, t. 61. i od 2. listopada 2014., Przedsiębiorstwo Handlowe Medox Lepiarz/OHIM, C-91/14 P, neobjavljeno, EU:C:2014:2261, t. 22.).

               62

               Usto, iako je točno da je vjerojatnost dovođenja u zabludu to veća što raniji žig ima jači razlikovni karakter, ne može se isključiti vjerojatnost dovođenja u zabludu u slučaju kada raniji žig ima slab razlikovni karakter (vidjeti, među ostalim, rješenje od 19. studenoga 2015., Fetim/OHIM, C‑190/15 P, neobjavljeno, EU:C:2015:778, t. 40. i navedenu sudsku praksu).

               63

               Posljedično, čak i u slučaju ranijeg žiga sa slabim razlikovnim karakterom, Opći sud može ocijeniti postoji li vjerojatnost dovođenja u zabludu, osobito zbog sličnosti znakova i proizvoda ili usluga koji su njima obuhvaćeni (vidjeti, među ostalim, rješenja od 2. listopada 2014., Przedsiębiorstwo Handlowe Medox Lepiarz/OHIM, C-91/14 P, neobjavljeno, EU:C:2014:2261, t. 24. i navedenu sudsku praksu kao i od 7. svibnja 2015., Adler Modemärkte/OHIM, C-343/14 P, neobjavljeno, EU:C:2015:310, t. 59.).

               64

               Prema tome, utvrđenja Općeg suda iz točke 31. pobijane presude kojima se odbacuje teza koju zastupa BSH i na koja se odnosi drugi žalbeni razlog u stvarnosti su tek podsjećanje na utvrđenu sudsku praksu Suda prema kojoj ta teza nije u skladu sa samom prirodom opće ocjene koju nadležna tijela trebaju provesti prema članku 8. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 40/94 jer je njezin učinak, suprotno žaliteljevu mišljenju, neutraliziranje čimbenika koji proizlazi iz sličnosti žigova u korist onoga koji se temelji na razlikovnom karakteru ranijeg žiga (vidjeti u tom smislu presudu od 15. ožujka 2007., T. I. M. E. ART/OHIM, C‑171/06 P, neobjavljenu, EU:C:2007:171, t. 41. i rješenje od 19. studenoga 2015., Fetim/OHIM, C-190/15 P, neobjavljeno, EU:C:2015:778, t. 46. i navedenu sudsku praksu).

               65

               U vezi s BSH-ovim argumentom iznesenim u tom pogledu prema kojem je ta sudska praksa pogrešna, s obzirom na to da vodi do monopolizacije posve opisne oznake, treba utvrditi da imaju za cilj izbjeći takvu monopolizaciju članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) i članak 51. Uredbe br. 40/94 kao i članak 3. stavak 1. točke (b) i (c) Direktive 2008/95, a ne članak 8. stavak 1. točke (b) Uredbe br. 40/94.

               66

               Što se tiče osobito ranijih nacionalnih žigova, Sud je već imao priliku istaknuti da iz njihova supostojanja sa žigovima Europske unije kao i iz činjenice da registracija nacionalnih žigova nije u nadležnosti EUIPO-a niti je njihova sudska kontrola u nadležnosti Općeg suda proizlazi da se u postupku povodom prigovora na prijavu za registraciju žiga Europske unije valjanost nacionalnih žigova ne može dovoditi u pitanje. Stoga u okviru takvog postupka povodom prigovora tim više nije moguće u pogledu znaka istovjetnog žigu zaštićenom u nekoj državi članici utvrditi apsolutni razlog za odbijanje kao što je opisni karakter i nepostojanje razlikovnog karaktera iz članka 7. stavka 1. točaka (b) i (c) Uredbe br. 40/94 kao i članka 3. stavka 1. točaka (b) i (c) Direktive 2008/95 (vidjeti u tom smislu presudu od 24. svibnja 2012., Formula One Licensing/OHIM,C‑196/11 P, EU:C:2012:314, t. 40. i 41.).

               67

               Iz toga slijedi da prilikom primjene članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 40/94 treba priznati određeni stupanj razlikovnog karaktera nacionalnog žiga na koji se poziva u prilog prigovoru na registraciju žiga Europske unije (vidjeti u tom smislu presudu od 24. svibnja 2012., Formula One Licensing/OHIM,C-196/11 P, EU:C:2012:314, t. 47.).

               68

               Stoga, ako pretpostavimo da je raniji nacionalni žig doista opisan za određene proizvode za koje je bio registriran i da njegova zaštita vodi do nedopuštene monopolizacije opisne oznake koja je u pitanju, takva posljedica ne treba se ispraviti primjenom članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 40/94, koja u načelu isključuje te proizvode od zaštite koju ta odredba pruža ranijim žigovima, već postupkom za proglašavanje žiga ništavim pokrenutim u predmetnoj državi članici u skladu s člankom 3. stavkom 1. točkama (b) i (c) Direktive 2008/95 (vidjeti u tom smislu presudu od 24. svibnja 2012., Formula One Licensing/OHIM,C-196/11 P, EU:C:2012:314, t. 45.).

               69

               U takvim okolnostima BSH-ov argument – prema kojem je Sud u presudi od 10. studenoga 2011., LG Electronics/OHIM (C-88/11 P, neobjavljena, EU:C:2011:727) potvrdio odbijanje EUIPO-a da kao žig Europske unije registrira znak „KOMPRESSOR PLUS“ za usisavače jer je taj znak u potpunosti opisan – treba odbiti kao potpuno bespredmetan. Naime, ta presuda ne dovodi u pitanje valjanost nacionalnih žigova na koje se LG pozvao u potporu svojem prigovoru.

               70

               Konačno, suprotno onomu što BSH tvrdi, ne može se unaprijed i u svakom slučaju isključiti da će, u slučaju kada žig za koji je podnesena prijava uz male razlike preuzme slabo razlikovan znak ranijeg nacionalnog žiga, potrošači moći pretpostaviti da te razlike među suprotstavljenim znakovima odražavaju varijaciju u vrsti proizvoda ili proizlaze iz marketinških razloga a da ne upućuju za različito trgovačko podrijetlo te stoga može postojati vjerojatnost dovođenja u zabludu u svijesti javnosti (vidjeti u tom smislu rješenje od 27. travnja 2006., L’Oréal/OHIM, C-235/05 P, neobjavljeno, EU:C:2006:271, t. 45.).

               71

               Stoga je Opći sud u predmetnom slučaju prilikom svoje neovisne ocjene činjenica mogao zaključiti a da ne počini pogrešku koja se tiče prava da postoji takva vjerojatnost dovođenja u zabludu između ranijih nacionalnih žigova i žiga za koji je podnesena prijava.

               72

               Iz svega ranije navedenog proizlazi da drugi žalbeni razlog treba odbiti kao neosnovan i da stoga žalba treba biti odbijena u cijelosti.

         Troškovi

               73

               Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika Suda, kad žalba nije osnovana, Sud odlučuje o troškovima.

               74

               U skladu s člankom 138. stavkom 1. istog Poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.

               75

               Budući da je EUIPO postavio zahtjev da se društvu BSH naloži snošenje troškova i da ono nije uspjelo u postupku, društvu BSH nalaže se snošenje troškova.

               Slijedom navedenoga, Sud (veliko vijeće) proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Žalba se odbija.

                           2.

                           Društvu BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH nalaže se snošenje troškova.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački


Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 24. svibnja 2012. # JBF RAK LLC protiv Vijeća Europske unije. # Predmet T-555/10.


Presuda Suda (treće vijeće) od 4. ožujka 2010.#Europska komisija protiv Francuske Republike.#Povreda obveze države članice - Direktiva 95/59/EZ.#Predmet C-197/08.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 14. siječnja 2016.#The Cookware Company Ltd protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni).#Žig Zajednice – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Zajednice VITA+VERDE – Raniji verbalni žig VITAVIT – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-535/14.


Presuda Općeg suda (peto vijeće) od 6. travnja 2017.#Alkarim for Trade and Industry LLC protiv Vijeća Europske unije.#Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja protiv Sirije – Zamrzavanje financijskih sredstava – Očita pogreška u ocjeni.#Predmet T-35/15.


title: Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 20. rujna 2017. (Ulomci).#Jordi Nogues, SL protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije BADTORO – Raniji figurativni i verbalni žigovi Europske unije TORO – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Sličnost znakova – Sličnost proizvoda i usluga – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Suspenzija upravnog postupka – Pravilo 20. stavak 7. točka (c) Uredbe (EZ) br. 2868/95.#Predmet T-386/15.

text:
         PRESUDA OPĆEG SUDA (sedmo vijeće)
      20. rujna 2017. (
            *1
         )
      „Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije BADTORO – Raniji figurativni i verbalni žigovi Europske unije TORO – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Sličnost znakova – Sličnost proizvoda i usluga – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Suspenzija upravnog postupka – Pravilo 20. stavak 7. točka (c) Uredbe (EZ) br. 2868/95”
      U predmetu T‑386/15,

         Jordi Nogues, SL, sa sjedištem u Barceloni (Španjolska), koji zastupaju M. J. Sanmartín Sanmartín i E. López Parés, odvjetnici,
      tužitelj,
      protiv

         Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), koji zastupa J. Crespo Carrillo, u svojstvu agenta,
      tuženika,
      druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO‑a, intervenijent pred Općim sudom,

         Grupo Osborne, SA, sa sjedištem u El Puertu de Santa María (Španjolska), koji zastupa J. M. Iglesias Monravá, odvjetnik,
      povodom tužbe podnesene protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO‑a od 17. travnja 2015. (predmet R 2570/2013‑2), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društva Grupo Osborne i društva Jordij Nogues,
      OPĆI SUD (sedmo vijeće),
      u sastavu: M. van der Woude, predsjednik, I. Ulloa Rubio i A. Marcoulli (izvjestitelj), suci,
      tajnik: J. Palacio González, glavni administrator,
      uzimajući u obzir tužbu podnesenu tajništvu Općeg suda 10. srpnja 2015.,
      uzimajući u obzir EUIPO‑ov odgovor na tužbu podnesenu tajništvu Općeg suda 30. studenoga 2015.,
      uzimajući u obzir odgovor na tužbu intervenijenta podnesen tajništvu Općeg suda 25. studenoga 2015.,
      nakon rasprave održane 15. prosinca 2016.,
      uzimajući u obzir rješenje od 15. veljače 2017. o ponovnom otvaranju usmenog postupka,
      uzimajući u obzir pitanje Općeg suda od 16. veljače 2017. upućeno strankama pisanim putem i odgovore na to pitanje koje su tajništvu Općeg suda dostavili tužitelj, 6. ožujka 2017., EUIPO, 1. ožujka 2017., i intervenijent, 6. ožujka 2017.,
      uzimajući u obzir odluku od 8. ožujka 2017. o zatvaranju usmenog dijela postupka,
      donosi sljedeću

         Presudu (
               1
            )

      [omissis]

         Zahtjevi stranaka

               11

               Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                        –

                        poništi pobijanu odluku;

                        –

                        naloži EUIPO‑u snošenje troškova.

               12

               EUIPO i intervenijent od Općeg suda zahtijevaju da:

                        –

                        odbije tužbu;

                        –

                        naloži tužitelju snošenje troškova.

         Pravo

      [omissis]

               14

               Ispitivanje pitanja je li žalbeno vijeće počinilo pogrešku time što nije suspendiralo postupak koji se pred njim vodi, prethodi ispitivanju postojanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu između žiga za koji je podnesena prijava za registraciju i ranijeg žiga (presuda od 25. studenoga 2014., Royalton Overseas/OHIM – S. C. Romarose Invest (KAISERHOFF), T‑556/12, neobjavljena, EU:T:2014:985, t. 52.). Iz tog razloga najprije valja ispitati prvi tužbeni razlog.

            Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nezakonitosti odbijanja suspenzije postupka pred žalbenim vijećem

      [omissis]

               16

               U toj fazi valja napomenuti da je tužitelj zatražio, i pred Odjelom za prigovore i pred žalbenim vijećem, suspenziju postupka u očekivanju odluke Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (Trgovački sud br. 1 u Alicanteu). Tom je sudu, kao sudu za žigove Europske unije, podnesena protutužba za proglašavanje ništavim ranijih verbalnih žigova Europske unije TORO, registriranih u korist intervenijenta pod brojevima 2844264 i 1722362. Tu je protutužbu podnio tužitelj nakon intervenijentove tužbe za poništenje španjolskog verbalnog žiga BADTORO, registriranog pod brojem 2782026 za označavanje proizvoda i usluga iz razreda 25. i 35.

               17

               S tim u svezi valja utvrditi da se protutužba koju je podnio tužitelj ne odnosi ni na jedan od ranijih žigova na koje se pozvao intervenijent u prijavi za registraciju spornog žiga za proizvode iz razreda 32. Taj nacionalni postupak nije stoga imao nikakav učinak na ispitivanje intervenijentova prigovora na registraciju prijavljenog žiga za proizvode iz razreda 32.

               18

               Prema tome, pod pretpostavkom da je utvrđena, nezakonitost odbijanja suspenzije neće učiniti nevaljanom pobijanu odluku u dijelu u kojem se odnosi na prigovor na registraciju prijavljenog žiga za proizvode iz razreda 32. Taj tužbeni razlog stoga valja u tom dijelu odbiti kao bespredmetan.

               19

               Suprotno tomu, valja ispitati različite dijelove tužbenog razloga u dijelu u kojem se odnose na odluku o prigovoru na registraciju prijavljenog žiga za proizvode iz razreda 35. Opći sud smatra da treba, kao prvo, ispitati četvrti dio prvog tužbenog razloga koji se odnosi na pogreške koje se tiču činjenica, a koje utječu na odbijanje suspenzije.

               20

               S tim u svezi valja napomenuti da pravilo 20. stavak 7. točka (c) Uredbe Komisije (EZ) br. 2868/95 od 13. prosinca 1995. o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 o žigu Zajednice (SL 1995., L 303, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 84.), primjenjivo na postupke pred žalbenim vijećem sukladno pravilu 50. stavku 1. navedene uredbe, određuje da EUIPO može suspendirati postupak povodom prigovora ako okolnosti suspenziju čine primjerenom.

               21

               U skladu sa sudskom praksom, žalbeno vijeće ima široku diskrecijsku ovlast za suspenziju postupka povodom prigovora. Suspenzija ostaje mogućnost za žalbeno vijeće koje je određuje samo kad procijeni da je opravdana. Postupak pred njim ne suspendira se dakle automatski slijedom u tom smislu podnesenog zahtjeva jedne od stranaka pred njim (presuda od 25. studenoga 2014., KAISERHOFF, T‑556/12, neobjavljena, EU:T:2014:985, t. 30.).

               22

               Okolnost da žalbeno vijeće ima široku diskrecijsku ovlast u pogledu suspenzije postupka koji se pred njim vodi ne izuzima njegovu ocjenu od nadzora suda Unije. Ta okolnost, međutim, ograničava spomenuti nadzor, u pogledu merituma, na provjeru nepostojanja očite pogreške u ocjeni ili zlouporabe ovlasti (presude od 25. studenoga 2014., KAISERHOFF, T‑556/12, neobjavljena, EU:T:2014:985, t. 31., i od 21. listopada 2015., Petco Animal Supplies Stores/OHIM – Gutiérrez Ariza (PETCO), T‑664/13, EU:T:2015:791, t. 32.).

               23

               S tim u svezi, iz sudske prakse proizlazi da, čak i ako je dokazano da je pred nacionalnim sudom bio u tijeku postupak kojim se osporava raniji žig na kojem se temelji pobijana odluka, navedeni dokaz sam po sebi nije dovoljan da bi se odbijanje suspenzije postupka od strane žalbenog vijeća kvalificiralo kao očitu pogrešku u ocjeni. Naime, prilikom izvršavanja svojeg diskrecijskog prava u pogledu suspenzije postupka, žalbeno vijeće mora poštovati opća načela koja uređuju pravični postupak u okviru zajednice koja se temelji na pravu. Slijedom toga, prilikom spomenutog izvršavanja treba uzeti u obzir ne samo interes stranke čiji se žig Europske unije osporava, nego i interes drugih stranaka. Odluka o suspenziji postupka treba biti rezultat odvagivanja odnosnih interesa (vidjeti presudu od 25. studenoga 2014., KAISERHOFF, T‑556/12, neobjavljena, EU:T:2014:985, t. 33. i navedenu sudsku praksu).

               24

               U ovom slučaju iz teksta pobijane odluke proizlazi da je žalbeno vijeće istaknulo da je Odjel za prigovore odbio zahtjev za suspenziju jer se prigovor temeljio na drugim dvama ranijim žigovima Europske unije i na jednom ranijem španjolskom žigu, koji nisu osporavani na nacionalnoj razini. Nadalje, žalbeno je vijeće smatralo da više nije potrebno suspendirati postupak s obzirom na to da je Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (Trgovački sud br. 1 u Alicanteu) odbio tužiteljevu protutužbu presudom koja je postala konačna, prema neosporavanim navodima intervenijenta. Potonji je u očitovanju od 30. svibnja 2014. obavijestio žalbeno vijeće o postojanju te presude, navodeći da će mu naknadno dostaviti dokaz o njezinoj konačnosti.

               25

               Iako je točno da je presudom od 15. svibnja 2014., Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (Trgovački sud br. 1 u Alicanteu) odbio i zahtjev za proglašavanje ništavim španjolskog verbalnog žiga BADTORO, registriranog pod brojem 2782026, i tužiteljevu protutužbu, ta je presuda bila pobijana žalbom. Presudu je potvrdila Audiencia Provincial de Alicante (Pokrajinski sud u Alicanteu, Španjolska), presudom od 15. siječnja 2015., protiv koje je svaka stranka podnijela žalbu pred Tribunalom Supremo (Vrhovni sud, Španjolska), povodom kojih je postupak bio u tijeku na dan donošenja pobijane odluke.

               26

               Iz toga proizlazi da je žalbeno vijeće utemeljilo svoju odluku o odbijanju zahtjeva za suspenziju na činjenici da je presuda Juzgada de lo Mercantil no 1 de Alicante (Trgovački sud br. 1 u Alicanteu) postala konačna, iako je protiv nje podnesena žalba.

               27

               Doduše, kao što tvrdi EUIPO, tužitelj ga je trebao obavijestiti o tijeku nacionalnog postupka s obzirom na to da je podnio zahtjev za suspenziju. Međutim, iako je vrijedna žaljenja, tišina tužitelja o tom pitanju ne može ni dovesti u pitanje postojanje pogreške koja se tiče činjenice koje je utjecala na odbijanje suspenzije niti može njegovoj pogrešci pripisati takav značaj da bi joj se oduzela mogućnost utvrđivanja te nezakonitosti.

               28

               U takvim okolnostima tužitelj opravdano tvrdi da se odluka žalbenog vijeća o odbijanju suspenzije temelji na pogrešno utvrđenim činjenicama.

               29

               Međutim, EUIPO i intervenijent tvrde da ta pogreška koja se tiče činjenica neće učiniti nevaljanom pobijanu odluku jer nema na nju nikakav utjecaj. Tvrde dakle da, s obzirom na to da se prigovor temeljio također na drugim trima žigovima koji se nisu osporavali u okviru protutužbe, smisao pobijane odluke ne bi bio drugačiji da je predmetni zahtjev za proglašavanje žiga Europske unije ništavim bio prihvaćen.

               30

               S tim u svezi valja podsjetiti da je, zbog razloga ekonomičnosti postupka, žalbeno vijeće ocijenilo vjerojatnost dovođenja u zabludu između suprotstavljenih znakova iz razreda 35. samo u odnosu na raniji verbalni žig Europske unije br. 1722362. Međutim, taj je žig bio predmet protutužbe za proglašavanje ništavosti, povodom koje se na dan donošenja pobijane odluke vodio postupak pred Tribunalom Supremo (Vrhovni sud). Ta je okolnost opravdavala to da je žalbeno vijeće iskoristilo svoju diskrecijsku ovlast uravnoteživši odnosne interese kako bi odlučilo hoće li iskoristiti svoju mogućnost da suspendira postupak. Međutim, budući da je pogrešno smatralo da je presuda Juzgada de lo Mercantil no 1 de Alicante (Trgovački sud br. 1 u Alicanteu) postala konačna, nije provelo to ispitivanje.

               31

               Osim toga, budući da Opći sud provodi kontrolu zakonitosti odluka tijela EUIPO‑a, on ne može svojim obrazloženjem zamijeniti obrazloženje nadležnog tijela EUIPO‑a koje je donijelo pobijani akt (presuda od 9. rujna 2010., Axis/OHIM – Etra Investigación y Desarrollo (ETRAX), T‑70/08, EU:T:2010:375, t. 29.). Stoga se ne može ocijeniti postojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu u odnosu na žig koji EUIPO nije uzeo u obzir.

               32

               Slijedom toga, okolnost da se prigovor glede usluga iz razreda 35. također temeljio na ranijem španjolskom figurativnom žigu br. 2919417, ne dokazuje, u nedostatku ispitivanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu u odnosu na taj žig u pobijanoj odluci, nepostojanje konkretnog utjecaja pogreške koja se tiče činjenica, a koju je počinilo žalbeno vijeće, na tu odluku.

               33

               Stoga, bez potrebe da Opći sud odluči o drugim dijelovima prvog tužbenog razloga i, kao što je to navedeno u točki 14. ove presude, iako ispitivanje pitanja suspenzije postupka prethodi ispitivanju postojanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu između žiga za koji je podnesena prijava za registraciju i ranijeg žiga, valja prihvatiti prvi tužbeni razlog i, stoga, poništiti pobijanu odluku glede prijavljenog žiga u dijelu u kojem on označava usluge iz razreda 35.
               [omissis]

               Slijedom navedenoga,
               OPĆI SUD (sedmo vijeće)
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Odluka drugog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 17. travnja 2015. (predmet R 2570/2013‑2) poništava se.

                           2.

                           EUIPO će snositi vlastite troškove i troškove društva Jordi Nogues, SL.

                           3.

                           Društvo Grupo Osborne, SA snosit će vlastite troškove.

                           Van der Woude

                           Ulloa Rubio

                           Marcoulli

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 20. rujna 2017.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: španjolski.
      (
            1
         )	Navedene su samo one točke presude za koje Opći sud smatra da ih je korisno objaviti.