title: predmet C-113/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. veljače 2019. uputio Cour administrative (Luksemburg) — Luxaviation SA protiv Ministre de l'Environnement

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. veljače 2019. uputio Cour administrative (Luksemburg) — Luxaviation SA protiv Ministre de l'Environnement
      (predmet C-113/19)
      (2019/C 148/20)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour administrative

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Luxaviation SA

         Tuženik: Ministre de l'Environnement

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 12. stavak 3. Direktive 2003/87/EZ (1), kojim se određuje da države članice trebaju osigurati predaju emisijskih jedinica koje su izdali njihovi operateri, u vezi s člankom 41. Povelje, kojim se utvrđuje načelo dobre uprave, tumačiti na način da nadležnom nacionalnom tijelu nalaže obvezu da pojedinačno prati obveze predaje prije isteka roka 30. travnja dotične godine, ako je ta uprava na nacionalnoj razini nadležna za nadzor ograničenog broja operatera, u ovom slučaju 25?

                  2.

                              a.

                              Treba li nedovršen postupak predaje emisijskih jedinica, poput onog u ovom slučaju, u kojem se operater pouzdao u primitak elektroničke potvrde o dovršetku postupka prijenosa, tumačiti na način da je kod operatera u dobroj vjeri mogao stvoriti legitimna očekivanja u pogledu činjenice da je dovršio postupak predaje propisan u članku 6. stavku 2. točki (e) Direktive 2003/87/EZ?

                              b.

                              Uzimajući u obzir odgovor dan na drugo pitanje, može li se legitimnost tih očekivanja smatrati utvrđenom kod operatera u dobroj vjeri ako ga je tijekom provedbe prethodne predaje nacionalna uprava spontano kontaktirala kako bi ga nekoliko dana prije isteka rokova propisanih u članku 6. stavku 2. točki (e) Direktive 2003/87/EZ podsjetila da postupak predaje emisijskih jedinica još nije dovršen, a što mu je omogućilo da razumno pretpostavi da je zbog izostanka izravnog kontakta s tom upravom sljedeće godine ispunio svoje obveze predaje za tekuću godinu?

                              c.

                              S obzirom na odgovore dane na dva prethodna pitanja, bila ona analizirana pojedinačno ili zajedno, može li se načelo zaštite legitimnih očekivanja tumačiti na način da čini slučaj više sile koji omogućava da se operater u dobroj vjeri djelomično ili u cijelosti oslobodi od kazne iz članka 16. stavka Direktive 2003/87/EZ?

                  3.

                              a.

                              Protivi li se članku 49. stavku 3. Povelje, kojim se utvrđuje načelo proporcionalnosti, paušalno određivanje kazne kojom se sankcionira nepredavanje emisijskih jedinica propisano u članku 16. stavak 3. Direktive 2003/87/EZ ako ta odredba ne omogućava izricanje kazne koja je proporcionalna povredi koju je počinio operater?

                              b.

                              U slučaju negativnog odgovora na prethodno pitanje, treba li načelo jednakog postupanja utvrđeno u članku 20. Povelje [te] opće načelo dobre vjere i „fraus omnia corrumpit” tumačiti na način da im se protivi to da se u pogledu paušalne kazne koju treba izreći na temelju članka 16. stavka 3. Direktive 2003/87/EZ, na koju se automatski nadovezuje objava propisana u članku 20. stavku 7. [Zakona od 23. prosinca 2004.], prema nemarnom operateru u dobroj vjeri, koji je usto vjerovao da je ispunio svoje obveze predaje prava emisija na relevantni dan isteka roka 30. travnja, postupa kao prema operateru koji postupa prijevarno?

                              c.

                              U slučaju negativnog odgovora na prethodno pitanje, je li primjena paušalne kazne koju nacionalni sud ne može izmijeniti, osim u slučaju više sile, [jednako kao i] kazne automatske objave, sukladna članku 47. Povelje kojim se jamči postojanje djelotvornog pravnog lijeka?

                              d.

                              U slučaju negativnog odgovora na prethodno pitanje, znači li potvrda kaznene sankcije koja proizlazi iz tako izražene volje europskog zakonodavca, [jednako kao i] automatska sankcija objave, bez uključivanja načela proporcionalnosti osim slučaja više sile, odricanje nacionalnog suda pred pretpostavljenom voljom europskog zakonodavca i neopravdano nepostojanje sudskog nadzora s obzirom na članak 47. i članak 49. stavak 3. Povelje?

                              e.

                              Uzimajući u obzir odgovor dan na prethodno pitanje, znači li nepostojanje sudskog nadzora od strane nacionalnog suda u pogledu paušalne kazne propisane u članku 16. stavku 3. Direktive 2003/87/EZ, [jednako kao i] automatska sankcija objave propisana u članku 20. stavku 7. [Zakona od 23. prosinca 2004.], prekid u bitnome plodnog dijaloga koji vode Sud EU-a i najviši nacionalni sudovi, i to unaprijed predviđenim rješenjem Suda EU-a, osim u slučajevima više sile u užem smislu, što je jednako nemogućnosti stvarnog dijaloga za najviši nacionalni sud koji može samo odobriti kaznu kada je potvrđeno da u tom slučaju ne postoji viša sila?

                  4.

                  Uzimajući u obzir odgovore dane na prethodna pitanja, može li se pojam više sile tumačiti na način da se njime uzima u obzir klauzula pravičnosti za operatera u dobroj vjeri ako paušalna kazna iz članka 16. stavka 3. Direktive 2003/87/EZ [jednako kao i] automatska kazna objave propisana u članku 20. stavku 7. [Zakona od 23. prosinca 2004.] čine financijski rizik i znatan gubitak povjerenja koji mogu dovesti do otkazivanja njegovu osoblju odnosno do njegova stečaja?

         (1)  Direktiva 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 2003. o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61/EZ (SL L 275, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 9., str. 28.)


title: predmet C-117/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. veljače 2019. uputio Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės (Litva) — AB „Linas Agro” protiv Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. veljače 2019. uputio Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės (Litva) — AB „Linas Agro” protiv Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
      (predmet C-117/19)
      (2019/C 148/21)
      Jezik postupka: litavski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: AB „Linas Agro”

         Tuženik: Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li navode u preambuli Uredbe br. 945/2005 (1), osobito u uvodnim izjavama 20. do 23., da, „s obzirom na činjenicu da dotični proizvod sadržava više od 28 % masenog udjela N, on automatski sadrži više od 80 % masenog udjela AN” smatrati kao pretpostavku na temelju koje se može zaključiti da je ako dotični proizvod (umjetno gnojivo na bazi amonijeva nitrata) sadržava 28 % ili više dušika (N), njegov sadržaj amonijeva nitrata (AN) uvijek veći od 80 %?

                  2.

                  Može li se ta pretpostavka primijeniti na nove vrste dotičnog proizvoda navedene u Uredbi br. 945/2005, odnosno na gnojiva NPK sa sadržajem dušika (N) koji je jednak ili premašuje 28 % masenog udjela, s omjerom između amonijeva i nitratova dušika otprilike 1:1, te sa sadržajem fosfora (P) i/ili kalija (K) koji ne premašuje 12 % masenog udjela, primjerice, gnojivo NPK 30-4-4 o kojem je riječ u ovom sporu?

                  3.

                  Ako je odgovor na navedena pitanja potvrdan, ima li spomenuta pretpostavka iz Uredbe br. 945/2005 obvezujuću pravnu snagu, odnosno, može li se na nju pozivati prilikom uvrštavanja gnojiva NPK navedenih u točki 17. odluke Komisije za porezne sporove pod oznake TARIC i stoga u svrhu primjene postojećih mjera (antidampinških pristojbi), iako članak 1. stavci 1. i 3. Uredbe br. 945/2005 (i, u skladu s time, članak 1. stavci 1. i 2. točka (c) Uredbe br. 999/2014 (2) koja je bila na snazi u vrijeme završetka predmetnih uvoznih postupaka) ne vežu nametanje konačne antidampinške pristojbe uz sadržaj kemijskog elementa dušika (N) u proizvodu, već uz sadržaj kemijskog spoja amonijeva nitrata (AN) i sadržaj fosfora i kalija u proizvodu?

                  4.

                  Može li se za potrebe uvrštenja pod oznake TARIC gnojiva NPK navedenih u točki 17. odluke Komisije za porezne sporove i stoga za potrebe primjene postojećih mjera (antidampinških pristojbi) — s obzirom na ciljeve određene u uvodnim izjavama 35. i 36. Uredbe br. 945/2005 koji se sastoje u primjeni postojećih mjera na nove vrste proizvoda na temelju načela proporcionalnosti i pojednostavljivanja carinskih postupaka i primjene odgovarajućih carinskih stopa koje odgovaraju količini dotičnog proizvoda sadržanog u složenom gnojivu — pozivati na pretpostavku navedenu u točki 16. odluke Komisije za porezne sporove prilikom izračuna (utvrđivanja) udjela amonijeva nitrata u takvim gnojivima? Drugim riječima, nakon što je utvrđen udio dušika (N) u gnojivima NPK navedenima u točki 17. odluke Komisije za porezne sporove (na temelju dokumenata koje je podnio uvoznik u vrijeme carinjenja ili tijekom laboratorijskih ispitivanja), izračunava (utvrđuje) li se sadržaj amonijeva nitrata s obzirom na omjer sadržaja amonijeva nitrata (AN) i dušika (N) definiran u uvodnoj izjavi 20. Uredbe br. 945/2005, koji ovisi o atomskoj masi elemenata te iznosi 2.86 a da se pritom ne provode dodatna laboratorijska ispitivanja kako bi se utvrdio točan sadržaj amonijeva nitrata?

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 945/2005 od 21. lipnja 2005. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 658/2002 o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz amonijevog nitrata podrijetlom iz Rusije i Uredbe (EZ) br. 132/2001 o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz amonijevog nitrata podrijetlom, među ostalim, iz Ukrajine nakon parcijalne privremene revizije u skladu s člankom 11. stavkom 3. Uredbe (EZ) br. 384/96 (SL 2005., L 160, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 79., str. 3.)

         (2)  Provedbena uredba Komisije (EU) br. 999/2014 od 23. rujna 2014. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz amonijeva nitrata podrijetlom iz Rusije nakon revizije zbog predstojećeg isteka mjera u skladu s člankom 11. stavkom 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1225/2009 (SL 2014., L 280, str. 19.)


title: predmet C-130/19: Tužba podnesena 15. veljače 2019. — Europski revizorski sud protiv Karela Pinxtena

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/24

      Tužba podnesena 15. veljače 2019. — Europski revizorski sud protiv Karela Pinxtena
      (predmet C-130/19)
      (2019/C 148/22)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Europski revizorski sud (zastupnici: C. Lesauvage, E. von Bardeleben, J. Vermer, agenti)

         Tuženik: Karel Pinxten

         Tužbeni zahtjev

                  —

                  utvrditi da je Pinxten prestao udovoljavati obvezama koje su proizlazile iz njegove dužnosti na temelju članaka 285. i 286. UFEU-a i pravila koja su na temelju njih donesena;

                  —

                  izreći, slijedom toga, sankciju predviđenu člankom 286. stavkom 6. UFEU-a, pri čemu Revizorski sud prepušta Sudu da odredi njen doseg;

                  —

                  naložiti Pinxtenu snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Revizorski sud Pinxtenu prigovara da je:

                  —

                  kao prvo, zlouporabio sredstva Revizorskog suda da bi financirao aktivnosti koje nisu imale veze odnosno nisu bile u skladu s njegovim dužnostima člana suda;

                  —

                  kao drugo, zlouporabio porezne olakšice;

                  —

                  kao treće, lažno prijavio štete osiguranju u okviru navodnih nezgoda koje su uključivale službeno vozilo koje mu je dano na raspolaganje;

                  —

                  kao četvrto, upravljao trgovačkim društvom i bio intenzivno politički aktivan u političkoj stranci dok je bio na dužnosti na Revizorskom sudu;

                  —

                  kao peto, došao u sukob interesa ponudivši usluge odgovornoj osobi u subjektu koji je bio predmet revizije.


title: predmet C- 144/19 P: Žalba koju je 20. veljače 2019. podnio Lupin Ltd protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 12. prosinca 2018. u predmetu T-680/14, Lupin protiv Komisije

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/24

      Žalba koju je 20. veljače 2019. podnio Lupin Ltd protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 12. prosinca 2018. u predmetu T-680/14, Lupin protiv Komisije
      (predmet C- 144/19 P)
      (2019/C 148/23)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Lupin Ltd (zastupnici: S. Smith, A. White, Solicitors, M. Hoskins, QC, V. Wakefield, Barrister)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi utvrđenje Općeg suda koje se odnosi na različito postupanje s društvima Lupin i Krka, i

                  —

                  u skladu s člankom 61. Statuta, donese konačnu odluku u predmetu poništenjem ili smanjenjem novčane kazne koju je izrekla Komisija.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

                  1.

                  Prvi žalbeni razlog temelji se na tome da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je smatrao da je nagodba u području patenata koju su 30. siječnja 2007. sklopila društva Lupin i Servier ograničenje s obzirom na cilj u skladu s člankom 101. stavkom 1. UFEU-a., osobito zbog sljedećih razloga:

                              a.

                              Opći sud počinio je pogrešku u pogledu pravnih kriterija koji se primjenjuju za utvrđivanje povrede s obzirom na cilj, osobito u pogledu pravnih načela u predmetu C-67/13 P, Cartes Bancaire.

                              b.

                              Opći sud nije utvrdio da je učinak odredbi o tržišnom nenatjecanju i o neosporavanju u nagodbama jednak neovisno o postojanju bilo kakvog poticaja.

                              c.

                              Opći sud nije analizirao ili objasnio razliku između opravdanih i neopravdanih obrnutih plaćanja, protivno načelu pravne sigurnosti.

                              d.

                              Opći sud pogriješio je time što je utvrdio da postojanje „poticaja” u pogledu društva koje proizvodi generičke lijekove opravdava utvrđenje ograničenja s obzirom na cilj. Ni dodjela „prednosti” od strane društva koje proizvodi generičke lijekove ne može opravdati takvo utvrđenje.

                              e.

                              Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je utvrdio da dvoznačan tekst ograničenja iz sporazuma treba tumačiti u smislu da se odnosi na proizvode koji nisu obuhvaćeni područjem primjene patenta o kojem se vodi spor između stranaka.
                              Nepostojanje ograničenja s obzirom na posljedicu

                  2.

                  Opći sud smatrao je da je prigovor koji je društvo Lupin podnijelo protiv Komisijina utvrđenja o ograničenju s obzirom na posljedicu bespredmetan, s obzirom na to da je Opći sud potvrdio Komisijino utvrđenje o postojanju ograničenja s obzirom na cilj. Drugi žalbeni razlog društva Lupin temelji se na tome da bi Sud, ako poništi to utvrđenje s obzirom na cilj, trebao donijeti konačnu odluku o žalbi društva Lupin na način da poništi Komisijino utvrđenje o ograničenju s obzirom na posljedicu, osobito zbog sljedećih razloga:

                              a.

                              Komisija je počinila pogrešku koja se tiče prava time što je svoju odluku utemeljila na obrnutim plaćanjima i/ili znatnom poticaju.

                              b.

                              Komisija je trebala analizirati pitanje ograničenja s obzirom na posljedicu pozivanjem na teoriju o akcesornim ograničenjima i/ili načelima koja su priznata u predmetu C-309/99, Wouters i/ili članak 102. UFEU-a.

                              c.

                              Svojom ocjenom tržišnog položaja društva Servier u svrhu članka 101. stavka 1. UFEU-a, Komisija je izravno prenijela svoja utvrđenja o vladajućem položaju u skladu s člankom 102. UFEU-a, koja su poništena (predmet T-691/14, Servier i dr. protiv Komisije).
                              Novčana kazna

                  3.

                  Treći žalbeni razlog temelji se na tome da je Opći sud počinio pogrešku u pogledu novčane kazne time što je navodnu povredu ocijenio kao novu.

                  4.

                  Četvrti žalbeni razlog temelji se na tome da je Opći sud, prilikom izricanja novčane kazne, počinio pogrešku u pogledu obveze da uzme u obzir i težinu i trajanje navodne povrede.

                  5.

                  Peti žalbeni razlog temelji se na tome da je Opći sud počinio pogrešku time što, prilikom određivanja novčane kazne, nije uzeo u obzir vrijednost prijava patenata prenesenih s društva Servier na društvo Lupin.

                  6.

                  Šesti žalbeni razlog, koji se iznosi podredno u slučaju da Komisija uspije u svojim zahtjevima u okviru žalbe u predmetu T-684/14, Krka, a koji se temelji na tome da je Opći sud počinio pogrešku time što je smatrao da Komisijinim postupanjem prema društvu Lupin, u odnosu na postupanje prema društvu Krka, nije povrijeđeno načelo jednakog postupanja.


title: predmet C- 145/19 P: Žalba koju je 20. veljače 2019. podnio Mohamed Hosni Elsayed Mubarak protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 12. prosinca 2018. u predmetu T-358/17, Mubarak protiv Vijeća

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/26

      Žalba koju je 20. veljače 2019. podnio Mohamed Hosni Elsayed Mubarak protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 12. prosinca 2018. u predmetu T-358/17, Mubarak protiv Vijeća
      (predmet C- 145/19 P)
      (2019/C 148/24)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Mohamed Hosni Elsayed Mubarak (zastupnici: D. Anderson, QC, B. Kennelly QC, J. Pobjoy, Barrister, G. Martin, C. Enderby Smith, F. Holmey, Solicitors)

         Druga stranka u postupku: Vijeće Europske unije

         Zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  1.

                  ukine odluku protiv koje je podnesena žalba;

                  2.

                  sâm donese konačnu odluku u sporu, poništenjem pobijanih akata u dijelu u kojem se odnose na žalitelja;

                  3.

                  podredno, vrati predmet na odlučivanje Općem sudu, u skladu s pravnom ocjenom Suda; i

                  4.

                  naloži Vijeću snošenje žaliteljevih troškova nastalih u postupcima pred Sudom i Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na tome da je Opći sud pogrešno utvrdio da Vijeće nije bilo obvezno provjeriti jesu li egipatske vlasti poštovale žaliteljeva temeljna prava Unije.
      Drugi žalbeni razlog, koji se temelji na tome da je Opći sud pogrešno utvrdio da Vijeće nije bilo obvezno provjeriti odnose li se sudski postupci i istrage u pogledu žalitelja na akte koji su takvi da ugrožavaju vladavinu prava u Egiptu.
      Treći žalbeni razlog, koji se temelji na tome da je Opći sud pogrešno utvrdio da Vijeće nije počinilo očitu pogrešku u ocjeni time što je svoju odluku utemeljilo na predmetu br. 8897 (predmet koji se odnosio na obnovu privatnih rezidencija).
      Četvrti žalbeni razlog, koji se temelji na tome da je Opći sud pogrešno utvrdio da Vijeće nije počinilo očitu pogrešku u ocjeni time što je svoju odluku utemeljilo na predmetu br. 756 (tvrdnja o primitku darova od Al-Ahram Establishmenta) i predmetu br. 53 (tvrdnja o primitku darova od Dar El Tahrira).


title: predmet C-146/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. veljače 2019. uputilo Vrhovno sodišče Republike Slovenije — SCT, d.d, u stečaju protiv Republike Slovenije

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/27

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. veljače 2019. uputilo Vrhovno sodišče Republike Slovenije — SCT, d.d, u stečaju protiv Republike Slovenije
      (predmet C-146/19)
      (2019/C 148/25)
      Jezik postupka: slovenski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SCT, d.d, u stečaju

         Tuženik: Republika Slovenija

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Može li se članak 90. stavak 2. Direktive o PDV-u tumačiti na način da se njime dopušta odstupanje od prava na smanjenje oporezivog iznosa PDV-a i u slučaju konačnog neplaćanja ako je to konačno neplaćanje posljedica propusta poreznog obveznika, primjerice da nije prijavio tražbinu u stečajnom postupku pokrenutom protiv dužnika navedenog poreznog obveznika, kao u ovom slučaju?

                  2.

                  Postoji li i u slučaju da je takvo odstupanje od prava na smanjenje oporezivog iznosa PDV-a dopušteno jednako tako pravo na smanjenje tog oporezivog iznosa zbog neplaćanja ako porezni obveznik dokaže da, čak i da je prijavio svoje tražbine u stečajnom postupku, one ne bi bile ispunjene ili da su postojali opravdani razlozi da se tražbina ne prijavi?

                  3.

                  Ima li članak 90. stavak 1. Direktive o PDV-u izravan učinak i u slučaju da je zakonodavac države članice prekoračio dopušteni okvir odstupanja predviđen stavkom 2. istog članka 90.?


title: predmet C-149/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. veljače 2019. uputio Okresný súd Bratislava V (Slovačka Republika) — Kazneni postupak protiv R.B.-a

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/28

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. veljače 2019. uputio Okresný súd Bratislava V (Slovačka Republika) — Kazneni postupak protiv R.B.-a
      (predmet C-149/19)
      (2019/C 148/26)
      Jezik postupka: slovački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Okresný súd Bratislava V

         Optuženik u glavnom postupku

      R.B.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li u skladu s člankom 4. i člankom 8. stavkom 2. Direktive 2012/13/EU (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2012. o pravu na informiranje u kaznenom postupku (u daljnjem tekstu: Direktiva 2012/13/EU), pravom na slobodu i sigurnost iz članka 6. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), pravima obrane iz članka 48. stavka 2. Povelje i pravom na pošteno suđenje iz članka 47. Povelje, činjenica da nacionalna tijela za vrijeme oduzimanja slobode uhićeniku ne priopćavaju, u pisanom obliku, sve (dakle u potpunosti) informacije iz članka 4. stavka 2. Direktive 2012/13/EU (konkretno, pravo na uvid u spis) niti dopuštaju pobijanje takvog neinformiranja u smislu članka 8. stavka 2. Direktive 2012/13/EU? Ako je odgovor na ovo pitanje niječan, utječe li takvo kršenje prava Europske unije, u bilo kojem stadiju kaznenog postupka, na zakonitost oduzimanja osobne slobode putem uhićenja i određivanja istražnog zatvora, kao i na zakonitost daljnjeg zadržavanja?

                  2.

                  Je li u skladu s člankom 4. Okvirne odluke Vijeća 2004/757/PUP (2) od 25. listopada 2004. o utvrđivanju minimalnih odredaba vezanih za elemente kaznenih djela i sankcija u području nezakonite trgovine drogom, s načelom lojalne suradnje iz članka 4. stavka 3. Ugovora o Europskoj uniji i članka 267. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, člancima 82. i 83. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, pravom na pošteno suđenje predviđenim člankom 47. Povelje, načelom proporcionalnosti kazni predviđenim člankom 49. stavkom 3. Povelje, te s načelima proporcionalnosti, jedinstva, učinkovitosti i prednosti prava Unije, nacionalna odredba poput članka 172. stavka 4. slovačkog Kaznenog zakonika, koja sankcionira nezakonitu trgovinu drogom, pri čemu sudu ne dopušta da izrekne kaznu zatvora u trajanju manjem od 20 godina, bez mogućnosti uzimanja u obzir načela individualizacije kazne? U kontekstu odgovora na to pitanje, je li relevantna činjenica da djelo nezakonite trgovine drogom nije izvršila zločinačka organizacija u smislu prava Europske unije?

         (1)  SL 2012., L 142, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 48.)

         (2)  SL 2004., L 335, str. 8. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 80.)


title: predmet C-420/16 P: Presuda Suda (prvo vijeće) od 7. ožujka 2019. — Balázs-Árpád Izsák, Attila Dabis protiv Europske komisije, Mađarske, Helenske Republike, Rumunjske, Slovačke Republike (Žalba — Institucionalno pravo — Građanska inicijativa — Uredba (EU) br. 211/2011 — Registracija predložene građanske inicijative — Članak 4. stavak 2. točka (b) — Uvjet da je razvidno da prijedlog ne izlazi iz okvira ovlasti Europske komisije da podnese prijedlog za pravni akt za provedbu Ugovorâ — Teret dokazivanja — Gospodarska, socijalna i teritorijalna kohezija — Članak 174. UFEU-a — Građanska inicijativa „Kohezijska politika za jednakost regija i očuvanje regionalnih kultura” — Zahtjev za registraciju — Komisijino odbijanje)

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/2

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 7. ožujka 2019. — Balázs-Árpád Izsák, Attila Dabis protiv Europske komisije, Mađarske, Helenske Republike, Rumunjske, Slovačke Republike
      (predmet C-420/16 P) (1)

      (Žalba - Institucionalno pravo - Građanska inicijativa - Uredba (EU) br. 211/2011 - Registracija predložene građanske inicijative - Članak 4. stavak 2. točka (b) - Uvjet da je razvidno da prijedlog ne izlazi iz okvira ovlasti Europske komisije da podnese prijedlog za pravni akt za provedbu Ugovorâ - Teret dokazivanja - Gospodarska, socijalna i teritorijalna kohezija - Članak 174. UFEU-a - Građanska inicijativa „Kohezijska politika za jednakost regija i očuvanje regionalnih kultura” - Zahtjev za registraciju - Komisijino odbijanje)
      (2019/C 148/02)
      Jezik postupka: mađarski

         Stranke

         Žalitelji: Balázs-Árpád Izsák, Attila Dabis (zastupnik: D. Sobor, ügyvéd)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: K. Banks, K. Talabér-Ritz, H. Krämer i B.-R. Killmann, agenti), Mađarska (zastupnik: M. Z. Fehér, agent), Helenska Republika, Rumunjska (zastupnici: R. H. Radu, C. R. Canțăr, C.-M. Florescu, L. Lițu i E. Gane, agenti), Slovačka Republika (zastupnik: B. Ricziová, agent)

         Izreka

                  1.

                  Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 10. svibnja 2016., Izsák i Dabis/Komisija (T-529/13, EU:T:2016:282).

                  2.

                  Poništava se Odluka C (2013) 4975 final Komisije od 25. srpnja 2013. o zahtjevu za registraciju europske građanske inicijative „Kohezijska politika za jednakost regija i očuvanje regionalnih kultura”.

                  3.

                  Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova prvostupanjskog i žalbenog postupka.

                  4.

                  Mađarska, Rumunjska i Slovačka Republika snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 392, 24. 10. 2016.


title: predmet C-728/17 P: Presuda Suda (prvo vijeće) od 7. ožujka 2019. — Europska komisija protiv Alaina Laurenta Brouillarda (Žalba — Javna služba — Postupak zapošljavanja — Natječaj — Uvjeti sudjelovanja na natječaju — Potrebne diplome i stupanj obrazovanja — Otvoreni natječaj EPSO/AD/306/15 — Predodabir kandidata na temelju dokumentacije — Stupanj obrazovanja koji odgovara punom pravnom obrazovanju u belgijskoj, francuskoj ili luksemburškoj ustanovi visokog obrazovanja — DiplomaMaster 2 iz prava, ekonomije, upravljanja, privatnog prava, specijalnost pravnik-lingvist — Izdavanje nakon „vrednovanja stjecanja iskustva” — Odbijanje prijave)

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/6

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 7. ožujka 2019. — Europska komisija protiv Alaina Laurenta Brouillarda
      (predmet C-728/17 P) (1)

      (Žalba - Javna služba - Postupak zapošljavanja - Natječaj - Uvjeti sudjelovanja na natječaju - Potrebne diplome i stupanj obrazovanja - Otvoreni natječaj EPSO/AD/306/15 - Predodabir kandidata na temelju dokumentacije - Stupanj obrazovanja koji odgovara punom pravnom obrazovanju u belgijskoj, francuskoj ili luksemburškoj ustanovi visokog obrazovanja - DiplomaMaster 2 iz prava, ekonomije, upravljanja, privatnog prava, specijalnost pravnik-lingvist - Izdavanje nakon „vrednovanja stjecanja iskustva” - Odbijanje prijave)
      (2019/C 148/06)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: P. Mihaylova i G. Gattinara, agenti)

         Druga stranka u postupku: Alain Laurent Brouillard (zastupnik: H. Brouillard, odvjetnik)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 112, 26. 3. 2018.


title: predmet C-392/18 P: Žalba koju je 13. lipnja 2018. podnio Mauro Bettani protiv rješenja Općeg suda (šesto vijeće) od 24. travnja 2018. u predmetu T-80/18, Bettani protiv Komisije

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/6

      Žalba koju je 13. lipnja 2018. podnio Mauro Bettani protiv rješenja Općeg suda (šesto vijeće) od 24. travnja 2018. u predmetu T-80/18, Bettani protiv Komisije
      (predmet C-392/18 P)
      (2019/C 148/07)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Žalitelj: Mauro Bettani (zastupnik: M. Bettani, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija
      Rješenjem od 7. ožujka 2019. Sud (šesti odjel) odbio je žalbu i naložio Mauru Bettaniju snošenje vlastitih troškova.


title: predmet C-757/18 P: Žalba koju je 3. prosinca 2018. podnio M-Sansz Kereskedelmi, Termelő és Szolgáltató Kft. (M-Sansz Kft.) protiv rješenja Općeg suda (sedmo vijeće) od 28. rujna 2018. u predmetu T-709/17, M-Sansz protiv Komisije

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/7

      Žalba koju je 3. prosinca 2018. podnio M-Sansz Kereskedelmi, Termelő és Szolgáltató Kft. (M-Sansz Kft.) protiv rješenja Općeg suda (sedmo vijeće) od 28. rujna 2018. u predmetu T-709/17, M-Sansz protiv Komisije
      (predmet C-757/18 P)
      (2019/C 148/08)
      Jezik postupka: mađarski

         Stranke

         Žalitelj: M-Sansz Kereskedelmi, Termelő és Szolgáltató Kft. (M-Sansz Kft.) (zastupnik: L. Ravasz, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Svojom žalbom M-Sansz Kft. od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine rješenje Općeg suda (sedmo vijeće) od 28. rujna 2018., M-Sansz/Komisija, T-709/17, svojom presudom odbije prigovor nedopuštenosti koji je podnio tuženik, prihvati žaliteljevu tužbu podnesenu u prvostupanjskom postupku i utvrdi, u vezi s odlukama Komisije SA.29432 [CP 290/2009] y SA.45498 [FC/2016], ponajprije, da se navedene odluke nisu temeljile na članku 107. UFEU-a stavku 1. kada je njima utvrđena spojivost državne potpore i, podredno, da pobijane odluke za tužitelja nisu pravno obvezujući akti u okviru postupka pokrenutog pod brojem 23.P.25.843/2016 pred Fővárosi Törvényszékom (Okružni sud u Budimpešti, Mađarska) i da se zbog toga izravno i osobno ne odnose na žalitelja jer on temelji svoj zahtjev za naknadu štete na okolnosti da državna potpora povrjeđuje članak 107. UFEU-a, stavak 1. a ne članak 107. UFEU-a stavak 3. Ako su, suprotno tomu, pobijane odluke pravno obvezujuće za žalitelja u vezi s postupkom na temelju članka 107. UFEU-a stavka 1., da Sud prihvati žaliteljevu tužbu u prvostupanjskom postupku te utvrdi da su pobijane odluke ništave jer potpora koju su dodijelila mađarska tijela povrjeđuje članak 107. UFEU-a stavak 1. (poništenje).

                  —

                  ako ocijeni da nije moguće donijeti odluku o meritumu, ukine gore navedeno rješenje Općeg suda i vrati predmet Općem sudu kao prvostupanjskom sudu, i

                  —

                  ako donese odluku o zahtjevima navedenima u točki 1., naloži tuženiku snošenje vlastitih troškova u prvostupanjskom i drugostupanjskom postupku.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Povreda članka 263. UFEU-a te istaknutih odredbi i sudske prakse, kako je navedeno u nastavku:
      Mađarsko društvo žalitelj pokrenulo je postupke u vezi s odlukama SA.29432 i SA.45498 podnošenjem pritužbi. U njima je tvrdilo da je državna potpora nezakonita i da se diskriminatorno postupalo sa skupinom subjekata čiji je dio društvo žalitelj jer i društva koja su stavljena u povoljniji položaj i ona koja su bila diskriminirana imaju isto područje djelovanja u Mađarskoj, smještena su u istom okrugu Mađarske i zapošljavaju radnike s invaliditetom. Također tvrdi da je iznos nezakonite državne potpore očito i nezakonito visok. Žalitelj tvrdi da u tim postupcima Komisija nije donijela odluke, a u svakom slučaju nije donijela odluke koje bi proizvodile pravne učinke za žalitelja. U mađarskom postupku navedenom u tužbi (postupak 23.P.25.843/2016, pokrenut pred Fővárosi Törvényszékom (Okružni sud u Budimpešti)), žalitelj je zahtijevao naknadu štete uzrokovane nezakonitom državnom potporom zbog čega će ishod ovog predmeta nepobitno utjecati na rješenje nacionalnog postupka. Važno je da akti koji pravno nisu odluke Komisije ne budu odlučujući za nacionalni postupak. U ovim odlukama nije utvrđena spojivost državne potpore u skladu s člankom 107. UFEU-a stavkom 1. te one nisu pravni akti s pravnim učincima prema žalitelju tako da se na njega ne odnose izravno i osobno jer je on svoj zahtjev za naknadu štete podnio oslanjajući se na činjenicu da državna potpora povrjeđuje članak 107. UFEU-a stavak 1., a ne na tvrdnju da povrjeđuje članak 107. UFEU-a stavak 3.
      Žalitelj tvrdi da u ovom predmetu ispunjava kriterij uspostavljen u presudi od 15. srpnja 1963., Plaumann/Komisija (25/62, EU:C:1963:17). Žalitelj tvrdi da je dokazao da je „zainteresirana osobaˮ u smislu članka 263. četvrtog stavka i članka 108. drugog stavka UFEU-a te članka 1. točke (h) Uredbe Vijeća (EU) 2015/1589, (1) i da je Sud u presudi od 24. svibnja 2011., Komisija/Kronoply i Kronotex (C-83/09 P, EU:C:2011:341), utvrdio da za svojstvo konkurenta nije potrebno da područje djelatnosti bude istovjetno.

         Povreda postupovnih prava (povreda istaknutih odredbi), kako je navedeno u nastavku:
      Usto, ako priložena tablica i ostala obrazloženja kojima se nastojala dokazati okolnost utjecaja nisu bila dovoljna Općem sudu, potonji je trebao primijeniti članak 83. stavke 1. do 3., članak 88. stavak 1., članak 89. stavak 1., članak 89. stavak 2. točke (a) do (c), članak 89. stavak 3. točke (a) i (d), članak 89. stavak 4. i članak 92. stavak 1. Pravilnika Općeg suda i od žalitelja zahtijevati podatke ili ga pozvati u odnosu na to. Povreda je nastala jer Opći sud nije djelovao po službenoj dužnosti. Također, izvješće Sargentini — u kojem je također analizirano predmetno razdoblje — sadržava prigovore u odnosu na Mađarsku u vezi s vrijednošću vladavine prava, uključujući gospodarski aspekt vladavine prava (točke 12., 13., 22. i 23.).

         (1)  Uredba Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9.)


title: predmet C-809/18 P: Žalba koju je 20. prosinca 2018. podnio Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 15. listopada 2018. u predmetu T-7/17: John Mills protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/8

      Žalba koju je 20. prosinca 2018. podnio Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 15. listopada 2018. u predmetu T-7/17: John Mills protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (predmet C-809/18 P)
      (2019/C 148/09)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: A. Lukošiūtė, agent)

         Druge stranke u postupku: John Mills Ltd, Jerome Alexander Consulting Corp.

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu;

                  —

                  naloži društvu John Mills Ltd snošenje troškova Ureda.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

         Povreda članka 8. stavka 3. Uredbe br.207/2009 (1)

                  —

                  Opći sud pogrešno je protumačio odredbe članka 8. stavka 3. Uredbe 207/2009 ograničavajući njegovo područje primjene na pojam „istovjetnosti” znakova i pripisujući mu značenje koje je u skladu s člankom 8. stavkom 1. točkom (a) Uredbe br. 207/2009.

                  —

                  Opći sud nije u dovoljnoj mjeri uzeo u obzir svrhu članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009, to jest sprječavanje zlouporabe žiga od strane trgovačkog zastupnika nositelja žiga s obzirom na to da trgovački zastupnik može iskoristiti znanje i iskustvo stečeno tijekom njegova poslovnog odnosa s nositeljem žiga i stoga se okoristiti trudom i ulaganjem koje je poduzeo sam nositelj žiga, čime bi se dala prednost spornom doslovnom tumačenju. Međutim, sudovi unije dosljedno primjenjuju teleološki pristup tumačenju žigovnog prava Europske unije.

                  —

                  Doslovno tumačenje također ne dovodi do zaključka da se članak 8. stavak 3. Uredbe 207/2009 primjenjuje samo na istovjetne žigove. Stoga je dovoljno da se predmetni znakovi poklapaju u elementima od kojih se u suštini sastoji razlikovni karakter ranijeg žiga. Na temelju toga, odgovarajući test za ispitivanje suprotstavljenih žigova u skladu s člankom 8. stavkom 3. Uredbe 207/2009 jest utvrđivanje reproducira li prijava za registraciju žiga Europske bitne elemente ranijeg žiga na način da je očito da podnositelj prijave zloupotrebljava legitimna prava koja nositelj ima na svojem žigu. Naime, nelojalni trgovački zastupnik bi bio u stanju spriječiti ne samo svaku naknadnu registraciju ranijeg žiga od strane prvobitnog nositelja u Europskoj uniji — nego i svaku njegovu uporabu od strane prvobitnog nositelja u Europskoj uniji.

         Povreda članka 36. Statuta Suda Europske unije

                  —

                  Pobijana presuda ima kontradiktorno obrazloženje jer, s jedne strane, smatra da su znakovi istovjetni kada jedan prikazuje drugi bez ikakvih izmjena ili dodataka i, s druge strane, da su također istovjetni kada su napravljene varijacije bez izmjena razlikovnog karaktera (vidjeti točke 38. do 40. pobijane presude). Takvo obrazloženje kontradiktorno je jer se isti pojam „istovjetnost” primjenjuje na različite pravne i činjenične situacije i pogrešno mu se pripisuju dva različita sadržaja.

                  —

                  Opći sud nije pružio nikakvo objašnjenje zašto suprotstavljeni žigovi ne pripadaju u područje primjene članka 8. stavka 3. Uredbe 207/2009 s obzirom na kriterije utvrđene u točki 39. pobijane presude.

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (SL 2009., L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.)


title: predmet C-818/18 P: Žalba koju je 21. prosinca 2018. podnio The Yokohama Rubber Co. Ltd protiv presude Općeg suda (sedmo prošireno vijeće) od 24. listopada 2018. u predmetu T-447/16: Pirelli Tyre protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/9

      Žalba koju je 21. prosinca 2018. podnio The Yokohama Rubber Co. Ltd protiv presude Općeg suda (sedmo prošireno vijeće) od 24. listopada 2018. u predmetu T-447/16: Pirelli Tyre protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (predmet C-818/18 P)
      (2019/C 148/10)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: The Yokohama Rubber Co. Ltd (zastupnici: D. Martucci, F. Boscariol de Roberto, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), Pirelli Tyre SpA

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtjeva da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu;

                  —

                  ako je potrebno, vrati predmet na ponovno odlučivanje Općem sudu;

                  —

                  naloži društvu Pirelli Tyre S.p.A. snošenje troškova, uključujući onih nastalih u postupku pred Općim sudom i pred žalbenim vijećem.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

         Prvi dio prvog žalbenog razloga: sastoji li se žig od oblika proizvoda u smislu članka 7. stavka 1. točke (e) podtočke ii. Uredbe br. 40/94 (1)
         ?

      Opći sud je potvrdio da, iako grafički prikaz koji predstavlja sporni znak ne pokazuje konture i ne prati ga nikakav dodatni opis, Pirelli nije osporio da neki modeli njegovih guma na površini gume sadržavaju utor u obliku prikazanom spornim znakom. Također, mogućnost dana nadležnom tijelu da uzme u obzir materijal relevantan za utvrđivanje bitnih karakteristika osporavanog trodimenzionalnog znaka proširena je na ispitivanje dvodimenzionalnih znakova. Opći sud zaključio je svoje obrazloženje tvrdnjom: „Međutim, valja utvrditi da osporavani žig, kada se analizira objektivno i konkretno, ne prikazuje skicu gaznog sloja. On predstavlja, u najboljem slučaju, izdvojeni utor gaznog sloja”. Sud je ponovio da se sudska praksa, koja je razvijena u odnosu na trodimenzionalne žigove koji se sastoje od izgleda proizvoda ili dijela samog proizvoda, također primjenjuje kada je, kao u ovom slučaju, žig za koji je podnesena prijava figurativni žig koji se sastoji od dvodimenzionalnog prikaza tog proizvoda ili dijela proizvoda. U takvom slučaju, žig se također ne sastoji od znaka koji nije povezan s izgledom proizvoda koje obuhvaća. Grafički prikaz osporavanog žiga u potpunosti prikazuje oblik proizvoda (tj. uzorak) koji će označiti ili oblik proizvoda na koji se odnosi iz tehničkih razloga. Objašnjenje koje je dao Opći sud, prema kojem znak nije znatan dio proizvoda, proizvoljno je i suprotno sudskoj praksi Suda i Općeg suda. Pitanje nije čini li znak znatan dio proizvoda, već je li znak dio proizvoda.

         Drugi dio prvog žalbenog razloga: je li žalbeno vijeće dodalo obliku elemente koji nisu dio znaka i koji su mu stoga vanjski ili strani?

      Opći sud potvrđuje da je žalbeno vijeće odstupilo od oblika prikazanog spornim znakom i izmijenilo ga. Drugim riječima, žalbeno vijeće izmijenilo je prirodu znaka, navodeći ili pretpostavljajući vanjske i strane značajke ili obilježja. Istina, žalbeno vijeće nije dodalo elemente znaku, nego je ocjenjivao oblik stvarnih proizvoda, a ne apstraktan oblik. Ako je znak, kako je to potvrdio Opći sud, realističan prikaz dijela proizvoda obuhvaćenih znakom, potrebno je analizirati obilježja oblika koja proizlaze iz grafičkog prikaza sa stajališta funkcije predmetnih proizvoda. Prema našem mišljenju, čini se da Opći sud potvrđuje da je EUIPO pokušao pronaći skrivena obilježja koja nisu vidljiva na prikazanom obliku. Iako bi ta ocjena nesumnjivo prvenstveno trebala biti ograničena na analizu oblika kako je prijavljen, odnos između tog oblika (utora) i funkcije proizvoda (guma) zahtijeva razmatranje dodatnih informacija. Prema našem mišljenju, analiza prijavljenog znaka vrlo je jednostavna zbog činjenice da se na proizvodima žig pojavljuje kao serijski prikaz znaka. Stoga pitanje glasi: „predstavlja li prikaz neupitno funkcionalni element dijela proizvoda?”, a ne, suprotno navodima Općeg suda, „predstavlja li prikaz neupitno znatni dio ili mali dio proizvoda?”

         Drugi žalbeni razlog: iskrivljavanje činjenica

      Opći sud pogriješio je u ocjenjivanju svih činjenica i svih dokumenata koje je podnijelo društvo Yokohama. U našem slučaju precizno smo naveli dokaze za koje se tvrdilo da ih je Opći sud iskrivio i pokazali pogreške u ocjeni koje su, prema našem mišljenju, dovele do tog iskrivljavanja. Takvo iskrivljavanje očigledno je iz dokumenata u spisu Suda, bez potrebe provođenja nove ocjene činjenica i dokaza.

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 40/94 od 20. prosinca 1993. o žigu Zajednice (SL 1994., L 11, str. 1.)


title: predmet C-825/18 P: Žalba koju je 28. prosinca 2018. podnio Mamas and Papas Ltd protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 23. listopada 2018. u predmetu T-672/17, Mamas and Papas protiv EUIPO-a

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/11

      Žalba koju je 28. prosinca 2018. podnio Mamas and Papas Ltd protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 23. listopada 2018. u predmetu T-672/17, Mamas and Papas protiv EUIPO-a
      (predmet C-825/18 P)
      (2019/C 148/11)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Mamas and Papas Ltd (zastupnici: S. Malynicz, QC, B. Whitehead, J. Dainty, Solicitors)

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda u predmetu T-672/17, Mamas and Papas Ltd protiv EUIPO-a;

                  —

                  odluči o pitanju koje se odnosi na ranije otkrivanje;

                  —

                  vrati predmet Općem sudu Europske unije u pogledu drugih tužbenih razloga iznesenih pred Općim sudom o kojima potonji nije odlučio;

                  —

                  naloži Uredu i intervenijentu snošenje vlastitih i žaliteljevih troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Kao prvo, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava u pogledu ovlasti EUIPO-a da, u skladu s člankom 63. stavkom 1. Uredbe o dizajnu Zajednice (1), ispituje činjenice u vezi s otkrivanjem ranijeg dizajna. Ako nositelj dizajna izričito potvrdi da je došlo do ranijeg otkrivanja, EUIPO ne može doći do drukčijeg zaključka u pogledu tog pitanja.
      Kao drugo, u svakom slučaju, kad je riječ o njegovoj ocjeni dokaza o ranijem otkrivanju, Opći sud iskrivio je dokaze i pogrešno ocijenio činjenice te njegova odluka sadržava materijalnu netočnost utvrđenjâ koja proizlaze iz dokumenata koji su mu podneseni, što jasno proizlazi iz spisa predmeta.

         (1)  11 Uredba Vijeća (EZ) br. 6/2002 od 12. prosinca 2001. o dizajnu Zajednice (SL 2002., L 3, str. 1.) (Sl, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 24., str. 45. i ispravak SL 2018., L 72. str. 42.)


title: predmet C-6/19 P: Žalba koju je 4. siječnja 2019. podnio Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo protiv presude Općeg suda (sedmo prošireno vijeće) od 24. listopada 2018. u predmetu T-447/16, Pirelli Tyre protiv EUIPO-a

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/12

      Žalba koju je 4. siječnja 2019. podnio Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo protiv presude Općeg suda (sedmo prošireno vijeće) od 24. listopada 2018. u predmetu T-447/16, Pirelli Tyre protiv EUIPO-a
      (predmet C-6/19 P)
      (2019/C 148/12)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: J. Ivanauskas, agent)

         Druge stranke u postupku: Pirelli Tyre SpA, The Yokohama Rubber Co. Ltd

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu presudu;

                  —

                  naloži društvu Pirelli Tyre SpA snošenje troškova Ureda.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Ured se poziva na jedini žalbeni razlog, povredu članka 7. stavka 1. točke (e) podtočke (ii) Uredbe br. 40/94 (1).

                  —

                  zahtijevajući da znak koji opisuje dio proizvoda, da bi bio obuhvaćen člankom 7. stavkom 1. točkom (e) podtočkom (ii) Uredbe br. 40/94, treba kvantitativno i kvalitativno predstavljati znatni dio tog proizvoda, Opći je sud pogrešno protumačio pretpostavke ovog razloga za odbijanje;

                  —

                  Opći je sud pogrešno smatrao da jedini utor prikazan u osporenom znaku ne može imati tehničku funkciju u smislu članka 7. stavka 1. točke (e) podtočke (ii) Uredbe br. 40/94 jer se na gaznom sloju gume pojavljuje u kombinaciji s drugim elementima. Kao prvo, članak 7. stavak 1. točka (e) podtočka (ii) Uredbe br. 40/94 zahtijeva ispitivanje tehničkog rezultata koji je ostvarila značajka proizvoda prikazana u dotičnom znaku, a ne tehničkog rezultata koji je ostvario čitavi proizvod. Kao drugo, za potrebe članka 7. stavka 1. točke (e) podtočke (ii) Uredbe br. 40/94 nije relevantno kombinira li se jedan utor koji je prikazan u osporenom znaku s drugim elementima gaznog sloja gume jer sam po sebi ostvaruje tehnički rezultat i doprinosi funkcioniranju gaznog sloja gume;

                  —

                  Opći je sud pogrešno pretpostavio da registracija jednog utora prikazanog u osporenom znaku ne može spriječiti Pirellijeve konkurente da izrađuju i stavljaju na tržište gume koje imaju iste ili slične utore. Iako se gazni sloj gume sastoji od kombinacije i interakcije različitih elemenata, barem dio javnosti bi mogao prepoznati različite vrste utora na gaznom sloju gume.

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 40/94 od 20. prosinca 1993. o žigu Zajednice (SL 1994., L 11, str. 1.)


title: predmet C-13/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. siječnja 2019. uputila Audiencia Provincial de Zaragoza (Španjolska) — Ibercaja Banco, S.A. protiv TJ i UK

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/13

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. siječnja 2019. uputila Audiencia Provincial de Zaragoza (Španjolska) — Ibercaja Banco, S.A. protiv TJ i UK
      (predmet C-13/19)
      (2019/C 148/13)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Audiencia Provincial de Zaragoza

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Ibercaja Banco, S.A.

         Tuženici: TJ i UK

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Može li se, s obzirom na članak 3. Direktive 93/13 (1), izmjena odredbe o najnižoj kamatnoj stopi u obliku u kojem je sklopljen sporazum, kako je navedeno u činjeničnom stanju, smatrati općim ugovornim uvjetom?

                  2.

                  Može li se, u istim okolnostima, odricanje od podnošenja sudskih tužbi protiv banke smatrati općim ugovornim uvjetom, odnosno ugovornim uvjetom koji je u svojstvu ponuditelja sastavio prodavatelj robe ili pružatelj usluga kao uvjet općenite naravi i u odnosu na čiji sadržaj nije pruženo nikakvo objašnjenje potrošaču koji je stranka ugovora?

                  3.

                  Jesu li u tim okolnostima, kada su posljedice navedenog općeg uvjeta iznimno važne za potrošača, ispunjeni zahtjevi jasnoće, transparentnosti, stvarnog razumijevanja financijskog tereta, pružanja informacija prije sklapanja ugovora i pojedinačnog pregovaranja, navedeni u člancima 3. i 4. Direktive 93/13?

                  4.

                  Treba li, radi utvrđivanja nepoštenosti ugovorne odredbe (članci 4. i 5. Direktive 93/13), obveza pružanja informacija prije sklapanja ugovora biti ista ili čak veća kada se sporazum odnosi na ublažavanje vjerojatno ništavog uvjeta (konkretne financijske posljedice ublažavanja, upućivanje na sudsku praksu uspostavljenu u tom pogledu i njezine konkretne učinke itd.)?

                  5.

                  Je li primjerak koji je potrošač vlastoručno napisao i kojim se potvrđuje ublažavanje potencijalno ništave odredbe dovoljan kako bi se ispunili zahtjevi pružanja informacija prije sklapanja ugovora i jasnoće iz članaka 4 i 5. Direktive 93/13, s ciljem ublažavanja vjerojatno ništave odredbe?

                  6.

                  Je li činjenica da je inicijativu ublažavanja ili nagodbe pokrenula bankarska institucija i da je zabranjeno iznijeti dokument iz poslovnice banke, osim ako ga je potrošač potpisao, posebno važna prilikom ocjene moguće nepoštenosti odredbe o ublažavanju (članci 4. i 5. Direktive 93/13)?

                  7.

                  Može li se ublažiti odredba koja je vjerojatno ništava zbog nepoštenosti (načelo neobvezatnosti)?

                  8.

                  Može li se potrošač odreći od podnošenja sudskih tužbi protiv odredbe koja je vjerojatno ništava u odnosu na njega zbog nepoštenosti (članak 3. Direktive 93/13 u vezi s točkom 1. podtočkom (q) njezinog Priloga i načelo neobvezatnosti iz članka 6. Direktive)?

                  9.

                  U slučaju potvrdnog odgovora, treba li obveza pružanja informacija prije sklapanja ugovora biti ista ili veća od one koja se zahtijevala u trenutku prvotnog sporazuma?

                  10.

                  Onemogućava li obveza pružanja informacija prije sklapanja ugovora (članci 4. i 5. Direktive 93/13) to da se odredba o odricanju od podnošenja sudskih tužbi smatra sekundarnom i dodatnom (članci 3., 4. i 5. Direktive 93/13?

                  11.

                  Jesu li valjanost ublažavanja vjerojatno ništavih odredbi i odricanje od podnošenja sudskih tužbi kojima se traži njihovo proglašenje ništavima i bez učinka, protivni odvraćajućem učinku Direktive 93/13 u odnosu na poduzetnika ponuditelja (članak 7. Direktive 93/13 i presuda od 21. prosinca 2016., Gutiérrez Naranjo i dr. (2))?

                  12.

                  Može li ugovorna odredba koja je vjerojatno ništava zbog nepoštenosti na temelju članaka 3. i 4. Direktive 93/13 obvezati potrošača na kojeg utječe ako financijska institucija nakon sklapanja ugovora u kojem je ta odredba sadržana postigne sporazum s klijentom prema kojem prodavatelj robe ili pružatelj usluga neće primjenjivati nepoštenu odredbu pod uvjetom da zauzvrat od potrošača primi neku drugu činidbu? Drugim riječima, sporazum sklopljen s potrošačem kojim se ništava odredba zamjenjuje drugom, za njega povoljnijom odredbom, daje učinak navedenoj ništavoj odredbi. Može li sporazum takve vrste biti protivan članku 6. stavku 1. Direktive 93/13?

                  13.

                  Je li postupanje financijske institucije, poput onog opisanog u činjeničnom stanju, obuhvaćeno zabranom nepoštenog postupanja i nepoštene poslovne prakse u odnosu na potrošače, koja je predviđena u uvodnoj izjavi 14. i člancima 6. i 7. Direktive 2005/29 (3)?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15, svezak 12., str. 24.)

         (2)  Presuda od 21. prosinca 2016., Gutiérrez Naranjo i dr. (C-154/15, C-307/15 i C-308/15, EU:C:2016:980)

         (3)  Direktiva 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ, direktiva 97/7/EZ, 98/27/EZ i 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (Direktiva o nepoštenoj poslovnoj praksi) (SL 2005., L 149, str. 22.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 101.)


title: predmet C-151/19 P: Žalba koju je 21. veljače 2019. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 12. prosinca 2018. u predmetu T-684/14, Krka protiv Komisije

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/29

      Žalba koju je 21. veljače 2019. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 12. prosinca 2018. u predmetu T-684/14, Krka protiv Komisije
      (predmet C-151/19 P)
      (2019/C 148/27)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: B. Mongin, F. Castilla Contreras, C. Vollrath, agenti, D. Bailey, Barrister)

         Druga stranka u postupku: Krka Tovarna Zdravil d.d.

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine točke 1. do 4. izreke presude Općeg suda Europske unije u predmetu T-684/14;

                  —

                  vrati predmet Općem sudu Europske unije na ponovni postupak, u skladu s člankom 61. Statuta;

                  —

                  naloži društvu Krka plaćanje Komisijih troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvi žalbeni razlog temelji se na tome da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je smatrao da društvo Krka nije vršilo konkurentski pritisak na društvo Servier u trenutku sklapanja predmetnih sporazuma.
      Drugi žalbeni razlog temelji se na tome da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava time što je ocijenio da su sadržaj i ciljevi ugovora o licenciji poticaj za društvo Krka da prihvati ograničenja iz nagodbe.
      Treći žalbeni razlog temelji se na pogreškama koje se tiču prava prilikom primjene koncepta ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj u smislu članka 101. stavka 1. UFEU-a.
      Četvrti žalbeni razlog temelji se na pogreškama koje se tiču prava prilikom analize namjera stranaka u svrhu primjene članka 101. UFEU-a koju je proveo Opći sud.
      Peti žalbeni razlog temelji se na tome da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je uzeo u obzir pozitivne učinke licencije na tržištima koja nisu u dosegu povrede članka 101. stavka 1. UFEU-a koja je utvrđena Odlukom.
      Šesti žalbeni razlog temelji se na tome da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom ocjene predmeta sporazuma o ustupanju.
      Sedmi žalbeni razlog temelji se na tome da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene koncepta ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na posljedicu u smislu članka 101. stavka 1. UFEU-a.


title: predmet C- 164/19 P: Žalba koju je 22. veljače 2019. podnio Niche Generics Ltd protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 12. prosinca 2018. u predmetu T-701/14, Niche Generics protiv Komisije

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/31

      Žalba koju je 22. veljače 2019. podnio Niche Generics Ltd protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 12. prosinca 2018. u predmetu T-701/14, Niche Generics protiv Komisije
      (predmet C- 164/19 P)
      (2019/C 148/29)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Niche Generics Ltd (zastupnici: F. Carlin, Barrister, M. Healy, Solicitor, B. Hoorelbeke, advocaat, S. Mobley, Solicitor, H. Sheraton, Solicitor, A. Robertson QC)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  u cijelosti ukine pobijanu presudu;

                  —

                  u cijelosti poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem se odnosi na društvo Niche; i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje vlastitih troškova i troškova društva Niche u vezi s ovim postupkom i postupkom pred Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Niche ističe da je Opći sud počinio sljedeće pogreške koje se tiču prava:

                  —

                  Kao prvo, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što nije primijenio test objektivne nužnosti iz presude BAT.

                  —

                  Kao drugo, u slučaju da nagodbe ulaze u područje primjene članka 101. UFEU-a, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je nagodbu društva Niche pogrešno kvalificirao kao povredu „s obzirom na cilj”.

                  —

                  Kao treće, Opći sud povrijedio je obvezu obrazlaganja predviđenu člankom 36. Statuta Suda Europske unije time što je odbio tumačenje društva Niche u pogledu nagodbe, a da pritom nije odgovorio na njegove pravne argumente.

                  —

                  Kao četvrto, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je zaključio da je društvo Niche potencijalni konkurent društvu Servier.

                  —

                  Kao peto, Opći sud povrijedio je temeljno načelo jednakog postupanja time što je prema društvu Niche postupao različito nego prema drugim proizvođačima generičkih lijekova koji su se nalazili u sličnim situacijama i time što je nagodbu društva Niche pogrešno kvalificirao kao povredu „s obzirom na cilj” iz članka 101. stavka 1. UFEU-a.

                  —

                  Kao šesto, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što nije priznao da nagodba ispunjava kriterije za izuzeće iz članka 101. stavka 3. UFEU-a.

                  —

                  Kao sedmo, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je pogrešno primijenio pravne kriterije za utvrđivanje povrede prava obrane društva Niche i/ili načela dobre uprave.

                  —

                  Kao osmo, Opći sud povrijedio je opće načelo prava Unije o proporcionalnosti time što je potvrdio iznos novčane kazne koji nije bio proporcionalan u odnosu na financijska sredstva društva Niche.


title: predmet C- 166/19 P: Žalba koju je 22. veljače 2019. podnio Unichem Laboratories Ltd protiv presude Općeg suda (deveto vijeće.) od 12. prosinca 2018. u predmetu T-705/14, Unichem Laboratories protiv Komisije

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/33

      Žalba koju je 22. veljače 2019. podnio Unichem Laboratories Ltd protiv presude Općeg suda (deveto vijeće.) od 12. prosinca 2018. u predmetu T-705/14, Unichem Laboratories protiv Komisije
      (predmet C- 166/19 P)
      (2019/C 148/31)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Unichem Laboratories Ltd (zastupnici: F. Carlin, Barrister, M. Healy, Solicitor, B. Hoorelbeke, advocaat, S. Mobley, Solicitor, H. Sheraton, Solicitor, A. Robertson QC)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  u cijelosti ukine pobijanu presudu;

                  —

                  u cijelosti poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem se odnosi na društvo Unichem; i

                  —

                  naloži Komisiji da snosi vlastite troškove i troškove društva Unichem u vezi s ovim postupkom i postupkom pred Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Unichem tvrdi da je Opći sud počinio sljedeće pogreške koje se tiču prava:

                  —

                  Kao prvo, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je zaključio da je Komisija nadležna za donošenje odluke na temelju članka 101. stavka 1. UFEU-a u pogledu društva Unichem jer je:
                  Opći sud pogrešno primijenio pravne kriterije za utvrđivanje postojanja jedinstvenog gospodarskog subjekta; i jer je
                  Opći sud pogrešno smatrao da je društvo Unichem izravno odgovorno kao supotpisnik nagodbe.

                  —

                  Kao drugo, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što nije primijenio test objektivne nužnosti iz presude BAT.

                  —

                  Kao treće, u slučaju da nagodbe ulaze u područje primjene članka 101. UFEU-a, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je nagodbu društva Niche pogrešno kvalificirao kao povredu „s obzirom na cilj”.

                  —

                  Kao četvrto, Opći sud povrijedio je obvezu obrazlaganja predviđenu člankom 36. Statuta Suda Europske unije time što je odbacio tumačenje društva Niche u pogledu nagodbe, a da pritom nije odgovorio na njegove pravne argumente.

                  —

                  Kao peto, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je zaključio da je društvo Niche potencijalni konkurent društvu Servier.

                  —

                  Kao šesto, Opći sud povrijedio je temeljno načelo jednakog postupanja time što je prema društvu Niche postupao drukčije nego prema drugim proizvođačima generičkih lijekova koji su se nalazili u sličnim situacijama i time što je nagodbu društva Niche pogrešno kvalificirao kao povredu „s obzirom na cilj” iz članka 101. stavka 1. UFEU-a.

                  —

                  Kao sedmo, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što nije priznao da nagodba ispunjava kriterije za izuzeće iz članka 101. stavka 3. UFEU-a.

                  —

                  Kao osmo, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je pogrešno primijenio pravne kriterije za utvrđivanje povrede prava obrane društva Niche i/ili načela dobre uprave.


title: predmet C-173/19 P: Žalba koju je 25. veljače 2019. podnio Scandlines Danmark ApS i Scandlines Deutschland GmbH protiv rješenja Općeg suda (šesto vijeće) od 13. prosinca 2018. u predmetu T-890/16: Scandlines Danmark i Scandlines Deutschland protiv Komisije

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/34

      Žalba koju je 25. veljače 2019. podnio Scandlines Danmark ApS i Scandlines Deutschland GmbH protiv rješenja Općeg suda (šesto vijeće) od 13. prosinca 2018. u predmetu T-890/16: Scandlines Danmark i Scandlines Deutschland protiv Komisije
      (predmet C-173/19 P)
      (2019/C 148/32)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Scandlines Danmark ApS i Scandlines Deutschland GmbH (zastupnik: L. Sandberg-Mørch, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Kraljevina Danska

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

                  —

                  ukine rješenje Općeg suda od 13. prosinca 2018. u predmetu T-890/16 u dijelu u kojem je u suprotnosti s presudom Općeg suda u predmetu T-630/15 u pogledu naravi odluke Komisije kao potvrdne mjere u vezi s dodatnim građevinskim mjerama.

                  —

                  naloži suprotnoj strani da snosi vlastite troškove i troškove žalitelja.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog svojoj žalbi, žalitelji navode dva žalbena razloga:

                  —

                  Prvi žalbeni razlog: Opći sud pogrešno je primijenio pravo donijevši osporavano rješenje na temelju stajališta koje je potpuno suprotno od onog usvojenog u njegovoj presudi u predmetu T-630/15.

                  —

                  Drugi žalbeni razlog: Opći sud pogrešno je primijenio pravo donijevši osporavano rješenje s obrazloženjem koje sadržava unutarnja proturječja.


title: predmet C- 174/19 P: Žalba koju je 25. veljače 2019. podnio Scandlines Danmark ApS i Scandlines Deutschland GmbH protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 13. prosinca 2018. u predmetu T-630/15: Scandlines Danmark i Scandlines Deutschland protiv Komisije

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/35

      Žalba koju je 25. veljače 2019. podnio Scandlines Danmark ApS i Scandlines Deutschland GmbH protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 13. prosinca 2018. u predmetu T-630/15: Scandlines Danmark i Scandlines Deutschland protiv Komisije
      (predmet C- 174/19 P)
      (2019/C 148/33)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Scandlines Danmark ApS, Scandlines Deutschland GmbH (zastupnik: L. Sandberg-Mørch, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Kraljevina Danska, Föreningen Svensk Sjöfart, Naturschutzbund Deutschland (NABU) eV

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

                  —

                  ukine presudu od 13. prosinca 2018. Općeg suda u predmetu T-630/15 u dijelu u kojem je odbio žaliteljeve argumente da mjere dodijeljene društvu A/S Femern Landanlæg predstavljaju potporu; da troškovi društva Hinterland Connections nisu prihvatljivi troškovi za spojivost potpore dodijeljene društvu Femern A/S; da mjere dodijeljene društvu Femern A/S do nemaju poticajni učinak; da je analiza suprotnih činjenica nezakonita; da mjere dodijeljeje društvu Femern A/S ne stvaraju nepotrebno narušavanje tržišnog natjecanja; i da su novi žaliteljevi argumenti nedopušteni.

                  —

                  Naloži suprotnoj strani snošenje vlastitih troškova i troškova žalitelja.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelji ističu sedam žalbenih razloga protiv pobijane presude:

                  —

                  Prvi, povredom članka 107. stavka 1. i članka 108. stavka 2. UFEU-a Opći sud je pogrešno zaključio da Komisija nije pogrešno primijenila pravo i nije imala značajne poteškoće kod utvrđivanja da državna jamstva i državni zajmovi odobreni društvu A/S Femern Landanlæg za financiranje Danish rail Hinterland Connections nisu mogli narušiti tržišno natjecanje jer predmetno tržište nije otvoreno za tržišno natjecanje.
                  Žalitelji tvrde da se navedeni pogrešan zaključak Općeg suda temelji na četiri pogreške koje se tiču prava, koje odgovaraju četirima podzahtjevima:

                              a)

                              Opći sud pogrešno je primijenio pravo zaključivši da državna jamstva i državni zajmovi dani društvu A/S Femern Landanlæg nisu mogli narušiti tržišno natjecanje iako Fixed Link (kojim upravlja Femern A/S) i Danish rail Hinterland Connections (kojim upravlja Femern Landanlæg) zajedno čine cjelovit projekt i utvrđeno je da državna jamstva i državni zajmovi dani društvu Femern A/S narušavaju tržišno natjecanje.

                              b)

                              Opći sud pogrešno je primijenio pravo zaključivši da tržište za upravljanje željezničkom infrastrukturom u Danskoj nije de lege otvoreno za tržišno natjecanje.

                              c)

                              Opći sud pogrešno je primijenio pravo zaključivši da tržište za upravljanje željezničkom infrastrukturom u Danskoj nije de facto otvoreno za tržišno natjecanje.

                              d)

                              Tržišta za izgradnju i održavanje željezničke infrastrukture, koja su otvorena za tržišno natjecanje, odvojena su od tržišta za upravljanje i provedbu, u užem smislu, željezničke infrastrukture

                  —

                  Drugo, povredom članka 107. stavka 1. i članka 108. stavka 2. UFEU-a Opći sud je pogrešno zaključio da Komisija nije pogrešno primijenila pravo i nije imala značajne poteškoće kod utvrđivanja da državna jamstva i državni zajmovi odobreni društvu A/S Femern Landanlæg za financiranje Danish rail Hinterland Connections nisu mogli utjecati na trgovinu među državama članicama.

                  —

                  Treće, povredom članka 107. stavka 3. točke (b) i članka 108. stavka 2. UFEU-a Opći sud je pogrešno zaključio da trošak Hinterland Connections može biti uključen u izračun maksimalnog dopuštenog intenziteta potpore za Fixed Link (u kontekstu analize spojivosti) iako, prema mišljenju Općeg suda, financiranje odobreno Hinterland Connections nije državna potpora.

                  —

                  Četvrto, povredom članka 107. stavka 3. točke (b) i članka 108. stavka 2. UFEU-a Opći sud je pogrešno zaključio da Komisija nije pogrešno primijenila pravo i nije imala značajne poteškoće kod odlučivanja da je državna potpora društvu Femern A/S imala poticajni učinak;

                  —

                  Peto, povredom članka 107. stavka 3. točke (b) i članka 108. stavka 2. UFEU-a Opći sud je pogrešno zaključio da Komisija nije pogrešno primijenila pravo i nije imala značajne poteškoće kod utvrđivanja da su danska tijela podnijela prikladan scenarij suprotnih činjenica kod svoje ocjene nužnosti potpore.

                  —

                  Šesto, Opći sud pogrešno je primijenio pravo smatrajući da je potpora dodijeljena društvu Femern A/S ne stvara nepotrebno narušavanje tržišnog natjecanja.

                  —

                  Sedmo, Opći sud pogrešno je primijenio pravo odbivši žaliteljevo podnošenje novih zahtjeva u vezi s dodatnim mjerama za izgradnju na temelju toga da nisu bile odobrene odlukom Komisije od 23. srpnja 2015.


title: predmet T-716/14: Presuda Općeg suda od 7. ožujka 2019. — Tweedale protiv EFSA-e (Pristup dokumentima — Uredba (EZ) br. 1049/2001 — Dokumenti koji se odnose na studije toksičnosti u okviru produljenja odobrenja aktivne tvari glifosata — Djelomično odbijanje pristupa — Izuzeće u vezi sa zaštitom komercijalnih interesa — Prevladavajući javni interes — Uredba (EZ) br. 1367/2006 — Pojam „informacije koje se odnose na emisije u okoliš”)

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/40

      Presuda Općeg suda od 7. ožujka 2019. — Tweedale protiv EFSA-e
      (predmet T-716/14) (1)

      (Pristup dokumentima - Uredba (EZ) br. 1049/2001 - Dokumenti koji se odnose na studije toksičnosti u okviru produljenja odobrenja aktivne tvari glifosata - Djelomično odbijanje pristupa - Izuzeće u vezi sa zaštitom komercijalnih interesa - Prevladavajući javni interes - Uredba (EZ) br. 1367/2006 - Pojam „informacije koje se odnose na emisije u okoliš”)
      (2019/C 148/36)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Anthony C. Tweedale (Bruxelles, Belgija) (zastupnik: B. Kloostra, odvjetnik)

         Tuženik: Europska agencija za sigurnost hrane (zastupnici: D. Detken, J. Tarazona, C. Pintado i B. Vagenende, agenti, uz asistenciju R. van der Hout i A. Köhler, a zatim R. van der Hout i C. Wagner, odvjetnika)

         Intervenijent u potporu tužitelju: Kraljevina Švedska (zastupnici: A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, N. Otte Widgren, E. Karlsson i L. Swedenborg, a zatim A. Falk, C. Meyer-Seitz, H. Shev, L. Swedenborg i F. Bergius, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a, kojim se traži djelomično poništenje odluke EFSA-e od 16. listopada 2017. kojom se poništava i zamjenjuje odluka od 30. srpnja 2014. i odobrava djelomični pristup dvjema studijama toksičnosti za aktivnu tvar glifosat, utvrđenima u okviru postupka za produljenje odobrenja za tu aktivnu tvar u skladu s Uredbom (EZ) br. 1107/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja i stavljanju izvan snage direktiva Vijeća 79/117/EEZ i 91/414/EEZ (SL 2009., L 309, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 61., str. 52.).

         Izreka

                  1.

                     Poništava se Odluka Europske agencije za sigurnost hrane (EFSA) od 16. listopada 2017. kojom se poništava i zamjenjuje odluka od 30. srpnja 2014. i odobrava djelomični pristup dvjema studijama toksičnosti za aktivnu tvar glifosat, utvrđenima u okviru postupka za produljenje odobrenja za tu aktivnu tvar u dijelu u kojem je EFSA odbila otkriti cjelokupne studije, uz iznimku imena i potpisa u njima navedenih osoba.

                  2.

                     EFSA će snositi vlastite troškove i troškove Anthonyja Tweedalea.

                  3.

                     Kraljevina Švedska će snositi vlastite troškove.

         (1)  SL C 448, 15. 12. 2014.


title: predmet T-139/15: Presuda Općeg suda od 12. ožujka 2019. — Mađarska protiv Komisije („EFSJP — Komponenta za jamstva — EFJP — Šećer — Privremeni sustav za restrukturiranje industrije šećera u Zajednici — Uredba (EZ) br. 320/2006 — Uredba (EZ) br. 968/2006 — Izdaci isključeni iz financiranja — Izdaci nastali za Mađarsku — Uvjeti za dodjelu pomoći za potpuno i pomoći za djelomično rastavljanje — Pojam ‚proizvodna postrojenja’ — Ocjena uporabe silosa na datum podnošenja zahtjeva za dodjelu pomoći — Pojam ‚potpuno rastavljanje’ — Prilog 2. dokumentu VI/5330/97 — Poteškoće u tumačenju Unijinih propisa — Lojalna suradnja”)

text:
               29.4.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/42

      Presuda Općeg suda od 12. ožujka 2019. — Mađarska protiv Komisije
      (predmet T-139/15) (1)

      („EFSJP - Komponenta za jamstva - EFJP - Šećer - Privremeni sustav za restrukturiranje industrije šećera u Zajednici - Uredba (EZ) br. 320/2006 - Uredba (EZ) br. 968/2006 - Izdaci isključeni iz financiranja - Izdaci nastali za Mađarsku - Uvjeti za dodjelu pomoći za potpuno i pomoći za djelomično rastavljanje - Pojam ‚proizvodna postrojenja’ - Ocjena uporabe silosa na datum podnošenja zahtjeva za dodjelu pomoći - Pojam ‚potpuno rastavljanje’ - Prilog 2. dokumentu VI/5330/97 - Poteškoće u tumačenju Unijinih propisa - Lojalna suradnja”)
      (2019/C 148/38)
      Jezik postupka: mađarski

         Stranke

         Tužitelj: Mađarska (zastupnici: M. Fehér, G. Koós, A. Pálfy, a zatim M. Fehér, G. Koós, Zs. Biró-Tóth i E. Tóth, agenti)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: P. Ondrůšek i B. Béres, agenti)

         Intervenijent u potporu tužitelju: Francuska Republika (zastupnik: D. Colas, agent), Talijanska Republika (zastupnici: G. Palmieri, agent i C. Colelli, avvocato dello Stato)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži djelomično poništenje Provedbene odluke Komisije (EU) 2015/103 od 16. siječnja 2015. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL 2015., L 16, str. 33.), u dijelu u kojem se njome isključuje iznos od 11 709 400 eura EFJP-ova financiranja pomoći za restrukturiranje u sektoru industrije šećera koje je dodijelila Mađarska.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Mađarska će snositi vlastite troškove i polovicu troškova Europske komisije.

                  3.

                     Komisija će snositi polovicu svojih troškova.

                  4.

                     Francuska Republika i Talijanska Republika će snositi vlastite troškove.

         (1)  SL C 190, 8. 6. 2015.


title: predmet T-197/19: Tužba podnesena 4. travnja 2019. — Wiegand-Glashüttenwerke protiv Komisije

text:
               17.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 206/51

      Tužba podnesena 4. travnja 2019. — Wiegand-Glashüttenwerke protiv Komisije
      (predmet T-197/19)
      (2019/C 206/54)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Wiegand-Glashüttenwerke GmbH (Steinbach am Wald, Njemačka) (zastupnici: F. Wagner i N. Voß, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018) 3166 (SL 2019., L 14, str. 1.) za 2012. i 2013.,

                  —

                  podredno, u odnosu na tužitelja poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018) 3166 za 2012. i 2013.,

                  —

                  podredno prethodno navedenom, poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018) 3166, u dijelu u kojem se njome za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 000 sati uporabe godišnje određuje povrat od više od 20 %, za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 500 sati uporabe godišnje povrat od više od 15 % i za potrošače baznog opterećenja s najmanje 8 000 sati uporabe godišnje povrat od više od 10 % objavljene naknade za mrežu,

                  —

                  dodatno podredno, u odnosu na tužitelja poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018) 3166 u dijelu u kojem se njome za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 000 sati uporabe godišnje (lokacije Großbreitenbach i Schleusingen) određuje povrat od više od 20 % i za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 500 sati uporabe godišnje (lokacija Steinbach am Wald) povrat od više od 15 % objavljene naknade za mrežu,

                  —

                  krajnje podredno, u odnosu na tužitelja poništi Odluku SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. priopćenu pod brojem dokumenta C(2018) 3166, u dijelu u kojem se njome za lokaciju Steinbach am Wald određuje povrat od više od 20 % objavljene naknade za mrežu te

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka, uključujući odvjetničke i putne troškove.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba se temelji na sljedećim tužbenim razlozima.

                  1.

                  Pogrešna pretpostavka o postojanju državne potpore u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a
                  U okviru prvog tužbenog razloga prigovara se da je tuženik prilikom svojeg ispitivanja spornog oslobođenja od naknade za mrežu počinio pogrešku koja se tiče prava kada je zaključio da postoji uporaba državnih sredstava.
                  Usto, prilikom ispitivanja zahtjeva „selektivnosti” referentni sustav bio je pogrešno i nepotpuno određen.
                  Nadalje se ističe da je tuženik zbog nepotpunog određivanja referentnog sustava povrijedio svoju obvezu obrazlaganja u skladu s člankom 296. stavkom 2. UFEU-a.

                  2.

                  Povreda načela jednakog postupanja
                  U okviru drugog tužbenog razloga ističe se da su odlukom tuženika određene samo obveze naknadnog plaćanja za potrošače baznog opterećenja, koji su u 2012. i 2013. bili u potpunosti oslobođeni od naknada za mrežu. Slijedom toga se s tim potrošačima baznog opterećenja postupalo nejednako i neopravdano su stavljeni u nepovoljniji položaj u odnosu na potrošače baznog opterećenja koji su za isto razdoblje iskoristili pravo na paušalna smanjenja naknade za mrežu i za koje nije bila određena obveza naknadnog plaćanja.
                  Osim toga, ovdje se prigovara da je tuženik u pogledu nejednakog postupanja povrijedio svoju obvezu obrazlaganja u skladu s člankom 263. stavkom 2. UFEU-a i člankom 41. stavkom 2. točkom (c) Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Nejednakim postupanjem povređuje se i zabrana diskriminacije u skladu s člankom 32. stavkom 1. Direktive 2009/72/EZ (1).

                  3.

                  Povreda načela zaštite legitimnih očekivanja
                  U okviru trećeg tužbenog razloga ističe se da je tužitelj na temelju pojedinačnih okolnosti mogao očekivati da će smjeti zadržati posebne naknade za mrežu koje su mu odobrene.

         (1)  Direktiva 2009/72/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ (SL L 211 od 14. 8. 2009., str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 4., str. 29.)


title: predmet C-115/19 P: Žalba koju je 14. veljače 2019. podnio China Construction Bank Corp. protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 6. prosinca 2018. u predmetu T-665/17, China Construction Bank protiv EUIPO-a

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/2

      Žalba koju je 14. veljače 2019. podnio China Construction Bank Corp. protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 6. prosinca 2018. u predmetu T-665/17, China Construction Bank protiv EUIPO-a
      (predmet C-115/19 P)
      (2019/C 213/03)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: China Construction Bank Corp. (zastupnici: A. Carboni, J. Gibbs, Solicitors)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo, Groupement des cartes bancaires

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda od 6. prosinca 2018. u predmetu T-665/17;

                  —

                  donese konačnu odluku u pogledu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 (1) ili da podredno vrati predmet Općem sudu, i

                  —

                  naloži EUIPO-u i svim intervenijentima u ovom žalbenom postupku snošenje vlastitih troškova i troškova žalitelja nastalih u ovom postupku i u postupku pred Općim sudom u predmetu T-665/17.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj iznosi tri žalbena razloga protiv pobijane presude, u kojima se navodi da je Opći sud:

                  1.

                  povrijedio članak 8. stavak 1. točku (b) Uredbe (EU) 2017/1001; i

                  2.

                  nije obrazložio svoj zaključak u skladu s kojim je raniji žig na koji se poziva intervenijent (u daljnjem tekstu: raniji žig) imao povećan razlikovni karakter u pogledu „financijskih, monetarnih i bankovnih poslova”, i/ili

                  3.

                  iskrivio činjenice prilikom ocjene ranijeg i spornog žiga, kao i prilikom donošenja navedenog zaključka o povećanom razlikovnom karakteru.

            Žaliteljev žalbeni razlog koji se temelji na povredi članka 8. stavka 1. točke (b) može se dalje podijeliti na sljedeće pogreške koje je Opći sud počinio u svojoj ocjeni predmeta:

                  1.

                  Opći sud uzeo je u obzir ugled ranijeg žiga u prvoj fazi ocjene sličnosti žigova, kao i prilikom opće ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu te je time primijenio pogrešan pristup koji je doveo do nedopustivog „dvostrukog uračunavanja”;

                  2.

                  Opći sud pogrešno je smatrao da su raniji i sporni žig u bitnome verbalni žigovi, ne uzimajući dovoljno u obzir njihovu figurativnu prirodu, što je negativno utjecalo na ocjenu vizualnih i auditivnih sličnosti predmetnih žigova, kao i na važnost koju treba dati svakoj od tih sličnosti;

                  3.

                  Opći sud počinio je nekoliko pogrešaka prilikom određivanja usluga iz razreda 36. u odnosu na koje je smatrao da raniji žig uživa ugled i stoga razlikovni karakter, i

                  4.

                  iz prethodno navedenih pogrešaka i iz činjenice da Opći sud nije uzeo u obzir druge bitne čimbenike, proizlazi da on nije na primjeren način proveo opću ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu između ranijeg i spornog žiga.

         (1)  Uredba (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (SL 2017., L 154, str. 1.)


title: predmet C-116/19 P: Žalba koju je 14. veljače 2019. podnio Gregor Schneider protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 4prosinca 2018. u predmetu T-560/16, Gregor Schneider protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/4

      Žalba koju je 14. veljače 2019. podnio Gregor Schneider protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 4 prosinca 2018. u predmetu T-560/16, Gregor Schneider protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (predmet C-116/19 P)
      (2019/C 213/04)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Gregor Schneider (zastupnik: H. Tettenborn, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  1.

                  u cijelosti ukine presudu Općeg suda Europske unije (četvrto vijeće) od 4. prosinca 2018. u predmetu T-560/16;

                  2.

                  odluči u skladu sa zahtjevom koji je tužitelj postavio u tom postupku, to jest
                  poništi odluku EUIPO-a (tada: OHIM) od 2. listopada 2014., prema kojoj se tužitelj iz odjela Međunarodna suradnja i pravni poslovi premješta u odjel Operativne djelatnosti;
                  podredno: nakon ukidanja gore navedene presude predmet vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje;

                  3.

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova cijelog postupka, odnosno postupka pred Općim sudom Europske unije i žalbenog postupka pred Sudom Europske unije.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalba se temelji na devet žalbenih razloga.
      Kao prvo, Opći sud u pobijanoj presudi pogrešno je protumačio „pravilo o podudarnosti” između žalbe u smislu članka 91. stavka 2. Pravilnika o osoblju i kasnije podnesene tužbe jer je kao nedopušten odbio tužbeni razlog koji se pozivao na pravilo o podudarnosti, a koji tužitelj u trenutku podnošenja žalbe uopće nije mogao isticati zbog još neizvršene dodjele zadataka.
      Kao drugo, Opći sud je pogrešno tumačio kriterije za ocjenu postojanja zlouporabe ovlasti time što je postavio opće pravno pravilo da ne može biti riječ o zlouporabi ovlasti u slučaju kada neka provedbena mjera nije utvrđena nespojivom s interesom službe. To opće pravno pravilo ne može biti pravilno jer se njime načelno isključuju sve situacije slučajeva zlouporabe ovlasti u kojima uprava ističe uvjerljiv interes službe, a da pritom ne nastoji zaista ostvariti taj interes. Upravo ti slučajevi inteligentno složene zlouporabe ovlasti ne smiju se izuzeti od pravnog nadzora tako formuliranim općim pravnim pravilom.
      Kao treće, Opći sud je pogrešno tumačio zahtjeve za saslušanje, koji jamče tužiteljevo pravo na saslušanje, koje je utvrđeno i u članku 41. stavku 1. u vezi s člankom 41. stavkom 2. točkom (a) Povelje Europske unije o temeljnim pravima, time što saslušanje smatra nužnim samo u slučajevima kada bi namjeravana pojedinačna mjera sa stajališta tijela na dotičnu osobu mogla nepovoljno utjecati. Međutim, saslušanje i priznavanje prava na saslušanje trebaju služiti upravo svrsi otkrivanja aspekata i učinaka namjeravanih odluka koje sâmo tijelo još nije uzelo u obzir.
      Kao četvrto, Opći sud je u nekoliko navrata povrijedio tužiteljevo pravo na saslušanje time što je, među ostalim, ignorirao novi argument istaknut na raspravi u skladu s člankom 85. stavkom 3. Poslovnika Općeg suda te nije razmotrio odgovarajući prijedlog svjedoka niti donio odluku u skladu s člankom 85. stavkom 4. tog poslovnika. Opći sud povrijedio je tužiteljevo pravo na saslušanje i zbog toga što nije saslušao svjedoke koji su bili navedeni već u tužbi, a istodobno tužitelju predbacuje nedostatne dokaze.
      Kao peto, Opći sud time usto povređuje osnovna načela kojima se jamči pošteno suđenje i vladavina prava u smislu članka 47. Povelje o temeljnim pravima i izaziva sumnje o djelotvornosti pravne zaštite.
      Kao šesto, Opći sud je u nekoliko navrata iskrivio činjenice koje su mu dostavljene.
      Kao sedmo, ističe se manjkavo razjašnjenje činjeničnog stanja, kao osmo, nepostojanje obrazloženja, a kao deveto povreda pravila logičkog zaključivanja.


title: predmet C-299/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. travnja 2019. uputio Tribunale ordinario di Torino (Italija) — Techbau SpA protiv Azienda Sanitaria Locale AL

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. travnja 2019. uputio Tribunale ordinario di Torino (Italija) — Techbau SpA protiv Azienda Sanitaria Locale AL
      (predmet C-299/19)
      (2019/C 213/15)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale ordinario di Torino

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Techbau SpA

         Tuženik: Azienda Sanitaria Locale AL

         Prethodno pitanje

      Protivi li se članku 2. stavku 1. Direktive 2000/35/EZ (1) nacionalni propis kao što je članak 2. stavak 1. točka (a) Zakonodavne uredbe br. 231 od 9. listopada 2002., koji isključuje iz pojma „poslovna transakcija” — shvaćenog kao ugovori koji „isključivo ili pretežno uključuju isporuku robe ili pružanje usluga u zamjenu za plaćanje cijene” — pa time i iz svojeg područja primjene, ugovor o nabavi djela, neovisno o tome je li javni ili privatni, i posebno javnu nabavu radova u smislu Direktive 93/37/EEZ (2)?

         (1)  Direktiva 2000/35/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. lipnja 2000. o borbi protiv kašnjenja u plaćanju u poslovnim transakcijama (SL 2000., L 200, str. 35.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 3., str. 3.)

         (2)  Direktiva Vijeća 93/37/EEZ od 14. lipnja 1993. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima (SL 1993., L 199, str. 54.)


title: predmet C-305/19: Tužba podnesena 12. travnja 2019. — Europska komisija protiv Češke Republike

text:
               24.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/17

      Tužba podnesena 12. travnja 2019. — Europska komisija protiv Češke Republike
      (predmet C-305/19)
      (2019/C 213/16)
      Jezik postupka: češki

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: P. Ondrůšek, K. Talabér-Ritz, agenti)

         Tuženik: Češka Republika

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda traži da:

                  —

                  utvrdi da je Češka Republika, time što nije osigurala da u zgradama čija je ukupna korisna površina veća od 500 m2, za koje je u skladu s člankom 12. stavkom 1. Direktive 2010/31/EU (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 19. svibnja 2010. o energetskoj učinkovitosti zgrada, izdan energetski certifikat, te u kojima se često zadržava građanstvo, bude javno izložen energetski certifikat, povrijedila svoje obveze iz članka 13. stavka 2. te direktive;

                  —

                  naloži Češkoj Republici snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

                  1.

                  Članak 13. stavak 2. Direktive 2010/31/EU predviđa obvezu izlaganja energetskog certifikata, koji je izdan u skladu s člankom 12. stavkom 1. te direktive, u zgradama u kojima više od 500 m2 korisne površine zauzima prostor u kojemu se često zadržava građanstvo.

                  2.

                  Međutim, češki zakon (§ 7a zákon č. 406/2000 Sb., o hospodaření energií, ve znění pozdějších předpisů (članak 7a Zakona br. 406/2000 o upravljanju energijom, kako je izmijenjen)) predviđa obvezu izlaganja energetskog certifikata ili potvrde o energetskoj učinkovitosti za te zgrade samo ako ih koriste javne vlasti. Češki zakon stoga ne predviđa obvezu izlaganja energetskog certifikata ili potvrde o energetskoj učinkovitosti kada se u tim zgradama zadržava građanstvo, ali ih koriste tijela koja nisu tijela javne vlasti. Potrebno zakonodavstvo još je uvijek tek u pripremnom stadiju.

                  3.

                  Češka Republika stoga nije osigurala obvezu izlaganja energetskog certifikata u zgradama čija je korisna površina veća od 500m2, za koje je izdan energetski certifikat na temelju članka 12. stavka 1. te direktive te u kojima se često zadržava građanstvo, čime je povrijedila svoje obveze iz članka 13. stavka 2. te direktive.

         (1)  SL 2010. L 153, str. 13. (posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 3., str. 124.)


title: predmet C-704/17: Rješenje predsjednika Suda od 8. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud — Republlika Češka) — D. H. protiv Ministerstvo vnitra

text:
               1.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 220/28

      Rješenje predsjednika Suda od 8. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud — Republlika Češka) — D. H. protiv Ministerstvo vnitra
      (predmet C-704/17) (1)

      (2019/C 220/34)
      Jezik postupka: češki
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 83, 5. 3. 2018.


title: predmet T-791/16: Presuda Općeg suda od 22. svibnja 2019. — Real Madrid Club de Fútbol protiv Komisije („Državne potpore — Potpora koju su španjolska tijela dodijelila u korist profesionalnog nogometnog kluba — Propis kojim se želi nadoknaditi izostanak prijenosa imovine koji je prvotno dogovoren između gradskog vijeća i nogometnog kluba — Prekomjerni iznos naknade dodijeljene u korist nogometnog kluba — Odluka kojom se potpora proglašava nespojivom s unutarnjim tržištem — Prednost”)

text:
               8.7.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 230/27

      Presuda Općeg suda od 22. svibnja 2019. — Real Madrid Club de Fútbol protiv Komisije
      (predmet T-791/16) (1)

      („Državne potpore - Potpora koju su španjolska tijela dodijelila u korist profesionalnog nogometnog kluba - Propis kojim se želi nadoknaditi izostanak prijenosa imovine koji je prvotno dogovoren između gradskog vijeća i nogometnog kluba - Prekomjerni iznos naknade dodijeljene u korist nogometnog kluba - Odluka kojom se potpora proglašava nespojivom s unutarnjim tržištem - Prednost”)
      (2019/C 230/33)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Real Madrid Club de Fútbol (Madrid, Španjolska) (zastupnici: J. Pérez-Bustamante Köster i F. Löwhagen, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: P.-J. Loewenthal, G. Luengo i P. Němečková, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a radi poništenja Odluke Komisije (EU) 2016/2393 od 4. srpnja 2016. o državnoj potpori SA.33754 (2013/C) (ex 2013/NN) koju je provela Španjolska za nogometni klub Real Madrid CF (SL 2016., L 358, str. 3.).

         Izreka

                  1.

                     Poništava se Odluka Komisije (EU) 2016/2393 od 4. srpnja 2016. o državnoj potpori SA.33754 (2013/C) (ex 2013/NN) koju je provela Španjolska za nogometni klub Real Madrid CF.

                  2.

                     Europska komisija snosit će vlastite troškove, kao i troškove kluba Real Madrid Club de Fútbol.

         (1)  SL C 243, 4. 7. 2016.