title: Presuda Suda (veliko vijeće) od 20. rujna 2016.#Ledra Advertising Ltd i dr. protiv Europske komisije i Europske središnje banke.#Žalba – Program potpore stabilnosti za Cipar – Memorandum o razumijevanju od 26. travnja 2013. o specifičnim uvjetima gospodarske politike zaključen između Republike Cipra i Europskog stabilizacijskog mehanizma (ESM) – Funkcije Europske komisije i Europske središnje banke – Izvanugovorna odgovornost Unije – Članak 340. stavak drugi UFEU‑a – Uvjeti – Obveza osiguravanja usklađenosti Memoranduma o razumijevanju s pravom Unije.#Spojeni predmeti C-8/15 P do C-10/15 P.

text:
         PRESUDA SUDA (veliko vijeće)
      20. rujna 2016. (
            *1
         )
      „Žalba — Program potpore stabilnosti za Cipar — Memorandum o razumijevanju od 26. travnja 2013. o specifičnim uvjetima gospodarske politike zaključen između Republike Cipra i Europskog stabilizacijskog mehanizma (ESM) — Funkcije Europske komisije i Europske središnje banke — Izvanugovorna odgovornost Unije — Članak 340. stavak drugi UFEU‑a — Uvjeti — Obveza osiguravanja usklađenosti Memoranduma o razumijevanju s pravom Unije“
      U spojenim predmetima C‑8/15 P do C‑10/15 P,
      povodom triju žalbi na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 9. siječnja 2015.,

         Ledra Advertising Ltd, sa sjedištem u Nikoziji (Cipar) (C‑8/15 P),

         Andreas Eleftheriou, sa stalnom adresom u Limassolu (Cipar) (C‑9/15 P),

         Eleni Eleftheriou, sa stalnom adresom u Limassolu (C‑9/15 P),

         Lilia Papachristofi, sa stalnom adresom u Limassolu (C‑9/15 P),

         Christos Theophilou, sa stalnom adresom u Nikoziji (C‑10/15 P),

         Eleni Theophilou, sa stalnom adresom u Nikoziji (C‑10/15 P),
      koje zastupaju A. Paschalides, dikigoros, A. Paschadlidou, barrister, i A. Riza, QC, kojeg je ovlastio C. Paschalides, solicitor,
      tužitelji,
      druge stranke u postupku su:

         Europska komisija, koju zastupaju J.-P. Keppenne i M. Konstantinidis, u svojstvu agenata, s izabranom adresom za dostavu u Luksemburgu,
      i

         Europska središnja banka (ESB), koju zastupaju K. Laurinavičius i O. Heinz, u svojstvu agenata, uz asistenciju H.-G. Kamanna, Rechtsanwalt,
      tuženici u prvostupanjskom postupku,
      SUD (veliko vijeće),
      u sastavu: K. Lenaerts, predsjednik, A. Tizzano, potpredsjednik, R. Silva de Lapuerta, T. von Danwitz, J. L. da Cruz Vilaça, A. Arabadjiev (izvjestitelj) i D. Šváby, predsjednici vijeća, A. Rosas, E. Juhász, M. Berger, A. Prechal, E. Jarašiūnas, C. G. Fernlund, M. Vilaras i E. Regan, suci,
      nezavisni odvjetnik: N. Wahl,
      tajnik: I. Illéssy, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 2. veljače 2016.,
      saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 21. travnja 2016.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Svojim žalbama Ledra Advertising Ltd u predmetu C‑8/15 P, Andreas Eleftheriou, Eleni Eleftheriou i Lilia Papachristofi u predmetu C‑9/15 P, te Christos Theophilou i Eleni Theophilou u predmetu C‑10/15 P, zahtijevaju ukidanje rješenja Općeg suda Europske unije od 10. studenoga 2014., Ledra Advertising/Komisija i ESB (T‑289/13, EU:T:2014:981), od 10. studenoga 2014., Eleftheriou i Papachristofi/Komisija i ESB (T‑291/13, neobjavljeno, EU:T:2014:978), odnosno od 10. studenoga 2014., Theophilou/Komisija i ESB (T‑293/13, neobjavljeno, EU:T:2014:979) (u daljnjem tekstu zajedno: pobijana rješenja), kojima je Opći sud proglasio djelomično nedopuštenima, a djelomično neosnovanima njihove tužbe radi, kao prvo, poništenja točaka 1.23 do 1.27 Memoranduma o razumijevanju o specifičnim uvjetima gospodarske politike zaključenog 26. travnja 2013. između Republike Cipra i Europskog stabilizacijskog mehanizma (u daljnjem tekstu: Memorandum o razumijevanju od 26. travnja 2013.) i, kao drugo, naknade štete na koju se pozivaju tužitelji, koja proizlazi iz uključivanja navedenih točaka u Memorandum o razumijevanju i povredi obveze nadzora Europske komisije.

         Pravni okvir

         Ugovor o ESM‑u

               2

               Ugovor o uspostavljanju Europskog stabilizacijskog mehanizma (ESM) sklopljen je 2. veljače 2012. u Bruxellesu (Belgija) između Kraljevine Belgije, Savezne Republike Njemačke, Republike Estonije, Irske, Helenske Republike, Kraljevine Španjolske, Francuske Republike, Talijanske Republike, Republike Cipra, Velikog Vojvodstva Luksemburg, Malte, Kraljevine Nizozemske, Republike Austrije, Portugalske Republike, Republike Slovenije, Slovačke Republike i Republike Finske (u daljnjem tekstu: Ugovor o ESM‑u). Ugovor o ESM‑u stupio je na snagu 27. rujna 2012.

               3

               Uvodna izjava 1. Ugovora o ESM‑u glasi kako slijedi:
               „Europsko vijeće 17. prosinca 2010. složilo se da postoji potreba da države članice europodručja uspostave stalni stabilizacijski mehanizam. [ESM] će preuzeti zadaće koje trenutno obavljaju Europski instrument za financijsku stabilnost (EFSF) i Mehanizam za europsku financijsku stabilnost (EFSM) u pogledu pružanja, gdje je to potrebno, financijske pomoći državama članicama europodručja.” [neslužbeni prijevod]

               4

               U skladu s člancima 1. i 2. te člankom 32. stavkom 2. navedenog ugovora, ugovorne stranke, odnosno države članice čija je valuta euro, međusobno uspostavljaju Europski stabilizacijski mehanizam (ESM), međunarodnu financijsku instituciju s pravnom osobnošću.

               5

               Članak 4. stavci 1., 3. i 4. prvi podstavak Ugovora o ESM‑u glasi:
               „1.   ESM ima odbor guvernera i upravni odbor, kao i generalnog direktora te drugo osoblje koje se ocijeni potrebnim.
               [...]
               3.   Za donošenje odluke zajedničkim sporazumom potrebna je jednoglasnost članica koje sudjeluju u glasovanju. Suzdržani glasovi ne sprečavaju donošenje odluke zajedničkim sporazumom.
               4.   Odstupanjem od stavka 3., hitni postupak glasovanja primjenjuje se kada i Komisija i ESB zaključe da bi propuštanje hitnog donošenja odluke o dodjeli ili provedbi financijske pomoći, onako kako je određena u člancima 13. do 18., prijetilo ekonomskoj i financijskoj održivosti europodručja. [...]” [neslužbeni prijevod]

               6

               Članak 5. stavak 3. Ugovora o ESM‑u predviđa da „[č]lan Europske komisije zadužen za ekonomska i monetarna pitanja i predsjednik [Europske središnje banke], kao i predsjednik Euroskupine (ako on sâm nije predsjednik ili guverner), mogu sudjelovati na sastancima odbora guvernera [ESM‑a] u svojstvu promatrača”. [neslužbeni prijevod]

               7

               Članak 6. stavak 2. Ugovora o ESM‑u predviđa da „[č]lan Europske komisije zadužen za ekonomska i monetarna pitanja i predsjednik [ESB‑a] mogu svaki imenovati po jednog promatrača [pri upravnom odboru ESM‑a]”. [neslužbeni prijevod]

               8

               Članak 12. Ugovora o ESM‑u određuje načela kojima podliježe potpora stabilnosti te u stavku 1. propisuje kako slijedi:
               „ESM može članici ESM‑a pružiti potporu stabilnosti, pod strogim uvjetima prilagođenima odabranom instrumentu financijske pomoći, ako je to neophodno za očuvanje financijske stabilnosti europodručja kao cjeline i njegovih država članica. Ti uvjeti mogu biti, među ostalim, program makroekonomske prilagodbe ili trajno poštovanje ranije utvrđenih uvjeta podobnosti.” [neslužbeni prijevod]

               9

               Postupak dodjele potpore stabilnosti članici ESM‑a opisan je u članku 13. Ugovora o ESM‑u kako slijedi:
               „1.   Članica ESM‑a može uputiti zahtjev za potporu stabilnosti predsjedniku odbora guvernera. Takav zahtjev navodi instrument ili instrumente financijske pomoći koje treba razmotriti. Nakon primitka takvog zahtjeva predsjednik odbora guvernera zadužuje Europsku komisiju, da zajedno s [Europskom središnjom bankom], provede sljedeće:

                        (a)

                        ocjenu postojanja rizika za financijsku stabilnost europodručja u cjelini ili njezinih država članica, osim ako je [Europska središnja banka] već podnijela analizu na temelju članka 18. stavka 2.;

                        (b)

                        ocjenu održivosti javnog duga. Ta se ocjena treba provesti u suradnji s [Međunarodnim monetarnim fondom] kad je to korisno i moguće;

                        (c)

                        ocjenu stvarnih ili mogućih potreba dotične članice ESM‑a za financiranjem.

                  2.   Na temelju zahtjeva članice ESM‑a i ocjene iz stavka 1., odbor guvernera može donijeti odluku da načelno dodijeli potporu stabilnosti dotičnoj članici ESM‑a u obliku instrumenta financijske pomoći.
               3.   Ako usvoji odluku iz stavka 2., odbor guvernera zadužuje Europsku komisiju da – u suradnji s [Europskom središnjom bankom], te, kad je to moguće, zajedno s [Međunarodnim monetarnim fondom] – s odnosnom članicom ESM‑a pregovara o Memorandumu o razumijevanju (MoR) u kojem će se detaljno odrediti uvjeti koji prate instrument financijske pomoći. Sadržaj Memoranduma o razumijevanju odražava stupanj slabosti koje je potrebno rješavati i odabrani instrument financijske pomoći. Istodobno generalni direktor ESM‑a priprema prijedlog sporazuma o instrumentu financijske pomoći koji uključuje financijske modalitete i uvjete te izbor instrumenata, a koji usvaja odbor guvernera.
               Memorandum o razumijevanju mora biti potpuno usklađen s mjerama koordinacije ekonomske politike predviđenima u [UFEU‑u], osobito sa svim pravnim aktima Europske unije, uključujući sva mišljenja, upozorenja, preporuke ili odluke koji su upućeni dotičnoj članici ESM‑a.
               4.   Europska komisija potpisuje Memorandum o razumijevanju u ime ESM‑a pod uvjetom da on ispunjava uvjete iz stavka 3. i da ga je odobrio odbor guvernera.
               5.   Upravni odbor odobrava sporazum o instrumentu financijske pomoći u kojem su detaljno razrađeni financijski aspekti potpore stabilnosti koja se dodjeljuje te, gdje je to prikladno, isplatu prvog obroka pomoći.
               [...]
               7.   Europska komisija – u suradnji s [Europskom središnjom bankom] te, kad je to moguće, zajedno s [Međunarodnim monetarnim fondom] – zadužena je za nadzor ispunjavanja uvjeta koji prate instrument financijske pomoći.” [neslužbeni prijevod]

         Memorandum o razumijevanju od 26. travnja 2013.

               10

               Pod naslovom „Restrukturiranje i sanacija Cyprus Popular Bank”, članci 1.23. do 1.27. Memoranduma o razumijevanju od 26. travnja 2013. (u daljnjem tekstu: sporni članci) glase:

                        „1.23.

                        Ispitivanje financijske i računovodstvene vrijednosti otkrilo je da su dvije najveće ciparske banke insolventne. Kako bi se ta situacija razriješila, vlada je donijela dugoročni plan sanacije i restrukturiranja. Kako bi se spriječilo stvaranje buduće neravnoteže i održala opstojnost sektora, uz održavanje tržišnog natjecanja, usvojena je četverostruka strategija koja ne uključuje korištenje novca poreznih obveznika.

                        „1.24.

                        Kao prvo, sva aktiva (uključujući zajmove u području pomorskog prijevoza) i pasiva povezane s Grčkom, procijenjene svaka pojedinačno na 16,4 i 15 milijardi eura, po nepovoljnoj procjeni, ustupaju se. Grčku aktivu i pasivu stječe Piraeus Bank, čije će restrukturiranje provesti grčke vlasti. Ustupanje se provodi na temelju sporazuma potpisanog 26. ožujka 2013. Računovodstvena vrijednost sredstava iznosi 19,2 milijardi eura, a to će ustupanje omogućiti značajno umanjenje uzajamnih tražbina između Grčke i Cipra.

                        1.25.

                        Što se tiče ogranka Cyprus Popular Bank[Cyprus Popular Bank Public Co. Ltd (u daljnjem tekstu: Cyprus Popular Bank)] u Ujedinjenoj Kraljevini, svi depoziti preneseni su u britansku podružnicu [Trapeza Kyprou Dimosia Etaireia Ltd (u daljnjem tekstu: Bank of Cyprus)]. Pridružena sredstva integrirana su u sredstva Bank of Cyprus.

                        1.26.

                        Kao drugo, Bank of Cyprus preuzima, kroz postupak kupovine i pripajanja, gotovo sva ciparska prava Cyprus Popular Bank po njihovoj poštenoj vrijednosti, kao i osigurane depozite i njihova potraživanja hitne novčane pomoći, po nominalnoj vrijednosti. Neosigurani depoziti Cyprus Popular Bank ostaju u prethodnom subjektu. Cilj je da vrijednost ustupljenih prava bude veća od one ustupljenih obveza na način da razlika odgovara dokapitalizaciji Bank of Cyprus od strane Cyprus Popular Bank u visini od 9 % aktive ponderirane u svrhu rizika koji se prenosi. Bank of Cyprus se dokapitalizira na način da će na kraju programa dostići minimalni omjer temeljnog kapitala od 9 %, po nepovoljnoj procjeni testova otpornosti na stres, što treba pridonijeti vraćanju povjerenja i normalizaciji uvjeta financiranja. Pretvaranje 37,5 % neosiguranih depozita koji ostaju u Bank of Cyprus u dionice kategorije A, koje dodjeljuju puno pravo glasa i pravo na dividendu, osigurava najveći dio potreba za kapitalom uz dodatni unos temeljnog kapitala od strane prethodnog subjekta Cyprus Popular Bank. Dio neosiguranih depozita koji ostaju u Bank of Cyprus bit će privremeno zamrznut.

                        1.27.

                        Kao treće, da bi se osiguralo postizanje ciljeva kapitalizacije, do kraja lipnja 2013. provest će se detaljna i ažurirana nezavisna procjena imovine Bank of Cyprus i Cyprus Popular Bank, sukladno zahtjevima okvira za sanaciju banaka. U tu svrhu, opis poslova i zadaće neovisne procjene bit će usuglašeni najkasnije do sredine travnja 2013., uz savjetovanje s Europskom komisijom, Europskom središnjom bankom i Međunarodnim monetarnim fondom. Nakon te procjene nastavit će se, bude li potrebno, s dodatnim pretvaranjem neosiguranih depozita u dionice kategorije A, na način da se osigura postizanje cilja minimalne razine temeljnog kapitala od 9 % u uvjetima krize na kraju programa. Ako Bank of Cyprus u odnosu na taj cilj bude prekomjerno kapitalizirana, pristupit će se otkupu dionica kako bi se deponentima nadoknadio iznos koji odgovara prekomjernoj kapitalizaciji.” [neslužbeni prijevod]

         Nacionalno pravo

               11

               U skladu s člankom 3. stavkom 1. i člankom 5. stavkom 1. O peri exiyiansis pistotikon kai allon idrimaton nomos (Zakon o sanaciji kreditnih i drugih institucija) od 22. ožujka 2013. (EE, prilog I. (I.), br. 4379, 22.3.2013, u daljnjem tekstu: Zakon od 22. ožujka 2013.), Središnja ciparska banka (u daljnjem tekstu: SCB) bila je zadužena za sanaciju institucija navedenih u tom zakonu, zajedno s ministarstvom financija. U tu svrhu, s jedne strane, točka 12. podtočka 1. Zakona od 22. ožujka 2013. predviđa da SCB može putem uredbe restrukturirati dugove i obveze institucije koja podliježe postupku sanacije, što uključuje smanjenje, izmjenu, reprogramiranje ili obnovu temeljnog kapitala ili bilance bilo koje vrste postojećih ili budućih potraživanja prema toj instituciji ili preoblikovanje dugova u osnovna sredstva. S druge strane, ta točka predviđa da „osigurani depoziti”, u smislu točke 2. petog podstavka Zakona od 22. ožujka 2013., budu isključeni iz tih mjera. Među strankama je nesporno da se radi o depozitima nižima od 100000 eura.

               12

               To peri diasosis me idia mesa tis Trapezas Kyprou Dimosias Etaireias Ltd Diatagma tou 2013, Kanonistiki Dioikitiki Praxi br. 103 (Uredba iz 2013. o restrukturiranju Trapeza Kyprou Dimosia Etaireia Ltd vlastitim sredstvima, zakonski upravni akt br. 103, EE, Prilog III.(I.), br. 4645, 29.3.2013., str. 769., u daljnjem tekstu: Uredba br. 103) predviđa dokapitalizaciju Trapeza Kyprou Dimosia Etaira Ltd (u daljnjem tekstu: Bank of Cyprus) na trošak, među ostalim, njegovih neosiguranih deponenata, dioničara i imatelja zadužnica – kako bi mogao nastaviti pružati bankarske usluge. Stoga su neosigurani depoziti bili pretvoreni u dionice Bank of Cyprus (37,5 % svakog neosiguranog depozita), u instrumente koje je Bank of Cyprus mogao pretvoriti bilo u dionice bilo u depozite (22,5 % svakog neosiguranog depozita) i u instrumente koje je SCB mogao pretvoriti u depozite (40 % svakog neosiguranog depozita). Ta je uredba sukladno svojem članku 10. stupila na snagu 29. ožujka 2013. u 6 sati.

               13

               Kombiniranim odredbama točaka 2. i 5. to Peri tis Polisis Orismenon Ergasion tis Cyprus Popular Bank Public Co Ltd Diatagma tou 2013, Kanonistiki Dioikitiki Praxi br. 104 (Uredba iz 2013. o prodaji određenih aktiva Cyprus Popular Bank Public Co. Ltd, zakonski upravni akt br. 104, EE, Prilog III.(I.), br. 4645, 29.3.2013., str. 781., u daljnjem tekstu: Uredba br. 104), predviđen je za 29. ožujka 2013. u 6 sati i 10 minuta prijenos određenih dijelova imovine i obveza Cyprus Popular Bank Public Co. Ltd (u daljnjem tekstu: Cyprus Popular Bank) na Bank of Cyprus, uključujući depozite manje od 100000 eura. Depoziti viši od 100000 eura ostali su u Cyprus Popular Bank, u očekivanju njegove likvidacije.

         Činjenična osnova sporova

               14

               Tijekom prvih nekoliko mjeseci 2012. pojedine banke sa sjedištem u Cipru, uključujući Cyprus Popular Bank i Bank of Cyprus, suočile su se s financijskim poteškoćama. Republika Cipar ocijenila je stoga njihovu dokapitalizaciju nužnom pa je u tom pogledu podnijela predsjedniku Euroskupine zahtjev za financijsku pomoć putem EFSF‑a ili ESM‑a.

               15

               U svojoj izjavi od 27. lipnja 2012. Euroskupina je navela da će zatražena financijska pomoć biti pružena ili putem EFSF‑a ili ESM‑a u okviru programa makroekonomske prilagodbe koji se treba točno odrediti u Memorandumu o razumijevanju o kojem će pregovore voditi, s jedne strane, Europska komisija zajedno s Europskom središnjom bankom (ESB) i Međunarodnim monetarnim fondom (MMF) i, s druge strane, ciparske vlasti.

               16

               Republika Cipar i druge države članice čija je valuta euro postigle su u ožujku 2013. politički sporazum o nacrtu Memoranduma o razumijevanju. Izjavom od 16. ožujka 2013. Euroskupina je pohvalila taj sporazum te je spomenula i određene predviđene mjere za prilagodbu, među kojima je i ona o uvođenju poreza na bankovne depozite. Euroskupina je navela da, s obzirom na taj kontekst, smatra da je dodjela financijske pomoći koja može osigurati financijsku stabilnost Cipra i europodručja načelno opravdana te je pozvala zainteresirane strane da ubrzaju pregovore koji su bili u tijeku.

               17

               Republika Cipar naredila je 18. ožujka 2013. zatvaranje banaka na radne dane 19. i 20. ožujka 2013. Ciparske vlasti odlučile su produljiti zatvaranje banaka do 28. ožujka 2013. kako bi se izbjegle masovne isplate na šalterima.

               18

               Ciparski parlament odbacio je 19. ožujka 2013. prijedlog zakona koji je izradila ciparska vlada, a odnosio se na uvođenje poreza na sve bankovne depozite na Cipru. Ciparski parlament usvojio je Zakon od 22. ožujka 2013.

               19

               Izjavom od 25. ožujka 2013. Euroskupina je navela da je postignut sporazum s ciparskim vlastima o ključnim elementima budućeg programa makroekonomske prilagodbe koji ima potporu svih država članica čija je valuta euro, kao i Komisije, ESB‑a i MMF‑a. Nadalje, Euroskupina je pozdravila planove za restrukturiranje financijskog sektora navedenog u prilogu toj izjavi.

               20

               Guverner SCB‑a pokrenuo je 25. ožujka 2013. postupak sanacije Bank of Cyprus i Cyprus Popular Bank. U tu su svrhu 29. ožujka 2013. objavljene uredbe br. 103 i 104 na temelju Zakona od 22. ožujka 2013.

               21

               Prilikom stupanja na snagu tih uredaba tužitelji su bili nositelji depozita u Bank of Cyprus ili Cyprus Popular Bank. Primjenom mjera predviđenih tim uredbama došlo je do znatnog umanjenja vrijednosti njegova depozita, u točnom iznosu koji su naveli tužitelji.

               22

               Na sastanku od 24. travnja 2013. odbor guvernera ESM‑a je:

                        —

                        odlučio dodijeliti potporu stabilnosti Republici Cipru u obliku sredstva financijske pomoći prema prijedlogu generalnog direktora ESM‑a;

                        —

                        odobrio nacrt Memoranduma o razumijevanju o kojem su se sporazumjeli Komisija, u suradnji s ESB‑om i MMF‑om, i Republika Cipar;

                        —

                        zadužio Komisiju za sklapanje tog memoranduma u ime ESM‑a.

               23

               Memorandum o razumijevanju potpisali su 26. travnja 2013. ministar financija Republike Cipra, guverner CSB‑a i potpredsjednik Komisije O. Rehn u ime ESM‑a.

               24

               Upravni odbor ESM‑a potvrdio je 8. svibnja 2013. sporazum o instrumentu financijske pomoći, kao i prijedlog o načinu plaćanja prvog dijela pomoći Republici Cipar. Taj je dio bio podijeljen na dva plaćanja, izvršena, 13. svibnja 2013. (dvije milijarde eura) odnosno 26. lipnja 2013. (jedna milijarda eura). Drugi dio pomoći u iznosu od milijardu i pol eura isplaćen je 27. rujna 2013.

         Postupci pred Općim sudom i pobijana rješenja

               25

               Tužbama podnesenima tajništvu Općeg suda 24. svibnja 2013. žalitelji su pokrenuli tri postupka zahtijevajući od njega da:

                        —

                        naloži Komisiji i ESB‑u da im isplate naknadu štete koja je jednaka smanjenju vrijednosti njihovih depozita;

                        —

                        „osim toga i/ili podredno” poništi sporne točke;

                        —

                        hitno ispita tužbu i da, prije ispitivanja, odredi „potrebne privremene mjere temeljem članka [279. UFEU‑a] kako bi se sačuvao [njihov] položaj […] a da se ne utječe na potporu stabilnosti dodijeljenu [Republici Cipru]”.

               26

               Zasebnim aktima, podnesenima tajništvu Općeg suda 24. rujna 2013. i 1. listopada 2013., Komisija i ESB istaknuli su prigovore nedopuštenosti na temelju članka 114. Poslovnika Općeg suda.

               27

               Pobijanim rješenjima Opći je sud tužbe u cijelosti odbacio kao djelomično nedopuštene i odbio kao djelomično neosnovane.

         Zahtjevi stranaka

               28

               Žalitelji zahtijevaju od Suda da:

                        —

                        ukine pobijana rješenja, u dijelu u kojem se odnose na prva dva tužbena zahtjeva, odnosno na zahtjev za naknadu štete, i/ili da poništi sporne članke;

                        —

                        vrati predmete Općem sudu na ponovno suđenje.

               29

               Komisija i ESB od Suda zahtijevaju da:

                        —

                        odbije žalbe;

                        —

                        naloži žaliteljima snošenje troškova.

               30

               Odlukom predsjednika Suda od 21. kolovoza 2015. predmeti C‑8/15 do C‑10/15 spojeni su u svrhu usmenog dijela postupka i donošenja presude.

         O žalbama

               31

               Žalitelji u prilog svojim žalbama ističu jedan žalbeni razlog koji se temelji na pogreškama koje je Opći sud počinio prilikom ocjene uvjeta za uspostavljanje izvanugovorne odgovornosti Unije.

               32

               Komisija i ESB tvrde da su žalbe nedopuštene i dodaju da, u svakom slučaju, žalbeni razlog istaknut u prilog žalbama treba odbiti kao neosnovan.

         Dopuštenost

               33

               Komisija i ESB ističu da su žalbe nedopuštene jer žalitelji, u biti, samo ponavljaju žalbene razloge i argumente koje su već iznijeli pred Općim sudom te da osporavaju ocjene Općeg suda činjenične naravi glede različitih podnesenih dokaza.

               34

               U tom pogledu potrebno je podsjetiti da je u skladu s člankom 256. UFEU‑a i člankom 58. stavkom 1. Statuta Suda Europske unije žalba ograničena na pravna pitanja te da se može podnijeti zbog nenadležnosti Općeg suda, zbog povrede postupka kojim se povređuju interesi podnositelja žalbe te zbog povrede prava Unije od strane Općeg suda (vidjeti, među ostalim, presudu od 4. rujna 2014., Španjolska/Komisija, C‑192/13 P, EU:C:2014:2156, t. 42. i navedenu sudsku praksu).

               35

               Nadalje, iz članka 256. UFEU‑a i članka 58. stavka 1. Statuta Suda, te članka 168. stavka 1. točke (d) i članka 169. stavka 2. Poslovnika Suda proizlazi da u žalbi treba točno naznačiti sporne dijelove presude čije se ukidanje traži kao i pravne argumente koji posebno podupiru taj zahtjev (vidjeti osobito presude od 4. srpnja 2000., Bergaderm i Goupil/Komisija, C‑352/98 P, EU:C:2000:361, t. 34.; od 4. rujna 2014., Španjolska/Komisija, C‑192/13 P, EU:C:2014:2156, t. 43.).

               36

               Posebice, u članku 169. stavku 2. te uredbe zahtijeva se da podneseni žalbeni razlozi i argumenti precizno navode dijelove obrazloženja odluke Općeg suda koji se pobijaju.

               37

               Stoga, žalba u kojoj se samo ponavljaju ili doslovno prenose tužbeni razlozi i argumenti izneseni pred Općim sudom, uključujući i one utemeljene na činjenicama koje je taj sud izričito odbio, ne zadovoljava navedene pretpostavke. Naime, takva žalba u stvarnosti predstavlja zahtjev za preispitivanje tužbe podnesene Općem sudu, što nije u nadležnosti Suda (vidjeti presudu od 4. rujna 2014., Španjolska/Komisija, C‑192/13 P, EU:C:2014:2156, t. 44. i navedenu sudsku praksu).

               38

               Međutim, kada žalitelj osporava tumačenje ili primjenu prava Unije koju je dao Opći sud, pravna pitanja ocijenjena u prvom stupnju mogu ponovno biti raspravljana tijekom žalbenog postupka. Naime, ako žalitelj ne bi mogao temeljiti svoju žalbu na razlozima i argumentima već korištenima pred Općim sudom, žalbeni bi postupak bio lišen dijela svog smisla (vidjeti presudu od 4. rujna 2014., Španjolska/Komisija, C‑192/13 P, EU:C:2014:2156, t. 45. i navedenu sudsku praksu).

               39

               U ovom slučaju, žalitelji svojim žalbenim razlogom žele dokazati nepostojanje ili nedostatnost obrazloženja pobijanih rješenja i dovesti u pitanje izričit odgovor Općeg suda na pravna pitanja, koja mogu biti predmet nadzora Suda u okviru žalbe.

               40

               Osim toga, iako je istina da je struktura argumentacije žalitelja iz njihovih žalbi neuredna, treba ipak napomenuti da su, u skladu s člankom 169. stavkom 2. Poslovnika, u njoj navedene sporne točke obrazloženja pobijanih odluka i pravni argumenti na temelju kojih Sud može obavljati nadzor zakonitosti.

               41

               Iz toga slijedi da su žalbe dopuštene.

         Meritum

      Argumentacija žalitelja

               42

               Žalitelji prigovaraju da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši u točki 45. pobijanih rješenja samo da zadaće koje su Komisiji i ESB‑u dodijeljene ne pružaju nikakvu ovlast donošenja vlastitih odluka. Na taj način Opći je sud povrijedio članak 13. stavak 4. Ugovora o ESM‑u zanemarivši okolnost da je Komisija potpisala Memorandum o razumijevanju od 26. travnja 2013., dok je potonji sadržavao nedopušteni uvjet. Dakle, Komisija i ECB su ti koji su zaista odgovorni za unutarnju dokapitalizaciju relevantnih ciparskih banaka.

               43

               S tim u svezi, žalitelji navode da su pred Općim sudom tvrdili da je pravi uzrok smanjenja vrijednosti njihovih depozita bio u uvjetima koji prate instrument financijske pomoći Republici Cipru i načinu na koji su Komisija i ECB zahtijevali te uvjete. Naime, Komisija i ECB su prisilili tu državu članicu da donese uredbe br. 103 i 104 uz potporu dužnosnika tih institucija koji su u tu svrhu hitno intervenirali. Žalitelji navode u tom smislu da je Republika Cipar podnijela zahtjev za instrument financijske pomoći za dokapitalizaciju Cyprus Popular Bank i Bank of Cyprus, a ne za njihovu sanaciju preuranjenim korištenjem instrumenta unutarnje dokapitalizacije. Prema mišljenju žalitelja, početno stajalište Komisije i ECB‑a bilo je, naprotiv, da je potrebno primijeniti taj instrument.

               44

               Žalitelji prigovaraju zbog nedostatka odgovora Općeg suda na njihove argumente kojima je cilj dokazati odlučujuću ulogu te institucije u donošenju Memoranduma o razumijevanju od 26. travnja 2013. i, na taj način, u ostvarenju financijskog gubitka vezanog uz dokapitalizaciju Bank of Cyprus i sanaciju Cyprus Popular Bank.

               45

               Žalitelji također tvrde da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom ispitivanja njihova argumenta da Komisija nije osigurala da Memorandum o razumijevanju od 26. travnja 2013. bude usklađen s pravom Unije.

               46

               Žalitelji stoga prigovaraju da Opći sud nije na primjeren način uzeo u obzir navodno nepostupanje Komisije s obzirom na to da, u skladu s točkom 164. presude od 27. studenoga 2012., Pringle (C‑370/12, EU:C:2012:756), zadaće dodijeljene Komisiji Ugovorom o ESM‑u njoj omogućuju, kao što je predviđeno člankom 13. stavkom 3. i člankom 13. stavkom 4. tog ugovora, da nadzire usklađenost Memoranduma o razumijevanju koji je sklopio ESM s pravom Unije i da, u skladu s točkom 174. te presude, na temelju članka 13. stavka 3. tog ugovora, Memorandum o razumijevanju kojim se vode pregovori s državom članicom koja traži potporu stabilnosti mora biti u potpunosti usklađen s pravom Unije. Prema tome, Sud je utvrdio da uvjetovanost koja prati instrument financijske pomoći mora biti u skladu s pravom Unije.

               47

               Međutim, primjena mjere unutarnje dokapitalizacije poput one iz spornih članaka predstavlja jasno kršenje prava na vlasništvo suprotno članku 17. stavku prvom Povelje i članku 1. Protokola 1. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda potpisane u Rimu 4. studenoga 1950.

               48

               Komisija i ECB osporavaju osnovanost argumenata koje su podnijeli žalitelji.

         Ocjena Suda

               49

               Svojim žalbenim razlogom žalitelji dovode u pitanje ocjenu Općeg suda glede uloge Komisije i ESB‑a u donošenju Memoranduma o razumijevanju od 26. travnja 2013. Žalitelji također tvrde da su te institucije stvarni tvorci unutarnje dokapitalizacije provedene na Cipru i da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom ispitivanja njihova argumenta da Komisija nije osigurala da Memorandum o razumijevanju od 26. travnja 2013. bude usklađen s pravom Unije.

               50

               Taj se žalbeni razlog odnosi, kao prvo, na točke 44. do 47. pobijanih rješenja, u kojima je Opći sud naveo da Komisija i ECB nisu sudjelovali u donošenju Memoranduma o razumijevanju od 26. travnja 2013., te se stoga proglasio nenadležnim za odlučivanje o zahtjevima za naknadu štete jer se oni temelje na nezakonitosti spornih članaka. S druge strane, odnosi se na članke 48. do 54. pobijanih rješenja, u kojima je Opći sud utvrdio, u biti, da žalitelji nisu u dovoljnoj mjeri dokazali da je šteta za koju smatraju da su je pretrpjeli uzrokovana Komisijinom povredom navodne obveze jamčenja usklađenosti Memoranduma o razumijevanju od 26. travnja 2013. s pravom Unije.

               51

               Opći je sud u točki 44. pobijanih rješenja istaknuo da su ESM i Republika Cipar zajedno donijeli Memorandum o razumijevanju i da je, kao što proizlazi iz članka 13. stavka 4. Ugovora o ESM‑u, Komisija potpisala taj Memorandum o razumijevanju samo u ime ESM‑a. Nadalje, u skladu s točkom 161. presude od 27. studenoga 2012., Pringle (C370/12, EU:C:2012:756), u točki 45. navedenih rješenja podsjetio je da, iako Ugovor o ESM‑u dodjeljuje Komisiji i ESB‑u određene zadaće povezane s provedbom ciljeva tog ugovora, s jedne strane, funkcije povjerene Komisiji i ESB‑u u okviru Ugovora o ESM‑u ne podrazumijevaju nikakvu ovlast vlastitog odlučivanja i, s druge strane, djelatnosti tih dviju institucija u okviru istog ugovora obvezuju samo ESM.

               52

               S tim u svezi, valja podsjetiti da su, kao što proizlazi iz izjave Euroskupine od 27. lipnja 2012., Komisija i ECB bili zaduženi za pregovore s ciparskim vlastima o programu makroekonomske prilagodbe koji se treba točno odrediti u Memorandumu o razumijevanju. Sudjelovanjem u pregovorima s ciparskim vlastima, pružanjem tehničkog stručnog znanja, davanjem savjeta i predlaganjem smjernica Komisija i ECB postupali su u granicama ovlasti koje su im dodijeljene u članku 13. stavku 3. Ugovora o ESM‑u. Na temelju sudjelovanja Komisije i ECB‑a, kao što je predviđeno tom odredbom, u postupku koji je doveo do potpisivanja Memoranduma o razumijevanju od 26. travnja 2013., taj se memorandum ne može kvalificirati kao akt koji im se može pripisati.

               53

               Naime, kao što je Sud istaknuo u točki 161. presude od 27. studenoga 2012., Pringle (C‑370/12, EU:C:2012:756), zadaće koje su Komisiji i ESB‑u dodijeljene u okviru Ugovora o ESM‑u ne pružaju nikakvu ovlast donošenja vlastitih odluka, ma koliko bile važne. Osim toga, aktivnosti koje te institucije obavljaju u okviru tog ugovora obvezuju isključivo ESM.

               54

               Nadalje, kao što je nezavisni odvjetnik naveo u točki 53. svog mišljenja, činjenica da jedna institucija Unije ili više njih može igrati određenu ulogu unutar pravnog okvira ESM‑a ne mijenja narav akata ESM‑a, koji nisu dio pravnog poretka Unije.

               55

               Međutim, iako takvo utvrđenje može utjecati na uvjete dopuštenosti tužbe radi poništenja koja se može podnijeti na temelju članka 263. UFEU‑a, činjenica je da to utvrđenje ne dovodi do načelne prekluzije u vezi s mogućnošću da se Komisiji i ESB‑u prigovori zbog nezakonitih postupanja vezanih, ako je to slučaj, uz donošenje Memoranduma o razumijevanju u ime ESM‑a u svrhu tužbe za naknadu štete na temelju članka 268. i članka 340. stavaka drugog i trećeg UFEU‑a.

               56

               S tim u svezi, valja podsjetiti da zadaće koje su Komisiji i ESB‑u dodijeljene u okviru Ugovora o ESM‑u ne mijenjaju temeljnu narav ovlasti koje su tim institucijama dodijeljene UEU‑om i UFEU‑om (presuda od 27. studenoga 2012., Pringle, C‑370/12, EU:C:2012:756, t. 162.).

               57

               Glede posebice Komisije, iz članka 17. stavka 1. UEU‑a proizlazi da ona „promiče opći interes Unije” i „nadzire primjenu prava Unije” (presuda od 27. studenoga 2012., Pringle, C‑370/12, EU:C:2012:756, t. 163.).

               58

               Nadalje, zadaće dodijeljene Komisiji Ugovorom o ESM‑u nameću joj, kao što je predviđeno člankom 13. stavcima 3. i 4. tog ugovora, obvezu da nadzire usklađenost Memoranduma o razumijevanju koji je sklopio ESM s pravom Unije (vidjeti, u tom smislu, presudu od 27. studenoga 2012., Pringle, C‑370/12, EU:C:2012:756, t. 164.).

               59

               Slijedom toga, kao što je Komisija sama priznala u odgovoru na pitanje postavljeno na raspravi, ta institucija obavlja, u okviru Ugovora o ESM‑u, svoju ulogu zaštitnice Ugovora, kao što proizlazi iz članka 17. stavka 1. UEU‑a, tako da bi se trebala suzdržati od potpisivanja Memoranduma o razumijevanju u čiju bi usklađenost s pravom Unije sumnjala.

               60

               Iz toga slijedi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava u tumačenju i primjeni članka 268. i članka 340. stavka drugog i trećeg UFEU‑a utvrdivši u točkama 46. i 47. pobijanih rješenja da nije nadležan za odlučivanje o zahtjevu za naknadu štete temeljenom na nezakonitosti spornih članaka isključivo na osnovi tvrdnje da se donošenje navedenih točaka ne može formalno pripisati ni Komisiji niti ESB‑u.

               61

               Stoga treba prihvatiti žalbe i ukinuti pobijana rješenja.

         O tužbi pred Općim sudom

               62

               U skladu s člankom 61. stavkom 1. Statuta Suda Europske unije, Sud, u slučaju ukidanja odluke Općeg suda, može sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta. To vrijedi za predmetni slučaj.

               63

               Naime, Sud je u mogućnosti odlučiti o zahtjevu žalitelja, na temelju članka 268. i članka 340. stavaka drugog i trećeg UFEU‑a, koji se odnosi na naknadu štete koju su navodno pretrpjeli, s jedne strane, zato što su Komisija i ESB uključili sporne članke u Memorandum o razumijevanju od 26. travnja 2013. i, s druge strane, zbog nepostupanja Komisije glede obveze da u okviru donošenja tog Memoranduma o razumijevanju osigura da je on u skladu s pravom Unije.

               64

               S tim u svezi, valja podsjetiti da je, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, uspostavljanje izvanugovorne odgovornosti Unije u smislu članka 340. drugog stavka UFEU‑a uvjetovano ispunjenjem skupine uvjeta, odnosno nezakonitošću ponašanja koje se predbacuje instituciji Unije, stvarnošću štete i postojanjem uzročne veze između ponašanja institucije i navedene štete (presuda od 14. listopada 2014., Giordano/Komisija, C‑611/12 P, EU:C:2014:2282, t. 35. i navedena sudska praksa).

               65

               Glede prvog uvjeta, Sud je već u više navrata pojasnio da je potrebno utvrditi dovoljno ozbiljnu povredu pravnog pravila koje ima za cilj dodijeliti prava pojedincima (vidjeti, među ostalim, presude Bergaderm i Goupil/Komisija, C‑352/98 P, EU:C:2000:361, t. 42., i od 10. srpnja 2014., Nikolaou/Revizorski sud, C220/13 P, EU:C:2014:2057, t. 53.).

               66

               U ovom slučaju, pravno pravilo, za koje žalitelji prigovaraju da Komisija nije osigurala njegovo poštovanje prilikom donošenja Memoranduma o razumijevanju od 26. travnja 2013., odgovara članku 17. stavku prvom Povelje. Ta odredba, u kojoj se navodi da pravo na vlasništvo nad svojom, na zakonit način stečenom imovinom, predstavlja pravno pravilo čiji je cilj dodijeliti prava pojedincima.

               67

               Nadalje, treba naglasiti da, iako države članice doduše ne provode pravo Unije u okviru Ugovora o ESM‑u, tako da se Povelja u tom kontekstu ne odnosi na njih (vidjeti, u tom smislu, presudu od 27. studenoga 2012., Pringle, C‑370/12, EU:C:2012:756, t. 178. do 181.), Povelja se, s druge strane, odnosi na institucije Unije, uključujući, kao što je nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 85. svojeg mišljenja, i onda kada djeluju izvan pravnog okvira Unije. Štoviše, u okviru donošenja Memoranduma o razumijevanju poput onog od 26. travnja 2013. Komisija je dužna, na temelju članka 17. stavka 1. UEU‑a, koji joj dodjeljuje opću zadaću nadziranja primjene prava Unije, i članka 13. stavaka 3. i 4. Ugovora o ESM‑u, koji joj nameće obvezu da nadzire usklađenost Memoranduma o razumijevanju koji je sklopio ESM s pravom Unije (vidjeti, u tom smislu, presudu od 27. studenoga 2012., Pringle, C‑370/12, EU:C:2012:756, t. 164.), osigurati da taj memorandum bude u skladu s temeljnim pravima zajamčenima Poveljom.

               68

               Slijedom toga, valja ispitati je li Komisija doprinijela dovoljno ozbiljnoj povredi prava tužitelja na vlasništvo, u smislu članka 17. stavka prvog Povelje, u okviru donošenja Memoranduma o razumijevanju od 26. travnja 2013.

               69

               S tim u svezi, valja podsjetiti da pravo na vlasništvo zajamčeno tom odredbom Povelje nije apsolutno pravo i da njegovo ostvarenje može biti predmet ograničenja koja se mogu opravdati ciljevima od općeg interesa koje Unija slijedi (vidjeti presude od 16. studenoga 2011., Bank Melli Iran/Vijeće, C‑548/09 P, EU:C:2011:735, t. 113., i od 12. svibnja 2016., Bank of Industry and Mine/Vijeće, C‑358/15 P, EU:C:2016:338, t. 55.).

               70

               Slijedom toga, kao što proizlazi iz članka 52. stavka 1. Povelje, moguće je uvesti ograničenja prava na vlasništvo, pod uvjetom da zaista odgovaraju ciljevima od općeg interesa i da, s obzirom na željeni cilj, ne predstavljaju prekomjerno i neprihvatljivo uplitanje kojim se nanosi šteta samoj biti tako zajamčenih prava (vidjeti, u tom smislu, presude od 16. studenoga 2011., Bank Melli Iran/Vijeće, C‑548/09 P, EU:C:2011:735, t. 114., i od 12. svibnja 2016., Bank of Industry and Mine/Vijeće, C‑358/15 P, EU:C:2016:338, t. 56.).

               71

               S tim u svezi, treba napomenuti da, kao što proizlazi iz članka 12. Ugovora o ESM‑u, donošenje Memoranduma o razumijevanju poput onoga koji je proizašao iz pregovora ciparskih vlasti i, među ostalim, Komisije ispunjava cilj od općeg interesa koji Unija slijedi, a to je očuvanje financijske stabilnosti bankarskog sustava europodručja kao cjeline.

               72

               Naime, financijske usluge imaju središnju ulogu u gospodarstvu Unije. Banke i kreditne institucije ključan su izvor financiranja za poduzetnike koji djeluju na različitim tržištima. Usto, banke su često međusobno povezane, a mnoge od njih obavljaju djelatnosti na međunarodnoj razini. Iz tog bi se razloga propast jedne ili više banaka mogla brzo proširiti i na druge banke, bilo u odnosnoj državi članici bilo u drugim državama članicama. To sa svoje strane može proizvesti negativne učinke prelijevanja u drugim sektorima gospodarstva (presuda od 19. srpnja 2016., Kotnik i dr., C‑526/14, EU:C:2016:570, t. 50.).

               73

               U ovom slučaju, mjere utvrđene u spornim člancima predviđaju, među ostalim, preuzimanje osiguranih depozita Cyprus Popular Bank od strane Bank of Cyprus, pretvaranje 37,5 % neosiguranih depozita Bank of Cyprus u dionice koje dodjeljuju puno pravo glasa i pravo na dividendu kao i privremeno zamrzavanje dijela tih neosiguranih depozita, pri čemu se navodi da će se, ako bi se Bank of Cyprus trebao prekomjerno kapitalizirati u odnosu na cilj minimalne razine temeljnog kapitala od 9 % u uvjetima krize, pristupiti otkupu dionica kako bi se nositeljima neosiguranih depozita nadoknadio iznos koji odgovara prekomjernoj kapitalizaciji.

               74

               S obzirom na cilj osiguranja stabilnosti bankarskog sustava u europodručju i neposredni rizik od financijskog gubitka kojem bi deponenti u dvije odnosne banke bili izloženi u slučaju njihova stečaja, takve mjere ne predstavljaju prekomjerno i neprihvatljivo uplitanje kojim se nanosi šteta samoj biti prava tužitelja na vlasništvo. One se, slijedom toga, ne mogu smatrati neopravdanim ograničenjima tog prava (vidjeti, po analogiji, presudu od 10. srpnja 2003., Booker Aquaculture i Hydro Seafood, C‑20/00 i C‑64/00, EU:C:2003:397, t. 79. do 86.).

               75

               S obzirom na te elemente, ne može se smatrati da je, dopustivši donošenje spornih članaka, Komisija doprinijela povredi prava tužitelja na vlasništvo zajamčenog člankom 17. stavkom prvim Povelje.

               76

               Iz toga slijedi da prvi uvjet utvrđivanja izvanugovorne odgovornosti Unije nije ispunjen u ovom slučaju, tako da zahtjeve tužitelja za naknadu štete treba odbiti kao pravno neosnovane.

         Troškovi

               77

               Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika Suda, kad je žalba osnovana i Sud sam konačno odluči o sporu, potonji će odlučiti i o troškovima. U skladu s člankom 138. stavkom 2. istog Poslovnika, koji se na temelju članka 184. stavka 1. tog Poslovnika primjenjuje na žalbeni postupak, ako više stranaka ne uspije u postupku, Sud odlučuje o podjeli troškova.

               78

               Budući da su žalbe prihvaćene, ali tužbe odbijene, Ledra Advertising Ltd i dr., Komisija i ESB snosit će vlastite troškove.

               Slijedom navedenoga, Sud (veliko vijeće) proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Ukidaju se rješenja Općeg suda Europske unije od 10. studenoga 2014., Ledra Advertising/Komisija i ESB (T‑289/13, EU:T:2014:981), od 10. studenoga 2014., Eleftheriou i Papachristofi/Komisija i ESB (T‑291/13, neobjavljeno, EU:T:2014:978), i od 10. studenoga 2014., Theophilou/Komisija i ESB (T‑293/13, neobjavljeno, EU:T:2014:979).

                           2.

                           Odbijaju se tužbe podnesene pred Općim sudom u predmetima T‑289/13, T‑291/13 i T‑293/13.

                           3.

                           Ledra Advertising Ltd, Andreas Eleftheriou, Eleni Eleftheriou, Lilia Papachristofi, Christos Theophilou i Eleni Theophilou, Europska komisija i Europska središnja banka snosit će svaka vlastite troškove nastale u prvostupanjskom postupku i povodom žalbi.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: engleski


title: Presuda Suda (veliko vijeće) od 1. prosinca 2015.#Europski parlament i Europska komisija protiv Vijeća Europske unije.#Tužba za poništenje – Uredba (EU) br. 1243/2012 – Izbor pravne osnove – Članak 43. stavci 2. i 3. UFEU‑a – Politička odluka – Dugoročni plan za stokove bakalara.#Spojeni predmeti C-124/13 i C-125/13.

text:
         PRESUDA SUDA (veliko vijeće)
      1. prosinca 2015. (
            *
         )
      „Tužba za poništenje — Uredba (EU) br. 1243/2012 — Izbor pravne osnove — Članak 43. stavci 2. i 3. UFEU‑a — Politička odluka — Dugoročni plan za stokove bakalara“
      U spojenim predmetima C‑124/13 i C‑125/13,
      povodom tužbi za poništenje na temelju članka 263. UFEU‑a podnesenih 14. ožujka 2013.,

         Europski parlament, koji zastupa I. Liukkonen kao i L. Knudsen i R. Kaškina, u svojstvu agenata, s izabranom adresom za dostavu u Luxembourgu (C‑124/13),

         Europska komisija, koju zastupa A. Bouquet kao i K. Banks i A. Szmytkowska, u svojstvu agenata, s izabranom adresom za dostavu u Luxembourgu (C‑125/13),
      tužitelji,
      protiv

         Vijeća Europske unije, koje zastupaju E. Sitbon i A. de Gregorio Merino kao i A. Westerhof Löfflerová, u svojstvu agenata, s izabranom adresom za dostavu u Luxembourgu,
      tuženika,
      koje podupiru:

         Kraljevina Španjolska, koju zastupaju M.Sampol Pucurull i N. Díaz Abad, u svojstvu agenata,

         Francuska Republika, koju zastupaju G. de Bergues, D. Colas i R. Coesme kao i C. Candat, u svojstvu agenata,

         Republika Poljska, koju zastupaju B. Majczyna, M. Nowacki i A. Miłkowska, u svojstvu agenata,
      intervenijenti,
      SUD (veliko vijeće),
      u sastavu: K. Lenaerts, predsjednik, A. Tizzano (izvjestitelj), potpredsjednik, R. Silva de Lapuerta, T. von Danwitz, J. L. da Cruz Vilaça, A. Arabadjiev iF. Biltgen, predsjednici vijeća, J. Malenovský, E. Levits, J.-C. Bonichot, C. G. Fernlund, C. Vajda i S. Rodin, suci,
      nezavisni odvjetnik: N. Wahl,
      tajnik: L. Hewlett, glavna administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 24. veljače 2015.,
      saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 21. svibnja 2015.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Svojim tužbama Europski parlament i Europska komisija zahtijevaju poništenje Uredbe Vijeća (EU) br. 1243/2012 od 19. prosinca 2012. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1342/2008 o donošenju dugoročnog plana za stokove bakalara i ribolov koji iskorištava te stokove (SL L 352, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 4., svezak 10., str. 96.; u daljnjem tekstu: pobijana uredba).

         Pravni okvir

         Uredba (EZ) br. 2371/2002

               2

               Uredba Vijeća (EZ) br. 2371/2002 od 20. prosinca 2002. o očuvanju i održivom iskorištavanju ribolovnih resursa u okviru Zajedničke ribarstvene politike (SL L 358, str. 59.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 4., svezak 3., str. 38.; u daljnjem tekstu: osnovna uredba) stavljena je izvan snage Uredbom (EU) br. 1380/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2013. o zajedničkoj ribarstvenoj politici, izmjeni uredaba Vijeća (EZ) br. 1954/2003 i (EZ) br. 1224/2009 i stavljanju izvan snage uredaba (EZ) br. 2371/2002 i (EZ) br. 639/2004 te Odluke Vijeća 2004/585/EZ (SL L 354, str. 22.).

               3

               Uvodne izjave 6. i 7. osnovne uredbe glase kako slijedi:

                        „(6)

                        Održivo iskorištavanje učinkovitije će se ostvariti kroz višegodišnji pristup upravljanju u ribarstvu, uključujući višegodišnje planove upravljanja stokovima koji se nalaze na samim sigurnim biološkim granicama ili unutar tih granica. Što se tiče stokova koji su izvan sigurnih bioloških granica, usvajanje planova oporavka apsolutni je prioritet. U skladu sa znanstvenim mišljenjem, za te se stokove može zahtijevati znatno smanjenje ribolovnog napora.

                        (7)

                        Tim se višegodišnjim planovima trebaju utvrditi ciljevi održivog iskorištavanja dotičnih stokova, oni trebaju sadržavati pravila o ribolovu kojima se utvrđuje način izračunavanja godišnjeg ulova i/ili granice ribolovnog napora i njima se trebaju predvidjeti druge posebne mjere gospodarenja uzimajući u obzir i utjecaj na druge vrste.“

               4

               Članak 1. te uredbe definira područje primjene zajedničke ribarstvene politike (u daljnjem tekstu: ZRP) na sljedeći način:
               „1.   [ZRP] obuhvaća očuvanje, gospodarenje i iskorištavanje živih vodenih bogatstava, akvakulture te preradu i promet proizvodima ribarstva i akvakulture, ako se te djelatnosti obavljaju na području država članica ili u vodama Zajednice ili ih obavljaju ribarska plovila Zajednice ili, ne dovodeći u pitanje primarnu nadležnost države zastave, državljani država članica.
               2.   [ZRP] predviđa jasne mjere u vezi s:

                        (a)

                        očuvanjem, gospodarenjem i iskorištavanjem živih vodenih bogatstava;

                  [...]“.

               5

               Ciljevi ZRP‑a definirani su u članku 2. stavku 1. iste uredbe na sljedeći način:
               „[ZRP] osigurava takvo iskorištavanje živih vodenih bogatstava koje stvara održive gospodarske, ekološke i društvene uvjete.
               U tu svrhu Zajednica primjenjuje načelo predostrožnog pristupa pri poduzimanju mjera za zaštitu i očuvanje živih vodenih organizama, za osiguranje njihovog održivog iskorištavanja i za smanjenje utjecaja ribolovnih aktivnosti na morski ekosustav. Ona teži postupnoj primjeni pristupa utemeljenog na ekosustavu pri upravljanju u ribarstvu. [...]“

               6

               Članak 4. osnovne uredbe, koji uspostavlja vrste mjera koje se poduzimaju u cilju postizanja održivosti, u stavku 2. predviđa:
               „One, posebno, mogu uključivati mjere za svaki stok ili skupinu stokova, čija je svrha ograničiti ribolovnu smrtnost i utjecaj ribolovnih aktivnosti na okoliš, i to:

                        (a)

                        donošenjem planova oporavka u skladu s člankom 5.,

                        (b)

                        donošenjem planova upravljanja u skladu s člankom 6.,

                  [...]“

         Uredba (EZ) br. 1342/2008

               7

               Vijeće Europske unije je na prijedlog Komisije i nakon savjetovanja s Parlamentom na temelju članka 37. UEZ‑a donijelo Uredbu Vijeća (EZ) br. 1342/2008 od 18. prosinca 2008. o donošenju dugoročnog plana za stokove bakalara i ribolov koji iskorištava te stokove i o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 423/2004 (SL L 348, str. 20. i ispravak SL 2010., L 231, str. 6.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 4., svezak 3., str. 235.).

               8

               Uvodne izjave 7. i 9. te uredbe glase:

                        „(7)

                        Kako bi se osiguralo postizanje ciljeva u vezi s ribolovnom smrtnošću i doprinijelo smanjenju odbačenog ulova, trebalo bi i razine ribolovnih mogućnosti u smislu ribolovnog napora odrediti tako da budu u skladu s višegodišnjom strategijom. [...]

                  [...]

                        (9)

                        Mjere kao što su određivanje i podjela ograničenja ulova, određivanje najnižih i preventivnih veličina stokova te određivanje stopa ribolovne smrtnosti i najvećeg dopuštenog ribolovnog napora za svaku skupinu napora od strane države članice i isključenje određenih skupina plovila iz sustava upravljanja ribolovnim naporom određenog ovom Uredbom od najveće su važnosti u okviru [ZRP‑a]. [...]“

               9

               Članak 5. navedene uredbe opisuje cilj plana za obnovu stokova bakalara koji se sastoji od osiguravanja „održivog iskorištavanja [tih] stokova [...] na temelju maksimalnog održivog izlova“. Sukladno tom članku 5. stavcima 2. i 3. taj se cilj postiže održavajući određene vrijednosti ribolovne smrtnosti bakalara.

               10

               U svrhu postizanja tog cilja, ista uredba u svojim člancima 6. do 10. predviđa posebna pravila za godišnje utvrđivanje ukupnog dopuštenog izlova (u daljnjem tekstu: UDI) te u člancima 11. do 17. pravila za ograničenje ribolovnog napora.

               11

               Uredba br. 1342/2008, u verziji koja je bila na snazi prije izmjene pobijanom uredbom, posebice je u članku 9. predviđala detaljna pravila za utvrđivanje UDI‑ja u slučaju nedostatnih podataka, kad se pravila za utvrđivanje UDI‑ja predviđena u njezinim člancima 7. i 8. ne mogu primijeniti zbog pomanjkanja dovoljno točnih i reprezentativnih informacija. Jednako tako, u članku 12. definirala je način izračuna najvećeg dopuštenog ribolovnog napora.

         Pobijana uredba

               12

               Uvodne izjave 3. do 5. pobijane uredbe glase:

                        „(3)

                        Znanstvena evaluacija učinkovitosti plana za bakalar, koju je obavio Znanstveni, tehnički i gospodarski odbor za ribarstvo (STECF), pokazala je brojne probleme u vezi s oblikovanjem i funkcioniranjem plana za bakalar. Ne dovodeći u pitanje ciljeve plana za bakalar, STECF je zaključio da nije vjerojatno da se ti ciljevi ostvare u vremenskom okviru koji bi bio u skladu sa zaključcima Svjetskog samita o održivom razvoju koji je održan u Johannesburgu 2002. godine, osim ako se ne isprave nedostaci u nacrtu plana za bakalar u vezi s, inter alia, primjenom njegovih članaka 9. i 12.

                        (4)

                        [...] Iako se primjena automatskih godišnjih snižavanja TAC‑a za 25% trebala primijeniti samo u izvanrednim okolnostima, od 2009. do 2012. je postala pravilo. Slijedom toga, od stupanja na snagu plana za bakalar, TAC za dotična područja je bio znatno snižen te bi daljnja automatska smanjenja dovela do stvarne obustave ribolova bakalara u dotičnim područjima. Znanstvena procjena koju je obavio STECF ukazuje da bi radi ostvarenja ciljeva plana za bakalar u nekim slučajevima bilo prikladnije dopustiti veću fleksibilnost kako bi se znanstveno mišljenje odrazilo na temelju svakog pojedinog slučaja. Stoga je, kao dio te fleksibilnosti, prikladno pod određenim uvjetima dopustiti obustavu godišnjeg smanjenja TAC‑a ili određenje alternativne razine TAC‑a, bez ugrožavanja ciljeva plana za bakalar.

                        (5)

                        [...] dopušteni ribolovni napor je snižen za 25% po godini od 2009. do 2012. u područjima na koja se odnosio članak 9. te znatno snižen u područjima na koja se odnosio članak 8. [...] Daljnja primjena automatskih godišnjih sniženja napora ne bi dovela do ostvarenja ciljeva plana za bakalar, već bi imala znatni gospodarski i socijalni učinak na segmente flote koji koriste isti alat, ali uglavnom love druge vrste ribe. Stoga je prikladno omogućiti fleksibilniji pristup kojim bi se dopustila obustava automatskoga godišnjeg sniženja ribolovnog napora bez ugrožavanja ciljeva plana za bakalar.“

               13

               Uvodna izjava 8. pobijane uredbe utvrđuje razloge zbog kojih je ta uredba, kojom se mijenjaju članci 9. i 12. Uredbe br. 1342/2008, usvojena na temelju članka 43. stavka 3. UFEU‑a, a ne na temelju članka 43. stavka 2. UFEU‑a.

               14

               Navedena uvodna izjava glasi kako slijedi:
               „Izmjenama članaka 9. i 12. utvrđuju se detaljna posebna pravila za određivanje ribolovnih mogućnosti, izraženih pomoću TAC‑a i za ograničenja ribolovnog napora. S njima se prilagođavaju trenutačno primjenjiva pravila za određivanje ribolovnih mogućnosti bez izmjene cilja plana za bakalar. One su stoga mjere za određivanje i dodjelu TAC‑a i ograničenja ribolovnog napora te se ne mogu smatrati odredbama za uspostavljanje zajedničke organizacije tržišta ribarstva ni drugim odredbama potrebnim za ostvarenje ciljeva [ZRP‑a].“

               15

               Članak 1. stavak 1. navedene uredbe, kojim se zamjenjuje članak 9. Uredbe br. 1342/2008, predviđa posebni postupak za određivanje TAC‑a prema kojem:
               „1.   U slučaju nedovoljnih informacija za određivanje TAC‑a u skladu s člankom 7., TAC za stokove bakalara u Kattegatu, u vodama zapadno od Škotske i Irskom moru se određuje na razini na koju ukazuje znanstveno mišljenje. Ako je, međutim, razina na koju ukazuje znanstveno mišljenje više od 20% veća od TAC‑a u prethodnoj godini, TAC se određuje na razini 20% većoj od TAC‑a u prethodnoj godini ili, ako je razina na koju ukazuje znanstveno mišljenje više od 20% manja od TAC‑a u prethodnoj godini, TAC se utvrđuje na razini 20% manjoj od TAC‑a u prethodnoj godini.
               2.   Odstupajući od stavka 1., u slučaju kada znanstveno mišljenje ukaže da ne smije biti usmjerenog ribolova i da:

                        (a)

                        usputni ulov treba smanjiti ili svesti na najnižu moguću razinu; i/ili

                        (b)

                        ulov bakalara treba svesti na najnižu moguću razinu;
                        Vijeće može odlučiti ne primijeniti godišnju prilagodbu TAC‑a u sljedećoj godini ili sljedećim godinama, pod uvjetom da se određeni TAC odnosi samo na usputni ulov.

                  3.   U slučaju nedovoljnih informacija za određivanje TAC‑a u skladu s člankom 8., TAC za stokove bakalara u Sjevernom moru, Skagerraku i istočnom Engleskom kanalu se određuje primjenom stavaka 1. i 2. ovog članka mutatis mutandis, osim ako se nakon savjetovanja s Norveškom odredi drukčija razina TAC‑a.
               4.   U slučaju kada znanstveno mišljenje ukaže na to da primjena pravila utvrđenih u članku 8. stavcima 1. do 4. nije prikladna za ostvarenje ciljeva plana, Vijeće može, neovisno o gore navedenim odredbama, odlučiti o alternativnoj razini TAC‑a.“

               16

               Članak 1. stavak 2. točka (a) pobijane uredbe glasi kako slijedi:
               „[Članak 12. stavak 4. Uredbe br. 1342/2008] zamjenjuje se sljedećim:
               „4.   Kod agregiranih skupina napora čiji je postotni kumulativni ulov izračunan u skladu sa stavkom 3. točkom (d) jednak ili prelazi 20% primjenjuju se godišnje prilagodbe. Najveći dopušteni ribolovni napor dotičnih skupina izračunava se kako slijedi:

                        (a)

                        u slučaju kada se primjenjuju članci 7. ili 8., na polazište se primjenjuje jednaka prilagodba postotka kao ona određena u navedenim člancima za ribolovnu smrtnost;

                        (b)

                        u slučaju kada se primjenjuje članak 9., primjenjuje se jednaka prilagodba postotka ribolovnog napora kao što je prilagodba TAC‑a u usporedbi s prethodnom godinom.“

               17

               Članak 1. stavak 2. točka (b) pobijane uredbe, kojim se članku 12. Uredbe br. 1342/2008 dodaje stavak 6., glasi:
               „dodaje se sljedeći stavak:
               ,6.   Odstupajući od stavka 4., u slučaju kada je najveći dopušteni ribolovni napor bio smanjen tijekom četiri uzastopne godine, Vijeće može odlučiti da ne primijeni godišnju prilagodbu najvećeg dopuštenog ribolovnog napora u sljedećoj godini ili u sljedećim godinama.'“

         Okolnosti spora

               18

               Komisija je 12. rujna 2012. predstavila prijedlog Uredbe Parlamenta i Vijeća o izmjeni Uredbe br. 1342/2008 (COM(2012)498 final) u svrhu poboljšanja i razjašnjenja njezinih odredaba.

               19

               Taj se prijedlog uredbe temeljio na članku 43. stavku 2. UFEU‑a i cilj mu je bio razriješiti određene poteškoće u vezi s provedbom plana za bakalar predviđenog Uredbom br. 1342/2008. Obuhvaćao je sljedeće izmjene:

                        —

                        izmjenu članka 4. navedene uredbe, kojom se pojašnjava metoda koju države članice trebaju primijeniti za izračun ograničenja ribolovnog napora;

                        —

                        izmjenu članka 9. iste uredbe, koja se odnosi na metodu utvrđivanja TAC‑a kada se uobičajena pravila izračuna iz članaka 7. i 8. ne mogu primijeniti zbog nedovoljnih informacija;

                        —

                        izmjenu članka 11. Uredbe br. 1342/2008, koja se odnosi na pojednostavnjivanje postupka isključenja plovila iz sustava upravljanja ribolovnim naporom;

                        —

                        izmjenu članka 12. te uredbe, koja se odnosi na ograničenja ribolovnog napora, koja je obrazložena istim ciljem fleksibilnog i individualiziranog tretmana poput onog koji slijedi predložena izmjena članka 9. spomenute uredbe;

                        —

                        izmjenu članka 12. iste uredbe, kojom se dodaje novi stavak 6. kojim se ovlašćuje Vijeće za suspenziju primjene dodatnih smanjenja najvećeg dopuštenog ribolovnog napora nakon što je bio smanjen tijekom četiri uzastopne godine;

                        —

                        izmjenu članka 13. Uredbe br. 1342/2008, kojom se nastoje ukloniti razlike u tumačenju jezičnih verzija u pogledu jednog od uvjeta za korištenje dodatnog ribolovnog napora;

                        —

                        izmjenu članka 14. te uredbe, kojom se nastoje ojačati obveze država članica u svrhu ispravljanja visoke razine odbačenog ulova te osiguranja učinkovitog praćenja i nadzora poticajnih mjera predviđenih u člancima 11. i 13. navedene uredbe i

                        —

                        izmjenu članka 32. iste uredbe, kojom se uvodi članak o postupku komitologije.

               20

               Vijeće je 19. prosinca 2012. pobijanom uredbom usvojilo, ne preuzimajući sve odredbe prijedloga uredbe COM(2012)498 final, samo izmjene koje su se odnosile na članke 9. i 12. Uredbe br. 1342/2008, koristeći kao pravnu osnovu članak 43. stavak 3. UFEU‑a.

               21

               U zapisnik sa sastanka Vijeća „Poljoprivreda i ribarstvo“, tijekom kojeg je usvojena pobijana uredba, unesena je izjava Komisije. Ta izjava glasi kako slijedi:

               22

               Pobijana uredba objavljena je u Službenom listu Europske unije21. prosinca 2012. i stupila je na snagu 22. prosinca 2012.

               23

               Parlament, u predmetu C‑124/13, i Komisija, u predmetu C‑125/13, smatrajući da je navedena uredba usvojena na pogrešnoj pravnoj osnovi te da se trebala temeljiti na članku 43. stavku 2. UFEU‑a, podnijeli su ove tužbe.

         Zahtjevi stranaka i postupak pred Sudom

               24

               Parlament i Komisija od Suda traže da poništi pobijanu uredbu i naloži Vijeću snošenje troškova. Komisija također zahtijeva da se održe učinci te uredbe tijekom razumnog razdoblja nakon ove presude, odnosno najdulje tijekom jedne pune kalendarske godine koja počinje 1. siječnja godine što slijedi nakon objave ove presude.

               25

               Vijeće traži od Suda da odbije tužbu i naloži Komisiji i Parlamentu snošenje troškova. Podredno, ako Sud poništi navedenu uredbu, Vijeće traži da se primjenom članka 264. održe na snazi njezini učinci.

               26

               Odlukom predsjednika Suda od 19. travnja 2013., predmeti C‑124/13 i C‑125/13 spojeni su u svrhu pisanog i usmenog dijela postupka i u svrhu donošenja presude.

               27

               Odlukom predsjednika Suda od 11. rujna 2013. Kraljevini Španjolskoj, Francuskoj Republici i Republici Poljskoj odobrena je intervencija u potporu zahtjevu Vijeća.

         O tužbi

               28

               U predmetu C‑124/13 Parlament ističe jedini tužbeni razlog u vezi s pogreškom koja se tiče prava zbog izbora članka 43. stavka 3. UFEU‑a kao pravne osnove pobijane uredbe.

               29

               Ovaj se žalbeni razlog sastoji od dva dijela. Prvim dijelom Parlament tvrdi da svaki višegodišnji plan, pa tako i ovaj u konkretnom slučaju, kao sredstvo očuvanja i upravljanja ribolovnim stokovima čini cjelinu koja sadrži isključivo odredbe čiji je cilj ostvarenje održivosti i očuvanja ZRP‑a i prema tome ga treba usvojiti u cijelosti na temelju članka 43. stavka 2. UFEU‑a. Drugim dijelom Parlament tvrdi da je prijedlog uredbe COM(2012)498 final trebalo u cijelosti usvojiti na temelju članka 43. stavka 2. UFEU‑a. Podjelom tog prijedloga i usvajanjem, putem spomenute uredbe, samo određenih izmjena koje je predložila Komisija, Vijeće je odabralo postupak kojim se krši sudska praksa Suda o izboru pravne osnove akta Unije.

               30

               U predmetu C‑125/13 Komisija ističe tri tužbena razloga. Prvi tužbeni razlog vezan je za pogrešku koja se tiče prava u pogledu izbora članka 43. stavka 3. UFEU‑a kao pravne osnove pobijane uredbe. Drugi se tužbeni razlog odnosi na pogrešku koja se tiče prava u pogledu postupka koji je provelo Vijeće, a kojim su iz usvajanja te uredbe pogrešno isključeni kako Parlament tako i Europski gospodarski i socijalni odbor. Treći se tužbeni razlog odnosi na izmjenu prirode prijedloga uredbe Komisije povredom njezina isključivog prava inicijative.

         Argumentacija stranaka

               31

               Prvim dijelom jedinog tužbenog razloga Parlamenta i prvim tužbenim razlogom Komisije te institucije ističu da je Vijeće počinilo pogrešku koja se tiče prava usvajanjem pobijane uredbe na temelju članka 43. stavka 3. UFEU‑a, umjesto na temelju njegova stavka 2.

               32

               Oni smatraju da, nakon stupanja na snagu Lisabonskog ugovora, članak 43. stavak 3. UFEU‑a predstavlja odstupanje od primjene redovnog zakonodavnog postupka predviđenog u stavku 2. tog članka te da taj stavak 3. treba tumačiti usko u pogledu njegova područja primjene. Dakle, na osnovi navedenog stavka 3. moguće je donijeti samo mjere koje se izričito odnose na „utvrđivanje i raspodjelu konkretnih mogućnosti ribolova“. Naprotiv, ako se cilj akta odnosi na ZRP, a ne radi se o jednostavnoj dodjeli ribolovnih kvota, on se treba usvojiti na temelju članka 43. stavka 2. UFEU‑a.

               33

               U tom pogledu tužitelji ističu da se tom potonjom odredbom redovni zakonodavni postupak određuje kao uobičajeni postupak odlučivanja prilikom usvajanja odredaba potrebnih za ostvarenje ciljeva ZRP‑a, dok se člankom 43. stavkom 3. UFEU‑a Vijeću dodjeljuje posebna ovlast ograničena na usvajanje provedbenih nezakonodavnih akata sui generis koji se odnose na utvrđivanje TAC‑a.

               34

               S tim u skladu tužitelji smatraju da se izraz „mjere [...] o utvrđivanju i raspodjeli mogućnosti ribolova“ iz članka 43. stavka 3. UFEU‑a treba tumačiti na način da Vijeće na temelju te odredbe ne može usvojiti mjere čiji je cilj doprinijeti ostvarenju ciljeva ZRP‑a, nego isključivo nezakonodavne propise ili provedbene akte za raspodjelu mogućnosti ribolova. Naime, kao što proizlazi iz članka 3. točke (q) osnovne uredbe „,ribolovna mogućnost' znači količinski izraženo zakonsko pravo na ribolov, u smislu ulova i/ili ribolovnog napora“.

               35

               Međutim, to nije slučaj kod pobijane uredbe. Naime, iz uvodne izjave 7. kao i iz članaka 5. i 6. osnovne uredbe te članka 5. Uredbe br. 1342/2008 osobito proizlazi da je cilj višegodišnjih planova, odnosno planova za oporavak i upravljanje, očuvanje ribljih stokova te da oni na taj način odlučujući doprinose ostvarenju glavnog cilja ZRP‑a, odnosno održivom iskorištavanju tih stokova.

               36

               Posljedično, budući da su višegodišnji planovi sredstvo koje omogućuje ostvarenje ciljeva ZRP‑a, pravne akte kojima se uspostavljaju ili mijenjaju ti planovi, kao što je to pobijana uredba, treba smatrati „potrebnima“ za ostvarenje ciljeva ZRP‑a u smislu članka 43. stavka 2. UFEU‑a i uslijed toga ih treba usvojiti u redovnom zakonodavnom postupku koji predviđa ta odredba.

               37

               Tužitelji dodaju da se navedenom uredbom mijenjaju zakonodavne odredbe usvojene na temelju članka 37. UEZ‑a koji je prije stupanja na snagu Lisabonskog ugovora bio opća pravna osnova za usvajanje zakonodavnih akata u području ribolova. Međutim, budući da je ta odredba zamijenjena člankom 43. stavkom 2. UFEU‑a, po analogiji treba koristiti redovni zakonodavni postupak koji za usvajanje svih pravnih akata u tom području predviđa potonja odredba. Jednako tako, budući da je članak 20. osnovne uredbe preuzet u članku 43. stavku 3. UFEU‑a, potonju odredbu valja koristiti prilikom usvajanja nezakonodavnih akata.

               38

               Vijeće, koje podupiru Kraljevina Španjolska, Francuska Republika i Republika Poljska, odbija argumente tužiteljâ tvrdeći da je pobijana uredba mjera za utvrđivanje i raspodjelu mogućnosti ribolova te je stoga ispravno utemeljena na članku 43. stavku 3. UFEU‑a.

               39

               U tom pogledu Vijeće uvodno ističe da za tumačenje tužiteljâ u pogledu primjene članka 43. stavka 3. UFEU‑a ne postoji opravdanje u UFEU‑u. Naime, stavci 2. i 3. članka 43. UFEU‑a, koje je dodao Lisabonski ugovor, zamijenili su jedinstvenu odredbu, konkretno članak 37. UEZ‑a, koja je služila kao pravna osnova za usvajanje cijelog niza pravnih akata u području poljoprivrede i ribarstva. Tužitelji ne mogu samo uslijed toga tvrditi da u svakom slučaju u kojem se prije stupanja na snagu Lisabonskog ugovora koristio članak 37. UEZ‑a automatski treba koristiti članak 43. stavak 2. UFEU‑a.

               40

               Osim toga, Vijeće ističe da su namjernim korištenjem izraza „mjere o“ utvrđivanju i raspodjeli mogućnosti ribolova u članku 43. stavku 3. UFEU‑a autori UFEU‑a željeli u područje primjene te odredbe uključiti mjere koje stricto sensu ne pripadaju utvrđivanju i raspodjeli mogućnosti ribolova. Štoviše, preusko tumačenje koje bi isključilo određene mjere jasno identificirane u članku 43. stavku 3. UFEU‑a iz područja primjene te odredbe ugrozilo bi ovlasti njome dodijeljene Vijeću i ne bi poštovalo temeljna pravila institucionalne ravnoteže, utvrđena u članku 13. stavku 2. UEU‑a, prema kojima „svaka institucija djeluje u granicama ovlasti koje su joj dodijeljene u Ugovorima i u skladu s njima određenim postupcima, uvjetima i ciljevima. [...]“.

               41

               Vijeće dakle odbija argumente tužiteljâ prema kojima se, kad se mjera može smatrati potrebnom za ostvarenje ciljeva ZRP‑a, ona nužno mora usvojiti na temelju članka 43. stavka 2. UFEU‑a. Stavci 2. i 3. članka 43. UFEU‑a su, naime, samostalne pravne osnove koje je primarno pravo uspostavilo na način da korištenje stavka 3. ne može biti podvrgnuto nikakvom uvjetu poput prethodnog usvajanja akta na temelju spomenutog stavka 2.

               42

               Prema tome, Vijeće ističe da primjena izmjena članka 9. i članka 12. stavaka 4. i 6. Uredbe br. 1342/2008 koje donosi članak 1. pobijane uredbe izravno, obvezujuće i automatski utječe na postupke utvrđivanja i raspodjele mogućnosti ribolova. Tužitelji ne mogu, dakle, valjano tvrditi da su te izmjene utjecale na cilj višegodišnjeg plana za bakalar definiran u članku 5. Uredbe br. 1342/2008, koji nije izmijenjen. Naprotiv one, kao što jasno proizlazi iz analize ciljeva i sadržaja pobijane uredbe, imaju za cilj prilagodbu sredstava koja omogućuju ostvarenje tog cilja, odnosno prilagodbu pravila za utvrđivanje TAC‑a i ograničenja ribolovnog napora.

         Ocjena Suda

               43

               Prvim dijelom jedinog tužbenog razloga Parlamenta i prvim tužbenim razlogom Komisije te institucije ističu da je Vijeće izabralo pogrešnu pravnu osnovu usvojivši pobijanu uredbu na temelju članka 43. stavka 3. UFEU‑a umjesto na temelju članka 43. stavka 2. UFEU‑a.

               44

               U tom pogledu početno valja podsjetiti da su, kao što proizlazi iz teksta članka 43. stavka 2. UFEU‑a, Parlament i Vijeće dužni u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom donositi „odredbe potrebne za provođenje ciljeva zajedničke poljoprivredne politike i zajedničke ribarstvene politike“.

               45

               Usto, sukladno članku 43. stavku 3. UFEU‑a, Vijeće na prijedlog Komisije usvaja mjere o utvrđivanju cijena, nameta, potpora i količinskih ograničenja te o utvrđivanju i raspodjeli mogućnosti ribolova.

               46

               Također valja podsjetiti da je Sud već odlučivao o odnosnim područjima primjene stavaka 2. i 3. članka 43. UFEU‑a u presudi Parlament i Komisija/Vijeće (C‑103/12 i C‑165/12, EU:C:2014:2400).

               47

               U predmetima koji su doveli do te presude Sud je bio pozvan provjeriti je li Vijeće moglo valjano na temelju članka 43. stavka 3. UFEU‑a usvojiti Odluku 2012/19/EU od 16. prosinca 2011. o odobrenju, u ime Europske unije, Izjave o odobrenju ribolovnih mogućnosti ribarskim plovilima koja plove pod zastavom Bolivarske Republike Venezuele u isključivom gospodarskom pojasu uz obalu Francuske Gvajane (SL 2012., L 6, str. 8.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 4., svezak 10., str. 87.).

               48

               Iako u činjeničnom i pravnom kontekstu koji je različit od onog u ovom slučaju, Sud je u točki 50. spomenute presude utvrdio da donošenje odredbi temeljem članka 43. stavka 2. UFEU‑a obvezno pretpostavlja ocjenu jesu li te odredbe „potrebne“ za ostvarivanje ciljeva zajedničkih politika uređenih UFEU‑om jer ta ocjena uključuje političku odluku čije donošenje valja rezervirati za zakonodavca Unije. Suprotno tomu, donošenje mjera koje se odnose na utvrđivanje i raspodjelu mogućnosti ribolova, u skladu s člankom 43. stavkom 3. UFEU‑a, ne traži takvu ocjenu jer je riječ o mjerama pretežno tehničke naravi koje su namijenjene provedbi odredaba usvojenih na temelju članka 43. stavka 2. UFEU‑a.

               49

               Sud je u točkama 78. do 81. iste presude zaključio da je Vijeće počinilo pogrešku usvojivši Odluku 2012/19/EU na temelju članka 43. stavka 3. UFEU‑a. Naime, budući da se tom odlukom plovilima pod zastavom Venezuele odobrio pristup vodama Unije, a ne samo mogućnosti ribolova, njezino usvajanje podrazumijevalo je političku odluku koja je zahtijevala korištenje redovnog zakonodavnog postupka predviđenog u članku 43. stavku 2. UFEU‑a.

               50

               Iz presude Parlament i Komisija/Vijeće (C‑103/12 i C‑165/12, EU:C:2014:2400) proizlazi da se mjere koje podrazumijevaju politički izbor i koji je pridržan zakonodavcu Unije zbog svoje nužnosti za ostvarenje ciljeva koji pripadaju zajedničkoj poljoprivrednoj i ribarstvenoj politici trebaju temeljiti na članku 43. stavku 2. UFEU‑a.

               51

               Prema tome, i za potrebe ovih predmeta, valja provjeriti treba li područje primjene stavka 3. članka 43. UFEU‑a ograničiti samo na mjere čiji je cilj utvrđivanje i raspodjela mogućnosti ribolova.

               52

               U tom pogledu, kako ističe Vijeće, nije moguće usporedno ocjenjivati sadržaj ovlasti koje Vijeće ima na temelju članka 43. stavka 3. UFEU‑a s ovlastima koje su mu dodijeljene u odnosu na provedbene akte na temelju članka 291. UFEU‑a.

               53

               Naime, kao što je to Sud uostalom više puta istaknuo, ovlast za donošenje takvih akata općenito se dodjeljuje Komisiji te se na temelju članka 291. stavka 2. UFEU‑a samo iznimno može pridržati Vijeću u „posebnim valjano utemeljenim slučajevima“ kao i u slučajevima koji su izričito predviđeni tom odredbom, koji se isključivo odnose na zajedničku vanjsku i sigurnosnu politiku (u tom smislu vidjeti presude Parlament/Vijeće, C‑133/06, EU:C:2008:257, t. 47. i navedenu sudsku praksu kao i Komisija/Parlament i Vijeće, C‑88/14, EU:C:2015:499, t. 30.).

               54

               Prema tome, iako je točno da članak 43. stavak 3. UFEU‑a Vijeću dodjeljuje ovlast za donošenje provedbenih akata u dotičnom području, ti se akti ipak ne smiju jednostavno izjednačiti s onima koji su predviđeni u članku 291. stavku 2. UFEU‑a.

               55

               Jednako tako, ne može se prihvatiti argument tužiteljâ o korištenju, po analogiji između članka 37. UEZ‑a i članka 43. stavka 2. UFEU‑a, redovnog zakonodavnog postupka koji predviđa potonja odredba za cjelokupno područje koje je bilo obuhvaćeno tim člankom 37. prije stupanja na snagu Lisabonskog ugovora.

               56

               Potonji članak, koji je prije stupanja na snagu Lisabonskog ugovora služio kao pravna osnova za usvajanje niza akata u području poljoprivrede i ribarstva, ovlašćivao je Vijeće da odlučujući kvalificiranom većinom usvaja akte za osiguranje provedbe osobito ZRP‑a, na prijedlog Komisije i nakon običnog savjetovanja s Parlamentom.

               57

               Međutim, isti je članak zamijenjen člankom 43. stavcima 2. i 3. UFEU‑a. Posljedično, Komisijinu analogiju između članka 37. UEZ‑a i članka 43. stavka 2. UFEU‑a treba ocijeniti uzimajući u obzir odnos između potonje odredbe i članka 43. stavka 3. UFEU‑a.

               58

               U tom pogledu valja istaknuti da stavci 2. i 3. članka 43. UFEU‑a imaju različite svrhe i posebna područja primjene pa se mogu koristiti odvojeno kao temelj za usvajanje mjera određenih u okviru ZRP‑a, s tim da prilikom donošenja akata na temelju članka 43. stavka 3. UFEU‑a Vijeće treba djelovati poštujući granice svojih nadležnosti kao i, ovisno o slučaju, pravni okvir koji je prethodno uspostavljen primjenom članka 43. stavka 2. UFEU‑a.

               59

               Iz prethodnoga proizlazi da područje primjene stavka 3. članka 43. UFEU‑a može obuhvatiti mjere koje se ne ograničavaju na utvrđivanje i raspodjelu mogućnosti ribolova ako one ne podrazumijevaju politički izbor pridržan zakonodavcu Unije zbog svoje nužnosti za ostvarenje ciljeva svojstvenih zajedničkoj poljoprivrednoj i ribarstvenoj politici.

               60

               U kontekstu tih razmatranja valja provjeriti je li Vijeće utemeljeno koristilo članak 43. stavak 3. UFEU‑a kao pravnu osnovu za usvajanje pobijane uredbe.

               61

               U ovom je slučaju, kao što proizlazi iz prijedloga uredbe COM(2012)498 final, cilj pobijane uredbe izmjena Uredbe br. 1342/2008 u svrhu poboljšanja i razjašnjenja njezinih odredaba.

               62

               U tim uvjetima, prije ispitivanja sadržaja izmjena koje uvodi pobijana uredba, valja podsjetiti na pravni kontekst u okviru kojeg se nalazi Uredba br. 1342/2008.

               63

               Kao što je nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 70. svojeg mišljenja, glavni je cilj ZRP‑a omogućiti održivo iskorištavanje živih vodenih bogatstava, uravnoteženo uzimajući u obzir okolišne, gospodarske i socijalne aspekte.

               64

               U tu svrhu, sukladno članku 2. stavku 1. drugom podstavku osnovne uredbe, Unija primjenjuje načelo predostrožnog pristupa pri usvajanju u okviru višegodišnjih planova posebnih mjera za zaštitu i očuvanje živih vodenih organizama, za osiguranje njihova održivog iskorištavanja i za smanjenje utjecaja ribolovnih aktivnosti na morski ekosustav.

               65

               S jedne strane, članak 5. spomenute uredbe posebice predviđa da će Vijeće usvojiti, smatrajući to prioritetom, višegodišnje planove oporavka za ribolovne aktivnosti u kojima se iskorištavaju stokovi koji su izvan sigurnih bioloških granica da bi se osigurao njihov oporavak do razine koja se nalazi unutar tih granica.

               66

               S druge strane, članak 6. iste uredbe ovlašćuje Vijeće da donese višegodišnje planove upravljanja kako bi se ti stokovi zadržali unutar sigurnih bioloških granica kad su one uspostavljene.

               67

               Uredba br. 1342/2008 nalazi se u tom pravnom okviru. Usvojena na temelju članka 37. UEZ‑a, predviđa širok raspon specifičnih mjera za očuvanje kako bi se podržalo održivo gospodarenje određenim stokovima bakalara.

               68

               Prema članku 5. navedene uredbe, cilj plana za obnovu predviđenog istom uredbom jest osiguravanje održivog iskorištavanja stokova bakalara na temelju maksimalnog održivog izlova, održavajući određene vrijednosti ribolovne smrtnosti dotičnih riba.

               69

               U svrhu postizanja tog cilja, članci 6. do 10. Uredbe br. 1342/2008 predviđaju pravila koja se odnose na metodu godišnjeg utvrđivanja TAC‑a, a njezini članci 11. do 17. pravila koja se odnose na ograničenje godišnjeg ribolovnog napora.

               70

               Posebice za potrebe ovih predmeta, s jedne strane, članak 9. navedene uredbe uspostavlja posebni postupak za utvrđivanje TAC‑a kad se opća pravila za njegovo utvrđivanje predviđena u člancima 7. i 8. ne mogu primijeniti zbog pomanjkanja dovoljno točnih i reprezentativnih informacija. S druge strane, članak 12. iste uredbe predviđa detaljna pravila za raspodjelu ribolovnog napora po državi članici.

               71

               Međutim, kao što proizlazi iz uvodne izjave 3. pobijane uredbe, znanstvena evaluacija učinkovitosti plana za bakalar, koju je obavio Znanstveni, tehnički i gospodarski odbor za ribarstvo pokazala je brojne probleme u vezi s oblikovanjem i funkcioniranjem plana. Taj je odbor zaključio da nije vjerojatno da se ti ciljevi ostvare u vremenskom okviru koji bi bio u skladu sa zaključcima Svjetskog samita o održivom razvoju (Johannesburg 2002.), osim ako se ne isprave nedostaci u nacrtu istog plana u vezi s, inter alia, primjenom članaka 9. i 12. Uredbe br. 1342/2008.

               72

               Što se tiče navedenog članka 9., iz uvodne izjave 4. pobijane uredbe proizlazi da je primjena od 2009. do 2012. automatskih godišnjih snižavanja TAC‑a za 25% predviđenih u tom istom članku, od stupanja na snagu plana za bakalar, imala za posljedicu znatno sniženje TAC‑a za dotična područja te bi daljnja automatska smanjenja dovela do stvarne obustave ribolova bakalara u njima.

               73

               Prema tome, pobijana je uredba značajno preoblikovala posebni postupak za godišnje utvrđivanje TAC‑a za stokove bakalara, predviđen u članku 9. Uredbe br. 1342/2008, omogućujući u određenim slučajevima, kao što je utvrđeno u uvodnoj izjavi 4. pobijane uredbe, veću fleksibilnost prilikom utvrđivanja i dodjele mogućnosti ribolova uzimajući pritom u obzir znanstvena mišljenja u svakom pojedinom slučaju. Taj mehanizam zamjenjuje automatska smanjenja TAC‑a koja je početno predviđala Uredba br. 1342/2008 u slučaju pomanjkanja dovoljno točnih i reprezentativnih informacija, kad se ne mogu primijeniti opća pravila za njihovo utvrđivanje.

               74

               Što se tiče članka 12. Uredbe br. 1342/2008, u uvodnoj se izjavi 5. pobijane uredbe također primjećuje znatno sniženje dopuštenog ribolovnog napora od 2009. do 2012. u dotičnim područjima. Prema toj uvodnoj izjavi, daljnja primjena automatskih godišnjih sniženja napora ne bi dovela do ostvarenja ciljeva plana za bakalar, već bi imala znatan gospodarski i socijalni učinak na segmente flote koji koriste glavne ribolovne alate koji služe za lov bakalara ali uglavnom love druge vrste ribe.

               75

               Posljedično, pravila koja se odnose na ograničenja ribolovnog napora temeljito su revidirana, što je osobito dovelo do uvođenja postupka kojim se odstupa od postupka utvrđivanja ribolovnog napora na temelju nedostatnih podataka, predviđenog u članku 12. stavku 4. Uredbe br. 1342/2008.

               76

               Valja, osim toga, istaknuti da članak 9. stavak 2. Uredbe br. 1342/2008, kako je zamijenjen člankom 1. stavkom 1. pobijane uredbe, kao i članak 12. stavak 6. Uredbe br. 1342/2008, kako je dodan člankom 1. stavkom 2. točkom (b) pobijane uredbe, Vijeću dodjeljuju ovlast za odlučivanje o suspenziji godišnje prilagodbe TAC‑a ili ograničenja ribolovnog napora u slučajevima predviđenim tim odredbama.

               77

               Međutim, iako je točno da, kao što je to Vijeće istaknulo u uvodnoj izjavi 8. pobijane uredbe u svrhu opravdanja korištenja članka 43. stavka 3. UFEU‑a kao pravne osnove te uredbe, izmjene članaka 9. i 12. Uredbe br. 1342/2008 koje su proizašle iz članka 1. pobijane uredbe ne utječu na višegodišnji plan za obnovu stokova bakalara predviđen u članku 5. Uredbe br. 1342/2008, ta okolnost ipak nije sama po sebi dovoljna za utvrđenje da su se one mogle valjano usvojiti na temelju te odredbe UFEU‑a.

               78

               Naime, u tu svrhu, kao što je istaknuto u točki 59. ove presude, valja provjeriti podrazumijeva li usvajanje pobijane uredbe politički izbor pridržan zakonodavcu Unije zbog nužnosti tih izmjena za ostvarenje ciljeva svojstvenih ZRP‑u, a u kojem slučaju se to usvajanje trebalo temeljiti na članku 43. stavku 2. UFEU‑a.

               79

               U ovom slučaju, izmjene članaka 9. i 12. Uredbe br. 1342/2008 donesene putem pobijane uredbe i opisane u točkama 70. do 76. ove presude ne ograničavaju se, protivno onomu što tvrdi Vijeće, samo na utvrđivanje i stvarnu raspodjelu mogućnosti ribolova u posebnim okolnostima na godišnjoj razini, nego imaju za cilj prilagodbu općeg mehanizma utvrđivanja TAC‑a i ograničenja ribolovnog napora u cilju uklanjanja nedostataka koji proizlaze iz primjene ranijih pravila automatskog smanjenja koja su ugrožavala ostvarenje ciljeva višegodišnjeg plana za obnovu stokova bakalara.

               80

               Prema tome, navedene izmjene definiraju pravni okvir u kojem se utvrđuju i raspodjeljuju mogućnosti ribolova. One su rezultat političkog odabira koji ima dugoročan učinak na višegodišnji plan za obnovu stokova bakalara.

               81

               Iz toga proizlazi da su predmetne izmjene odredbe potrebne za ostvarenje ciljeva ZRP‑a. Posljedično, te je odredbe trebalo usvojiti prema zakonodavnom postupku predviđenom u članku 43. stavku 2. UFEU‑a.

               82

               Imajući u vidu prethodna razmatranja, valja prihvatiti prvi dio jedinog tužbenog razloga Parlamenta i prvi tužbeni razlog Komisije.

               83

               Posljedično, pobijanu odluku treba poništiti bez potrebe ispitivanja ostalih tužbenih razloga koje su istaknuli Parlament i Komisija u prilog svojoj tužbi.

         Zahtjev za održavanje na snazi učinaka pobijane uredbe

               84

               Vijeće i Komisija, uz potporu Kraljevine Španjolske i Francuske Republike, traže od Suda da u slučaju poništenja pobijane uredbe održi njezine učinke. U tom pogledu, Komisija je precizirala da se ti učinci trebaju održati tijekom razumnog roka koji ne bi trebao prelaziti dvanaest mjeseci računajući od 1. siječnja godine što slijedi nakon objave ove presude.

               85

               Sukladno članku 264. stavku 2. UFEU‑a, Sud, ako to smatra potrebnim, navodi koji se učinci akta koji je proglasio ništavim moraju smatrati konačnima.

               86

               U tom smislu, iz sudske prakse Suda proizlazi da, uzimajući u obzir razloge pravne sigurnosti, učinci takvog akta mogu biti održani osobito ako bi trenutačni učinci njegova poništavanja doveli do ozbiljnih negativnih posljedica za zainteresirane osobe i kada se zakonitost pobijanog akta ne osporava zbog njegova cilja ili sadržaja, nego zbog nenadležnosti njegova donositelja ili zbog povrede bitnih postupovnih pravila. Takvi razlozi osobito uključuju pogrešku u pogledu pravne osnove pobijanog akta (vidjeti presudu Parlament i Komisija/Vijeće, C‑165/12, EU:C:2014:2400, t. 90. i navedenu sudsku praksu).

               87

               U konkretnom slučaju valja istaknuti da je, sukladno članku 2. pobijane uredbe, potonja stupila na snagu dan nakon svoje objave u Službenom listu Europske unije21. prosinca 2012.

               88

               Međutim, budući da je cilj navedene uredbe osigurati očuvanje i održivo iskorištavanje ribolovnih resursa u okviru ZRP‑a, njezino poništenje s trenutačnim učinkom moglo bi imati teške posljedice za ostvarenje te politike i za dotične gospodarske subjekte.

               89

               U tim okolnostima postoje važni razlozi pravne sigurnosti zbog kojih Sud treba prihvatiti zahtjev za održavanje na snazi učinaka pobijane uredbe. Osim toga, važno je napomenuti da ni Parlament ni Komisija nisu osporili zakonitost te uredbe zbog njezine svrhe ili sadržaja, pa u tom smislu nema prepreka za to da Sud naloži takvo održavanje na snazi.

               90

               Posljedično, valja održati na snazi učinke pobijane uredbe do stupanja na snagu, u razumnom roku koji ne smije biti dulji od dvanaest mjeseci računajući od 1. siječnja godine što slijedi nakon objave ove presude, nove uredbe utemeljene na prikladnoj pravnoj osnovi, to jest na članku 43. stavku 2. UFEU‑a.

         Troškovi

               91

               Na temelju članka 138. stavka 1. Poslovnika Suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da su Parlament i Komisija postavili zahtjev da se Vijeću naloži snošenje troškova i da potonje nije uspjelo u postupku, nalaže mu se snošenje troškova. U skladu s člankom 140. stavkom 1. Poslovnika, Kraljevina Španjolska, Francuska Republika i Republika Poljska, koje su intervenirale u postupke, snosit će vlastite troškove.

               Slijedom navedenoga, Sud (veliko vijeće) proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Poništava se Uredba Vijeća (EU) br. 1243/2012 od 19. prosinca 2012. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1342/2008 o donošenju dugoročnog plana za stokove bakalara i ribolov koji iskorištava te stokove.

                           2.

                           Održavaju se na snazi učinci Uredbe br. 1243/2012 do stupanja na snagu, u razumnom roku koji ne smije biti dulji od dvanaest mjeseci računajući od 1. siječnja godine što slijedi nakon objave ove presude, nove uredbe utemeljene na prikladnoj pravnoj osnovi, to jest na članku 43. stavku 2. UFEU‑a.

                           3.

                           Vijeću Europske unije nalaže se snošenje troškova.

                           4.

                           Kraljevina Španjolska, Francuska Republika i Republika Poljska snosit će vlastite troškove.

                     Potpisi

            (
            *
         )   Jezik postupka: engleski