title: Predmet T-494/14: Rješenje Općeg suda od 10. lipnja 2016. – Klymenko protiv Vijeća („Tužba za poništenje — Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja zbog situacije u Ukrajini — Zamrzavanje financijskih sredstava — Popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuje zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora — Uvrštavanje imena tužitelja — Rok za tužbu — Dopuštenost — Dokaz osnovanosti uvrštavanja na popis — Očito osnovana tužba”)

text:
               22.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/34

         Rješenje Općeg suda od 10. lipnja 2016. – Klymenko protiv Vijeća
   (Predmet T-494/14) (1)

   ((„Tužba za poništenje - Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja zbog situacije u Ukrajini - Zamrzavanje financijskih sredstava - Popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuje zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora - Uvrštavanje imena tužitelja - Rok za tužbu - Dopuštenost - Dokaz osnovanosti uvrštavanja na popis - Očito osnovana tužba”))
   (2016/C 305/47)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Oleksandr Klymenko (Kijev, Ukrajina) (zastupnici: M. Shaw, QC, i I. Quirk, barrister)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: A. Vitro i J.-P. Hix, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje Provedbene odluke Vijeća 2014/216/ZVSP od 14. travnja 2014. o provedbi Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL L 111, str. 91.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 381/2014 od 14. travnja 2014. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL L 111, str. 33.) u dijelu u kojem se odnose na tužitelja.

      Izreka

               1.

               Poništavaju se, u dijelu u kojem se odnose na Oleksandra Klymenka, Provedbena odluka Vijeća 2014/216/ZVSP od 14. travnja 2014. o provedbi Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini i Provedbena uredba Vijeća (EU) br. 381/2014 od 14. travnja 2014. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini.

               2.

               Nalaže se Vijeću Europske unije snošenje, osim vlastitih, i troškova O. Klymenka.

      (1)  SL C 292, 1. 9. 2014.


title: Predmet C-229/15: Presuda Suda (deseto vijeće) od 16. lipnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Naczelny Sąd Administracyjny – Poljska) – Minister Finansów protiv Jana Mateusiaka (Zahtjev za prethodnu odluku — Oporezivanje — Porez na dodanu vrijednost — Direktiva 2006/112/EZ — Članak 18. točka (c), članci 184. i 187. — Oporezive transakcije — Prestanak oporezive gospodarske djelatnosti — Zadržavanje robe na temelju koje je odbijen PDV — Ispravak odbitaka — Razdoblje za ispravak — Oporezivanje na temelju članka 18. točke (c) Direktive 2006/112 nakon isteka razdoblja za ispravak)

text:
               22.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/10

         Presuda Suda (deseto vijeće) od 16. lipnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Naczelny Sąd Administracyjny – Poljska) – Minister Finansów protiv Jana Mateusiaka
   (Predmet C-229/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Porez na dodanu vrijednost - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 18. točka (c), članci 184. i 187. - Oporezive transakcije - Prestanak oporezive gospodarske djelatnosti - Zadržavanje robe na temelju koje je odbijen PDV - Ispravak odbitaka - Razdoblje za ispravak - Oporezivanje na temelju članka 18. točke (c) Direktive 2006/112 nakon isteka razdoblja za ispravak))
   (2016/C 305/15)
   Jezik postupka: poljski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Minister Finansów

      Tuženik: Jan Mateusiak

      Izreka

   Članak 18. točku (c) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2009/162/EU od 22. prosinca 2009., treba tumačiti na način da se, u slučaju prestanka oporezive gospodarske djelatnosti poreznog obveznika, zadržavanje robe poreznog obveznika, ako je u odnosu na tu robu bilo moguće odbiti porez na dodanu vrijednost prilikom njezina stjecanja, može smatrati isporukom robe uz naknadu i podlijegati porezu na dodanu vrijednost ako je isteklo razdoblje za ispravak iz članka 187. Direktive 2006/112, kako je izmijenjena Direktivom 2009/162.

      (1)  SL C 294, 7. 9. 2015.


title: Predmet C-369/14: Presuda Suda (treće vijeće) od 16. srpnja 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – Sommer Antriebs- und Funktechnik GmbH protiv Rademacher Geräte-Elektronik GmbH & Co. KG (Zahtjev za prethodnu odluku — Otpadna električna i elektronička oprema — Direktiva 2002/96/EZ — Članak 2. stavak 1. i članak 3. točka (a) kao i Prilozi I.A i I.B — Direktiva 2012/19/EU — Članak 2. stavak 1. točka (a), članak 2. stavak 3. točka (b) i članak 3. stavak 1. točke (a) i (b) kao i Prilozi I. i II. — Pojmovi „električna i elektronička oprema” i „električni i elektronički alati” — Motori za garažna vrata)

text:
               21.9.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 311/11

         Presuda Suda (treće vijeće) od 16. srpnja 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Köln – Njemačka) – Sommer Antriebs- und Funktechnik GmbH protiv Rademacher Geräte-Elektronik GmbH & Co. KG
   (Predmet C-369/14) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Otpadna električna i elektronička oprema - Direktiva 2002/96/EZ - Članak 2. stavak 1. i članak 3. točka (a) kao i Prilozi I.A i I.B - Direktiva 2012/19/EU - Članak 2. stavak 1. točka (a), članak 2. stavak 3. točka (b) i članak 3. stavak 1. točke (a) i (b) kao i Prilozi I. i II. - Pojmovi „električna i elektronička oprema” i „električni i elektronički alati” - Motori za garažna vrata))
   (2015/C 311/12)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Landgericht Köln

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Sommer Antriebs- und Funktechnik GmbH

      Tuženik: Rademacher Geräte-Elektronik GmbH & Co. KG

      Izreka

   Članak 2. stavak 1. i članak 3. točku (b) kao i Prilog I.A točku 6. i Prilog I.B točku 6. Direktive 2002/96/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. siječnja 2003. o otpadnoj električnoj i elektroničkoj opremi (OEEO), s jedne strane, te članak 2. stavak 1. točku (a), članak 2. stavak 3. točku (b), članak 3. stavak 1. točku (a) kao i Prilog I. točku 6. i Prilog II. točku 6. Direktive 2012/19/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o otpadnoj električnoj i elektroničkoj opremi (OEEO), s druge strane, valja tumačiti na način da motori za garažna vrata, kao što su oni o kojima je riječ u glavnom postupku – koji se pokreću na električni napon od oko 220 V do 240 V, a koji su namijenjeni tomu da zajedno s pripadajućim garažnim vratima budu ugrađeni u opremu zgrade i koji se u svakom trenutku mogu demontirati, ponovno montirati i/ili ugraditi u navedenu opremu – ulaze u područja primjene Direktive2002/96/EZ, odnosno Direktive 2012/19/EU, tijekom prijelaznog razdoblja određenog člankom 2. stavkom 1. točkom (a) te potonje direktive.

      (1)  SL C 439, 8. 12. 2014.


title: Predmet C-15/15: Presuda Suda (veliko vijeće) od 21. lipnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank van Koophandel te Gent – Belgija) – New Valmar BVBA protiv Global Pharmacies Partner Health Srl (Zahtjev za prethodnu odluku — Slobodno kretanje robe — Zabrana mjera koje imaju istovrsni učinak kao količinska ograničenja izvoza — Članak 35. UFEU-a — Društvo s poslovnim nastanom u nizozemskoj jezičnoj regiji Kraljevine Belgije — Propisi kojima se pod prijetnjom apsolutne ništavosti nameće obveza sastavljanja računa na nizozemskom jeziku — Ugovor o koncesiji s prekograničnim karakterom — Ograničenje — Opravdanje — Nepostojanje proporcionalnosti)

text:
               29.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 314/4

         Presuda Suda (veliko vijeće) od 21. lipnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank van Koophandel te Gent – Belgija) – New Valmar BVBA protiv Global Pharmacies Partner Health Srl
   (Predmet C-15/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Slobodno kretanje robe - Zabrana mjera koje imaju istovrsni učinak kao količinska ograničenja izvoza - Članak 35. UFEU-a - Društvo s poslovnim nastanom u nizozemskoj jezičnoj regiji Kraljevine Belgije - Propisi kojima se pod prijetnjom apsolutne ništavosti nameće obveza sastavljanja računa na nizozemskom jeziku - Ugovor o koncesiji s prekograničnim karakterom - Ograničenje - Opravdanje - Nepostojanje proporcionalnosti))
   (2016/C 314/05)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Rechtbank van Koophandel te Gent

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: New Valmar BVBA

      Tuženik: Global Pharmacies Partner Health Srl

      Izreka

   Članak 35. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se protivi propis federalne jedinice države članice, kao u ovom slučaju Flamanske zajednice u Kraljevini Belgiji, koji svakom poduzetniku koji ima mjesto poslovanja na području te jedinice nalaže obvezu navođenja svih podataka na računima prekograničnog karaktera isključivo na službenom jeziku te jedinice, uz prijetnju ništavosti tih računa koju sud utvrđuje po službenoj dužnosti.

      (1)  SL C 118, 13. 4. 2015.


title: Predmet T-672/14 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 15. prosinca 2014. – August Wolff i Remedia protiv Komisije ( „Privremena pravna zaštita — Odobrenje za stavljanje u promet lijekova za humanu primjenu — Zahtjev za odgodu izvršenja — Nepostojanje hitnosti” )

text:
               9.3.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 81/21

         Rješenje predsjednika Općeg suda od 15. prosinca 2014. – August Wolff i Remedia protiv Komisije
   (Predmet T-672/14 R)
   ((„Privremena pravna zaštita - Odobrenje za stavljanje u promet lijekova za humanu primjenu - Zahtjev za odgodu izvršenja - Nepostojanje hitnosti”))
   (2015/C 081/27)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelji: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel (Bielefeld, Njemačka); i Remedia d.o.o. (Zagreb, Hrvatska) (zastupnici: P. Klappich, C. Schmidt i P. Arbeiter, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: M. Šimerdová, A. Sipos i B.-R. Killmann, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za odgodu izvršenja Provedbene odluke Komisije C (2014) 6030 final od 19. kolovoza 2014. o odobrenjima za stavljanje u promet lijekova za humanu primjenu s povišenom koncentracijom estradiola u skladu s člankom 31. Direktive Europskog parlamenta i Vijeća 2001/83/EZ o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu (SL L 311, str. 67) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 56., str. 27.)

      Izreka

               1.

               Zahtjev za privremenu pravnu zaštitu se odbija.

               2.

               Rješenje od 2. listopada 2014. se ukida.

               3.

               O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet T-443/12: Presuda Općeg suda 21. studenoga 2013. — Equinix (Njemačka) protiv OHIM-a — Acotel (ancotel.) ( „Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Zajednice ancotel. — Raniji figurativni žig Zajednice ACOTEL — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009” )

text:
               11.1.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 9/23

         Presuda Općeg suda 21. studenoga 2013. — Equinix (Njemačka) protiv OHIM-a — Acotel (ancotel.)
   (Predmet T-443/12) (1)

   (Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Zajednice ancotel. - Raniji figurativni žig Zajednice ACOTEL - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009)
   2014/C 9/37
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Equinix (Njemačka) GmbH, ranije ancotel GmbH (Frankfurt na Majni, Njemačka) (zastupnik: H. Truelsen, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: A. Poch, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a: Acotel SpA (Rim, Italija)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća OHIM-a od 3. kolovoza 2012. (predmet R 1895/2011-4) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između Acotel SpA i ancotel GmbH, koji je postao Equinix (Germany) GmbH.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Equinix (Germany) GmbH nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 379, 8.12.2012.


title: Predmet T-384/13: Tužba podnesena 26. srpnja 2013. — Intermark protiv OHIM-a — Coca-Cola (RIENERGY Cola)

text:
               7.9.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 260/40

         Tužba podnesena 26. srpnja 2013. — Intermark protiv OHIM-a — Coca-Cola (RIENERGY Cola)
   (Predmet T-384/13)
   2013/C 260/90
   Jezik na kojem je podnesena tužba: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Intermark Srl (Stei, Rumunjska) (zastupnik: Á. László, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: The Coca-Cola Company (Atlanta, Sjedinjene Države)

      Tužbeni zahtjevi

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               potvrdi prijavu registracije žiga Zajednice, izmijeni osporavanu odluku tuženika, naloži odbacivanje prigovora i registraciju tužiteljevog znaka kao žiga u njegovoj cijelosti;

               —

               u slučaju da Sud smatra da neminovno treba provesti dodatnu detaljnu analizu činjenica i dokaza iznijetih u ovom slučaju, tužitelj zahtijeva da Sud poništi osporavanu odluku tuženika i da predmet uputi Uredu za usklađivanje na unutarnjem tržištu u cilju daljnjeg ispitivanja i donošenja nove odluke;

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova tužitelja.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Podnositelj prijave žiga Zajednice: tužitelj

      Predmetni žig Zajednice: figurativni žig „Cola” za proizvode i usluge u razredima 32 i 35 — prijava žiga Zajednice broj 9 507 963

      Nositelj žiga ili znaka navedenog u postupku prigovora: druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem

      Navedeni žig ili znak: registracija žiga Zajednice broj 8 792 475, broj 2 107 118 i broj 8 709 818 za figurativni žig „Coca-Cola” za proizvode i usluge u razredima 30, 32, 33 i 35

      Odluka Odjela za prigovore: prigovor je u cijelosti usvojen

      Odluka žalbenog vijeća: žalba je odbijena

      Tužbeni razlozi: povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe Vijeća broj 207/2009.


title: Predmet T-714/16: Tužba podnesena 7. listopada 2016. – Asolo protiv EUIPO-a – Red Bull (FLÜGEL)

text:
               12.12.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 462/29

         Tužba podnesena 7. listopada 2016. – Asolo protiv EUIPO-a – Red Bull (FLÜGEL)
   (Predmet T-714/16)
   (2016/C 462/37)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Asolo LTD (Limassol, Cipar) (zastupnik: W. Pors, lawyer)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Red Bull GmbH (Fuschl am See, Austrija)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: tužitelj

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „FLÜGEL” – žig Europske unije br. 637 686

      Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 29. srpnja 2016. u predmetu R 282/2015-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               odbije tužbu za proglašenje žiga ništavim;

               —

               naloži EUIPO-u i Red Bullu snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 54. stavka 2. Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda 53. stavka 1. točke (a) u vezi s člankom 8. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet T-220/16: Tužba podnesena 9. svibnja 2016. – Perry Ellis International Group protiv EUIPO-a (PRO PLAYER)

text:
               27.6.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 232/33

         Tužba podnesena 9. svibnja 2016. – Perry Ellis International Group protiv EUIPO-a (PRO PLAYER)
   (Predmet T-220/16)
   (2016/C 232/43)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Perry Ellis International Group Holdings Ltd (Nassau, Bahami) (zastupnici: O. Günzel, C. Tenkhoff, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Predmetni sporni žig: verbalni žig EU-a „PRO PLAYER” – prijava za registraciju br. 13 258 595

      Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 24. veljače 2016. u predmetu R 109/2015-2

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 7. stavka 2. Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-336/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. srpnja 2015. uputio Arbetsdomstolen (Švedska) – Unionen protiv Almega Tjänsteförbunden, ISS Facility Services AB

text:
               21.9.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 311/29

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. srpnja 2015. uputio Arbetsdomstolen (Švedska) – Unionen protiv Almega Tjänsteförbunden, ISS Facility Services AB
   (Predmet C-336/15)
   (2015/C 311/34)
   Jezik postupka: švedski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Arbetsdomstolen

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Unionen

      Tuženici: Almega Tjänsteförbunden, ISS Facility Services AB

      Prethodno pitanje

   Je li u skladu s Direktivom o prijenosu poduzeća (1) to da se nakon što je prošla godina dana od prijenosa poduzeća, a u okviru primjene odredbe kolektivnog ugovora koja obvezuje preuzimatelja i prema kojoj je neprekinuto trajanje zaposlenja kod istog poslodavca u određenom trajanju uvjet za primjenu duljeg otkaznog roka, ne uzme u obzir trajanje zaposlenja kod prenositelja iako su zaposlenici prema istovjetnoj odredbi kolektivnog ugovora koji je obvezivao potonjeg imali pravo na to da im se trajanje zaposlenja uzme u obzir?

      (1)  Direktiva Vijeća 2001/23/EZ od 12. ožujka 2001. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na zaštitu prava zaposlenika kod prijenosa poduzeća, pogona ili dijelova poduzeća ili pogona (SL L 82, str. 16) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str.151.)


title: Predmet T-370/14: Tužba podnesena 23. svibnja 2014. – Petropars i drugi protiv Vijeća

text:
               11.8.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 261/33

         Tužba podnesena 23. svibnja 2014. – Petropars i drugi protiv Vijeća
   (Predmet T-370/14)
   2014/C 261/58
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Petropars Ltd (Teheran, Iran); Petropars International FZE (Dubai, Ujedinjeni Arapski Emirati); i Petropars UK Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: S. Zaiwalla, P. Reddy i Z. Burbeza, solicitors, i R. Blakeley, barrister)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Odluku od ožujka 2014.;

               —

               poništi Obavijest od ožujka 2014. u dijelu u kojem se odnosi na tužitelje; i

               —

               Vijeću naloži snošenje tužiteljevih troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog prema kojem kriteriji za stavljanje na popis, propisani člankom 23. stavkom 2. točkom (d) Uredbe br. 267/2012 (1) ili člankom 20. stavkom 1. točkom (c) Odluke 2010/413 (2), nisu ispunjeni, a Vijeće je očito pogriješilo u ocjeni kada je utvrdilo da su ti kriteriji bili ispunjeni i da su i dalje ispunjeni, s obzirom na to da tužitelji nisu vlasnički povezani s National Iranian Oil Company (NIOC – Nacionalna iranska naftna kompanija) niti ona upravlja njima.

               2.

               Drugi tužbeni razlog prema kojem kriteriji za stavljanje na popis nisu ispunjeni zato što Vijeće nije dokazalo da NIOC financijski podržava iransku vladu.

               3.

               Treći tužbeni razlog prema kojem se zadržavanjem tužitelja na popisu u svakom slučaju krše njihova temeljna prava i slobode, uključujući njihovo pravo na trgovinu i obavljanje djelatnosti, kao i pravo na mirno uživanje imovine i/ili se krši načelo proporcionalnosti. Tužitelji nadalje navode da se zadržavanjem na popisu krši načelo predostrožnosti te načela zaštite okoliša i zaštite ljudskog zdravlja i sigurnosti jer je vjerojatno da bi se tim zadržavanjem na popisu nanijela znatna šteta zdravlju i sigurnosti običnih iranskih radnika i okolišu.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog prema kojem je Vijeće tužiteljima povrijedilo pravo na obranu jer nije potpuno i primjereno preispitalo odluku o stavljanju tužiteljâ na popis i nije na odgovarajući način razmotrilo upućene primjedbe.

      (1)  Uredba Vijeća (EU) br. 267/2012 od 23. ožujka 2012. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 961/2010 (SL 2012 L 88, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 4., str. 194.).

      (2)  Odluka Vijeća 2010/413/ZVSP od 26. srpnja 2010. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Zajedničkog stajališta 2007/140/ZVSP (SL 2010 L 195, str. 39.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 3., str. 220.).


title: Predmet C-610/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. prosinca 2014. uputio Okresný súd Prešov (Slovačka Republika) – Helena Kolcunová protiv Provident Financial s. r. o.

text:
               13.4.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 118/13

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. prosinca 2014. uputio Okresný súd Prešov (Slovačka Republika) – Helena Kolcunová protiv Provident Financial s. r. o.
   (Predmet C-610/14)
   (2015/C 118/17)
   Jezik postupka: slovački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Okresný súd Prešov

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Helena Kolcunová

      Tuženik: Provident Financial s. r. o.

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li Direktivu Vijeća 93/13/EEZ (1) od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (u daljnjem tekstu: Direktiva 93/13) tumačiti na način da osiguranje otplate potrošačkog kredita, predmet kojeg je gotovinska naplata mjesečnih obroka od potrošača, predstavlja glavni predmet usluge u okviru potrošačkog kredita ili glavni predmet usluge u okviru posebnog ugovora?

               2.

               Treba li Direktivu Vijeća 87/102/CEE (2) od 22. prosinca 1986. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica koji se odnose na kreditiranje potrošača, kako je izmijenjena Direktivom 98/7/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (3) od 16. veljače 1998. tumačiti na način da efektivna kamatna stopa (u daljnjem tekstu: EKS) uključuje i naknadu za gotovinsku naplatu mjesečnih obroka kredita, ili jednog njegovog dijela, ako naknada značajno prelazi stvarne troškove takve dodatne usluge; treba li članak 14. te direktive tumačiti na način da su odredbe koje se odnose na institut EKS-a isključene kad naknada za dodatnu uslugu značajno prelazi troškove za tu uslugu te nije uključena u EKS?

               3.

               Treba li Direktivu 93/13 tumačiti na način da je, kako bi se udovoljilo uvjetu transparentnosti dodatne usluge (kad se zaista radi o dodatnoj usluzi, a ne o cijeni/naknadi samog kredita) za koju su plaćeni administrativni troškovi, dovoljno da je cijena spomenute administrativne usluge jasna i razumljiva (administrativni troškovi), čak i ako predmet te usluge nije određen?

               4.

               Treba li članak 4. stavak 2. Direktive 93/13 tumačiti na način da sama činjenica da su administrativni troškovi uključeni u izračun EKS-a znači da se radi o cijeni/naknadi kredita te da se to, sukladno toj direktivi, protivi sudskom nadzoru tih troškova?

               5.

               Ako je odgovor na treće pitanje takav da je predmet administrativne usluge za koju se trebaju platiti administrativni troškovi dovoljno transparentan, predstavlja li u tom slučaju administrativna usluga, sa svim zahtjevima koje ona može sadržavati, glavni predmet potrošačkog kredita?

               6.

               Treba li članak 4. stavak 2. Direktive 93/13 tumačiti na način da, za potrebe spomenute direktive, naknada ili cijena kredita ne uključuje samo kamate, već i troškove vjerovnika (koji mogu biti naznačeni u ugovoru, općim uvjetima ili tarifi) te mogu li takvi troškovi, kao eventualna naknada ili cijena kredita, biti predmet nadzora u smislu njihove proporcionalnosti usluzi za koju se trebaju platiti?

      (1)  SL L 95, str. 29. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)

      (2)  SL L 42, str. 48.

      (3)  SL L 101, str. 17.


title: Predmet C-203/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. svibnja 2015. uputio Kammarrätten i Stockholm (Švedska) – Tele2 Sverige AB protiv Post- och telestyrelsen

text:
               6.7.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 221/5

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. svibnja 2015. uputio Kammarrätten i Stockholm (Švedska) – Tele2 Sverige AB protiv Post- och telestyrelsen
   (Predmet C-203/15)
   (2015/C 221/06)
   Jezik postupka: švedski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Kammarrätten i Stockholm

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Tele2 Sverige AB

      Tuženik: Post- och telestyrelsen

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li opća obveza zadržavanja podataka o prometu koja obuhvaća sve osobe, sva sredstva elektroničke komunikacije i sve podatke o prometu bez ikakvih razlika, ograničenja ili iznimki u svrhu borbe protiv kriminaliteta (kako je opisano u zahtjevu za prethodnu odluku) u skladu s člankom 15. stavkom 1. Direktive 2005/58/EZ (1) uzimajući u obzir članke 7., 8. i 15. stavak 1. Povelje o temeljnim pravima Europske unije?

               2.

               U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje, može li se obveza zadržavanja iznimno dopustiti:

                           a)

                           ako je pristup nacionalnih tijela zadržanim podacima određen na način (opisan u zahtjevu za prethodnu odluku), i

                           b)

                           ako su sigurnosni zahtjevi uređeni na način (opisan u zahtjevu za prethodnu odluku), i

                           c)

                           ako svi relevantni podaci moraju biti zadržani tijekom šest mjeseci, računajući od dana kad je komunikacija završena te potom izbrisani na način (opisan u zahtjevu za prethodnu odluku)?

      (1)  Direktiva 2002/58/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. lipnja 2002. o obradi osobnih podataka i zaštiti privatnosti u području elektroničkih komunikacija (Direktiva o privatnosti i elektroničkim komunikacijama) (SL 2002 L 201, str. 37.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 52., str. 111.)


title: Predmet C-245/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. travnja 2016. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Italija) – Nerea SpA protiv Regione Marche

text:
               1.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 279/13

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. travnja 2016. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Italija) – Nerea SpA protiv Regione Marche
   (Predmet C-245/16)
   (2016/C 279/18)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Nerea SpA

      Tuženik: Regione Marche

      Prethodna pitanja

               1.

               Na prvom mjestu, odnosi li se članak 1. stavak 7. točka (c) Uredbe br. 800/2008 (1) samo na postupke koje po službenoj dužnosti mogu pokrenuti upravna i sudska tijela država članica (u Italiji, na primjer, stečaj) ili i na one postupke koji se mogu pokrenuti na zahtjev zainteresiranog poduzetnika (kao što je u nacionalnom pravu u slučaju nagodbe s vjerovnicima)? Ovo pitanje postavlja se jer se u odredbi navodi pojam „pokretanje” cjelokupnog stečajnog postupka.

               2.

               Ako se zaključi da Uredba br. 800/2008 obuhvaća sve stečajne postupke, treba li tada, posebno u vezi s institutom nagodbe s vjerovnicima kojom se predviđa nastavak poslovanja koja se kao pitanje osobito javlja u vezi s člankom 186.a Kraljevske uredbe br. 267/1942, članak 1. stavak 7. točku (c) Uredbe br. 800/2008 tumačiti na način da sama činjenica da su ispunjeni uvjeti za pokretanje stečajnog postupka u odnosu na poduzetnika koji je zatražio dodjelu potpore iz strukturnih fondova, predstavlja prepreku za dodjelu tog financiranja, ili zbog toga nacionalno tijelo koje upravlja postupcima u vezi s fondovima mora opozvati već odobreno financiranje, ili se pak, nasuprot tomu, poteškoće moraju ocjenjivati s obzirom na okolnosti konkretnog slučaja, uzimajući u obzir, na primjer, vremenski okvir postupka, okolnost poštuje li poduzetnik preuzete obveze i sve ostale bitne elemente?

      (1)  Uredba Komisije (EZ) br. 800/2008 od 6. kolovoza 2008. o ocjenjivanju određenih kategorija potpora sukladnima sa zajedničkim tržištem u primjeni članaka 87. i 88. Ugovora (Uredba o općem skupnom izuzeću) (SL L 214, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 159.)


title: Predmet T-66/15: Rješenje Općeg suda od 9. rujna 2015. – Alsharghawi protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja s obzirom na stanje u Libiji — Tužba zbog propusta — Stajalište Vijeća — Nestanak predmeta tužbe — Obustava postupka”)

text:
               16.11.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 381/41

         Rješenje Općeg suda od 9. rujna 2015. – Alsharghawi protiv Vijeća
   (Predmet T-66/15) (1)

   ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja s obzirom na stanje u Libiji - Tužba zbog propusta - Stajalište Vijeća - Nestanak predmeta tužbe - Obustava postupka”))
   (2015/C 381/49)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Bashir Saleh Bashir Alsharghawi (Johannesburg, Južna Afrika) (zastupnik: E. Moutet, odvjetnik)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: V. Piessevaux i A. Vitro, agenti)

      Predmet

   Na temelju članka 265. UFEU-a utvrditi da je Vijeće nezakonito propustilo preispitati svoju odluku o uvrštavanju tužiteljeva imena na popise osoba i subjekata na koje se primjenjuju mjere ograničavanja s obzirom na stanje u Libiji.

      Izreka

               1.

               Obustavlja se postupak o tužbi.

               2.

               Nalaže se Vijeću Europske unije snošenje troškova.

      (1)  SL C 146, 4. 5. 2015.


title: Predmet T-254/13: Tužba podnesena 6. svibnja 2013. — Stayer Ibérica protiv OHIM-a — Korporaciya Masternet (STAYER)

text:
               20.7.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 207/10

         Tužba podnesena 6. svibnja 2013. — Stayer Ibérica protiv OHIM-a — Korporaciya „Masternet“ (STAYER)
   (Predmet T-254/13)
   (2013/C 207/68)

   Predmetni postupak pokrenut je prije 1. srpnja 2013., datuma pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji.


title: Predmet C-464/14: Presuda Suda (peto vijeće) od 24. studenoga 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Tributário de Lisboa – Portugal) – SECIL – Companhia Geral de Cal e Cimento SA protiv Fazenda Pública (Zahtjev za prethodnu odluku — Slobodno kretanje kapitala — Članci 63. do 65. UFEU-a — Sporazum o pridruživanju EZ-Tunis — Članci 31., 34. i 89. — Sporazum o pridruživanju EZ-Libanon — Članci 31., 33. i 85. — Porez na dobit pravnih osoba — Dividende koje su primljene od društva s poslovnim nastanom u državi članici društva primatelja dividendi — Dividende koje su primljene od društva s poslovnim nastanom u trećoj državi koja je stranka sporazuma o pridruživanju — Različito postupanje — Ograničenje — Opravdanje — Učinkovitost poreznog nadzora — Mogućnost pozivanja na članak 64. UFEU-a u slučaju postojanja sporazumâ o pridruživanju EZ-Tunis i EZ-Libanon)

text:
               30.1.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 30/5

         Presuda Suda (peto vijeće) od 24. studenoga 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Tributário de Lisboa – Portugal) – SECIL – Companhia Geral de Cal e Cimento SA protiv Fazenda Pública
   (Predmet C-464/14) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Slobodno kretanje kapitala - Članci 63. do 65. UFEU-a - Sporazum o pridruživanju EZ-Tunis - Članci 31., 34. i 89. - Sporazum o pridruživanju EZ-Libanon - Članci 31., 33. i 85. - Porez na dobit pravnih osoba - Dividende koje su primljene od društva s poslovnim nastanom u državi članici društva primatelja dividendi - Dividende koje su primljene od društva s poslovnim nastanom u trećoj državi koja je stranka sporazuma o pridruživanju - Različito postupanje - Ograničenje - Opravdanje - Učinkovitost poreznog nadzora - Mogućnost pozivanja na članak 64. UFEU-a u slučaju postojanja sporazumâ o pridruživanju EZ-Tunis i EZ-Libanon))
   (2017/C 030/05)
   Jezik postupka: portugalski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Tributário de Lisboa

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: SECIL – Companhia Geral de Cal e Cimento SA

      Tuženik: Fazenda Pública

      Izreka

               1.

               Članke 63. i 65. UFEU-a treba tumačiti na način da:

                           —

                           društvo s poslovnim nastanom u Portugalu, koje prima dividende društava s poslovnim nastanom, redom, u Tunisu i Libanonu, može se pozivati na članak 63. UFEU-a radi osporavanja poreznog postupanja u odnosu na te dividende u toj državi članici na temelju propisa koji se ne primjenjuje isključivo na situacije u kojima društvo koje prima dividende izvršava odlučujući utjecaj na društvo koje isplaćuje dividende;

                           —

                           propis poput onoga o kojemu je riječ u glavnom postupku, prema kojem rezidentno društvo države članice može od svoje porezne osnovice potpuno ili djelomično odbiti dividende ako ih isplaćuje rezidentno društvo iste države članice, ali ne može provesti takvo odbijanje ako je društvo koje raspodjeljuje dobit rezident treće države, jest ograničenje kretanja kapitala između država članica i trećih država koje je, u načelu, zabranjeno člankom 63. UFEU-a;

                           —

                           odbijanje odobravanja, na temelju članka 46. stavaka 1. i 8. Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Coletivas (Zakonik o porezu na dobit pravnih osoba), u verziji koja je bila na snazi 2009., potpunog ili djelomičnog odbitka primljenih dividendi od porezne osnovice može se opravdati važnim razlozima u općem interesu koji se temelje na nužnosti osiguranja učinkovitosti poreznog nadzora ako se za porezna tijela države članice rezidentnosti društva koje prima dividende pokaže nemogućim dobivanje podataka od treće države čiji je rezident društvo koje isplaćuje te dividende, a što bi omogućilo provjeru ispunjenosti uvjeta koji se odnosi na oporezivanje tog potonjeg društva;

                           —

                           odbijanje odobravanja, na temelju članka 46. stavka 11. Zakonika o porezu na dobit pravnih osoba, u navedenoj verziji, djelomičnog odbitka ne može se opravdati važnim razlozima u općem interesu koji se temelje na nužnosti osiguranja učinkovitosti poreznog nadzora ako se ta odredba može primijeniti na situacije u kojima se ne može provjeriti je li društvo koje raspodjeljuje dobit oporezovano u državi rezidentnosti, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da utvrdi.

               2.

               Članak 64. stavak 1. UFEU-a treba tumačiti na način da:

                           —

                           ako donošenje režima poreznih olakšica za ugovorna ulaganja, predviđeno u članku 41. stavku 5. točki b) Estatuto dos Benefícios Fiscais (Sustav poreznih olakšica), u verziji na snazi 2009., i režima koji se odnosi na dividende koje potječu iz afričkih zemalja u kojima je portugalski službeni jezik i iz Timor-Lestea, koje je predviđeno u članku 42. tog sustava nije izmijenilo pravni okvir koji se odnosi na postupanje u odnosu na dividende koje potječu iz Tunisa i Libanona, tada donošenje navedenih režima ne utječe na to da se isključenje mogućnosti primjene potpunog ili djelomičnog odbitka na dividende koje isplaćuju društva s poslovnim nastanom u tim trećim državama kvalificira kao postojeće ograničenje;

                           —

                           država članica odriče se mogućnosti predviđene u članku 64. stavku 1. UFEU-a kada bez formalnog stavljanja izvan snage ili izmjene postojećeg propisa sklopi međunarodni sporazum, kao što je to sporazum o pridruživanju, koji u odredbi s izravnim učinkom propisuje liberalizaciju jedne kategorije kapitala iz navedenog članka 64. stavka 1.; takva izmjena pravnog okvira mora se stoga izjednačiti u svojim učincima na mogućnost pozivanja na članak 64. stavak 1. UFEU-a s donošenjem novog propisa koji počiva na logici drukčijoj od one postojećeg propisa;

               3.

               Članak 34. stavak 1. Euro-mediteranskog sporazuma o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Republike Tunisa, s druge strane, potpisan u Bruxellesu 17. srpnja 1995. i odobren u ime Europske zajednice i Europske zajednice za ugljen i čelik Odlukom Vijeća i Komisije 98/238/EZ, EZUČ od 26. siječnja 1998. mora se tumačiti na način da:

                           —

                           ima izravan učinak i na njega se, u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku u kojoj rezidentno društvo iz Portugala prima dividende rezidentnog društva iz Tunisa na temelju izravnog ulaganja koje je izvršilo u društvo koje raspodjeljuje dobit, može pozivati radi suprotstavljanja poreznom postupanju u odnosu na te dividende u Portugalu;

                           —

                           propis poput onoga o kojemu je riječ u glavnom postupku, prema kojem rezidentno društvo države članice može od svoje porezne osnovice potpuno ili djelomično odbiti primljene dividende ako ih isplaćuje rezidentno društvo iste države članice, ali ne može provesti takvo odbijanje ako je društvo koje raspodjeljuje dobit rezident Tunisa, jest ograničenje slobodnog kretanja kapitala koje je u načelu, što se tiče izravnih ulaganja i osobito povrata dobiti od tih ulaganja, zabranjeno člankom 34. stavkom 1. tog sporazuma;

                           —

                           u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku učinak te odredbe nije ograničen člankom 89. navedenog sporazuma;

                           —

                           odbijanje odobravanja, na temelju članka 46. stavaka 1. i 8. Zakonika o porezu na dobit pravnih osoba, u verziji na snazi 2009., potpunog ili djelomičnog odbitka primljenih dividendi od porezne osnovice društva koje prima dividende može se opravdati važnim razlozima u općem interesu koji se temelje na nužnosti osiguranja učinkovitosti poreznog nadzora ako se za porezna tijela države članice rezidentnosti društva koje prima dividende pokaže nemogućim dobivanje podataka od Republike Tunis, čiji je rezident društvo koje isplaćuje te dividende, a što bi omogućilo provjeru ispunjenosti uvjeta koji se odnosi na oporezivanje društva koje isplaćuje navedene dividende;

                           —

                           odbijanje odobravanja, na temelju članka 46. stavka 11. Zakonika o porezu na dobit pravnih osoba, u navedenoj verziji, takvog djelomičnog odbitka ne može se opravdati važnim razlozima u općem interesu koji se temelje na nužnosti osiguranja učinkovitosti poreznog nadzora ako se ta odredba može primijeniti na situacije u kojima se ne može provjeriti je li društvo koje raspodjeljuje dobit oporezovano u Tunisu, čiji je rezident to društvo, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da utvrdi.

               4.

               Članak 31. Euro-mediteranskog sporazuma o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Libanonske Republike, s druge strane, potpisan u Luxembourgu 17. lipnja 2002. i odobren u ime Europske zajednice Odlukom Vijeća 2006/356/EZ od 14. veljače 2006. mora se tumačiti na način da:

                           —

                           ima izravni učinak;

                           —

                           situacija, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja se tiče poreznog postupanja u odnosu na dividende koje proizlaze iz izravnih ulaganja koje je u Libanonu izvršila osoba koja je rezident u Portugalu, obuhvaćena je pretpostavkom iz članka 33. stavka 2. tog sporazuma; stoga se članak 33. stavak 1. navedenog sporazuma ne protivi tomu da se u ovom slučaju pozove na njegov članak 31;

                           —

                           propis poput onoga o kojemu je riječ u glavnom postupku, prema kojem rezidentno društvo države članice može od svoje porezne osnovice potpuno ili djelomično odbiti primljene dividende ako ih isplaćuje rezidentno društvo iste države članice, ali ne može provesti takvo odbijanje ako je društvo koje raspodjeljuje dobit rezident Libanona, jest ograničenje slobodnog kretanja kapitala koje je u načelu zabranjeno člankom 31. Euro-mediteranskog sporazuma o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Libanonske Republike, s druge strane;

                           —

                           u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku učinak te odredbe nije ograničen člankom 85. tog sporazuma;

                           —

                           odbijanje odobravanja, na temelju članka 46. stavaka 1. i 8. Zakonika o porezu na dobit pravnih osoba, u verziji na snazi 2009., potpunog ili djelomičnog odbitka primljenih dividendi od porezne osnovice društva koje prima dividende može se opravdati važnim razlozima u općem interesu koji se temelje na nužnosti osiguranja učinkovitosti poreznog nadzora ako se za porezna tijela države članice rezidentnosti društva koje prima dividende pokaže nemogućim dobivanje podataka od Libanonske Republike, čiji je rezident društvo koje isplaćuje te dividende, a što bi omogućilo provjeru ispunjenosti uvjeta koji se odnosi na oporezivanje društva koje isplaćuje navedene dividende;

                           —

                           odbijanje odobravanja, na temelju članka 46. stavka 11. Zakonika o porezu na dobit pravnih osoba, u navedenoj verziji, takvog djelomičnog odbitka ne može se opravdati važnim razlozima u općem interesu koji se temelje na nužnosti osiguranja učinkovitosti poreznog nadzora ako se ta odredba može primijeniti na situacije u kojima se ne može provjeriti je li društvo koje raspodjeljuje dobit oporezovano u Libanonu, čiji je rezident to društvo, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da utvrdi.

               5.

               Što se tiče posljedica tumačenja članaka 63. do 65. UFEU-a, kao i Euro-mediteranskog sporazuma o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Republike Tunis, s druge strane, te Euro-mediteranskog sporazuma o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Libanonske Republike, s druge strane, na predmet u glavnom postupku:

                           —

                           ako tijela države članice, čiji je rezident društvo koje prima dividende, mogu dobiti podatke od Republike Tunis, čiji je rezident društvo koje isplaćuje dividende, a što omogućava provjeru ispunjenosti uvjeta koji se odnosi na oporezivanje društva koje isplaćuje te dividende, tada se članci 63. i 65. UFEU-a, kao i članak 34. stavak 1. Euro-mediteranskog sporazuma o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Republike Tunis, s druge strane, protive odbijanju odobravanja, na temelju članka 46. stavaka 1. ili 8. Zakonika o porezu na dobit pravnih osoba, u verziji na snazi 2009., potpunog ili djelomičnog odbitka isplaćenih dividendi od porezne osnovice društva koje prima dividende, pri čemu se Portugalska Republika u tom pogledu ne može pozivati na članak 64. stavak 1. UFEU-a;

                           —

                           članci 63. i 65. UFEU-a, kao i članak 34. stavak 1. Euro-mediteranskog sporazuma o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Republike Tunis, i članak 31. Euro-mediteranskog sporazuma o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Libanonske Republike, s druge strane, protive se tomu da se na temelju članka 46. stavka 11. Zakonika o porezu na dobit pravnih osoba, u navedenoj verziji, odbije odobravanje djelomičnog odbitka primljenih dividendi od porezne osnovice društva koje prima isplaćene dividende ako se ta odredba može primijeniti na situacije u kojima se ne može provjeriti oporezivanje društava koja raspodjeljuju dobit u Tunisu i Libanonu, čiji su rezidenti ta društva, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, pri čemu se Portugalska Republika u tom pogledu ne može pozivati na članak 64. stavak 1. UFEU-a;

                           —

                           iznose naplaćene povredom prava Unije treba vratiti, s kamatama, poreznom obvezniku.

      (1)  SL C 34, 2. 2. 2015.


title: Predmet C-416/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. rujna 2014. uputio Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia (Italija) – Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA protiv Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza

text:
               1.12.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 431/12

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. rujna 2014. uputio Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia (Italija) – Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA protiv Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza
   (Predmet C-416/14)
   (2014/C 431/19)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA

      Tuženici: Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza

      Prethodna pitanja

               1.

               Jesu li, kada je riječ o terminalnoj opremi za usluge zemaljske radijske mobilne komunikacije, u skladu s pravom Zajednice (Direktivom 1999/5/EZ (1) te direktivama 2002/19/EZ (2), 2002/20/EZ (3), 2002/21/EZ (4) i 2002/22/EZ (5)) nacionalni propisi koji zajednički uređuju tu materiju, odnosno:

                           —

                           članak 2. stavak 4. Uredbe sa zakonskom snagom (D.L.) br. 4/2014, koja je naknadno postala Zakon br. 50/2014;

                           —

                           članak 160. Zakonodavne uredbe (d. lgs.) br. 259/2003;

                           —

                           članak 21. Tarife u prilogu Uredbe Predsjednika Republike (D.P.R.) br. 641/1972;

                     koji izjednačavajući terminalnu opremu s radijskim postajama, predviđaju obvezu za korisnika da ishodi opće ovlaštenje te izdavanje odgovarajuće koncesije za radijske postaje, određujući da to podrazumijeva snošenje troškova?
               Je li, konkretno u pogledu korištenja terminalne opreme, u skladu s pravom Zajednice namjera talijanske države da na teret korisnika propiše obvezu ishođenja općeg ovlaštenja i koncesije za radijske postaje, kada su stavljanje na tržište, slobodno kretanje i stavljanje u pogon terminalne opreme već precizno uređeni izvorima prava Zajednice (Direktivom 1999/5/EZ), bez da je predviđeno ikakvo opće ovlaštenje i/ili licenca?
               Nadalje, jesu li i opće ovlaštenje i koncesija predviđeni nacionalnim propisom u skladu s pravom Europske unije:

                           —

                           unatoč tome što je opće ovlaštenje odredba koja se ne tiče korisnika terminalne opreme, nego samo društava ovlaštenih za pružanje elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (članci 1., 2. i 3. Direktive 2002/20/EZ o ovlaštenju);

                           —

                           unatoč tome što je koncesija već predviđena za osobna prava korištenja radijskih frekvencija i za prava korištenja brojeva, što su situacije koje se zasigurno ne mogu povezati s korištenjem terminalne opreme;

                           —

                           unatoč tome što propis Zajednice ne predviđa nikakvu obvezu ishođenja općeg ovlaštenja ili izdavanja koncesije za terminalnu opremu;

                           —

                           unatoč tome što članak 8. Direktive 1999/5/EZ određuje da države članice „neće zabraniti, ograničiti ili spriječiti stavljanje na tržište i stavljanje u pogon na svom državnom području uređaje koji nose oznaku CE”;

                           —

                           unatoč razlici u pogledu sadržaja i propisa, a ne istovrsnosti, između radijske postaje i terminalne opreme za usluge zemaljske radijske mobilne komunikacije?

               2.

               Jesu li u skladu s pravom Zajednice (Direktivom 1999/5/EZ i Direktivom 2002/22/EZ, posebno člankom 20.) nacionalni propisi koji zajednički uređuju tu materiju, odnosno:

                           —

                           članak 2. stavak 4. Uredbe sa zakonskom snagom (D.L.) br. 4/2014, koja je naknadno postala Zakon br. 50/2014;

                           —

                           članak 160. Zakonodavne uredbe (d. lgs.) br. 259/2003;

                           —

                           članak 21. Tarife u prilogu Uredbe Predsjednika Republike (D.P.R.) br. 641/1972;

                           —

                           članak 3. Uredbe Ministra (dm.) br. 33/1990,

                     na temelju kojih

                           —

                           ugovor iz članka 20. Direktive 2002/22/EZ – sklopljen između upravitelja i korisnika, čiji je predmet uređivanje poslovnih odnosa između potrošača i krajnjih korisnika s jednim ili više društava koja pružaju usluge priključenja i druge povezane usluge – može „sam po sebi” vrijediti kao isprava koja zamjenjuje opće odobrenje i/ili koncesiju za radijsku postaju, bez bilo kakve intervencije, djelovanja ili nadzora od strane tijela javne vlasti;

                           —

                           ugovor treba sadržavati čak i podatke o vrsti terminalnog uređaja i njegovoj homologizaciji (nije predviđena na temelju članka 8. Direktive 1999/5/EZ)?

               3.

               Jesu li u skladu s gore navedenim pravom Zajednice odredbe koje zajednički uređuju tu materiju, odnosno članak 2. stavak 4. Uredbe sa zakonskom snagom (D.L.) br. 4/2014, koja je naknadno postala Zakon br. 50/2014, članak 160. Zakonodavne uredbe (d. lgs.) br. 259/2003 i članak 21. Tarife u prilogu Uredbe Predsjednika Republike (D.P.R.) br. 641/1972, koje predviđaju obvezu ishođenja općeg ovlaštenja, a slijedom toga i koncesije za radijsku postaju, u odnosu na samo jednu kategoriju korisnika, subjekte ugovora koji se formalno naziva pretplata, dok nikakvo opće ovlaštenje niti koncesija nisu predviđeni u odnosu na korisnike usluga elektroničke komunikacije na temelju ugovora samo jer se drugačije naziva (= prepaid usluga ili usluga bez pretplate)?

               4.

               Jesu li u suprotnosti s člankom 8. Direktive 1999/5/EZ nacionalni propisi, poput članka 2. stavka 4. Uredbe sa zakonskom snagom (D.L.) br. 4/2014, koja je naknadno postala Zakon br. 50/2014, članka 160. Zakonodavne uredbe (d. lgs.) br. 259/2003 i članka 21. Tarife u prilogu Uredbe Predsjednika Republike (D.P.R.) br. 641/1972, koji predviđaju:

                           —

                           upravno postupanje u svrhu izdavanja općeg ovlaštenja i koncesije za radijske postaje,

                           —

                           plaćanje koncesijske naknade (cc.gg.) za obavljanje takvih djelatnosti,

                     u pogledu postupanja koja mogu predstavljati ograničenje stavljanju u pogon, korištenju i slobodnom kretanju terminalnih uređaja?

      (1)  Direktiva 1999/5/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 1999. o radijskoj opremi i telekomunikacijskoj terminalnoj opremi i o uzajamnom priznavanju njihove sukladnosti (SL L 91, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 39., str. 40.)

      (2)  Direktiva 2002/19/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o pristupu i međusobnom povezivanju elektroničkih komunikacijskih mreža i pripadajuće opreme (Direktiva o pristupu) (SL L 108, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 38., str. 69.)

      (3)  Direktiva 2002/20/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o ovlaštenju u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (Direktiva o ovlaštenju) (SL L 108, str. 21.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 53., str. 62.)

      (4)  Direktiva 2002/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (Okvirna direktiva) (SL L 108, str. 33.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 49., str. 25.)

      (5)  Direktiva 2002/22/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o univerzalnoj usluzi i pravima korisnika u vezi s elektroničkim komunikacijskim mrežama i uslugama (Direktiva o univerzalnoj usluzi) (SL L 108, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 50., str. 3.)


title: Predmet T-581/11: Presuda Općeg suda od 23. listopada 2013. — Dimian protiv OHIM-a — Bayer Design Fritz Bayer (Baby Bambolina) ( „Žig Zajednice — Postupak za proglašavanje žiga Zajednice ništavim — Figurativni žig Zajednice Baby Bambolina — Raniji neregistrirani nacionalni žig Bambolina — Relativni razlog za odbijanje — Nedostatak uporabe u trgovačkom prometu znaka čija važnost nije samo lokalnog karaktera — Članak 8. stavak 4. i članak i 53. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009” )

text:
               7.12.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 359/9

         Presuda Općeg suda od 23. listopada 2013. — Dimian protiv OHIM-a — Bayer Design Fritz Bayer (Baby Bambolina)
   (Predmet T-581/11) (1)

   (Žig Zajednice - Postupak za proglašavanje žiga Zajednice ništavim - Figurativni žig Zajednice Baby Bambolina - Raniji neregistrirani nacionalni žig Bambolina - Relativni razlog za odbijanje - Nedostatak uporabe u trgovačkom prometu znaka čija važnost nije samo lokalnog karaktera - Članak 8. stavak 4. i članak i 53. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009)
   2013/C 359/14
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Dimian AG (Nürnberg, Njemačka) (zastupnici: P. Pozzi i G. Ghisletti, odvjetnici)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: P. Bullock, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Bayer Design Fritz Bayer GmbH & Co. KG (Michelau, Njemačka) (zastupnik: J. Pröll, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća OHIM-a od 3. kolovoza 2011. (predmet R 1822/2010-2), koja se odnosi na postupak za proglašavanje žiga Zajednice ništavim između Dimian AG i Bayer Design Fritz Bayer GmbH & Co. KG.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Nalaže se Dimian AG snošenje troškova.

      (1)  SL C 25, 28.1.2012.


title: Predmet C-38/14: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 23. travnja 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco – Španjolska) – Subdelegación del Gobierno en Guipuzkoa – Extranjeria protiv Samir Zaizoune (Zahtjev za prethodnu odluku — Područje slobode, sigurnosti i pravde — Direktiva 2008/115/EZ — Zajednički standardi i postupci u području vraćanja državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom — Članak 6. stavak 1. i članak 8. stavak 1. — Nacionalni propisi koji u slučaju nezakonitog boravka predviđaju određivanje, ovisno o okolnostima, ili novčane kazne ili udaljavanja)

text:
               22.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 205/8

         Presuda Suda (četvrto vijeće) od 23. travnja 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco – Španjolska) – Subdelegación del Gobierno en Guipuzkoa – Extranjeria protiv Samir Zaizoune
   (Predmet C-38/14) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Područje slobode, sigurnosti i pravde - Direktiva 2008/115/EZ - Zajednički standardi i postupci u području vraćanja državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom - Članak 6. stavak 1. i članak 8. stavak 1. - Nacionalni propisi koji u slučaju nezakonitog boravka predviđaju određivanje, ovisno o okolnostima, ili novčane kazne ili udaljavanja))
   (2015/C 205/11)
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Subdelegación del Gobierno en Guipuzkoa – Extranjeria

      Tuženik: Samir Zaizoune

      Izreka

   Direktivu 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom, osobito članak 6. stavak 1. i članak 8. stavak 1. u vezi s člankom 4. stavcima 2. i 3., treba tumačiti na način da se protivi propisu države članice, poput onoga u glavnom postupku, koji u slučaju nezakonitog boravka državljana trećih zemalja na području te države predviđa određivanje, ovisno o okolnostima, ili novčane kazne ili udaljavanja, s obzirom na to da te dvije mjere isključuju jedna drugu.

      (1)  SL C 93, 29.3.2014.


title: Predmet C-129/14 PPU: Presuda Suda (veliko vijeće) od 27. svibnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberlandesgericht Nürnberg – Njemačka) – kazneni postupak protiv Zorana Spasica (Zahtjev za prethodnu odluku — Hitni prethodni postupak — Policijska i pravosudna suradnja u kaznenim stvarima — Povelja Europske unije o temeljnim pravima — Članci 50. i 52. — Načelo ne bis in idem — Konvencija o provedbi Schengenskog sporazuma — Članak 54. — Pojmovi „izvršene” kazne i kazne koja je „trenutačno u postupku izvršenja” )

text:
               4.8.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 253/13

         Presuda Suda (veliko vijeće) od 27. svibnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberlandesgericht Nürnberg – Njemačka) – kazneni postupak protiv Zorana Spasica
   (Predmet C-129/14 PPU) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Hitni prethodni postupak - Policijska i pravosudna suradnja u kaznenim stvarima - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članci 50. i 52. - Načelo ne bis in idem - Konvencija o provedbi Schengenskog sporazuma - Članak 54. - Pojmovi „izvršene” kazne i kazne koja je „trenutačno u postupku izvršenja”))
   2014/C 253/17
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Oberlandesgericht Nürnberg

      Stranka glavnog postupka

   Zoran Spasic

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku – Oberlandesgericht Nürnberg – Tumačenje članka 54. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma u vezi s člankom 50. Povelje o temeljnim pravima – Načelo ne bis in idem – Uvjet da je kazna izvršena, trenutačno je u postupku izvršenja ili se više, prema zakonima ugovorne stranke koja ju je izrekla, ne može izvršiti – Osoba koja je u drugoj državi članici za isto kazneno djelo osuđena i kažnjena zatvorskom i novčanom kaznom, ali zatvorsku kaznu nije odslužila

      Izreka

               1.

               Članak 54. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma od 14. lipnja 1985. između vlada država Gospodarske unije Beneluksa, Savezne Republike Njemačke i Francuske Republike o postupnom ukidanju kontrola na zajedničkim granicama, koja je potpisana u Schengenu 19. lipnja 1990. i stupila na snagu 26. ožujka 1995., koji primjenu načela ne bis in idem uvjetuje time da je kazna koja je izrečena ujedno i „izvršena” ili je „trenutačno u postupku izvršenja”, u skladu je s člankom 50. Povelje Europske unije o temeljnim pravima kojim je zajamčeno to načelo.

               2.

               Članak 54. Konvencije treba tumačiti na način da plaćanje novčane kazne koja je osuđeniku izrečena istom odlukom suda druge države članice kojom mu je izrečena i kazna zatvora koju nije odslužio nije dovoljno da bi se smatralo da je kazna „izvršena” odnosno da je „trenutačno u postupku izvršenja” u smislu te odredbe.

      (1)  SL C 151, 19.5.2014.


title: Predmet T-323/14: Tužba podnesena 7. svibnja 2014. – Bankia protiv OHIM-a – Banco ActivoBank (Portugal) (Bankia)

text:
               11.8.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 261/25

         Tužba podnesena 7. svibnja 2014. – Bankia protiv OHIM-a – Banco ActivoBank (Portugal) (Bankia)
   (Predmet T-323/14)
   2014/C 261/48
   Jezik na kojem je podnesena tužba: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Bankia, SA (Valencija, Španjolska) (zastupnik: F. De Barba, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Banco ActivoBank (Portugal), SA (Lisabon, Portugal)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku drugog žalbenog vijeća od 14. veljače 2014. u predmetima R 649/2013-2 i R 744/2013-2, na način da se prijava žiga Zajednice br. 1 0 1 25  284„BANKIA” prihvati za sve proizvode i usluge;

               —

               naloži podnositelju prigovora i/ili OHIM-u da podnositelju prijave/tužitelju nadoknadi troškove ovog postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Podnositelj prijave žiga Zajednice: tužitelj

      Predmetni žig Zajednice: figurativni žig koji sadrži verbalni element „Bankia” za proizvode i usluge iz razreda 9, 16, 35, 36, 38, 41 i 45 – prijava žiga Zajednice br. 1 0 1 25  284

      Nositelj žiga ili znaka navedenog u postupku povodom prigovora: Banco ActivoBank (Portugal), SA

      Žig ili znak naveden u prigovoru: nacionalni verbalni žig „BANKY” za usluge iz razreda 36

      Odluka Odjela za prigovore: prigovor djelomično prihvaćen

      Odluka žalbenog vijeća: žalba koju je podnio BANKIA S.A. odbijena je, a žalba koju je podnio Banco ActivoBank (Portugal), SA djelomično je prihvaćena, uz odbijanje osporavanog žiga za širi raspon usluga

      Tužbeni razlozi: povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009


title: Predmet T-330/12: Presuda Općeg suda od 24. lipnja 2014. – Hut.com protiv OHIM-a – Intersport France (THE HUT) ( „Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Zajednice THE HUT — Raniji nacionalni verbalni žig LA HUTTE — Relativni razlozi za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009” )

text:
               4.8.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 253/26

         Presuda Općeg suda od 24. lipnja 2014. – Hut.com protiv OHIM-a – Intersport France (THE HUT)
   (Predmet T-330/12) (1)

   ((„Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Zajednice THE HUT - Raniji nacionalni verbalni žig LA HUTTE - Relativni razlozi za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   2014/C 253/36
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: The Hut.com Ltd (Northwich, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: S. Malynicz, barrister)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: V. Melgar, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a: Intersport France (Longjumeau, Francuska)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke drugog žalbenog vijeća OHIM-a od 27. travnja 2012. (predmet R 814/2011-2) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između Intersporta France i The Hut.com Ltd.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               The Hut.com Ltd nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 295, 29.9.2012.


title: Predmet T-505/13: Tužba podnesena 20. rujna 2013. — Stichting Sona i Nao protiv Komisije

text:
               23.11.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 344/63

         Tužba podnesena 20. rujna 2013. — Stichting Sona i Nao protiv Komisije
   (Predmet T-505/13)
   2013/C 344/117
   Jezik postupka: nizozemski

      Stranke

      Tužitelji: Stichting Sona (Curaçao, bivši Nizozemski Antili) i Nao NV (Curaçao) (zastupnici: R. Martens, K. Beirnaert i A. Van Vaerenbergh, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Zahtjevi

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               poništi odluku Europske komisije od 28. lipnja 2013. za koju su tužitelji saznali tek krajem srpnja 2013., a kojom Stichting SONA nije imenovana kao subjekt ovlašten za provedbu jedinstvenog programskog dokumenta za bivše Nizozemske Antile u sklopu Desetog Europskog razvojnog fonda te

               —

               poništi odluku Europske komisije o povjeravanju zadataka koji se odnose na provedbu ovog programskog dokumenta u korist International Management Group (IMG).

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog tužbi tužitelji iznose sedam tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog prema kojem je došlo do povrede pretpostavke nedužnosti, prava na obranu, prava na zaštitu osobnih podataka i tajnosti ili povjerljivosti istrage, a koji se štite člancima 8. i 48. Povelje o temeljnim pravima Europske unije, člancima 6. i 8. Europske konvencije o ljudskim pravima i člankom 16. UFEU-a.
               Tužitelji ističu da je tuženik nizozemskoj vladi slao dopise o istrazi Europskog ureda za borbu protiv prijevara (OLAF) koja je u tijeku o kojoj doduše još nije sastavljeno (konačno) izvješće, ali u njima tuženik izričito navodi imena tužitelja i ukazuje ili barem snažno sugerira da su tužitelji povezani s nepravilnostima u okviru upravljanja projektom Devetog Europskog razvojnog fonda te je na temelju tih navoda odlučio da se upravljanje projektima za bivše Nizozemske Antile u sklopu Desetog Europskog razvojnog fonda ne može povjeriti tužiteljima. Pritom OLAF nije nikada naveo tužitelje kao „umiješane osobe” zbog čega tužitelji cijelo vrijeme nisu znali da su se morali braniti kao „umiješana osoba”, čime im je uskraćena mogućnost obrane s obzirom na to da još uvijek nisu saznali o kakvim se navodno konkretnim optužbama radi, a protiv kojih bi se oni trebali braniti.

               2.

               Drugi tužbeni razlog prema kojem je došlo do povrede načela legitimnih očekivanja, jer je kod tužitelja stvoreno legitimno očekivanje da će biti odgovorni za provedbu Desetog Europskog razvojnog fonda u odnosu na bivše Nizozemske Antile.

               3.

               Treći tužbeni razlog prema kojem je došlo do povrede načela proporcionalnosti jer je Komisija isključila tužitelje samo na temelju toga što postoje „privremeni nalazi” u istrazi OLAF-a koji upućuju na „moguće probleme”.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog prema kojem je došlo do povrede obveze saslušanja stranaka.

               5.

               Peti tužbeni razlog odnosi se na povredu načela transparentnosti, kako je zajamčeno u članku 14. Uredbe (EZ) br. 215/2008 (1) i obveze obrazlaganja.

               6.

               Šestim tužbenim razlogom ističe se povreda članka 18. Uredbe (EZ) br. 2304/2002 (2) i jedinstvenog programskog dokumenta Desetog Europskog razvojnog fonda.

               7.

               Kao sedmi tužbeni razlog navodi se povreda članka 29. Uredbe (EZ) br. 215/2008 jer nisu ispunjene pretpostavke za dodjelu provedbe financiranja IMG-u u okviru zajedničkog upravljanja. Zbog toga je nezakonita i druga pobijana odluka.

      (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 215/2008 od 18. veljače 2008. o Financijskoj uredbi koja se primjenjuje na Deseti Europski razvojni fond (SL L 78, str. 1.).

      (2)  Uredba Komisije (EZ) br. 2304/2002 od 20. prosinca 2002. o provedbi Odluke Vijeća 2001/822/EZ o pridruživanju prekomorskih zemalja i područja Europskoj zajednici („Odluka o prekomorskom pridruživanju”) (SL L 348, str. 82.).


title: Predmet C-417/14 RX: Odluka Suda (vijeće za preispitivanje) od 9. rujna 2014. o preispitivanju presude Općeg suda (žalbeno vijeće) od 10. srpnja 2014. u predmetu T-401/11 P, Livio Missir Mamachi di Lusignano protiv Europske komisije

text:
               10.11.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 395/21

      Odluka Suda (vijeće za preispitivanje) od 9. rujna 2014. o preispitivanju presude Općeg suda (žalbeno vijeće) od 10. srpnja 2014. u predmetu T-401/11 P, Livio Missir Mamachi di Lusignano protiv Europske komisije
      (Predmet C-417/14 RX)
      (2014/C 395/26)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke u postupku pred Općim sudom

         Tužitelj: Livio Missir Mamachi di Lusignano (zastupnici: Fabrizio di Gianni, Renato Antonini, Gabriele Coppo i Aldo Scalini, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Pitanja koja su predmet preispitivanja

      Preispitivanje se tiče pitanja ugrožava li presuda Općeg suda Europske unije, Missir Mamachi di Lusignano/Komisija (T-401/11 P, EU:T:2014:625) jedinstvo ili dosljednost prava Unije time što je Opći sud Europske unije kao žalbeni sud presudio da je nadležan da o tužbi o izvanugovornoj odgovornosti Unije odlučuje kao prvostupanjski sud

                  —

                  temeljem neispunjenja obveze od strane institucije da svojim dužnosnicima osigura zaštitu;

                  —

                  koju je podnijela treća osoba u svojstvu stjecatelja prava preminulog dužnosnika te u svojstvu člana obitelji tog dužnosnika; i kojom se

                  —

                  traži naknada štete koju je pretrpio sam preminuli dužnosnik te imovinske i neimovinske štete koju su pretrpjele treće osobe.

            Zainteresirane stranke iz članka 23. Statuta Suda Europske unije i stranke u postupku pred Općim sudom Europske unije mogu Sudu Europske unije podnijeti pisana očitovanja o predmetnom pitanju u roku od mjesec dana od dostave ove odluke.


title: Predmet T-725/16: Tužba podnesena 13. listopada 2016. – Palos Caravina protiv CdT-a

text:
               12.12.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 462/32

         Tužba podnesena 13. listopada 2016. – Palos Caravina protiv CdT-a
   (Predmet T-725/16)
   (2016/C 462/42)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Maria José Palos Caravina (Luxembourg, Luksemburg) (zastupnik: A. Salerno i P. Singer, odvjetnik)

      Tuženik: Prevoditeljski centar za tijela Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku tijela za imenovanje Prevoditeljskog centra kojom se odbija udovoljiti zahtjevu tužitelja da mu se dostavi odluka o imenovanju [X] u španjolski prevoditeljski odjel, objavljenau listopadu 2015., kao i da, prema potrebi, poništi odluku istog tijela za imenovanje od 5. srpnja 2016. kojom se odbija žalba protiv tog odbijanja;

               —

               naloži tuženiku snošenje svih troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Tužitelj se u prilog svojoj tužbi poziva na jedini tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 25. Pravilnika o osoblju za dužnosnike.
   On naime smatra da objava „dolaska” osobe u službu nikako ne ispunjava obvezu objave odluka o imenovanju utvrđenih u tom članku i da zbog izostanka pravilne objave svaki član osoblja ima pravo zahtijevati dostavu dotične odluke o imenovanju. To je pravo, u ovom slučaju, tijelo za imenovanje Prevoditeljskog centra za tijela Europske unije povrijedilo donošenjem pobijane odluke, odnosno odluke od 23. prosinca 2015. o odbijanju dostave navedene odluke.
   Tužitelj također ističe da se to pravo koje proizlazi iz članka 25. Pravilnika o osoblju za dužnosnike ne može valjano suprotstaviti Uredbi br. 45/2001 o zaštiti osobnih podataka jer, čak i pod pretpostavkom da je odluka o imenovanju obuhvaćena područjem podataka koji se štite tom uredbom, za članak 25. treba smatrati da je lex specialis koji trećima daje pravo pristupa.


title: Predmet C-121/13: Rješenje predsjednika trećeg vijeća Suda od 7. svibnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Amtsgericht Wedding – Njemačka) – Rechtsanwaltskanzlei CMS Hasche Sigle, Partnerschaftsgesellschaft protiv Xceed Holding Ltd.

text:
               11.8.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 261/18

         Rješenje predsjednika trećeg vijeća Suda od 7. svibnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Amtsgericht Wedding – Njemačka) – Rechtsanwaltskanzlei CMS Hasche Sigle, Partnerschaftsgesellschaft protiv Xceed Holding Ltd.
   (Predmet C-121/13) (1)

   2014/C 261/28
   Jezik postupka: njemački
   Predsjednik trećeg vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 164, 8.6.2013.


title: Predmet T-350/16: Tužba podnesena 1. srpnja 2016. – Kinepolis Group protiv Komisije

text:
               16.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 296/39

         Tužba podnesena 1. srpnja 2016. – Kinepolis Group protiv Komisije
   (Predmet T-350/16)
   (2016/C 296/50)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Kinepolis Group (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: H. Gilliams i J. Bocken, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Komisijinu odluku od 11. siječnja 2016. o programu državne potpore o izuzeću od oporezivanja viška dobiti SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) koju je provela Kraljevina Belgija;

               —

               podredno, poništi članke od 2. do 4. Odluke;

               —

               u svakom slučaju, poništi članke od 2. do 4. te odluke u dijelu u kojem se tim člancima (a) nalaže povrat viška dobiti kako je definirana u Odluci od subjekata koji nisu subjekti za koje je izdana odluka o oporezivanju i (b) nalaže povrat iznosa jednakog korisnikovim poreznim uštedama, a da se Belgiji ne dopušta uzimanje u obzir stvarnog povećanja kojeg je utvrdila druga porezna uprava;

               —

               naloži Komisiji snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog temelji se na očitoj pogrešci u ocjeni, prekoračenju ovlasti i nedostatku primjerenog obrazloženja u dijelu u kojem Komisijina odluka od 11. siječnja 2016. o programu državne potpore o izuzeću od oporezivanja viška dobiti SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) koju je provela Kraljevina Belgija navodi da postoji program potpora.

               2.

               Drugi tužbeni razlog temelji se na povredi članka 107. UFEU-a i obveze obrazlaganja i očitoj pogrešci u ocjeni u dijelu u kojem pobijana odluka kvalificira navodni program kao selektivnu mjeru.

               3.

               Treći tužbeni razlog temelji se na povredi članka 107. UFEU-a i očitoj pogrešci u ocjeni u dijelu u kojem pobijana odluka tvrdi da se navodnim programom ostvaruje prednost.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog temelji se na povredi članka 107 UFEU-a, povredi legitimnih očekivanja, očitoj pogrešci u ocjeni, prekoračenju ovlasti i nedostatku primjerenog obrazloženja u dijelu u kojem pobijana odluka nalaže Belgiji povrat potpore.


title: Predmet C-455/14 P: Žalba koju je 29. rujna 2014. podnio H protiv rješenja Općeg suda (deveto vijeće) od 10. srpnja 2014. u predmetu T-271/10, H protiv Vijeća Europske unije, Europske komisije, Policijske misije Europske unije u Bosni i Hercegovini ( „EUPM” )

text:
               15.12.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 448/10

         Žalba koju je 29. rujna 2014. podnio H protiv rješenja Općeg suda (deveto vijeće) od 10. srpnja 2014. u predmetu T-271/10, H protiv Vijeća Europske unije, Europske komisije, Policijske misije Europske unije u Bosni i Hercegovini („EUPM”)
   (Predmet C-455/14 P)
   (2014/C 448/13)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: H (zastupnik: M. Velardo, avvocato)

      Druge stranke u postupku: Vijeće Europske unije, Europska komisija

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelj od Suda traži da:

               —

               ukine rješenje Općeg suda od 10. srpnja 2014. u slučaju T-271/10 H protiv Vijeća Europske unije, Europske komisije i „EUPM-a”, u mjeri u kojoj odbacuje žaliteljevu tužbu za poništenje odluke od 7. travnja 2010., koju je potpisao voditelj osoblja EUPM-a, temeljem koje je žalitelj preraspoređen na mjesto „Criminal Justice Adviser-Prosecutor” u područnom uredu Banja Luka (Bosna i Hercegovina) i, ako je to potrebno, odluke od 30. travnja 2010., koju je potpisao voditelj misije sukladno članku 6. Odluke Vijeća 2009/906/ZVSP od 8. prosinca 2009. o Policijskoj misiji Europske unije u Bosni i Hercegovini (1), i kao drugo, zahtjev za naknadu štete;

               —

               vrati predmet Općem sudu na ponovno suđenje;

               —

               naloži tuženiku iz prvostupanjskog postupka snošenje troškova ovog postupka.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Žalitelj ističe sljedeće žalbene razloge:

               —

               Povreda prava na obranu

               —

               Povreda članka 114. Poslovnika

               —

               Pogrešna primjena prava

               —

               Povreda prava Unije

      (1)  SL L 322, str. 22.


title: Predmet T-176/12: Presuda Općeg suda od 22. siječnja 2015. – Bank Tejarat protiv Vijeća ( „Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja protiv Irana u svrhu sprečavanja nuklearne proliferacije — Zamrzavanje sredstava — Pogreška u ocjeni” )

text:
               9.3.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 81/14

         Presuda Općeg suda od 22. siječnja 2015. – Bank Tejarat protiv Vijeća
   (Predmet T-176/12) (1)

   ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja protiv Irana u svrhu sprečavanja nuklearne proliferacije - Zamrzavanje sredstava - Pogreška u ocjeni”))
   (2015/C 081/17)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Bank Tejarat (Teheran, Iran) (zastupnici: S. Zaiwalla, P. Reddy, F. Zaiwalla i Z. Burbeza, solicitors, D. Wyatt, QC, i R. Blakeley, barrister)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Bishop i S. Cook, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za djelomičnim poništenjem, s trenutnim učinkom, Odluke Vijeća 2012/35/ZVSP od 23. siječnja 2012. o izmjeni Odluke 2010/413/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Irana (SL L 19, str. 22.)(SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 12., str. 170), Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 54/2012 od 23. siječnja 2012. o provedbi Uredbe (EU) br. 961/2010 o mjerama ograničavanja protiv Irana (SL L 19, str. 1.), Uredbe Vijeća (EU) br. 267/2012 od 23. ožujka 2012. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 961/2010 (SL L 88, str. 1.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 4., str. 194.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 709/2012 od 2. kolovoza 2012. o provedbi Uredbe br. 267/2012 (SL L 208, str. 2.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18. ,svezak 13., str. 227.).

      Izreka

               1.

               Poništavaju se u mjeri u kojoj se odnose na Bank Tejarat:

                           —

                           točka I B 2 Priloga I Odluci Vijeća 2012/35/ZVSP od 23. siječnja 2012. o izmjeni Odluke 2010/413/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Irana;

                           —

                           točka I B 2 Priloga I Provedbenoj uredbi Vijeća (EU) br. 54/2012 od 23. siječnja 2012. o provedbi Uredbe (EU) br. 961/2010 o mjerama ograničavanja protiv Irana;

                           —

                           točka I B 105 Priloga IX Uredbi Vijeća (EU) br. 267/2012 od 23. ožujka 2012. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 961/2010;

                           —

                           točka 5. Priloga II Provedbenoj uredbi Vijeća (EU) br. 709/2012 od 2. kolovoza 2012. o provedbi Uredbe br. 267/2012.

               2.

               U preostalom dijelu tužba se odbija.

               3.

               Do trenutka kad poništenje Uredbe br. 267/2012 i Provedbene uredbe br. 709/2012. počne proizvoditi učinke, u odnosu na Bank Tejarat ostaju na snazi učinci Odluke Vijeća 2010/413/ZVSP od 26. srpnja 2010. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Zajedničkog stajališta 2007/140/ZVSP kako je izmijenjena Odlukom 2012/35.

               4.

               Vijeću Europske unije nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 174, 16.6.2012.


title: Predmet T-685/14: Rješenje Općeg suda od 17. srpnja 2015. – EEB protiv Komisije („Okoliš — Uredba (EZ) br. 1367/2006 — Odluka Komisije o obavijesti Bugarske o prijelaznom nacionalnom planu iz članka 32. Direktive 2010/75/EU o industrijskim emisijama — Odbijanje internog preispitivanja — Pojedinačna mjera — Arhuška konvencija — Rok za tužbu — Nepravodobnost — Tužba koja je djelomično očito nedopuštena, a djelomično očito pravno neutemeljena”)

text:
               16.11.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 381/36

         Rješenje Općeg suda od 17. srpnja 2015. – EEB protiv Komisije
   (Predmet T-685/14) (1)

   ((„Okoliš - Uredba (EZ) br. 1367/2006 - Odluka Komisije o obavijesti Bugarske o prijelaznom nacionalnom planu iz članka 32. Direktive 2010/75/EU o industrijskim emisijama - Odbijanje internog preispitivanja - Pojedinačna mjera - Arhuška konvencija - Rok za tužbu - Nepravodobnost - Tužba koja je djelomično očito nedopuštena, a djelomično očito pravno neutemeljena”))
   (2015/C 381/42)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: European Environmental Bureau (EEB) (Bruxelles, Belgija) (zastupnik: S. Podskalská, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: L. Pignataro-Nolin, S. Petrova i G. Wilms, agenti)

      Predmet

   S jedne strane, zahtjev za poništenje Odluke Komisije C(2014) 804 final od 31. ožujka 2014. o obavijesti Republike Bugarske o prijelaznom nacionalnom planu iz članka 32. Direktive 2010/75/EU o industrijskim emisijama, i, s druge strane, zahtjev za poništenje Odluke Komisije od 11. srpnja 2014. (Ares (2014)1915757) kojom se tužiteljev zahtjev za interno preispitivanje njezine odluke od 31. ožujka 2014. odbacuje kao nedopušten.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbacuje.

               2.

               Obustavlja se postupak po zahtjevima za intervenciju koje su podnijeli Europski parlament i Vijeće Europske Unije.

               3.

               European Environmental Bureau (EEB) će snositi vlastite troškove kao i troškove Europske komisije.

               4.

               EEB, Komisija, Parlament i Vijeće, zasebno će snositi vlastite troškove koji se odnose na zahtjeve za intervenciju.

      (1)  SL C 431, 1. 12. 2014.


title: Predmet T-532/14: Rješenje Općeg suda od 12. prosinca 2014. – Alsharghawi protiv Vijeća ( „Tužba za poništenje — Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja zbog situacije u Libiji — Zamrzavanje sredstava i gospodarskih izvora — Rok za tužbu — Početak tijeka roka — Nedopuštenost” )

text:
               16.2.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 56/23

         Rješenje Općeg suda od 12. prosinca 2014. – Alsharghawi protiv Vijeća
   (Predmet T-532/14) (1)

   ((„Tužba za poništenje - Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja zbog situacije u Libiji - Zamrzavanje sredstava i gospodarskih izvora - Rok za tužbu - Početak tijeka roka - Nedopuštenost”))
   (2015/C 056/33)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Bashir Saleh Bashir Alsharghawi (Johannesburg, Južna Afrika) (zastupnik: É. Moutet, odvjetnik)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: A. Vitro i V. Piessevaux, agenti)

      Predmet

   Kao prvo, zahtjev za poništenje Odluke Vijeća 2011/137/ZVSP od 28. veljače 2011. o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Libiji (SL L 58, str. 53.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 6., str. 191.), i kao drugo, poništenje Odluke Vijeća 2011/178/ZVSP od 23. ožujka 2011. o izmjeni Odluke 2011/137 (SL L 78, str. 24.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 6., str. 223.), u dijelu u kojem se tiču tužitelja.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

               2.

               Bashiru Salehu Bashiru Alsharghawiju nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 303, 8.9.2014.


title: Predmet T-564/10: Presuda Općeg suda od 26. lipnja 2014. – Quimitécnica.com i de Mello protiv Komisije „Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Europsko tržište fosfata za prehranu životinja — Novčane kazne — Obročno plaćanje — Odluka Komisije kojom se nalaže uspostava bankovnog jamstva — Obveza obrazlaganja — Proporcionalnost”

text:
               11.8.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 261/22

         Presuda Općeg suda od 26. lipnja 2014. – Quimitécnica.com i de Mello protiv Komisije
   (Predmet T-564/10) (1)

   („Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Europsko tržište fosfata za prehranu životinja - Novčane kazne - Obročno plaćanje - Odluka Komisije kojom se nalaže uspostava bankovnog jamstva - Obveza obrazlaganja - Proporcionalnost”)
   2014/C 261/43
   Jezik postupka: portugalski

      Stranke

      Tužitelj: Quimitécnica.com – Comércio e Indústria Química, SA (Lordelo, Portugal); i José de Mello – Sociedade Gestora de Participações Sociais, SA (Lisabon, Portugal) (zastupnici: J. Calheiros i A. de Albuquerque, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: B. Mongin, V. Bottka i F. Ronkes Agerbeek, agenti, uz asistenciju M. Marquesa Mendesa, odvjetnika)

      Predmet

   Zahtjev za djelomičnim poništenjem odluke o plaćanju novčane kazne koja je izrečena tužiteljima Odlukom Komisije C (2010) 5004 final od 20. srpnja 2010. koja se odnosi na postupak primjene članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u (predmet COMP/38.886 – Fosfati za prehranu životinja) navodno sadržane u dopisu računovodstvenog službenika Komisije od 8. listopada 2010., u dijelu u kojem se navedenim dopisom za prihvaćanje zahtjeva za obročno plaćanje novčane kazne nalaže uspostava bankovnog jamstva u banci s dugoročnom bonitetnom ocjenom „AA”.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Quimitécnica.com – Comércio e Indústria Química, SA i José de Mello – Sociedade Gestora de Participações Sociais, SA snosit će vlastite troškove i troškove Europske komisije.

      (1)  SL C 55, 19.2.2011.


title: Predmet T-65/14: Tužba podnesena 28. siječnja 2014. – Bank Refah Kargaran protiv Vijeća

text:
               5.5.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 135/43

         Tužba podnesena 28. siječnja 2014. – Bank Refah Kargaran protiv Vijeća
   (Predmet T-65/14)
   2014/C 135/55
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Bank Refah Kargaran (Téhéran, Iran) (zastupnik: J.-M. Thouvenin, avocat)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Provedbenu uredbu Vijeća (EU) br. 1154/2013 od 15. studenoga 2013. u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja;

               —

               poništi odluku Vijeća 2013/661/ZVSP od 15. studenoga 2013. u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja;

               —

               utvrdi da Uredba Vijeća (EU) br. 267/2012 od 23. ožujka 2012. nije primjenjiva u odnosu na tužitelja;

               —

               utvrdi da Odluka 2010/413 ZVSP nije primjenjiva u odnosu na tužitelja;

               —

               podredno, s učinkom 20. siječnja 2014. poništi Provedbenu uredbu i odluku koje su navedene u prve dvije točke ovog tužbenog zahtjeva;

               —

               naloži Vijeću snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe osam tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog u okviru kojeg se navodi nedostatak obrazloženja čime je počinjena povreda članka 296. UFEU-a s obzirom na to da Provedbena uredba, koja uvrštava tužitelja na popis fizičkih osoba i subjekata na koje se odnose mjere ograničenja, izričito ne navodi pravni temelj na osnovi kojeg je donesena.

               2.

               Drugi tužbeni razlog u okviru kojeg se navodi nedostatak pravnog temelja u mjeri u kojoj je pravni temelj osporavane Provedbene uredbe Uredba br. 267/2012 (1), za koju treba utvrditi da nije primjenjiva u odnosu na tužitelja jer je, s jedne strane, njezinim donošenjem povrijeđena obveza obrazlaganja utvrđena člankom 296. UFEU-a i povrijeđen je članak 215. UFEU-a te je, s druge strane, povrijeđen i članak 23. stavak 2. točka (d) tog ugovora koji predstavlja pravni temelj uvrštenja tužitelja na popis u Prilogu IX. Uredbi 267/2012 čime je počinjena povreda ugovora i Povelje Europske unije o temeljnim pravima.

               3.

               Treći, četvrti, peti i šesti tužbeni razlog u okviru kojih se navode slijedom i) pogreška koja se tiče prava, ii) pogreška koja se tiče činjenica i očita pogreška u ocjeni iii) povreda prava obrane i prava na učinkovitu sudsku zaštitu i iv) povreda načela proporcionalnosti.

               4.

               Sedmi tužbeni razlog u okviru kojeg se navodi da za članak 20. stavak 1. točka (c) Odluke 2010/413 (2), koji predstavlja pravni temelj sankcije koja je nametnuta tužitelju, treba utvrditi da nije primjenjiv na njega jer je ta odredba u suprotnosti s Ugovorima, Poveljom o temeljnim pravima i načelom proporcionalnosti. Tužitelj ističe da stoga treba poništiti odluku o njegovom uvrštenju na popis fizičkih osoba i subjekata na koje se odnose mjere ograničenja.

               5.

               Osmi tužbeni razlog u okviru kojeg se navodi da je osporavana sankcija 20. siječnja 2014. postala nezakonita s obzirom na to da je Vijeće tog dana zaključilo da Iran više ne provodi nuklearne aktivnosti zbog kojih je nametnuta sankcija. Tužitelj ističe da je stoga sankcija izgubila svrhu.

      (1)  Uredba Vijeća (EU) br. 267/2012 od 23. ožujka 2012. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 961/2010 (SL L 88, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 4., str. 194.)

      (2)  Odluka Vijeća 2010/413/ZVSP od 26. srpnja 2010. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Zajedničkog stajališta 2007/140/ZVSP (SL L 195, str. 39.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 3., str. 220.)


title: Predmet C-562/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. studenoga 2016. uputio Amtsgericht Hannover (Njemačka) – Peter Roßnagel, Alexandre Schröter protiv TUIfly GmbH

text:
               13.2.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 46/13

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. studenoga 2016. uputio Amtsgericht Hannover (Njemačka) – Peter Roßnagel, Alexandre Schröter protiv TUIfly GmbH
   (Predmet C-562/16)
   (2017/C 046/16)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Amtsgericht Hannover

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Peter Roßnagel, Alexandre Schröter

      Tuženik: TUIfly GmbH

      Prethodna pitanja

               1.

               Predstavlja li promjena rezervacije na drugi let situaciju iz članka 4. stavka 3. Uredbe br. 261/2004 (1)?

               2.

               Ako je odgovor na prvo pitanje pozitivan:
               Primjenjuje li se ta odredba na promjenu rezervacije o kojoj nije odlučio zračni prijevoznik već tour operator?

      (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.).


title: Predmet T-240/14 P: Presuda Općeg suda od 26. veljače 2016. – Bodson i dr. protiv EIB-a („Žalba — Javna služba — Osoblje EIB-a — Ugovorna narav radnog odnosa — Reforma EIB-ovog sustava primitaka od rada i rasta plaća — Obveza obrazlaganja — Iskrivljavanje — Pogreške koje se tiču prava”)

text:
               4.4.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 118/24

         Presuda Općeg suda od 26. veljače 2016. – Bodson i dr. protiv EIB-a
   (Predmet T-240/14 P) (1)

   ((„Žalba - Javna služba - Osoblje EIB-a - Ugovorna narav radnog odnosa - Reforma EIB-ovog sustava primitaka od rada i rasta plaća - Obveza obrazlaganja - Iskrivljavanje - Pogreške koje se tiču prava”))
   (2016/C 118/25)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Žalitelji: Jean-Pierre Bodson (Luxembourg, Luksemburg), Dalila Bundy (Cosnes-et-Romain, Francuska), Didier Dulieu (Roussy-le-Village, Francuska), Marie-Christel Heger (Nospelt, Luksemburg), Evangelos Kourgias (Senningerberg, Luksemburg), Manuel Sutil (Luxembourg), Patrick Vanhoudt (Gonderange, Luksemburg) i Henry von Blumenthal (Bergem, Luksemburg) (zastupnik: L. Levi, odvjetnik)

      Druga stranka u postupku: Europska investicijska banka (zastupnici: C. Gómez de la Cruz, T. Gilliams i G. Nuvoli, agenti uz asistenciju P.-E. Partscha, odvjetnika)

      Predmet

   Žalba protiv presude Službeničkog suda Europske unije (treće vijeće) od 12. veljače 2014., Bodson i dr./EIB (F-73/12, Zb. SS, EU:F:2014:16) kojom se traži ukidanje te presude.

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               J.-P. Bodson i drugi žalitelji čija imena se nalaze u prilogu snosit će vlastite troškove kao i troškove Europske investicijske banke (EIB) nastale u okviru ovog postupka.

      (1)  SL C 223. 14. 7. 2014.


title: Predmet C-157/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. ožujka 2017. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) – X protiv Staatssecretaris van Financiën

text:
               29.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 168/27

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. ožujka 2017. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) – X protiv Staatssecretaris van Financiën
   (Predmet C-157/17)
   (2017/C 168/35)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Hoge Raad der Nederlanden

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: X

      Tuženik: Staatssecretaris van Financiën

      Druge stranke: Nederlandse Orde van Belastingadviseurs, Loyens en Loeff NV

      Prethodna pitanja

               1.

               Protivi li se članku 56. UEZ-a (sada članak 63. UFEU-a) to da se investicijskom fondu sa sjedištem izvan Nizozemske, zbog toga što nije obvezan na obustavljanje nizozemskog poreza na dividende, ne odobri povrat nizozemskog poreza na dividende, koji je bio obustavljen od dividendi koje je primio od društava sa sjedištem u Nizozemskoj, dok se povrat poreza na dividende odobrava poreznom subjektu za zajednička ulaganja sa sjedištem u Nizozemskoj koji svoje prihode od investicija godišnje isplaćuje svojim nositeljima udjela ili dioničarima uz obustavljanje nizozemskog poreza na dividende?

               2.

               Protivi li se članku 56. UEZ-a (sada članak 63. UFEU-a) to da se investicijskom fondu sa sjedištem izvan Nizozemske odbija povrat nizozemskog poreza na dividende, koji se, međutim, odobrava nizozemskom poreznom subjektu za zajednička ulaganja, kada se time tom fondu otežava privlačenje ulagača koji žive ili imaju sjedište u Nizozemskoj?