Presuda Suda (prvo vijeće) od 27. svibnja 2004.#Edeltraud Elsner-Lakeberg protiv Land Nordrhein-Westfalen.#Zahtjev za prethodnu odluku: Verwaltungsgericht Minden - Njemačka.#Članak 141. UEZ-a - Direktiva 75/117/EEZ.#Predmet C-285/02.


title: Presuda Suda (deveto vijeće) od 19. listopada 2017.#Lutz GmbH protiv Hauptzollamt Hannover.#Zahtjev za prethodnu odluku koji j euputio Finanzgericht Hamburg.#Zahtjev za prethodnu odluku – Uredba (EEZ) br. 2658/87 – Carinska unija – Zajednička carinska tarifa – Tarifno razvrstavanje – Kombinirana nomenklatura – Tarifni brojevi – Tarifni podbroj 6212 20 00 (Pojasevi steznici s gaćicama) – Napomene s objašnjenjem kombinirane nomenklature – Napomene s objašnjenjem Harmoniziranog sustava.#Predmet C-556/16.

text:
         PRESUDA SUDA (deveto vijeće)
      19. listopada 2017. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku – Uredba (EEZ) br. 2658/87 – Carinska unija – Zajednička carinska tarifa – Tarifno razvrstavanje – Kombinirana nomenklatura – Tarifni brojevi – Tarifni podbroj 6212 20 00 (Pojasevi steznici s gaćicama) – Napomene s objašnjenjem kombinirane nomenklature – Napomene s objašnjenjem Harmoniziranog sustava”
      U predmetu C‑556/16,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Finanzgericht Hamburg (Financijski sud u Hamburgu, Njemačka), odlukom od 11. svibnja 2016., koju je Sud zaprimio 3. studenoga 2016., u postupku

         Lutz GmbH

      protiv

         Hauptzollamt Hannover,

      SUD (deveto vijeće),
      u sastavu: C. Vajda, predsjednik vijeća, E. Juhász (izvjestitelj) i K. Jürimäe, suci,
      nezavisni odvjetnik: H. Saugmandsgaard Øe,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               –

               za Lutz GmbH, T. Lutz,

               –

               za Europsku komisiju, B.-R. Killmann i A. Caeiros, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje tarifnog podbroja 6212 20 00 kombinirane nomenklature koja se nalazi u Prilogu I. Uredbi Vijeća (EZZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL 1987., L 256, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3.), kako je izmijenjena Provedbenom uredbom Komisije (EU) br. 927/2012 od 9. listopada 2012. (SL 2012., L 304, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 23., str. 3.) (u daljnjem tekstu: KN).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Lutz GmbH i Hauptzollamta Hannover (Glavni carinski ured u Hannoveru, Njemačka), u vezi s tarifnim razvrstavanjem oblikujućih gaćica.

         Pravni okvir

            Kombinirana nomenklatura

               3

               Drugi dio KN‑a, naslovljen „Popis carinskih stopa”, sadržava odjeljak XI., koji se odnosi na „Tekstil i tekstilne proizvode”. Taj odjeljak obuhvaća poglavlja 61. i 62.

               4

               U poglavlju 61. KN‑a, naslovljenom „Odjeća i pribor za odjeću, pleteni ili kačkani”, nalazi se napomena 2. točka (a), u skladu s kojom to poglavlje ne obuhvaća robu iz tarifnog broja 6212.

               5

               Tarifnim podbrojem 6108 22 00 KN‑a obuhvaćeni su „Kombinei, podsuknje, gaćice, spavaćice, pidžame, jutarnje haljine, ogrtači za kupanje, kućni ogrtači i slični proizvodi, za žene ili djevojčice, pleteni ili kukičani – Gaćice od umjetnih ili sintetičkih vlakana”.

               6

               Taj tarifni podbroj predviđa ugovornu stopu carine od 12 %.

               7

               U poglavlju 62. KN‑a, naslovljenom „Odjeća i pribor za odjeću, osim pletenog i kačkanog”, nalazi se napomena 1., na temelju koje to poglavlje obuhvaća samo gotove proizvode od bilo kojeg tekstilnog materijala, isključujući proizvode od vate, te pletene ili kačkane proizvode (osim proizvoda iz tarifnog broja 6212).

               8

               Tarifnim brojem 6212 KN‑a obuhvaćeni su „Grudnjaci, steznici, korzeti, naramenice, držači čarapa, podvezice i slični proizvodi te njihovi dijelovi, neovisno jesu li pleteni ili kukičani ili ne”.

               9

               Tarifnim podbrojem 6212 20 00 KN‑a obuhvaćeni su „Grudnjaci, steznici, korzeti, naramenice, držači čarapa, podvezice i slični proizvodi te njihovi dijelovi, neovisno jesu li pleteni ili kukičani ili ne – Pojasevi steznici i pojasevi steznici s gaćicama”.

               10

               Tarifnim podbrojem 6212 90 00 KN‑a obuhvaćeni su Grudnjaci, steznici, korzeti, naramenice, držači čarapa, podvezice i slični proizvodi te njihovi dijelovi, neovisno jesu li pleteni ili kukičani ili ne, osim grudnjaka, pojaseva steznika i pojaseva steznika s gaćicama i korzeta.

               11

               Ugovorna stopa carine koja se primjenjuje na cjelokupni tarifni broj 6212 je 6,5 %.

            Napomene s objašnjenjem kombinirane nomenklature

               12

               Na temelju članka 9. stavka 1. Uredbe br. 2658/87, Komisija donosi napomene s objašnjenjem kombinirane nomenklature Europske unije (u daljnjem tekstu: napomene s objašnjenjem KN‑a).

               13

               Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da su za rješenje spora u glavnom postupku relevantne napomene s objašnjenjem KN‑a objavljene u Službenom listu Europske unije4. ožujka 2015. (SL 2015., C 76, str. 1.). Napomena s objašnjenjem KN‑a koja se odnosi na tarifni podbroj 6212 20 00 glasi kako slijedi:
               „Steznici i gaćice‑steznici
               U ovaj se podbroj razvrstava pojaseve steznike s gaćicama, uključujući i one što [su] pleteni ili kačkani, krojene u oblik gaćica s ili bez nogavica, ili gaćica s povišenim strukom s ili bez nogavica.
               Oni moraju imati sljedeće značajke:

                        a)

                        obujmiti struk i kukove, te moraju imati dijelove sa strana 8 cm ili više (mjereno od izreza uz nogu do gornjeg ruba);

                        b)

                        okomitu rastezljivost (po dužini) i ograničenu vodoravnu rastezljivost (po širini). Pojačanje ili umetak na trbuhu, kao i čipka, ukrasne vrpce, obrubi i slično, prihvatljivi su ako rastezljivost ostaje okomita;

                        c)

                        moraju se sastojati od sljedećih tekstilnih materijala:

                                 –

                                 mješavine pamuka s elastomernom pređom masenog udjela od najmanje 15 %, ili

                                 –

                                 mješavine umjetnih ili sintetičkih vlakana s elastomernom pređom masenog udjela od najmanje 10 %, ili

                                 –

                                 mješavine pamuka (ne više od 50 %) i visokog udjela umjetnih ili sintetičkih vlakana s elastomernom pređom masenog udjela od najmanje 10 %.”

            Napomene s objašnjenjem Harmoniziranog sustava

               14

               Vijeće za carinsku suradnju, koje je postalo Svjetska carinska organizacija (WCO), osnovano je konvencijom o osnivanju tog vijeća, zaključenom u Bruxellesu 15. prosinca 1950. Harmonizirani sustav nazivlja i brojčanog označavanja robe (u daljnjem tekstu: HS) uspostavljen je Međunarodnom konvencijom o Harmoniziranom sustavu nazivlja i brojčanog označavanja robe, sklopljenom u Bruxellesu 14. lipnja 1983. i prihvaćenom zajedno s Protokolom o njezinim izmjenama od 24. lipnja 1986. u ime Europske ekonomske zajednice Odlukom Vijeća 87/369/EEZ od 7. travnja 1987. (SL 1987., L 198, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 6., str. 3.).

               15

               Na temelju članka 6. stavka 1. te konvencije, u okviru Vijeća za carinsku suradnju osnovan je odbor pod nazivom „Odbor za Harmonizirani sustav”, sastavljen od predstavnika svake ugovorne strane. Njegov je zadatak, među ostalim, predlaganje izmjena navedene konvencije i priprema napomena s objašnjenjem (u daljnjem tekstu: napomene s objašnjenjem HS‑a), mišljenja o razvrstavanju i drugih mišljenja za tumačenje HS‑a.

               16

               Prema napomenama s objašnjenjem HS‑a koje se odnose na tarifni broj 6212, on se odnosi na proizvode namijenjene potpori određenim dijelovima tijela ili različitim odjevnim predmetima i njihovim dijelovima i ti se proizvodi mogu proizvoditi od tkanina svih vrsta, rastezljivih ili ne, uključujući pletene ili kačkane.

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               17

               Lutz je u listopadu 2013. zatražio obvezujuću tarifnu informaciju za oblikujuće gaćice i u zahtjevu predložio da se te gaćice razvrstaju u tarifni podbroj 6212 90 00 KN‑a.

               18

               Njemačka carinska tijela izdala su obvezujuću tarifnu informaciju na temelju koje je navedene gaćice trebalo razvrstati u tarifni podbroj 6108 22 00 KN‑a.

               19

               Budući da je smatrao da je to razvrstavanje pogrešno, Lutz je bez uspjeha podnio žalbu, nakon čega je podnio tužbu Finanzgerichtu Hamburg (Financijski sud u Hamburgu, Njemačka).

               20

               Taj sud navodi da su proizvod o kojem je riječ oblikujuće gaćice koje su zamišljene kao gaćice niskog struka, od pletenog materijala, rastezljive i u okomitom (po dužini) i u vodoravnom smjeru (po širini). On pojašnjava da su, kada se povlače rukom, te gaćice manje rastezljive u vodoravnom nego u okomitom smjeru i da pitanje u kojoj su mjeri one manje rastezljive u vodoravnom smjeru može biti predmet različitih ocjena, s obzirom na pojedinačna zapažanja. Sud koji je uputio zahtjev napominje da taj proizvod ne sadržava posebne nerastezljive elemente ugrađene u vodoravnom smjeru.

               21

               Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, odredbe koje su važne za rješenje spora u glavnom postupku su tarifni podbrojevi 6108 22 00 i 6212 20 00 KN‑a te napomene s objašnjenjem tog potonjeg koje se odnose na spomenute podbrojeve.

               22

               On smatra da, ako proizvod o kojem je riječ treba smatrati pojasom steznikom s gaćicama u smislu tarifnog podbroja 6212 20 00 (Pojasevi steznici i pojasevi steznici s gaćicama), treba ga razvrstati u tarifni broj 6212, koji je određeniji u odnosu na tarifni broj 6108.

               23

               Sud koji je uputio zahtjev, s druge strane, pojašnjava da, ako taj proizvod ne treba smatrati pojasom steznikom s gaćicama u smislu tarifnog podbroja 6212 20 00, treba ga razvrstati u tarifni broj 6108 i unutar njega u tarifni podbroj 6108 22 00 (Gaćice od umjetnih ili sintetičkih vlakana).

               24

               Taj sud dodaje da napomena s objašnjenjem KN‑a koja se odnosi na tarifni podbroj 6212 20 00 podrobnije određuje „pojaseve steznike i pojaseve steznike s gaćicama” u smislu tog podbroja i da je nesporno da proizvod o kojem je riječ ima osobine koje su opisane u drugom stavku točkama a) i c) te napomene s objašnjenjem.

               25

               U tim okolnostima, prema mišljenju tog suda, odlučujuće je pitanje u ovom slučaju ima li taj proizvod, osim tih osobina, i one opisane u drugom stavku točki b) prvoj rečenici navedene napomene s objašnjenjem, to jest ima li okomitu rastezljivost (po dužini) i ograničenu vodoravnu rastezljivost (po širini).

               26

               On, međutim, smatra da izričaj drugog stavka točke b) prve rečenice iste napomene s objašnjenjem, to jest „okomita rastezljivost (po dužini) i ograničena vodoravna rastezljivost (po širini)” nije dovoljno jasan i precizan.

               27

               Tim pitanjima spomenuti sud stoga od Suda traži tumačenje drugog stavka točke b) prve rečenice napomene s objašnjenjem KN‑a koja se odnosi na tarifni podbroj 6212 20 00.

               28

               Kao prvo, sud koji je uputio zahtjev, koji polazi od premise prema kojoj pojasevi steznici s gaćicama uvijek moraju imati vodoravnu rastezljivost (po širini), pita se, među ostalim, o tome koju usporedbu valja napraviti između te rastezljivosti i okomite rastezljivosti (po dužini). S tim u vezi pojašnjava da vodoravna rastezljivost (po širini) mora biti osjetno manja od okomite rastezljivosti (po dužini) jer vodoravna rastezljivost (po širini) koja bi bila samo malo manja od okomite rastezljivosti (po dužini) ne bi zadovoljavala uvjete koji su određeni spomenutom napomenom s objašnjenjem.

               29

               Kao drugo, taj sud navodi da se osobina kvalificirana kao „ograničena” može odnositi i na apsolutno ograničenje vodoravne rastezljivosti (po širini), u smislu da bi se pri vodoravnoj rastezljivosti (po širini) pojaseva steznika s gaćicama dodatnim ograničenjima stvorila fiksna granica, koja bi vodoravnu rastezljivost (po širini) zaustavila na određenoj točki njezina širenja. S tim u vezi, drugi stavak točka b) druga rečenica napomene s objašnjenjem KN‑a koja se odnosi na tarifni podbroj 6212 20 00 može pojasniti što je obuhvaćeno tom vrstom ograničenja rastezljivosti.

               30

               Prema mišljenju tog suda, također se postavlja pitanje koji su objektivni kriteriji na temelju kojih valja izvršiti ili usporedbu okomite i vodoravne rastezljivosti ili, ako postoji apsolutno ograničenje potonje, određenje tog ograničenja. Kad je riječ o slučaju koji se temelji na usporedbi okomite i vodoravne rastezljivosti, može se predvidjeti potpuno osjetilno ispitivanje ručnim rastezanjem ili primjenom postupaka tehničkih mjerenja koji pružaju podatke o rastezljivosti uporabljenog materijala.

               31

               Naposljetku, sud koji je uputio zahtjev ističe da – s obzirom na to da drugi stavak točka b) prva rečenica napomene s objašnjenjem KN‑a koja se odnosi na tarifni podbroj 6212 20 00 ne omogućuje definiciju osobina i svojstava predmetnih pojaseva steznika s gaćicama koje su relevantne za to razvrstavanje – valja se, kad je riječ o zahtjevima kojima treba odgovarati vodoravna rastezljivost i imajući u vidu napomenu s objašnjenjem HS‑a koja se odnosi na tarifni broj 6212, temeljiti samo na postojanju dokazive funkcije potpore određenim dijelovima tijela.

               32

               U tim je okolnostima Finanzgericht Hamburg (Financijski sud u Hamburgu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                                 (a)

                                 Treba li napomene s objašnjenjem [KN‑a] koje se odnose na tarifni podbroj 6212 20 00 […] tumačiti na način da pojas steznik s gaćicama ima ‚ograničenu vodoravnu rastezljivost (po širini)’ kada je vodoravna rastezljivost (po širini) manja nego okomita rastezljivost (po dužini)?

                                 (b)

                                 U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, točku (a):
                                 Na temelju kojih objektivnih mjerila valja izvršiti usporedbu okomite rastezljivosti (po dužini) i vodoravne rastezljivosti (po širini)?

                        2.

                        U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje točku (a):

                                 (a)

                                 Treba li napomene s objašnjenjem [KN‑a] koje se odnose na tarifni podbroj 6212 20 00 tumačiti na način da pojas steznik s gaćicama ima ‚ograničenu vodoravnu rastezljivost (po širini)’ samo ako je vodoravna rastezljivost (po širini) osjetno manja nego okomita rastezljivost (po dužini)?

                                 (b)

                                 U slučaju potvrdnog odgovora na drugo pitanje točku (a):
                                 Na temelju kojih objektivnih mjerila valja izvršiti usporedbu okomite rastezljivosti (po dužini) i vodoravne rastezljivosti (po širini) i prema kojem načinu ocjene?

                        3.

                        U slučaju negativnog odgovora na drugo pitanje točku (a):

                                 (a)

                                 Treba li napomene s objašnjenjem [KN‑a] koje se odnose na tarifni podbroj 6212 20 00 tumačiti na način da se ograničenje vodoravne rastezljivosti (po širini) kod pojasa steznika s gaćicama ne određuje usporedbom okomite rastezljivosti (po dužini) i vodoravne rastezljivosti (po širini), nego znači apsolutno ograničenje vodoravne rastezljivosti (po širini)?

                                 (b)

                                 U slučaju potvrdnog odgovora na treće pitanje točku (a):
                                 Na temelju kojih objektivnih mjerila valja ispitati ima li pojas steznik s gaćicama ograničenu vodoravnu rastezljivost (po širini) u smislu navedenom u ovom pitanju točki (a)?”

         O prethodnim pitanjima

               33

               Svojima pitanjima sud koji je uputio zahtjev u biti pita u kojoj mjeri gaćice moraju biti rastezljive u vodoravnom smjeru (po širini) da bi bile obuhvaćene tarifnim podbrojem 6212 20 00 KN‑a.

               34

               Uvodno valja podsjetiti da, prema izričaju drugog podstavka točke b) prve rečenice napomene s objašnjenjem KN‑a koja se odnosi na tarifni podbroj 6212 20 00, kako bi ih se razvrstalo u navedeni tarifni podbroj, gaćice moraju imati „okomitu rastezljivost (po dužini) i ograničenu vodoravnu rastezljivost (po širini)”.

               35

               Međutim, valja navesti da, kad je riječ o napomenama s objašnjenjem KN‑a, iako znatno doprinose tumačenju opsega različitih tarifnih brojeva, one nemaju obvezujuću pravnu snagu (vidjeti u tom smislu presudu od 9. lipnja 2016., MIS, C‑288/15, EU:C:2016:424, t. 23. i navedenu sudsku praksu).

               36

               Važno je naglasiti da iz odsjeka A, naslovljenog „Opća pravila za tumačenje Kombinirane nomenklature”, odjeljka I., naslovljenog „Opća pravila”, prvog dijela KN‑a, naslovljenog „Uvodne odredbe”, proizlazi da se razvrstavanje robe provodi na temelju naziva tarifnih brojeva i svih odgovarajućih napomena uz odsjeke i poglavlja, dok tekstovi naslova odsjeka, poglavlja i potpoglavlja služe samo za lakše snalaženje (vidjeti u tom smislu presudu od 8. prosinca 2016., Lemnis Lighting, C‑600/15, EU:C:2016:937, t. 35.).

               37

               U interesu pravne sigurnosti i radi pojednostavnjivanja nadzora, odlučujući uvjet za razvrstavanje robe u carinsku tarifu stoga u načelu treba tražiti na temelju njezinih osobina i objektivnih svojstava, kako su određeni tekstom tarifnog broja KN‑a i napomenama uz odsjeke ili poglavlja (presude od 8. prosinca 2016., Lemnis Lighting, C‑600/15, EU:C:2016:937, t. 36. i od 16. veljače 2017., Aramex Nederland, C‑145/16, EU:C:2017:130, t. 22.).

               38

               Valja podsjetiti da je Vijeće Europske unije dodijelilo Komisiji, koja djeluje u suradnji s carinskim stručnjacima država članica, široku diskrecijsku ovlast za pobliže određivanje sadržaja tarifnih brojeva koji se uzimaju u obzir pri razvrstavanju određene robe. Međutim, Komisijina ovlast za donošenje mjera iz članka 9. stavka 1. točaka (a), (b), (d) i (e) Uredbe br. 2658/87, kao što je utvrđivanje dodatnih napomena, ne ovlašćuje ju da preinači sadržaj tarifnih brojeva utvrđenih na temelju HS‑a, uspostavljenog međunarodnim konvencijom o HS‑u, za koju se Europska unija, na temelju njezina članka 3., obvezala da joj neće preinačiti opseg (presuda od 12. veljače 2015., Raytek i Fluke Europe, C‑134/13, EU:C:2015:82, t. 29. i navedena sudska praksa).

               39

               Iz teksta tarifnog broja 6212 KN‑a proizlazi da su njime obuhvaćeni „grudnjaci, steznici, korzeti, naramenice, držači čarapa, podvezice i slični proizvodi te njihovi dijelovi, neovisno jesu li pleteni ili kukičani”. Nadalje, tarifnim podbrojem 6212 20 00 KN‑a posebno su obuhvaćeni, u okviru njegova tarifnog broja 6212, „pojasevi steznici i pojasevi steznici s gaćicama”.

               40

               Kad je riječ o napomenama s objašnjenjem HS‑a, valja navesti da su one, iako nemaju obvezujuću snagu, važan instrument za osiguravanje ujednačene primjene zajedničke carinske tarife te kao takve predstavljaju valjane elemente za njezino tumačenje (presuda od 17. ožujka 2016., Sonos Europe, C‑84/15, EU:C:2016:184, t. 33. i navedena sudska praksa).

               41

               Valja podsjetiti da se, prema napomenama s objašnjenjem HS‑a koje se odnose na tarifni broj 6212, potonji odnosi na proizvode namijenjene potpori određenim dijelovima tijela ili različitih odjevnim predmetima i njihovim dijelovima i ti se proizvodi mogu proizvoditi od tkanina svih vrsta, rastezljivih ili ne, uključujući pletene ili kačkane.

               42

               Iz generičkih izričaja „pojas steznik”, „pojas steznik s gaćicama” i „korzet”, koji su potvrđeni upućivanjima koja se nalaze u prilogu pisanim očitovanjima koja je Komisija podnijela Sudu, proizlazi da proizvodi koji odgovaraju tom izričaju proizvode učinak potpore i oblikovanja ljudskog tijela, koji se postiže tako što se na njemu provodi zatezanje.

               43

               Međutim, takav učinak moguć je samo ako je vodoravna rastezljivost (po širini) tih proizvoda znatno smanjena.

               44

               Komisija navodi da takva vodoravna rastezljivost (po širini) mora biti apsolutno ograničena, što zahtijeva da se uporabe nerastezljivi elementi ili da se elementi sastavljeni od takvih materijala posebno umetnu u pojas steznik s gaćicama.

               45

               Iako valja potvrditi potrebu znatnog ograničavanja vodoravne rastezljivosti (po širini), nije nužno da pojas steznik s gaćicama sadržava nerastezljive materijale ili elemente.

               46

               Naime, čini se tehnički zamislivim da se u steznike i cjevaste pletene pojaseve steznike s gaćicama prilikom pletenja umetnu sužavajući dijelovi.

               47

               Stoga je važno uzeti u obzir namjenu proizvoda o kojem je riječ u glavnom postupku, s obzirom na to da ona može predstavljati objektivan kriterij razvrstavanja ako je svojstvena tom proizvodu te se ta svojstvenost može ocijeniti s obzirom na njegove osobine i objektivna svojstva (vidjeti u tom smislu presudu od 26. travnja 2017., Stryker EMEA Supply Chain Services, C‑51/16, EU:C:2017:298, t. 40. i navedenu sudsku praksu).

               48

               S obzirom na namjenu proizvoda o kojem je riječ u glavnom postupku, koji sud koji je uputio zahtjev kvalificira kao „oblikujuće gaćice”, a Glavni carinski ured u Hannoveru kao „seamless shapewear”, prema njegovu djelovanju cilj mu je proizvesti učinak potpore i oblikovanja ljudskog tijela. Stoga je bitna osobina tog proizvoda, podložno provjeri suda koji je uputio zahtjev, znatno smanjena vodoravna rastezljivost (po širini) radi potpore ljudskom tijelu kako bi se stvorio objektivan učinak vitkijeg izgleda.

               49

               S tim u vezi, Lutz u biti tvrdi da, za razliku od korzeta i klasičnih steznika – u slučaju kojih se učinci potpore i oblikovanja ljudskog tijela u pravilu ostvaruju strogo ušivenim trbušnim dijelom i rastezljivim bočnim dijelovima, što podrazumijeva sastavljanje različitih dijelova šivaćom mašinom – novi sustav pletenog pojasa za oblikovanje od kružnog vlakna prisutnog u tom donjem rublju, koji čini tehničku inovaciju zaštićenu patentom, automatski u njega uključuje područja nadzora sužavanja na način da je u njih ugrađen učinak postupnog zatezanja.

               50

               Potrebno je utvrditi da se pojas steznik ili pojas steznik s gaćicama o kojem je riječ može razlikovati od uobičajenog donjeg rublja znatno smanjenom vodoravnom rastezljivošću (po širini) radi potpore ljudskom tijelu i osiguranja vitkijeg izgleda.

               51

               Osim toga, u napomenama s objašnjenjem KN‑a, navedenima u točkama 13. i 34. ove presude, razvrstavanje pojasa steznika ili pojasa steznika s gaćicama u tarifni podbroj 6212 20 00 KN‑a nije uvjetovano apsolutnim nepostojanjem vodoravne rastezljivosti (po širini).

               52

               Stoga iz objektivnih osobina i svojstava gaćica o kojima je riječ u glavnom postupku proizlazi da one mogu biti obuhvaćene tarifnim podbrojem 6212 20 00 KN‑a.

               53

               Na sudu koji je uputio zahtjev je da provjeri fizičke osobine proizvoda o kojem je riječ u glavnom postupku i navode stranaka glavnog postupka s tim u vezi.

               54

               S obzirom na prethodna razmatranja, na postavljena pitanja valja odgovoriti da KN treba tumačiti na način da se gaćice koje karakterizira smanjena vodoravna rastezljivost (po širini), koje, međutim, ne sadržavaju nerastezljive elemente ugrađene u tom smjeru, mogu razvrstati u tarifni podbroj 6212 20 00 KN‑a ako ispitivanje pokaže da je njihova vodoravna rastezljivost (po širini) znatno smanjena radi potpore ljudskom tijelu kako bi se stvorio učinak vitkijeg izgleda.

         Troškovi

               55

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (deveto vijeće) odlučuje:

                     Kombiniranu nomenklaturu koja se nalazi u Prilogu I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, kako je izmijenjena Provedbenom uredbom Komisije (EU) br. 927/2012 od 9. listopada 2012., treba tumačiti na način da se gaćice koje karakterizira smanjena vodoravna rastezljivost (po širini), koje, međutim, ne sadržavaju nerastezljive elemente ugrađene u tom smjeru, mogu razvrstati u tarifni podbroj 6212 20 00 kombinirane nomenklature ako ispitivanje pokaže da je njihova vodoravna rastezljivost (po širini) znatno smanjena radi potpore ljudskom tijelu kako bi se stvorio učinak vitkijeg izgleda.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački


title: Presuda Općeg suda (deveto vijeće) od 14. rujna 2017.#Jean-Pierre Bodson i dr. protiv Europske investicijske banke.#Javna služba – Osoblje EIB‑a – Primici od rada – Godišnje usklađivanje ljestvice osnovnih plaća – Metoda izračuna – Gospodarska i financijska kriza.#Spojeni predmeti T-504/16 i T-505/16.

text:
         PRESUDA OPĆEG SUDA (deveto vijeće)
      14. rujna 2017. (
            *1
         )
      „Javna služba – Osoblje EIB‑a – Primici od rada – Godišnje usklađivanje ljestvice osnovnih plaća – Metoda izračuna – Gospodarska i financijska kriza”
      U spojenim predmetima T‑504/16 i T‑505/16,

         Jean‑Pierre Bodson, član osoblja Europske investicijske banke, sa stalnom adresom u Luxembourgu (Luksemburg), i drugi članovi osoblja Europske investicijske banke čija se imena nalaze u prilogu (
            1
         ), koje zastupa L. Levi, odvjetnik,
      tužitelji u predmetu T‑504/16,

         Esther Badiola, član osoblja Europske investicijske banke, sa stalnom adresom u Luxembourgu (Luksemburg), i drugi članovi osoblja Europske investicijske banke čija se imena nalaze u prilogu1, koje zastupa L. Levi, odvjetnik,
      tužitelji u predmetu T‑505/16,
      protiv

         Europske investicijske banke (EIB), koju su zastupali T. Gilliams i G. Nuvoli, a potom G. Faedo i M. Gilliams, u svojstvu agenata, uz asistenciju A. Dal Ferro, odvjetnik,
      tuženika,
      povodom zahtjeva na temelju članka 270. UFEU‑a, s jedne strane, za poništenje odluka sadržanih u obračunima plaća za veljaču 2013. i daljnje mjesece, kojom se na tužitelje primjenjuju odluka Upravnog vijeća EIB‑a od 18. prosinca 2012. i odluka Upravljačkog odbora EIB‑a od 29. siječnja 2013. kao i članak objavljen na mrežnoj stranici 5. veljače 2013. te informativna napomena od 15. veljače 2013. kojom se osoblje obavještava o donošenju tih dviju odluka i, s druge strane, za nalaganje EIB‑u isplate tužiteljima iznosa koji odgovara razlici između iznosa plaće isplaćene primjenom navedenih odluka i iznosa plaća koje se potražuju primjenom sustava koji proizlazi iz odluke Upravnog vijeća EIB‑a od 22. rujna 2009. kao i naknade za štetu koju su tužitelji navodno pretrpjeli zbog gubitka kupovne moći i neizvjesnosti vezane uz rast njihovih primitaka,
      OPĆI SUD (deveto vijeće),
      u sastavu: S. Gervasoni, predsjednik, R. da Silva Passos i K. Kowalik‑Bańczyk (izvjestiteljica), suci,
      tajnik: G. Predonzani, administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 4. svibnja 2017.,
      donosi sljedeću
      Presudu
      Okolnosti spora

               1

               Tužitelji Jean‑Pierre Bodson i druge fizičke osobe čija se imena nalaze na popisu u prilogu predmetu T‑504/16, s jedne strane, te Esther Badiola i druge fizičke osobe čija se imena nalaze na popisu u prilogu predmetu T‑505/16, s druge strane, službenici su Europske investicijske banke (EIB).

               2

               Sustav plaća službenika EIB‑a predviđa isplatu osnovne plaće, dodataka i različitih naknada i doplataka kao i redovito ažuriranje ljestvice osnovnih plaća.

         Primjena metode godišnjeg usklađivanja ljestvice osnovnih plaća

               3

               Dana 29. lipnja 2009. odjel za ljudske resurse EIB‑a predstavio je Upravljačkom odboru EIB‑a (u daljnjem tekstu: Upravljački odbor) prijedlog s osobitim ciljem uvođenja, počevši od 2010., nove metode godišnjeg usklađivanja ljestvice osnovnih plaća koja se temelji na inflaciji. Prema tom prijedlogu, usklađivanje ljestvice osnovnih plaća za određenu godinu mora odgovarati prosjeku stope inflacije predviđene za Luksemburg za godinu u pitanju i stope inflacije utvrđene tijekom dviju prethodnih godina.

               4

               Dana 30. lipnja 2009. Upravljački odbor prihvatio je taj prijedlog i proslijedio ga Upravnom vijeću EIB‑a (u daljnjem tekstu: Upravno vijeće) i pododboru Upravnog vijeća zaduženom za primitke (u daljnjem tekstu: pododbor za primitke).

               5

               Nakon više sastanaka, od kojih je posljednji bio 21. rujna 2009., pododbor za primitke usvojio je pozitivnu preporuku za usvajanje takve metode. Ta preporuka glasi kako slijedi:
               „Pododbor za primitke podržava uvođenje novog pristupa koji se odnosi na godišnju stopu usklađivanja [ljestvice osnovnih plaća] koja se temelji na inflaciji u Luksemburgu tijekom triju tekućih godina. Taj se pristup treba održati u razdoblju od sedam godina. Nakon toga odlučit će se treba li ga zadržati ili izmijeniti. Štoviše, proučit će se odgovara li mehanizam koji se temelji na trima tekućim godinama stopi stvarne inflacije. Ako to nije slučaj, stopa usklađivanja [ljestvice osnovnih plaća] ponovno će se prilagoditi stopi inflacije, povišenjem ili sniženjem. Prva studija i prilagođavanje koje će slijediti provest će se u 2012. radi usklađivanja [ljestvice osnovnih plaća] za 2013. Počevši od tog trenutka, prilagođavanje će se provoditi svake godine.”

               6

               Dana 22. rujna 2009. Upravno vijeće donijelo je odluku (u daljnjem tekstu: odluka od 22. rujna 2009.) kojom se usvaja preporuka pododbora za primitke. Tom odlukom EIB je stoga usvojio metodu godišnjeg usklađivanja ljestvice osnovnih plaća za svoje osoblje koja se temelji na inflaciji (u daljnjem tekstu: metoda iz 2009.) za razdoblje od sedam godina.

               7

               Obaviješću upućenom osoblju od 25. rujna 2009. predsjednik EIB‑a obavijestio je potonje o usvajanju odluke od 22. rujna 2009. U toj se obavijesti objašnjava da je cilj te odluke usvajanje „jednostavnije i transparentnije metode [usklađivanja ljestvice osnovnih plaća]”, uzimajući u obzir dva konjunkturna elementa vezana, s jedne strane, uz „napore koji se od EIB‑a i njegova osoblja zahtijevaju kao odgovor na ekonomsku krizu, znatnim povećanjem [njegova] obujma aktivnosti”, i, s druge strane, uz „pažnju koju vlade i javno mnijenje posvećuju plaćama i dodacima koje prima osoblje banaka”.

         Godišnje usklađivanje ljestvice osnovnih plaća za 2012. godinu

               8

               Dana 13. prosinca 2011. Upravno vijeće prihvatilo je proračun troškova za osoblje za 2012. godinu koji mu omogućuje povećanje ljestvice osnovnih plaća od 2,8 % sukladno metodi iz 2009. za cjelokupno osoblje, odnosno službenike iz funkcijskih skupina C do K, ali samo od 1,8 % za ostale službenike, odnosno za rukovoditelje.

         Godišnje usklađivanje ljestvice osnovnih plaća za 2013. godinu

               9

               U jesen 2012. Upravljački odbor podnio je na mišljenje Odboru za primitke osoblja EIB‑a (u daljnjem tekstu: odbor za primitke), koji je 2010. zamijenio pododbor za primitke, prijedlog povećanja proračuna troškova osoblja za zaposlene od 5,1 % u 2013. Cilj tog povećanja bio je financirati, s jedne strane, troškove vezane uz napredovanja po stupnju uspješnosti, promaknuća i premještaje u visini od 1,5 % i, s druge strane, povećanje ljestvice osnovnih plaća od 3,6 % primjenom metode iz 2009., koja je 2013. uzela u obzir prilagođavanje u visini od 0,9 % kako bi se uzeo u obzir stupanj inflacije koja je stvarno utvrđena tijekom prethodnih godina.

               10

               U mišljenju usvojenom nakon sastanaka od 22. listopada, 19. studenoga i 17. prosinca 2012. (u daljnjem tekstu: mišljenje iz prosinca 2012.) odbor za primitke je ocijenio, s obzirom na gospodarske i socijalne uvjete i prevladavajuću političku stvarnost u državama članicama, da se povećanje proračuna za troškove zaposlenog osoblja od 5,1 %, koje je predložio Upravljački odbor, ne može prihvatiti. Posljedično, odbor za primitke je, s jedne strane, preporučio Upravnom vijeću da ograniči to povećanje na 2,3 % i, s druge strane, pozvao Upravljački odbor da odluči o raspodjeli tog povećanja i o razini unutarnjih izvora kojima se, ako je potrebno, može koristiti kako bi se dopunio navedeni proračun. U istom mišljenju također je predložio izmjenu metode iz 2009. kako bi se uključile odredbe koje omogućuju veću fleksibilnost tijekom razdoblja gospodarske krize.

               11

               Dana 18. prosinca 2012. Upravno vijeće potvrdilo je operativni plan EIB‑a za razdoblje od 2013. do 2015., koji je predviđao povećanje proračuna za troškove osoblja za zaposleno osoblje u 2013. od 2,3 % (u daljnjem tekstu: odluka od 18. prosinca 2012.).

               12

               Interno priopćenje o operativnom planu EIB‑a za razdoblje od 2013. do 2015. navodi:
               „Uzimajući u obzir aktualnu gospodarsku i političku klimu i mjere štednje uvedene u mnogim državama članicama, naši dioničari moraju […] pružiti dojam pravednog postupanja u nacionalnim i europskim poslovima. Proračun EIB‑a stoga uzima u obzir smanjenja nacionalnih proračuna povećanjem proračuna troškova [osoblja za zaposleno osoblje] od 2,3 % u 2013. […]”

               13

               Tijekom sastanka od 18. prosinca 2012. Upravno vijeće se, međutim, nije protivilo povećanju proračuna troškova osoblja za zaposleno osoblje u granici od dodatnih 1 %, zahvaljujući korištenju unutarnjim izvorima koji proizlaze iz „učinka vodenice”, koji stranke definiraju kao uštedu koja se ostvaruje prilikom odlaska određenih službenika u mirovinu, a koji su potom zamijenjeni novim mlađim službenicima koji imaju niže plaće, ili uopće nisu zamijenjeni, što stoga omogućuje ukupno povećanje različitih oblika povećanja plaća od 3,3 %.

               14

               Dana 23. siječnja 2013. Glavna uprava za kadrovske poslove EIB‑a uputila je napomenu Upravljačkom odboru kojom od njega traži da prihvati mjere izvršenja odluke od 18. prosinca 2012. Tom se napomenom osobito navodi da povećanje proračuna troškova osoblja za zaposleno osoblje od 3,3 % ne dopušta povećanje, sukladno metodi iz 2009., ljestvice osnovnih plaća od 3,6 %. Budući da se povećanjem proračuna troškova osoblja za zaposleno osoblje moraju također financirati, u visini od 1,5 %, napredovanja po stupnju uspješnosti, promaknuća i premještaji, Glavna uprava za kadrovske poslove predložila je povećanje ljestvice osnovnih plaća od samo 1,8 %, odnosno povećanje navedene ljestvice za stopu koja je niža od prosječne stope predviđene primjenom metode iz 2009.

               15

               Dana 29. siječnja 2013. Upravljački odbor prihvatio je mjere za provedbu odluke od 18. prosinca 2012. koje je predložila Glavna uprava za kadrovske poslove (u daljnjem tekstu: odluka od 29. siječnja 2013.).

               16

               Dana 5. veljače 2013. člankom objavljenim na EIB‑ovu intranetu (u daljnjem tekstu: članak od 5. veljače 2013.) osoblje je obaviješteno o tome da je 29. siječnja 2013. Upravljački odbor odobrio proračun troškova osoblja i, posebice, o određivanju povećanja ljestvice osnovnih plaća za 2013. od 1,8 %.

               17

               Dana 15. veljače 2013. Glavna uprava za kadrovske poslove EIB‑a također je dostavila članovima osoblja EIB‑a napomenu kojom ih obavještava o godišnjem usklađivanju ljestvice osnovnih plaća za 2013. godinu (u daljnjem tekstu: informativna napomena od 15. veljače 2013.).

               18

               Godišnje usklađivanje ljestvice osnovnih plaća za 2013. godinu koje proizlazi iz odluka od 18. prosinca 2012. i od 29. siječnja 2013. prvi je put primijenjeno u obračunima plaća tužiteljâ za veljaču 2013.

         Postupak i zahtjevi stranaka

               19

               Tužbama podnesenima tajništvu Službeničkog suda Europske unije 8. svibnja 2013., koje su upisane pod brojevima F‑41/13 i F‑43/13, tužitelji i druga dva službenika EIB‑a pokrenuli su ovaj postupak.

               20

               Podneskom dostavljenim tajništvu Službeničkog suda 13. studenoga 2013. zastupnik tužiteljâ u predmetu F‑41/13 obavijestio je Službenički sud da druga dva službenika navedena u točki 19. ove tužbe povlače svoje tužbe.

               21

               Rješenjem predsjednika trećeg vijeća Službeničkog suda od 9. prosinca 2013. imena dviju osoba navedenih u točkama 19. i 20. ove presude izbrisana su s popisa tužiteljâ.

               22

               Mjerama upravljanja postupkom koje su usvojene na temelju članka 55. stavka 2. točke (b) njegova Poslovnika Službenički sud je 13. veljače 2014. pozvao stranke u predmetima F‑41/13 i F‑43/13 da iznesu svoja očitovanja o eventualnim posljedicama presuda od 12. veljače 2014., Bodson i dr./EIB (F‑83/12, EU:F:2014:15) i od 12. veljače 2014., Bodson i dr./EIB (F‑73/12, EU:F:2014:16). Stranke su u dodijeljenom roku udovoljile tom zahtjevu.

               23

               Rješenjima od 16. lipnja 2014. predsjednik trećeg vijeća Službeničkog suda prekinuo je postupak u predmetima F‑41/13 i F‑43/13 do donošenja presuda kojima se završavaju postupci u predmetima T‑240/14 P i T‑241/14 P, Bodson i dr./EIB, koji se odnose na žalbe protiv presuda od 12. veljače 2014., Bodson i dr./EIB (F‑83/12, EU:F:2014:15) i od 12. veljače 2014., Bodson i dr./EIB (F‑73/12, EU:F:2014:16), iz razloga što tužitelji u tim dvama predmetima ističu tužbeni razlog koji se odnosi na povredu bitnih uvjeta svojih ugovora o radu, poput tužiteljâ u predmetima T‑240/14 P i T‑241/14 P.

               24

               Nakon donošenja presuda od 26. veljače 2016., Bodson i dr./EIB (T‑241/14 P, EU:T:2016:103) i od 26. veljače 2016., Bodson i dr./EIB (T‑240/14 P, EU:T:2016:104), Službenički sud nastavio je postupke te je mjerama upravljanja postupkom usvojenima na temelju članka 55. stavka 2. točke (b) svojeg Poslovnika 3. ožujka 2016. pozvao stranke da iznesu svoja očitovanja o eventualnim posljedicama tih presuda. Stranke su u dodijeljenom roku udovoljile tom zahtjevu.

               25

               Primjenom članka 3. Uredbe (EU, Euratom) 2016/1192 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. srpnja 2016. o prijenosu na Opći sud nadležnosti za odlučivanje u prvom stupnju o sporovima između Europske unije i njezinih službenika (SL 2016., L 200, str. 137.), predmeti F‑41/13 i F‑43/13 preneseni su na Opći sud u stanju u kojem su se nalazili 31. kolovoza 2016. Upisani su pod brojevima T‑504/16 i T‑505/16.

               26

               Mjerama upravljanja postupkom usvojenima na temelju članka 89. stavka 3. točke (d) Poslovnika Općeg suda, Opći sud je 3. veljače 2017. pozvao EIB da dostavi više akata koji nisu objavljeni u Službenom listu Europske unije, a koji tvore pravni okvir ovih predmeta, i osobito prilog 3. zapisniku PV/09/09 sa sastanka Upravnog vijeća od 22. rujna 2009., na kojem je donesena odluka od 22. rujna 2009. EIB je u dodijeljenom roku udovoljio tom zahtjevu.

               27

               Odlukom od 7. ožujka 2017. predsjednik devetog vijeća Općeg suda, saslušavši stranke, spojio je predmete T‑504/16 i T‑505/16 u svrhu usmenog postupka i donošenja odluke kojom se završava postupak u skladu s člankom 68. Poslovnika.

               28

               Tužitelji, svaki za sebe, zahtijevaju da Opći sud:

                        –

                        poništi:

                                 –

                                 odluke sadržane u njihovim obračunima plaća za veljaču 2013., kojima se na tužitelje primjenjuju odluke od 18. prosinca 2012. i 29. siječnja 2013.;

                                 –

                                 sve odluke sadržane u kasnijim obračunima plaća kojima se primjenjuju iste odluke;

                                 –

                                 i, u mjeri u kojoj je to potrebno, članak od 5. veljače 2013. i informativnu napomenu od 15. veljače 2013.;

                        –

                        naloži EIB‑u plaćanje:

                                 –

                                 na ime naknade financijske štete, naknade štete privremeno procijenjene na iznos od 30000 eura po tužitelju, na temelju, s jedne strane, razlike koja proizlazi iz provedbe navedenih odluka i sustava proizišlog iz metode iz 2009. od 1. siječnja 2013., uvećanog za zatezne kamate po stopi koju određuje Europska središnja banka (ESB) za glavne operacije refinanciranja uvećane za tri boda, i, s druge strane, naknadu štete zbog pretrpljenog gubitka kupovne moći;

                                 –

                                 na ime naknade neimovinske štete, 1000 eura po tužitelju;

                        –

                        ako je potrebno, u slučaju da ih EIB ne dostavi samoinicijativno, na temelju mjera upravljanja postupkom pozvati ga da podnese sljedeće dokumente:

                                 –

                                 zapisnik sa sastanka Upravnog vijeća od 18. prosinca 2012.;

                                 –

                                 zapisnik sa sastanka Upravljačkog odbora od 29. siječnja 2013.;

                                 –

                                 napomene njegova odjela za ljudske potencijale (osoblje) RH/P&O/2009‑0083 od 26. lipnja 2009. i personnel/ASP/2013‑5 od 23. siječnja 2013.;

                                 –

                                 prilog 3. zapisniku PV/09/09 sa sastanka Upravnog vijeća od 22. rujna 2009.;

                                 –

                                 operativni plan za razdoblje od 2013. do 2015.

                        –

                        naloži EIB‑u snošenje troškova.

               29

               EIB od Općeg suda zahtijeva da:

                        –

                        odbije tužbu;

                        –

                        naloži tužiteljima snošenje troškova.

         Pravo
      Mjere upravljanja postupkom koje su zahtijevali tužitelji

               30

               Tužitelji od Općeg suda traže da donese mjere upravljanja postupkom kojima bi naložio EIB‑u dostavu određenih dokumenata u slučaju da ih EIB ne bi samoinicijativno dostavio.

               31

               Treba, međutim, utvrditi da su, s jedne strane, tužitelji primili na znanje da je EIB u prilogu odgovoru na tužbu dostavio zahtijevane dokumente, ističući, međutim, da odluka od 22. rujna 2009. nije bila dostavljena.

               32

               S druge strane, mjerama upravljanja postupkom navedenima u točki 26. ove presude Opći sud pozvao je EIB da dostavi odluku od 22. rujna 2009. EIB je u dodijeljenom roku udovoljio tom zahtjevu.

               33

               Posljedično, treba obustaviti postupak po zahtjevu za mjerama za upravljanje postupkom koje su zatražili tužitelji.

         Zahtjevi za poništenje

               34

               Opći sud smatra da treba odvojeno ispitati zahtjeve za poništenje istaknute protiv članka od 5. veljače 2013. i informativne napomene od 15. veljače 2013., s jedne strane, i protiv odluka sadržanih u obračunima plaća tužiteljâ za veljaču 2013. i sljedeće mjesece, s druge strane.

         Zahtjevi istaknuti protiv članka od 5. veljače 2013. i informativne napomene od 15. veljače 2013.

               35

               Uvodno, kao prvo, valja podsjetiti da sporovi potpuno unutarnje naravi između EIB‑a i njegovih službenika podliježu posebnom sustavu. Ti sporovi, koji po naravi pripadaju u sporove između institucija Europske unije i njihovih dužnosnika ili službenika, podliježu sudskom nadzoru na temelju članka 270. UFEU‑a i članka 50.a Statuta Suda Europske unije (vidjeti u tom smislu presude od 15. lipnja 1976., Mills/EIB, 110/75, EU:C:1976:88, t. 5. do 18. i od 23. veljače 2001., De Nicola/EIB, T‑7/98, T‑208/98 i T‑109/99, EU:T:2001:69, t. 93., 94. i 100.).

               36

               Osim toga, Upravno vijeće je 20. travnja 1960. usvojilo Pravilnik o osoblju koji se primjenjuje na sve službenike EIB‑a i koji je posljednji put izmijenjen, što se tiče ovog spora, 1. siječnja 2009. (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju). Članak 41. prvi stavak Pravilnika o osoblju propisuje da se „sve vrste pojedinačnih sporova između [EIB‑a] i članova njegova osoblja iznose pred Sud [Europske unije]”.

               37

               Stoga, što se tiče sporova do kojih dolazi između EIB‑a i njegovih službenika, samo pojedinačni sporovi mogu biti izneseni pred Opći sud. Posljedično, iako službenici u okviru pojedinačnog spora pod određenim uvjetima mogu istaknuti prigovor nezakonitosti općih mjera, njima nije dopušteno izravno zahtijevati njihovo poništenje (vidjeti u tom smislu presudu od 28. rujna 2011., De Nicola/EIB, F‑13/10, EU:F:2011:161, t. 54.).

               38

               Kao drugo, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da se – s obzirom na to da on ne može utjecati na interese svojeg adresata ili izmijeniti njegovu pravnu situaciju u odnosu na situaciju prije njegova zaprimanja – isključivo informativni akt ne može pobijati tužbom za poništenje (vidjeti u tom smislu presudu od 11. prosinca 2012., Sina Bank/Vijeće, T‑15/11, EU:T:2012:661, t. 30. i 31. i navedenu sudsku praksu).

               39

               U ovom slučaju, protivno onomu što tvrde tužitelji, članak od 5. veljače 2013. i informativna napomena od 15. veljače 2013. samo obavještavaju osoblje EIB‑a o donošenju odluke od 29. siječnja 2013., čiji je cilj proizvesti pravne učinke u pogledu određene kategorije osoba, odnosno službenika EIB‑a, općenito i apstraktno određenih, i prema tome predstavlja mjeru općeg dosega. Slijedi da taj članak i ta informativna napomena, s jedne strane, sami po sebi ne predstavljaju akte pojedinačne primjene i da su, s druge strane, isključivo informativne naravi i stoga nisu akti koji negativno utječu.

               40

               Posljedično, zahtjevi za poništenje članka od 5. veljače 2013. i informativne napomene od 15. veljače 2013. nedopušteni su na dva temelja.

         Zahtjevi protiv odluka sadržanih u obračunima plaća tužiteljâ za veljaču 2013. i sljedeće mjesece

               41

               Tužitelji u obliku prigovora iznose da su odluke od 18. prosinca 2012. i od 29. siječnja 2013., koje se primjenjuju odlukama sadržanima u njihovim obračunima plaća za veljaču 2013. i sljedeće mjesece, nezakonite.

               42

               U prilog tom prigovoru nezakonitosti tužitelji ističu tri tužbena razloga: prvi, koji se odnosi na povredu odluke od 22. rujna 2009., drugi, koji se odnosi na povredu načela zaštite legitimnih očekivanja i treći, koji se odnosi na povredu temeljnih uvjeta njihovih ugovora o radu.

               43

               Prvim tužbenim razlogom tužitelji tvrde da su odluke od 18. prosinca 2012. i od 29. siječnja 2013. nezakonite jer su donesene, što se usklađivanja ljestvice osnovnih plaća za 2013. tiče, povredom metode iz 2009., koja je usvojena odlukom od 22. rujna 2009.

               44

               U tom pogledu EIB ne osporava činjenicu da bi primjena metode iz 2009. dovela do povećanja ljestvice osnovnih plaća od 3,6 % u 2013. i da je, prema tome, povećanje navedene ljestvice od 1,8 % koje proizlazi iz odluka od 18. prosinca 2012. i od 29. siječnja 2013. dovelo do odstupanja od te metode za 2013. godinu.

               45

               Međutim, EIB ističe da nije bio dužan za 2013. godinu primijeniti metodu iz 2009. Kao prvo, on objašnjava da je ta metoda bila obična interna smjernica lišena obvezujuće naravi. Kao drugo, Upravno je vijeće, uostalom, navedenu metodu izmijenilo odlukom od 18. prosinca 2012. Kao treće, okolnosti gospodarske krize u svakom slučaju predstavljale su višu silu koja opravdava odstupanje od te metode.

               46

               Ponajprije treba podsjetiti da su odnosi između tužiteljâ i EIB‑a, iako su proizišli iz ugovora, prije svega uređeni propisima (vidjeti u tom smislu presude od 12. veljače 2014., Bodson i dr./EIB, F‑83/12, EU:F:2014:15, t. 107. i od 12. veljače 2014., Bodson i dr./EIB, F‑73/12, EU:F:2014:16, t. 55.). Naime, članak 29. Poslovnika EIB‑a, koji je u travnju 2012. postao članak 31., predviđa da propise koji se odnose na osoblje EIB‑a određuje Upravno vijeće i da Upravljački odbor u odnosu na iste usvaja načine primjene.

               47

               Tako i članak 20. prvi stavak Pravilnika o osoblju navodi da se „ljestvica osnovnih plaća koja se odnosi na kategorije funkcija definiranih u članku 14. nalazi u prilogu I. [navedenom] poslovniku”. Prilog I. navedenom poslovniku pak predviđa da se „ljestvica osnovnih plaća stalno ažurira”.

               48

               Treba pojasniti da na temelju tih odredbi EIB ima diskrecijske ovlasti za određivanje i jednostranu izmjenu elemenata naknade svojem osoblju (vidjeti u tom smislu presude od 26. veljače 2016., Bodson i dr./EIB, T‑241/14 P, EU:T:2016:103, t. 51. i 57. i od 26. veljače 2016., Bodson i dr./EIB, T‑240/14 P, EU:T:2016:104, t. 39. i 44.) i, prema tome, za odlučivanje o ljestvici osnovnih plaća tog osoblja i za njezino ažuriranje.

               49

               Međutim, EIB u okviru svoje diskrecijske ovlasti može odlučiti unaprijed utvrditi, najprije i za određeno razdoblje, kriterije za određivanje, a zatim redovno ažuriranje ljestvice osnovnih plaća svojeg osoblja i stoga se obvezati poštovati te kriterije prilikom godišnjeg usklađivanja navedene ljestvice tijekom tog razdoblja (vidjeti u tom smislu presude od 5. lipnja 1973., Komisija/Vijeće, 81/72, EU:C:1973:60, t. 11.; od 26. lipnja 1975., Komisija/Vijeće, 70/74, EU:C:1975:93, t. 20. i 21. i od 24. studenoga 2010., Komisija/Vijeće, C‑40/10, EU:C:2010:713, t. 64. i 71.).

               50

               U ovom slučaju nesporno je da je odlukom od 22. rujna 2009. Upravno vijeće usvojilo metodu godišnjeg usklađivanja ljestvice osnovnih plaća koja se primjenjuje u trajanju od sedam godina.

               51

               U tim okolnostima, kao prvo, treba utvrditi je li, kao što to tvrde tužitelji, ta metoda obvezujuće naravi ili je, kao što to tvrdi EIB, ona samo interna smjernica.

               52

               U tom pogledu ponajprije treba istaknuti da je odluku od 22. rujna 2009. na prijedlog Upravljačkog odbora i nakon mišljenja pododbora za primitke usvojilo Upravno vijeće, tijelo nadležno za donošenje propisa koji se odnose na osoblje na temelju članka 29. tada primjenjivog Poslovnika EIB‑a.

               53

               Nadalje, nije osporavano da metoda iz 2009., opisana u točkama 3. do 5. ove presude, na jasan i precizan način određuje kriterije za izračun usklađivanja ljestvice osnovnih plaća svake godine, i to u trajanju od sedam godina. Stoga je, usvajajući tu metodu, Upravno vijeće donijelo konkretne odredbe za provedbu članka 20. prvog stavka Pravilnika o osoblju i priloga I. tom pravilniku kako bi uredilo i stoga ograničilo EIB‑ovu diskrecijsku ovlast prilikom određivanja godišnjeg usklađivanja ljestvice osnovnih plaća (vidjeti u tom smislu presudu od 24. studenoga 2010., Komisija/Vijeće, C‑40/10, EU:C:2010:713, t. 67. i 68.).

               54

               Konačno, iz teksta odluke od 22. rujna 2009. i konteksta u kojem je donesena proizlazi da je, protivno njegovim tvrdnjama, EIB tu odluku želio učiniti obvezujućom, tako da se ona ne može izjednačiti s običnom internom smjernicom od koje bi EIB mogao odstupiti pod uvjetom da pruži razloge za to (vidjeti u tom smislu presudu od 5. lipnja 1973., Komisija/Vijeće, 81/72, EU:C:1973:60, t. 8.).

               55

               Taj zaključak ne mogu dovesti u pitanje argumenti EIB‑a koji se odnose, kao prvo, na okolnost da je metoda iz 2009. predviđala usklađivanje u 2013., kao drugo, na činjenicu da ta metoda ne uključuje nikakav sustav izuzeća, za razliku od Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije i Uvjeta zaposlenja ostalih službenika Europske unije, kao treće, na okolnost da je u mišljenju iz prosinca 2012. odbor za primitke predložio uvođenje više fleksibilnosti tijekom godina gospodarske krize i, kao četvrto, na činjenicu da se metoda iz 2009. primjenjivala samo na određene kategorije osoblja u 2012., nakon što je bilo teškoća s njezinom primjenom u 2011.

               56

               Naime, kao prvo, mehanizam prilagođavanja predviđen 2013., koji je precizno definiran metodom iz 2009., dio je načina primjene te metode. Jedini cilj tog prilagođavanja bio je za 2013. godinu korigirati usklađivanje ljestvice osnovnih plaća u slučaju kada primjena metode iz 2009. za godine od 2010. do 2012. nije dovela do indeksacije te ljestvice na stopu inflacije koja je stvarno utvrđena tijekom tih godina. Također treba istaknuti, kao što je to navedeno u točki 9. ove presude, da povećanje ljestvice osnovnih plaća od 3,6 % koje proizlazi iz primjene metode iz 2009. u 2013. godini uzima osobito u obzir usklađivanje predviđeno u 2013. godini. Prema tome, to prilagođavanje nije ni izuzeće koje omogućuje EIB‑u da odstupi od te metode ni element na temelju kojega bi se utvrdila neobvezujuća narav metode iz 2009., nego, naprotiv, predstavlja dodatni element koji osnažuje njezinu obvezujuću narav.

               57

               Kao drugo, sigurno je nesporno da, za razliku od priloga XI. Pravilniku o osoblju za dužnosnike Europske unije – izvorno ustanovljenog Uredbom Vijeća (EEZ, Euratom, EZUČ) br. 259/68 od 29. veljače 1968. o Pravilniku o osoblju za dužnosnike Europskih zajednica i Uvjetima zapošljavanja koji se primjenjuje na ostale službenike tih Zajednica i o uspostavi posebnih mjera privremeno primjenjivih na dužnosnike Komisije (SL 1968., L 56, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 6., str. 3.) – odluka od 22. rujna 2009. ne sadržava nijednu odredbu koja bi dopustila odstupanje od metode iz 2009. u slučaju da se utvrdi pogoršanje gospodarske i socijalne situacije unutar Unije. Međutim, postojanje ili izostanak sustava izuzeća samo za sebe nije relevantno da bi se utvrdilo je li metoda iz 2009. obvezujuće ili neobvezujuće naravi.

               58

               Kao treće, odbor za primitke u mišljenju iz prosinca 2012. izričito je predložio da bi metodu iz 2009. trebalo izmijeniti kako bi se uključile odredbe koje omogućuju veću fleksibilnost u slučaju gospodarske krize, što teži potvrditi da se, u izostanku takve izmjene, metoda iz 2009. trebala primijeniti u 2013.

               59

               Kao četvrto, okolnost da je metoda iz 2009. bila tek djelomično primijenjena u 2012. – s obzirom na to da je na dio osoblja, odnosno rukovoditelje, primijenjeno godišnje usklađivanje ljestvice osnovnih plaća niže od onog predviđenog tom metodom – nema utjecaja na utvrđenje da je ta metoda, koja je, uostalom, pravilno primijenjena na cjelokupno osoblje u 2010. i 2011. godini, obvezujuće naravi.

               60

               Slijedi da se donošenjem odluke od 22. rujna 2009. EIB samostalnom odlukom obvezao tijekom trajanja njezina važenja, odnosno sedam godina, u izvršavanju svojih diskrecijskih ovlasti koje proizlaze iz Pravilnika o osoblju poštovati metodu iz 2009. Posljedično, EIB se ne može u okviru godišnjeg usklađivanja ljestvice osnovnih plaća svojeg osoblja pozivati na marginu prosudbe koja prekoračuje kriterije utvrđene tom metodom (vidjeti u tom smislu presudu od 24. studenoga 2010., Komisija/Vijeće, C‑40/10, EU:C:2010:713, t. 71.).

               61

               Štoviše, treba zaključiti da kriteriji navedeni u metodi iz 2009. omogućuju točno određivanje iznosa povećanja ljestvice osnovnih plaća koje treba usvojiti svake godine, na način da ta metoda EIB‑u ne dopušta nikakvu marginu prosudbe tijekom usvajanja odluka kojima se svake godine provodi usklađivanje te ljestvice. To je osim toga bila i namjera Upravnog vijeća kada je usvajalo tu metodu. Naime, iz obavijesti predsjednika EIB‑a od 25. rujna 2009. navedene u točki 7. ove presude proizlazi da je Upravno vijeće željelo redovno ažuriranje ljestvice osnovnih plaća podrediti primjeni „jednostavnije i transparentnije” metode.

               62

               U tim okolnostima EIB‑ov argument koji se odnosi na nepostojanje obvezne naravi metode iz 2009. ili na njezinu navodnu fleksibilnost treba odbaciti.

               63

               Kao drugo, treba provjeriti je li metoda iz 2009. bila primjenjiva u 2013., kao što to tvrde tužitelji, ili je tog datuma bila izmijenjena odlukom od 18. prosinca 2012., kao što to tvrdi EIB.

               64

               U tom pogledu, s jedne strane, treba istaknuti da odluka od 18. prosinca 2012. ne samo da ne sadržava nikakvu odredbu kojom se stavlja izvan snage, ukida ili izmjenjuje odluka od 22. rujna 2009. nego ne sadržava nikakvo upućivanje na tu odluku.

               65

               S druge strane, treba primijetiti da su te odluke, iako je obje donijelo isto tijelo i prema istom postupku, po naravi različite i imaju različite predmete. Naime, odluka od 22. rujna 2009., iako je usvojena u okviru izrade proračuna za 2010. godinu, regulatorne je i višegodišnje naravi, s obzirom na to da predviđa metodu kojom se za više godina uređuje godišnje usklađivanje jednog od elemenata primitaka osoblja, odnosno ljestvice osnovnih plaća. Nasuprot tomu, odluka od 18. prosinca 2012. akt je u bitnome proračunske naravi kojim se donosi EIB‑ov operativni plan za razdoblje od 2013. do 2015. godine, a kojim se u tom okviru određuje stopa povećanja proračuna troškova osoblja za zaposleno osoblje za određenu godinu, u ovom slučaju 2013., i za koji se ne tvrdi da sadržava regulatorne odredbe koje se odnose na primitke EIB‑ova osoblja.

               66

               U tim okolnostima ne može se smatrati da je odlukom od 18. prosinca 2012. izmijenjena metoda iz 2009. Usto treba primijetiti da isto vrijedi – zbog istih razloga i to više što potječe od Upravljačkog odbora, a ne od Upravnog vijeća – i za odluku od 29. siječnja 2013.

               67

               Kao treće, treba ispitati EIB‑ov argument koji se odnosi na to da je gospodarski kontekst jeseni 2012. predstavljao višu silu koja je 2013. godine opravdavala neprimjenu metode iz 2009.

               68

               U tom pogledu treba podsjetiti da, prema sudskoj praksi, iako pojam više sile ne zahtijeva apsolutnu nemogućnost, on zahtijeva da je do neostvarivanja predmetne činjenice došlo zbog okolnosti koje ne ovise o onomu tko se na njih poziva, a koje su bile neuobičajene i nepredvidljive te se njihove posljedice nisu mogle izbjeći unatoč dužnoj pažnji (presude od 8. ožujka 1988., McNicholl, 296/86, EU:C:1988:125, t. 11.; od 4. ožujka 2010., Komisija/Italija, C‑297/08, EU:C:2010:115, t. 85. i od 30. lipnja 2016., Jinan Meide Casting/Vijeće, T‑424/13, EU:T:2016:378, t. 76.).

               69

               U ovom slučaju iz obrazloženja mišljenja iz prosinca 2012. navedenog u točki 10. ove presude kao i iz navoda internog priopćenja navedenog u točki 12. ove presude proizlazi da je EIB u odlukama od 18. prosinca 2012. i od 29. siječnja 2013. odstupio od metode iz 2009. kako bi uzeo u obzir gospodarski, socijalni i politički kontekst u državama članicama i stvorio dojam pravednog postupanja u nacionalnim i europskim pitanjima.

               70

               Međutim, s jedne strane, treba zaključiti da, iako se poziva na situaciju gospodarske krize, EIB ne iznosi ni jedan podrobniji dokaz ili brojku vezanu uz težinu te krize i njezin utjecaj na njegovu financijsku situaciju. Posebno, EIB ne dokazuje niti tvrdi da mu je bilo nemoguće ili barem prekomjerno teško financirati troškove koji proizlaze iz primjene metode iz 2009., kao što je to prvotno predložila Glavna uprava za kadrovske poslove, a potom i Upravljački odbor.

               71

               S druge strane, iz teksta obavijesti koju je predsjednik EIB‑a uputio osoblju 25. rujna 2009., sažete u točki 7. ove presude, proizlazi da je kontekst gospodarske krize uzet u obzir prilikom usvajanja metode iz 2009. U tim okolnostima i s obzirom na to da nije istaknuo nikakvo pogoršanje gospodarske situacije između rujna 2009. i jeseni 2012., EIB nije dokazao ni to da je prevladavajući gospodarski kontekst prilikom usvajanja odluka od 18. prosinca 2012. i 29. siječnja 2013. bio nepredvidljiv u trenutku donošenja odluke od 22. rujna 2009.

               72

               Slijedi da EIB nije dokazao da su gospodarski i društveni kontekst ili politički imperativi koje navodi predstavljali neuobičajenu i nepredvidljivu okolnost čije posljedice nije mogao izbjeći unatoč dužnoj pažnji i koji bi, prema tome, predstavljali višu silu.

               73

               U tim uvjetima i vodeći računa o okolnosti, navedenoj u točkama 57. i 61. ove presude, da metoda iz 2009. ne sadržava nikakav sustav izuzeća i ne ostavlja EIB‑u nikakvu marginu prosudbe, situacija gospodarske krize na koju se EIB poziva po naravi nije mogla u 2013. opravdati niže usklađivanje ljestvice osnovnih plaća njegova osoblja od onog koje proizlazi iz metode iz 2009.

               74

               Prema tome, iz prethodnog proizlazi, bez potrebe za ispitivanjem drugog i trećeg tužbenog razloga koje su istaknuli tužitelji, da je odlukama od 18. prosinca 2012. i od 29. siječnja 2013. povrijeđena odluka od 22. rujna 2009. i da su one, slijedom navedenog, nezakonite.

               75

               Posljedično, odluke sadržane u obračunima plaća tužiteljâ za veljaču 2013. i sljedeće mjesece koje su donesene na temelju odluka od 18. prosinca 2012. i 29. siječnja 2013. da se ljestvica osnovnih plaća poveća samo za 1,8 % također su nezakonite i stoga ih treba poništiti.

         Zahtjev za naknadu štete

               76

               Kao prvo, što se tiče financijske štete koju navode tužitelji, treba podsjetiti da je, na temelju članka 266. UFEU‑a, EIB dužan poduzeti potrebne mjere kako bi postupio sukladno ovoj presudi i osobito usvojiti, poštujući načelo zakonitosti, svaki akt koji bi mogao pravedno kompenzirati nepovoljan položaj u koji su tužitelji dovedeni zbog poništenih akata (vidjeti presudu od 15. rujna 2005., Casini/Komisija, T‑132/03, EU:T:2005:324, t. 98. i navedenu sudsku praksu), ne dovodeći u pitanje mogućnost tužitelja da naknadno podnesu tužbu protiv mjera koje je usvojio EIB u izvršenju ove presude. U tim su okolnostima zahtjevi tužiteljâ za naknadu novčane štete preuranjeni (vidjeti u tom smislu presude od 7. lipnja 2011., Larue i Seigneur/ESB, F‑84/09, EU:F:2011:71, t. 64. i od 29. rujna 2011., Bowles i dr./ESB, F‑114/10, EU:F:2011:173, t. 79. i 80.).

               77

               Kao drugo, što se tiče neimovinske štete koju tužitelji smatraju da su pretrpjeli, valja podsjetiti da prema ustaljenoj sudskoj praksi poništenje nezakonitog akta može samo za sebe predstavljati primjeren i načelno dostatan način popravljanja svih neimovinskih šteta koje je taj akt mogao prouzročiti, osim ako tužitelj ne dokaže da je pretrpio neimovinsku štetu koja je odvojiva od nezakonitosti zbog koje je odluka poništena i koja se ne može u cijelosti popraviti tim poništenjem (vidjeti u tom smislu presude od 7. veljače 1990., Culin/Komisija, C‑343/87, EU:C:1990:49, t. 27. do 29. i od 9. prosinca 2010., Komisija/Strack, T‑526/08 P, EU:T:2010:506, t. 58.).

               78

               U ovom slučaju tužitelji se ograničavaju na tvrdnju da im je neimovinska šteta nastala zbog činjenice da su dovedeni u situaciju neizvjesnosti što se tiče napretka svojih primitaka, s time da nisu dali nikakvo objašnjenje kad je riječ o težini i posljedicama te neizvjesnosti za njih. Osim toga, iz članka od 5. veljače 2013. i informativne napomene od 15. veljače 2013. proizlazi da su, čak i prije nego što su primili svoje obračune plaća za veljaču 2013., u kojima je prvi put primijenjeno usklađivanje ljestvice osnovnih plaća od 1,8 % utvrđeno za 2013. godinu, tužitelji bili obaviješteni o razini tog usklađivanja, slijedom čega se neizvjesnost na koju se pozivaju ne može utvrditi. U tim okolnostima treba utvrditi da tužba ne sadržava ni najmanji dokaz kad je riječ o opsegu neimovinske štete koju su tužitelji navodno pretrpjeli niti, još više, kad je riječ o pitanju bi li se ta šteta mogla u cijelosti popraviti poništenjem pobijanih odluka.

               79

               S obzirom na sve prethodno navedeno, zahtjeve tužiteljâ za naknadu štete treba odbiti.

         Troškovi

               80

               Sukladno članku 134. stavku 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.

               81

               Budući da EIB u bitnome nije uspio u postupku, treba mu naložiti snošenje troškova sukladno zahtjevu tužiteljâ.

               Slijedom navedenog,
               OPĆI SUD (deveto vijeće)
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Poništavaju se odluke Europske investicijske banke (EIB) kojima se primjenjuju odluka Upravnog vijeća EIB‑a od 18. prosinca 2012. i odluka Upravljačkog odbora EIB‑a od 29. siječnja 2013., a koje su sadržane u obračunima plaća za veljaču 2013. i sljedeće mjesece Jean‑Pierrea Bodsona i drugih članova osoblja EIB‑a čija se imena nalaze na popisu u prilogu predmetu T‑504/16, s jedne strane, i Esther Badiole i drugih članova osoblja EIB‑a čija se imena nalaze na popisu u prilogu predmetu T‑504/16, s druge strane.

                           2.

                           U preostalom dijelu tužba se odbija.

                           3.

                           EIB‑u se nalaže snošenje troškova.

                           Gervasoni

                           da Silva Passos

                           Kowalik‑Bańczyk

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 14. rujna 2017.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: francuski
      (
            1
         )	Popis ostalih tužitelja priložen je samo uz inačicu koja je dostavljena strankama.