title: Predmet T-391/21: Tužba podnesena 5. srpnja 2021. – Deutsche Kreditbank/SRB

text:
               30.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 349/41

      Tužba podnesena 5. srpnja 2021. – Deutsche Kreditbank/SRB
      (Predmet T-391/21)
      (2021/C 349/57)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Deutsche Kreditbank AG (Berlin, Njemačka) (zastupnici: H. Berger i M. Weber, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Jedinstvenog sanacijskog odbora od 14. travnja 2021. o izračunu ex ante doprinosâ jedinstvenom fondu za sanaciju za 2021. (SRB/ES/2021/22), uključujući njezine priloge, u dijelu u kojem se pobijana odluka, uključujući Prilog I., Prilog II. i Prilog III., odnosi na tužiteljev doprinos;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

            Podredno, u slučaju da Opći sud smatra da je pobijana odluka pravno nepostojeća zato što je tuženik primijenio pogrešan službeni jezik te je zbog toga tužba za poništenje nedopuštena jer je bespredmetna, tužitelj zahtijeva da se:

                  —

                  utvrdi da je pobijana odluka nepostojeća u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja;

                  —

                  tuženiku naloži snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe osam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se odlukom povrjeđuje članak 81. stavak 1. Uredbe br. 806/2014 (1), u vezi s člankom 3. Uredbe Vijeća br. 1 od 15. travnja 1958. (2) jer odluka nije sastavljena na službenom jeziku koji se primjenjuje u odnosu na tužitelja odnosno njemačkom.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se odlukom povrjeđuje obveza obrazlaganja iz članka 296. stavka 2. UFEU-a i iz članka 41. stavka 1. i stavka 2. točke (c) Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) jer odluka sadržava brojne praznine u obrazloženju, osobito u pogledu tuženikove primjene brojnih zakonskih diskrecijskih ovlasti, i jer se njome ne objavljuju podaci drugih institucija.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se odlukom povrjeđuje pravo na djelotvoran pravni lijek iz članka 47. stavka 1. Povelje jer je praktički onemogućeno njezino sudsko preispitivanje i time je tužitelju uskraćeno pravo na djelotvoran pravni lijek.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se člancima 4. do 9. te Prilogom I. Delegiranoj uredbi (EU) 2015/63 (3), kako je izmijenjena Delegiranom uredbom 2016/1434 (4) (u daljnjem tekstu: Delegirana uredba), povrjeđuje nadređeno pravo jer je praktički onemogućeno njezino sudsko preispitivanje i time je tužitelju uskraćeno pravo na djelotvoran pravni lijek.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se člancima 6., 7. i 9. te Prilogom I. Delegiranoj uredbi povrjeđuje nadređeno pravo, među ostalim i zbog toga što se njima povrjeđuju zahtjev odgovarajućeg izračuna doprinosa na temelju rizika, načelo proporcionalnosti i zahtjev da se u potpunosti uzmu u obzir činjenice u predmetu.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se odlukom povrjeđuje tužiteljeva sloboda poduzetništva na temelju članka 16. Povelje i načelo proporcionalnosti jer primijenjeni multiplikatori za prilagodbu riziku nisu u skladu s tužiteljevim natprosječno dobrim profilom rizičnosti.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se odlukom povrjeđuju članci 16. i 20. Povelje, načelo proporcionalnosti i pravo na dobru upravu zbog očite pogreške pri tuženikovu izvršavanju brojnih diskrecijskih ovlasti.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se prvom i drugom rečenicom članka 20. stavka 1. Delegirane uredbe povrjeđuje članak 103. stavak 7. Direktive 2014/59/EU (5) i zahtjev odgovarajućeg izračuna doprinosa na temelju rizika.

         (1)  Uredba (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. srpnja 2014. o utvrđivanju jedinstvenih pravila i jedinstvenog postupka za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma i jedinstvenog fonda za sanaciju te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 (EU) (SL 2014., L 225, str. 1. i ispravak SL 2015., L 101, str. 62.)

         (2)  Uredba Vijeća br. 1 od 15. travnja 1958. o određivanju jezika koji se koriste u Europskoj ekonomskoj zajednici (SL 1958., 17, str. 385.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 3., str. 3.)

         (3)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/63 od 21. listopada 2014. o dopuni Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s ex ante doprinosima aranžmanima financiranja sanacije (SL 2015., L 11, str. 44. i ispravak SL 2017., L 156, str. 38.)

         (4)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2016/1434 оd 14. prosinca 2015. o ispravku Delegirane uredbe (EU) 2015/63 o dopuni Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s ex ante doprinosima aranžmanima financiranja sanacije (SL 2016., L 233, str. 1.)

         (5)  Direktiva 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o uspostavi okvira za oporavak i sanaciju kreditnih institucija i investicijskih društava te o izmjeni Direktive Vijeća 82/891/EEZ i direktiva 2001/24/EZ, 2002/47/EZ, 2004/25/EZ, 2005/56/EZ, 2007/36/EZ, 2011/35/EU, 2012/30/EU i 2013/36/EU te uredbi (EU) br. 1093/2010 i (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2014., L 173, str. 190. i ispravak SL 2015., L 216, str. 9.)


title: Predmet T-392/21: Tužba podnesena 5. srpnja 2021. – Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale/SRB

text:
               30.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 349/43

      Tužba podnesena 5. srpnja 2021. – Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale/SRB
      (Predmet T-392/21)
      (2021/C 349/58)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale (Frankfurt na Majni, Njemačka) (zastupnici: H. Berger i M. Weber, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Jedinstvenog sanacijskog odbora od 14. travnja 2021. o izračunu ex ante doprinosâ jedinstvenom fondu za sanaciju za 2021. (SRB/ES/2021/22), uključujući njezine priloge, u dijelu u kojem se pobijana odluka, uključujući Prilog I., Prilog II. i Prilog III., odnosi na tužiteljev doprinos;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

            Podredno, u slučaju da Opći sud smatra da je pobijana odluka pravno nepostojeća zato što je tuženik primijenio pogrešan službeni jezik te je zbog toga tužba za poništenje nedopuštena jer je bespredmetna, tužitelj zahtijeva da se:

                  —

                  utvrdi da je pobijana odluka nepostojeća u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja;

                  —

                  tuženiku naloži snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe deset tužbenih razloga koji su u bitnome istovjetni ili slični onima istaknutima u predmetu T-389/21, Landesbank Baden-Württemberg/SRB.


title: Predmet T-393/21: Tužba podnesena 5. srpnja 2021. – Max Heinr. Sutor/SRB

text:
               30.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 349/43

      Tužba podnesena 5. srpnja 2021. – Max Heinr. Sutor/SRB
      (Predmet T-393/21)
      (2021/C 349/59)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Max Heinr. Sutor OHG (Hamburg, Njemačka) (zastupnici: A. Glos, M. Rätz i T. Kreft, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Jedinstvenog sanacijskog odbora od 14. travnja 2021. o ex ante doprinosima za jedinstveni sanacijski fond za 2021. (br. spisa: SRB/ES/2021/22), u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja, uključujući tuženikovo priopćenje od 14. travnja 2021. kojim se razjašnjava odluka u odnosu na tužitelja, a u pogledu podataka za izračun ex ante doprinosâ jedinstvenom sanacijskom fondu za 2021. (br. spisa: SRB/ES2021/24);

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sljedeće tužbene razloge.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog: povreda članka 5. stavka 1. točke (e) Delegirane uredbe Komisije (EU) 2015/63 (1) jer tuženik nije isključio sredstva klijenata kojima je tužitelj upravljao fiducijarno iz obračuna doprinosa banke za 2021. Članak 5. stavak 1. točka (e) Delegirane uredbe (EU) 2015/63 primjenjuje se barem po analogiji na takav novac klijenata koji je zaštićen od insolventnosti.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog: povreda načela proporcionalnosti u skladu s člankom 70. stavkom 2. podstavkom 2. Uredbe (EU) br. 806/2014 (2) u vezi s člankom 103. stavkom 7. Direktive 2014/59/EU (3), s obzirom na to da se odlukom utvrđuje 100 puta veći doprinos banke na temelju puke činjenice bezrizične fiducijarne pasive koju je tužitelj iskazao u bilanci.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog: povreda načela jednakog postupanja jer odluka prema tužitelju nejednako postupa, a da to nije objektivno opravdano, u odnosu na kreditne institucije čiji nacionalni računovodstveni standardi ne zahtijevaju iskaz fiducijarne pasive ili koje sastavljaju bilance prema IFRS-u kao i na investicijska društva koja upravljaju sredstvima klijenata.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog: povreda članka 16. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), s obzirom na to da uključivanje bezrizične fiducijarne pasive u osnovicu za obračun dovodi do povećanja tužiteljeva doprinosa banke za 2021. za 100 puta, a da takvo zadiranje nije opravdano.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog: povreda članka 49., u vezi s člankom 54. UFEU-a, jer odluka ograničava tužitelja u njegovoj slobodi obavljanja poslovne aktivnosti u državi članici njegova glavnog mjesta poslovanja, pri čemu je to ograničenje neproporcionalno i tužitelja diskriminira u odnosu na kreditne institucije u drugim državama članicama.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog: povreda članka 17. stavaka 3. i 4. Delegirane uredbe (EU) 2015/63 jer tuženik prilikom utvrđivanja godišnjeg doprinosa za doprinosno razdoblje 2021. nije uzeo u obzir prijavne podatke, koje je tužitelj naknadno revidirao, za doprinosne godine 2018. do 2020. te nije u odgovarajućoj mjeri umanjio tužiteljev doprinos banke za 2021.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog: povreda prava na saslušanje na temelju članka 41. stavka 1. i stavka 2. točke (a) Povelje jer je tužitelju dodijeljen samo efektivni rok od tri dana kako bi, u okviru konzultacija, ispitao nacrt pojedinačnog priopćenja o povećanju doprinosa banke za 2021. i tuženiku dostavio primjedbe.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog: povreda članka 41. stavka 1. i stavka 2. točke (c) Povelje te članka 296. stavka 2. UFEU-a jer obrazloženje pobijane odluke ne omogućuje tužitelju da provjeri visinu svojeg doprinosa.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog: povreda načela djelotvornog pravnog lijeka u skladu s člankom 47. stavkom 1. Povelje, s obzirom na to da obrazloženje tužitelju ne omogućuje da provjeri svrhovitost pokretanja postupka pred nadležnim sudom.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog (podredno): ništavost članaka 4. do 7. i članka 9. te Priloga I. Delegiranoj uredbi (EU) 2015/63 jer se njima, zbog međuovisnosti doprinosâ i korištenja povjerljivih podataka trećih osoba, tuženika obvezuje na donošenje odluke kojom se povrjeđuje obveza obrazlaganja.

                  11.

                  Jedanaesti tužbeni razlog (podredno): ništavost članaka 4. do 7. i članka 9. te Priloga I. Delegiranoj uredbi (EU) 2015/63 zbog povrede načela djelotvornog pravnog lijeka na temelju članka 47. stavka 1. Povelje.

                  12.

                  Dvanaesti tužbeni razlog (podredno): ništavost osnovice obračuna na temelju članka 14. stavka 2., u vezi s člankom 3. točkom 11. Delegirane uredbe (EU) 2015/63, zbog povrede članka 103. stavka 7. Direktive 2014/59/EU i načela jednakog postupanja.

                  13.

                  Trinaesti tužbeni razlog (podredno): ništavost osnovice obračuna na temelju članka 14. stavka 2., u vezi s člankom 3. točkom 11. Delegirane uredbe (EU) 2015/63, zbog povrede članka 16. Povelje.

                  14.

                  Četrnaesti tužbeni razlog (podredno): ništavost osnovice obračuna na temelju članka 14. stavka 2., u vezi s člankom 3. točkom 11. Delegirane uredbe (EU) 2015/63, zbog povrede članka 49., u vezi s člankom 54. UFEU-a.

         (1)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/63 оd 21. listopada 2014. o dopuni Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s ex ante doprinosima aranžmanima financiranja sanacije (SL 2015., L 11, str. 44. i ispravak SL 2017., L 156, str. 38.)

         (2)  Uredba (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. srpnja 2014. o utvrđivanju jedinstvenih pravila i jedinstvenog postupka za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma i jedinstvenog fonda za sanaciju te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 (SL 2014., L 225, str. 1. i ispravak SL 2015., L 101, str. 62.)

         (3)  Direktiva 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o uspostavi okvira za oporavak i sanaciju kreditnih institucija i investicijskih društava te o izmjeni Direktive Vijeća 82/891/EEZ i direktiva 2001/24/EZ, 2002/47/EZ, 2004/25/EZ, 2005/56/EZ, 2007/36/EZ, 2011/35/EU, 2012/30/EU i 2013/36/EU te uredbi (EU) br. 1093/2010 i (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2014., L 173, str. 190. i ispravak SL 2015., L 216, str. 9.)


title: Predmet T-394/21: Tužba podnesena 6. srpnja 2021. – Bayerische Landesbank/SRB

text:
               30.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 349/45

      Tužba podnesena 6. srpnja 2021. – Bayerische Landesbank/SRB
      (Predmet T-394/21)
      (2021/C 349/60)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Bayerische Landesbank (München, Njemačka) (zastupnici: H. Berger i M. Weber, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Jedinstvenog sanacijskog odbora od 14. travnja 2021. o izračunu ex ante doprinosâ jedinstvenom fondu za sanaciju za 2021. (SRB/ES/2021/22), uključujući njezine priloge, u dijelu u kojem se pobijana odluka, uključujući Prilog I., Prilog II. i Prilog III., odnosi na tužiteljev doprinos;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

            Podredno, u slučaju da Opći sud smatra da je pobijana odluka pravno nepostojeća zato što je tuženik primijenio pogrešan službeni jezik te je zbog toga tužba za poništenje nedopuštena jer je bespredmetna, tužitelj zahtijeva da se:

                  —

                  utvrdi da je pobijana odluka nepostojeća u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja;

                  —

                  tuženiku naloži snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe deset tužbenih razloga koji su u bitnome istovjetni ili slični onima istaknutima u predmetu T-389/21, Landesbank Baden-Württemberg/SRB.


title: Predmet T-395/21: Tužba podnesena 6. srpnja 2021. – DZ Hyp/SRB

text:
               30.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 349/46

      Tužba podnesena 6. srpnja 2021. – DZ Hyp/SRB
      (Predmet T-395/21)
      (2021/C 349/61)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: DZ Hyp AG (Hamburg, Njemačka) (zastupnici: H. Berger i M. Weber, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Jedinstvenog sanacijskog odbora od 14. travnja 2021. o izračunu ex ante doprinosâ jedinstvenom fondu za sanaciju za 2021. (SRB/ES/2021/22), uključujući njezine priloge, u dijelu u kojem se pobijana odluka, uključujući Prilog I., Prilog II. i Prilog III., odnosi na tužiteljev doprinos;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

            Podredno, u slučaju da Opći sud smatra da je pobijana odluka pravno nepostojeća zato što je tuženik primijenio pogrešan službeni jezik te je zbog toga tužba za poništenje nedopuštena jer je bespredmetna, tužitelj zahtijeva da se:

                  —

                  utvrdi da je pobijana odluka nepostojeća u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja;

                  —

                  tuženiku naloži snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe deset tužbenih razloga koji su u bitnome istovjetni ili slični onima istaknutima u predmetu T-389/21, Landesbank Baden-Württemberg/SRB.


title: Predmet T-396/21: Tužba podnesena 7. srpnja 2021. – Deutsche Bank/SRB

text:
               30.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 349/46

      Tužba podnesena 7. srpnja 2021. – Deutsche Bank/SRB
      (Predmet T-396/21)
      (2021/C 349/62)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Deutsche Bank AG (Frankfurt na Majni, Njemačka) (zastupnici: H. Berger i M. Weber, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Jedinstvenog sanacijskog odbora od 14. travnja 2021. o izračunu ex ante doprinosâ jedinstvenom fondu za sanaciju za 2021. (SRB/ES/2021/22), uključujući njezine priloge, u dijelu u kojem se pobijana odluka, uključujući Prilog I., Prilog II. i Prilog III., odnosi na tužiteljev doprinos;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe osam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se odlukom povrjeđuje obveza obrazlaganja iz članka 296. stavka 2. UFEU-a i iz članka 41. stavaka 1. i 2. točke (c) Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) jer odluka sadržava brojne praznine u obrazloženju, osobito u pogledu tuženikove primjene brojnih zakonskih diskrecijskih ovlasti, i jer se njome ne objavljuju podaci drugih institucija.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se odlukom povrjeđuje pravo na djelotvoran pravni lijek na temelju članka 47. stavka 1. Povelje jer je praktički onemogućeno njezino sudsko preispitivanje i time je tužitelju uskraćeno pravo na djelotvoran pravni lijek.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se člancima 4. do 9. te Prilogom I. Delegiranoj uredbi (EU) 2015/63 (1), kako je izmijenjena Delegiranom uredbom 2016/1434 (2) (u daljnjem tekstu: Delegirana uredba), povrjeđuje nadređeno pravo jer je praktički onemogućeno njezino sudsko preispitivanje i time je tužitelju uskraćeno pravo na djelotvoran pravni lijek.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se odlukom povrjeđuje članak 4. Provedbene uredbe (EU) 2015/81 (3) u vezi s člankom 69. stavkom 1. Uredbe (EU) br. 806/2014 (4) (u daljnjem tekstu: Uredba o jedinstvenom sanacijskom mehanizmu) jer godišnja ciljna razina nije utvrđena na temelju iznosa osiguranih doprinosa na početku faze prikupljanja sredstava; podredno, člankom 69. stavkom 1. Uredbe o jedinstvenom sanacijskom mehanizmu povrjeđuje se nadređeno pravo.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se člancima 6., 7. i 9. te Prilogom I. Delegiranoj uredbi povrjeđuje nadređeno pravo, među ostalim i zbog toga što se njima povrjeđuju zahtjev odgovarajućeg izračuna doprinosa na temelju rizika, načelo proporcionalnosti i zahtjev da se u potpunosti uzmu u obzir činjenice u predmetu.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se odlukom povrjeđuje tužiteljeva sloboda poduzetništva na temelju članka 16. Povelje i načelo proporcionalnosti jer primijenjeni multiplikatori za prilagodbu riziku nisu u skladu s tužiteljevom vrlo visokom sposobnošću apsorbiranja gubitaka niti sa posljedičnim znatno manjim rizikom uporabe jedinstvenog fonda za sanaciju u slučaju sanacije tužitelja.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se odlukom povrjeđuju članci 16. i 20. Povelje, načelo proporcionalnosti i pravo na dobru upravu zbog očite pogreške pri tuženikovu izvršavanju brojnih diskrecijskih ovlasti.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se prvom i drugom rečenicom članka 20. stavka 1. Delegirane uredbe povrjeđuje članak 103. stavak 7. Direktive 2014/59/EU (5) i zahtjev odgovarajućeg izračuna doprinosa na temelju rizika.

         (1)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/63 od 21. listopada 2014. o dopuni Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s ex ante doprinosima aranžmanima financiranja sanacije (SL 2015., L 11, str. 44. i ispravak SL 2017., L 156, str. 38.)

         (2)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2016/1434 od 14. prosinca 2015. o ispravku Delegirane uredbe (EU) 2015/63 o dopuni Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s ex ante doprinosima aranžmanima financiranja sanacije (SL 2016., L 233, str. 1.)

         (3)  Provedbena uredba Vijeća (EU) 2015/81 od 19. prosinca 2014. o utvrđivanju jedinstvenih uvjeta primjene Uredbe (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s ex ante doprinosima jedinstvenom fondu za sanaciju (SL 2015., L 15, str. 1.)

         (4)  Uredba (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. srpnja 2014. o utvrđivanju jedinstvenih pravila i jedinstvenog postupka za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma i jedinstvenog fonda za sanaciju te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 (SL 2014., L 225, str. 1. i ispravak SL 2015., L 101, str. 62.)

         (5)  Direktiva 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o uspostavi okvira za oporavak i sanaciju kreditnih institucija i investicijskih društava te o izmjeni Direktive Vijeća 82/891/EEZ i direktiva 2001/24/EZ, 2002/47/EZ, 2004/25/EZ, 2005/56/EZ, 2007/36/EZ, 2011/35/EU, 2012/30/EU i 2013/36/EU te uredbi (EU) br. 1093/2010 i (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2014., L 173, str. 190. i ispravak SL 2015., L 216, str. 9.)


title: Predmet T-404/21: Tužba podnesena 8. srpnja 2021 – DVB Bank/SRB

text:
               30.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 349/48

      Tužba podnesena 8. srpnja 2021 – DVB Bank/SRB
      (Predmet T-404/21)
      (2021/C 349/63)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: DVB Bank SE (Frankfurt na Majni, Njemačka) (zastupnici: H. Berger i M. Weber, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Jedinstvenog sanacijskog odbora od 14. travnja 2021. o izračunu ex ante doprinosâ jedinstvenom fondu za sanaciju za 2021. (SRB/ES/2021/22), uključujući njezine priloge, u dijelu u kojem se pobijana odluka, uključujući Prilog I., Prilog II. i Prilog III., odnosi na tužiteljev doprinos;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

            Podredno, u slučaju da Opći sud smatra da je pobijana odluka pravno nepostojeća zato što je tuženik primijenio pogrešan službeni jezik te je zbog toga tužba za poništenje nedopuštena jer je bespredmetna, tužitelj zahtijeva da se:

                  —

                  utvrdi da je pobijana odluka nepostojeća u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja;

                  —

                  tuženiku naloži snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe deset tužbenih razloga koji su u bitnome istovjetni ili slični onima istaknutima u predmetu T-389/21, Landesbank Baden-Württemberg/SRB.


title: Predmet T-434/21: Tužba podnesena 17. srpnja 2021. – TO/EEA

text:
               30.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 349/48

      Tužba podnesena 17. srpnja 2021. – TO/EEA
      (Predmet T-434/21)
      (2021/C 349/64)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: TO (zastupnik: É. Boigelot, odvjetnik)

         Tuženik: Europska agencija za okoliš (EEA)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
      utvrdi i presudi da se,

                  —

                  poništava odluka EEA-e od 21. rujna 2020. u dijelu u kojem njome EEA, nakon što je odlučila usvojiti zahtjev za isplatu naknade za nastanjenje koju je pogrešno ustegnula prilikom plaćanja dugovanih iznosa na temelju presude Općeg suda Europske unije od 11. lipnja 2019. u predmetu T-462/17, ipak odlučila – i u tom se dijelu navedena odluka pobija – da odbije usvojiti druge zahtjeve koje je postavio tužitelj, osobito u svojoj poruci elektroničke pošte od 16. rujna 2020., koje se izrijekom navodi u pobijanoj odluci i koji se sastoje od isplate, osim naknade za nastanjenje koja je nezakonito ustegnuta,

                              —

                              značajnog – ali zbog nepostojanja detaljnog obračuna još neutvrđenog – iznosa koji se duguje uvećan za kamate na naknadu za prestanak radnog odnosa od 22. rujna 2016., a na dosuđeni iznos od dana izricanja presude sve do dana stvarne isplate,

                              —

                              detaljnog obračuna iznosa dugovanih na ime glavnice, kamata i sporednih tražbina i iznosa koji su već isplaćeni tužitelju koje treba obračunati – u skladu s redom prvenstva – s kamatama a, potom, s glavnicom, i

                              —

                              naknade štete zbog počinjene povrede dužnosti koja se sastojala od, s jedne strane, povrede tajnosti koju je Opći sud odobrio tužitelju od strane tuženika, time što je isti obavijestio njegova novog poslodavca o sporu s EEA-om putem obračuna plaće za kolovoz 2019. u kojem su navedeni isplaćeni iznosi u obliku potraživanja i dugovanja, te, s druge strane, od odbijanja dostave razmijenjenih pismena s njegovim punomoćnikom, kako prije tako i nakon izricanja navedene presude;

                  —

                  poništava odluka EEA-e – koja je donesena donošenjem pobijane odluke – da odbije izvršiti presudu Općeg suda EU-a od 11. lipnja 2019. u predmetu T-462/17, u dijelu opisanom prethodno, u pogledu glavnice, kamata i sporednih tražbina;

                  —

                  potpuno izvršava presuda Općeg suda EU-a od 11. lipnja 2019. u predmetu T-462/17, u pogledu glavnice, kamata i sporednih tražbina, kao i u pogledu naknade cjelokupne štete koju je tužitelj pretrpio i koju će pretrpjeti zbog donošenja i provedbe pobijane odluke, na način da mu EEA isplati:

                              —

                              iznos koji odgovara naknadi za prestanak radnog odnosa na koji je potonja osuđena kao i naknadu za nastanjenje ustegnutu u iznosu od 2 950 eura, ako ista ne bi bila, kojim slučajem, već isplaćena, sve uvećano za kamate od 22. rujna 2016.;

                              —

                              iznos od 20 000 eura na ime paušalne naknade štete koju je pretrpio otkrivanjem trećim osobama njegovih osobnih podataka kao i zbog povrede odredbi o tajnosti, osobito u odnosu na tužiteljevog trenutačnog poslodavca;

                              —

                              iznos od 20 000 eura na ime paušalne naknade štete koju je pretrpio uslijed odbijanja da mu se dostavi razmjena pismena s njegovim punomoćnikom, kako prije tako i nakon izricanja presude;

                  —

                  tuženiku nalaže snošenje svih troškova postupka, u skladu s člankom 134. Poslovnika Općeg suda Europske unije.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 266. UFEU-a kao i načela dobre vjere i dobre uprave, jer EEA nije donijela mjere potrebne za izvršenje presude Općeg suda donesene u korist tužitelja.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), povredi obveze obrazlaganja i povredi dužnosti skrbi.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na novoj povredi tužiteljevih osobnih podataka, što predstavila otežavajuću okolnost s obzirom na prvu presudu, suprotno člancima 7. i 8. Povelje i članku 12. Uredbe (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom kretanju takvih podataka (SL 2001., L 8, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 34., str. 6.).


title: Predmet T-435/21: Tužba podnesena 16. srpnja 2021. – TK/Komisija

text:
               30.8.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 349/49

      Tužba podnesena 16. srpnja 2021. – TK/Komisija
      (Predmet T-435/21)
      (2021/C 349/65)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: TK (zastupnik: S. Orlandi, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku o nepromaknuću tužitelja u razred AD 15 u okviru postupka promaknuća za 2020.;

                  —

                  poništi odluke o promaknuću u razred AD 15 dužnosnika koji se nalaze na popisu dužnosnika promaknutih u okviru promaknuća za 2020;

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja iz članka 45. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije i načela jednakog postupanja. Tužitelj također ističe prigovor nezakonitosti u odnosu na Komisijinu odluku SEC (2007) 605 od 10. svibnja 2007. o načelima i postupcima koji se primjenjuju na promaknuća višeg rukovodstva, među ostalim, zato što se njome ne predviđaju žalbe koje bi razmatralo neko drugo tijelo osim savjetodavnog odbora za promaknuća višeg rukovodstva. Usto, tužitelj ističe da bi taj odbor trebao imati mogućnost prihvaćanja žalbe, a da pritom nije ograničen kvotama za promaknuće koje su iskorištene u trenutku utvrđivanja popisa promaknutih dužnosnika.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni. U tom pogledu tužitelj ističe skup objektivnih indicija koje se osobito odnose na radni staž i bodove za zasluge te smatra da taj skup indicija dokazuje neosnovanost pobijane odluke.


title: Predmet C-168/20: Presuda Suda (treće vijeće) od 11. studenoga 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (business and property courts, insolvency and companies list) – Ujedinjena Kraljevina) – BJ, u svojstvu stečajnog povjerenika osobe M, OV, u svojstvu stečajnog povjerenika osobe M/supruge osobe M, MH, ILA, M („Zahtjev za prethodnu odluku – Slobodno kretanje osoba – Građanstvo Unije – Članak 21. UFEU a – Sloboda poslovnog nastana – Članak 49. UFEU a – Jednako postupanje – Direktiva 2004/38/EZ – Članak 24. stavak 1. – Propis Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske kojim se izdvajanje iz stečajne mase, u načelu cjelovito i automatsko, mirovinskih prava koja se temelje na mirovinskom fondu uvjetuje zahtjevom odobrenja dotičnog mirovinskog fonda u porezne svrhe – Postavljanje tog zahtjeva u postupku nesolventnosti građanina Unije koji je koristio svoje pravo slobodnog kretanja kako bi trajno obavljao djelatnost kao samozaposlena osoba u Ujedinjenoj Kraljevini – Mirovinska prava koja taj građanin Unije temelji na mirovinskom fondu osnovanom i odobrenom u porezne svrhe u njegovoj državi članici podrijetla – Isključenje tih mirovinskih prava iz navedenog izdvajanja iz stečajne mase – Primjena sustava izdvajanja iz stečajne mase na ta mirovinska prava koji je znatno manje povoljan za stečajnog dužnika”)

text:
               10.1.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 11/7

      Presuda Suda (treće vijeće) od 11. studenoga 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (business and property courts, insolvency and companies list) – Ujedinjena Kraljevina) – BJ, u svojstvu stečajnog povjerenika osobe M, OV, u svojstvu stečajnog povjerenika osobe M/supruge osobe M, MH, ILA, M
      (Predmet C-168/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Slobodno kretanje osoba - Građanstvo Unije - Članak 21. UFEU a - Sloboda poslovnog nastana - Članak 49. UFEU a - Jednako postupanje - Direktiva 2004/38/EZ - Članak 24. stavak 1. - Propis Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske kojim se izdvajanje iz stečajne mase, u načelu cjelovito i automatsko, mirovinskih prava koja se temelje na mirovinskom fondu uvjetuje zahtjevom odobrenja dotičnog mirovinskog fonda u porezne svrhe - Postavljanje tog zahtjeva u postupku nesolventnosti građanina Unije koji je koristio svoje pravo slobodnog kretanja kako bi trajno obavljao djelatnost kao samozaposlena osoba u Ujedinjenoj Kraljevini - Mirovinska prava koja taj građanin Unije temelji na mirovinskom fondu osnovanom i odobrenom u porezne svrhe u njegovoj državi članici podrijetla - Isključenje tih mirovinskih prava iz navedenog izdvajanja iz stečajne mase - Primjena sustava izdvajanja iz stečajne mase na ta mirovinska prava koji je znatno manje povoljan za stečajnog dužnika”)
      (2022/C 11/09)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (business and property courts, insolvency and companies list)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: BJ, u svojstvu stečajnog povjerenika osobe M, OV, u svojstvu stečajnog povjerenika osobe M

         Tuženici: supruga osobe M, MH, ILA, M

         Izreka

      Članak 49. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se protivi odredba prava države članice koja u načelu cjelovito i automatsko izdvajanje mirovinskih prava koja se temelje na mirovinskom fondu iz stečajne mase uvjetuje zahtjevom da u trenutku stečaja dotični fond bude odobren u porezne svrhe u toj državi ako se taj uvjet postavlja u situaciji u kojoj građanin Unije koji je prije svojega stečaja koristio svoje pravo slobodnog kretanja time što se trajno nastanio u toj istoj državi, kako bi tamo obavljao gospodarsku djelatnost kao samozaposlena osoba, izvodi svoja mirovinska prava iz mirovinskog fonda osnovanog i odobrenog u porezne svrhe u njegovoj državi članici podrijetla, osim ako je ograničenje slobode poslovnog nastana koje sadržava navedena nacionalna odredba opravdano jer odgovara važnom razlogu u općem interesu, prikladno je za ostvarenje zadanog cilja i ne nadilazi ono što je nužno kako bi se postigao taj cilj.

         (1)  SL C 262, 10. 8. 2020.


title: Predmet C-611/21 P: Žalba koju je 20. rujna 2021. podnio Lajos Bese protiv rješenja Općeg suda (peto vijeće) od 5. srpnja 2021. u predmetu T-128/21, Bese/EUIPO – Mixtec (rubyred CRANBERRY)

text:
               10.5.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/6

      Žalba koju je 20. rujna 2021. podnio Lajos Bese protiv rješenja Općeg suda (peto vijeće) od 5. srpnja 2021. u predmetu T-128/21, Bese/EUIPO – Mixtec (rubyred CRANBERRY)
      (Predmet C-611/21 P)
      (2022/C 191/07)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Lajos Bese

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      Rješenjem od 11. veljače 2022. potpredsjednik Suda odbacio je žalbu kao nedopuštenu te je Lajosu Beseu naložio snošenje vlastitih troškova.


title: Predmet C-50/22: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. siječnja 2022. uputio Cour d'appel de Paris (Francuska) – SOGEFINANCEMENT/RW, UV

text:
               10.5.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/12

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. siječnja 2022. uputio Cour d'appel de Paris (Francuska) – SOGEFINANCEMENT/RW, UV
      (Predmet C-50/22)
      (2022/C 191/16)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour d'appel de Paris

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SOGEFINANCEMENT

         Tuženici: RW, UV

         Prethodna pitanja

      Uzimajući u obzir članak 267. Ugovora o funkcioniranju Europske unije,

                  1.

                  Protivi li se načelu djelotvornosti sankcije koja proizlazi iz članka 23. Direktive 2008/48/EZ (1), s obzirom na načela pravne sigurnosti i postupovne autonomije država, to da sud nakon petogodišnjeg zastarnog roka, unutar kojeg potrošač može zatražiti poništenje ugovora o kreditu putem tužbe ili prigovora, ne može po službenoj dužnosti istaknuti odredbu nacionalnog prava proizašlu iz članka 14. prethodno navedene direktive koja se u nacionalnom pravu sankcionira ništavošću ugovora?

                  2.

                  Protivi li se načelu djelotvornosti sankcije koja proizlazi iz članka 23. Direktive 2008/48/EZ, s obzirom na načela pravne sigurnosti i postupovne autonomije država te načelo dispozitivnosti, to da sud ne može proglasiti ništavost ugovora o kreditu nakon što je po službenoj dužnosti istaknuo odredbu nacionalnog prava proizašlu iz članka 14. prethodno navedene direktive ako potrošač nije podnio zahtjev za takvo poništenje ili se barem s njime složio?

         (1)  Direktiva 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ (SL 2008., L 133, str. 66.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 13., str. 58. i ispravak SL 2014., L 283, str. 66.)


title: Predmet T-141/22: Tužba podnesena 10. ožujka 2022. – Sport1/EUIPO – SFR (SFR SPORT1)

text:
               10.5.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/35

      Tužba podnesena 10. ožujka 2022. – Sport1/EUIPO – SFR (SFR SPORT1)
      (Predmet T-141/22)
      (2022/C 191/45)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Sport1 GmbH (Ismaning, Njemačka) (zastupnici: J. Krekel i C. Otto, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Société française du radiotelephone – SFR (Pariz, Francuska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije SFR SPORT1 u crvenoj, bijeloj i crnoj boji – prijava za registraciju br. 16 161 317

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 10. prosinca 2021. u predmetu R 2329/2020-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 8. stavka 4. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet C-499/18 P: Presuda Suda (prvo vijeće) od 6. svibnja 2021. – Bayer CropScience AG, Bayer AG/Association générale des producteurs de maïs et autres céréales cultivées de la sous-famille des panicoïdées (AGPM) i dr. („Žalba – Uredba (EZ) br. 1107/2009 – Članci 4. i 21. – Mjerila za odobravanje – Preispitivanje odobrenja – Sredstva za zaštitu bilja – Provedbena uredba (EU) br. 485/2013 – Aktivne tvari klotianidin i imidakloprid – Sjeme tretirano sredstvima za zaštitu bilja koja sadržavaju te aktivne tvari – Zabrana neprofesionalne uporabe – Načelo predostrožnosti”)

text:
               12.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 278/2

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 6. svibnja 2021. – Bayer CropScience AG, Bayer AG/Association générale des producteurs de maïs et autres céréales cultivées de la sous-famille des panicoïdées (AGPM) i dr.
      (Predmet C-499/18 P) (1)

      („Žalba - Uredba (EZ) br. 1107/2009 - Članci 4. i 21. - Mjerila za odobravanje - Preispitivanje odobrenja - Sredstva za zaštitu bilja - Provedbena uredba (EU) br. 485/2013 - Aktivne tvari klotianidin i imidakloprid - Sjeme tretirano sredstvima za zaštitu bilja koja sadržavaju te aktivne tvari - Zabrana neprofesionalne uporabe - Načelo predostrožnosti”)
      (2021/C 278/02)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Bayer CropScience AG, Bayer AG (zastupnici: M. Zdzieborska, solicitor, A. Robert, avocate, K. Nordlander, advokat, C. Zimmermann, avocat, i P. Harrison, solicitor)

         Druge stranke u postupku: Association générale des producteurs de maïs et autres céréales cultivées de la sous-famille des panicoïdées (AGPM), The National Farmers’ Union (NFU) (zastupnici: u početku H. Mercer, QC, i J. Robb, barrister, koje je ovlastila N. Winter, solicitor, a zatim H. Mercer, QC, J. Robb i K. Tandy, advocate), Association européenne pour la protection des cultures (ECPA) (zastupnici: u početku D. Abrahams, E. Mullier i I. de Seze, avocats, a zatim D. Abrahams i E. Mullier, avocats), Rapool-Ring GmbH Qualitätsraps deutscher Züchter, European Seed Association (ESA) (zastupnici: u početku P. de Jong, avocat, K. Claeyé, advocaat i E. Bertolotto, avocate, a zatim P. de Jong, avocat i K. Claeyé, advocaat), Agricultural Industries Confederation Ltd (zastupnici: u početku P. de Jong, avocat, K. Claeyé, advocaat, i E. Bertolotto, avocate, a zatim J. Gaul i P. de Jong, avocats i K. Claeyé, advocaat), Europska komisija (zastupnici: B. Eggers, P. Ondrůšek, X. Lewis i I. Naglis, agenti), Union nationale de l’apiculture française (UNAF) (zastupnici: B. Fau i J.-F. Funke, avocats), Deutscher Berufs- und Erwerbsimkerbund eV, Österreichischer Erwerbsimkerbund (zastupnici: B. Tschida i A. Willand, Rechtsanwälte), Pesticide Action Network Europe (PAN Europe), Bee Life European Beekeeping Coordination (Bee Life), Buglife – The Invertebrate Conservation Trust, Stichting Greenpeace Council (Greenpeace) (zastupnik: B. Kloostra, advocaat), Kraljevina Švedska (zastupnici: u početku C. Meyer-Seitz, A. Falk, H. Shev, J. Lundberg i E. Karlsson, a zatim C. Meyer-Seitz, H. Shev i E. Karlsson, agenti)

         Intervenijent u potporu Europskoj komisiji: Stichting De Bijenstichting (zastupnik: L. Smale, advocate)

         Izreka

                  1.

                  Žalba je nedopuštena u dijelu u kojem ju je podnijelo društvo Bayer AG.

                  2.

                  U dijelu u kojem ju je podnijelo društvo Bayer CropScience AG, žalba se odbija.

                  3.

                  Društvima Bayer CropScience AG i Bayer AG nalaže se da, osim vlastitih troškova, snose troškove Europske komisije, Union nationale de l’apiculture française (UNAF), Deutscher Berufs- und Erwerbsimkerbund eV, Österreichischer Erwerbsimkerbund, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe), Bee Life European Beekeeping Coordination (Bee Life), Buglife – The Invertebrate Conservation Trust i Stichting Greenpeace Council (Greenpeace).

                  4.

                  The National Farmers’ Union (NFU), Agricultural Industries Confederation Ltd i Stichting De Bijenstichting snosit će vlastite troškove.

                  5.

                  Kraljevina Švedska snosi vlastite troškove.

         (1)  SL C 381, 22. 10. 2018.


title: Predmet C-120/19: Presuda Suda (treće vijeće) od 20. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Raad van State – Nizozemska) – X/College van burgemeester en wethouders van de gemeente Purmerend („Zahtjev za prethodnu odluku – Kopneni prijevoz opasnih tvari – Direktiva 2008/68/EZ – Članak 5. stavak 1. – Pojam „zahtjevi u odnosu na gradnju” – Zabrana propisivanja strožih zahtjeva u odnosu na gradnju – Tijelo države članice koje propisuje punionici da se opskrbljuje ukapljenim naftnim plinom (UNP) isključivo vozilima cisternama s posebnom toplinskom izolacijom koja nisu predviđena Europskim sporazumom o međunarodnom cestovnom prijevozu opasnih tvari (ADR) – Nezakonitost – Odluka koju određena kategorija pojedinaca ne može pravno pobijati – Usko određena mogućnost ishođenja poništenja takve odluke u slučaju očite suprotnosti s pravom Unije – Načelo pravne sigurnosti – Načelo djelotvornosti”)

text:
               12.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 278/3

      Presuda Suda (treće vijeće) od 20. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Raad van State – Nizozemska) – X/College van burgemeester en wethouders van de gemeente Purmerend
      (Predmet C-120/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Kopneni prijevoz opasnih tvari - Direktiva 2008/68/EZ - Članak 5. stavak 1. - Pojam „zahtjevi u odnosu na gradnju” - Zabrana propisivanja strožih zahtjeva u odnosu na gradnju - Tijelo države članice koje propisuje punionici da se opskrbljuje ukapljenim naftnim plinom (UNP) isključivo vozilima cisternama s posebnom toplinskom izolacijom koja nisu predviđena Europskim sporazumom o međunarodnom cestovnom prijevozu opasnih tvari (ADR) - Nezakonitost - Odluka koju određena kategorija pojedinaca ne može pravno pobijati - Usko određena mogućnost ishođenja poništenja takve odluke u slučaju očite suprotnosti s pravom Unije - Načelo pravne sigurnosti - Načelo djelotvornosti”)
      (2021/C 278/03)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Raad van State

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: X

         Tuženik: College van burgemeester en wethouders van de gemeente Purmerend

         uz sudjelovanje: Tamoil Nederland BV

         Izreka

                  1.

                  Članak 5. stavak 1. Direktive 2008/68/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. rujna 2008. o kopnenom prijevozu opasnih tvari, kako je izmijenjena Direktivom Komisije 2014/103/EU od 21. studenoga 2014., treba tumačiti na način da mu se protivi propisivanje strožih zahtjeva u odnosu na gradnju od onih koji se nalaze u Prilozima A i B Europskog sporazuma o međunarodnom cestovnom prijevozu opasnih tvari, zaključenom u Ženevi 30. rujna 1957., u verziji koja je bila na snazi 1. siječnja 2015., kao što je zahtjev koji su tijela države članice nametnula punionici na temelju upravne odluke u obliku okolišne dozvole da se opskrbljuje ukapljenim naftnim plinom isključivo vozilima cisternama opremljenima posebnom toplinskom izolacijom poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku.

                  2.

                  Pravu Unije, osobito načelu djelotvornosti ne protivi se postupovno pravilo nacionalnog upravnog prava koje predviđa da, kako bi se zahtjev protivan pravu Unije propisan upravnom odlukom koju određena kategorija pojedinaca više ne može pobijati zbog toga što je neizvršiv ako je proveden kasnijom odlukom, pojedinac mora dokazati da se predmetni zahtjev, na temelju sažetog ispitivanja koje ne ostavlja mjesta nikakvoj sumnji, ne može donijeti u pogledu prava Unije, pod uvjetom, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, da se to pravilo ne primijeni usko do te mjere da učini u praksi neizvedivom mogućnost da pojedinac ishodi stvarno poništenje predmetnog zahtjeva.

         (1)  SL C 155, 6. 5. 2019.


title: Predmet C-128/19: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 20. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Corte suprema di cassazione – Italija) – Azienda Sanitaria Provinciale di Catania/Assessorato della Salute della Regione Siciliana („Zahtjev za prethodnu odluku – Državne potpore – Poljoprivredni sektor – Klanje životinja oboljelih od zaraznih bolesti – Naknada štete uzgajivačima – Obveza prijave i standstilla – Članak 108. stavak 3. UFEU-a – Pojmovi „postojeća potpora” i „nova potpora” – Uredba (EZ) br. 659/1999 – Skupno izuzeće potpora – Uredba (EU) br. 702/2014 – Potpore de minimis – Uredba (EU) br. 1408/2013”)

text:
               12.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 278/4

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 20. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Corte suprema di cassazione – Italija) – Azienda Sanitaria Provinciale di Catania/Assessorato della Salute della Regione Siciliana
      (Predmet C-128/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Državne potpore - Poljoprivredni sektor - Klanje životinja oboljelih od zaraznih bolesti - Naknada štete uzgajivačima - Obveza prijave i standstilla - Članak 108. stavak 3. UFEU-a - Pojmovi „postojeća potpora” i „nova potpora” - Uredba (EZ) br. 659/1999 - Skupno izuzeće potpora - Uredba (EU) br. 702/2014 - Potpore de minimis - Uredba (EU) br. 1408/2013”)
      (2021/C 278/04)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Corte suprema di cassazione

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Azienda Sanitaria Provinciale di Catania

         Tuženik: Assessorato della Salute della Regione Siciliana

         uz sudjelovanje: AU

         Izreka

      Članak 108. stavak 3. UFEU-a treba tumačiti na način da mjera koju je uvela država članica, namijenjena financiranju, za razdoblje od nekoliko godina i u iznosu od 20 milijuna eura, s jedne strane, naknade štete uzgajivačima koji su bili prisiljeni zaklati životinje oboljele od zaraznih bolesti i, s druge strane, naknade samozaposlenim veterinarima koji su sudjelovali u djelatnostima sanacije, podliježe postupku prethodne kontrole iz te odredbe kad ta mjera nije obuhvaćena odlukom Europske komisije kojom se ona odobrava, osim ako ispunjava uvjete propisane Uredbom Komisije br. 702/2014 оd 25. lipnja 2014. o proglašenju određenih kategorija potpora u sektoru poljoprivrede i šumarstva te u ruralnim područjima spojivima s unutarnjim tržištem u primjeni članaka 107. i 108. [UFEU-a] ili uvjete predviđene Uredbom Komisije (EU) br. 1408/2013 оd 18. prosinca 2013. o primjeni članaka 107. i 108. [UFEU-a] na potpore de minimis u poljoprivrednom sektoru.

         (1)  SL C 182, 27. 5. 2019.


title: Predmet C-504/19: Presuda Suda (treće vijeće) od 29. travnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo, Španjolska) – Banco de Portugal, Fundo de Resolução, Novo Banco SA, Sucursal en España/VR („Zahtjev za prethodnu odluku – Nadzor banaka – Restrukturiranje i likvidacija kreditnih institucija – Direktiva 2001/24/EZ – Mjera restrukturiranja kreditne institucije koju je donijelo tijelo matične državne članice – Prijenos prava, imovine ili obveza na „prijelaznu” instituciju – Prijenos natrag na kreditnu instituciju pod restrukturiranjem – Članak 3. stavak 2. – Lex concursus – Učinak mjere restrukturiranja u drugim državama članicama – Uzajamno priznavanje – Članak 32. – Učinci mjere restrukturiranja na postupak koji je u tijeku – Izuzeće od primjene lex concursus – Članak 47. prvi stavak Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Djelotvorna sudska zaštita – Načelo pravne sigurnosti”)

text:
               12.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 278/4

      Presuda Suda (treće vijeće) od 29. travnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo, Španjolska) – Banco de Portugal, Fundo de Resolução, Novo Banco SA, Sucursal en España/VR
      (Predmet C-504/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Nadzor banaka - Restrukturiranje i likvidacija kreditnih institucija - Direktiva 2001/24/EZ - Mjera restrukturiranja kreditne institucije koju je donijelo tijelo matične državne članice - Prijenos prava, imovine ili obveza na „prijelaznu” instituciju - Prijenos natrag na kreditnu instituciju pod restrukturiranjem - Članak 3. stavak 2. - Lex concursus - Učinak mjere restrukturiranja u drugim državama članicama - Uzajamno priznavanje - Članak 32. - Učinci mjere restrukturiranja na postupak koji je u tijeku - Izuzeće od primjene lex concursus - Članak 47. prvi stavak Povelje Europske unije o temeljnim pravima - Djelotvorna sudska zaštita - Načelo pravne sigurnosti”)
      (2021/C 278/05)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Supremo

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Banco de Portugal, Fundo de Resolução, Novo Banco SA, Sucursal en España

         Tuženik: VR

         Izreka

      Članak 3. stavak 2. i članak 32. Direktive 2001/24/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. travnja 2001. o restrukturiranju i likvidaciji kreditnih institucija, u vezi s načelom pravne sigurnosti i člankom 47. prvim stavkom Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da im se protivi bezuvjetno priznanje – u sudskom postupku o meritumu koji je u tijeku u državi članici različitoj od matične države članice te koji se odnosi na element pasive kojeg je kreditna institucija bila lišena prvom mjerom restrukturiranja poduzetom u toj posljednjoj državi – učinaka druge mjere restrukturiranja kojom se taj element pasive retroaktivno prenosi natrag na navedenu kreditnu instituciju, s učinkom na datum prije pokretanja tog postupka, ako takvo priznanje dovodi do toga da kreditna institucija na koju je pasiva bila prenesena prvom mjerom gubi, s retroaktivnim učinkom, pasivnu legitimaciju u postupku u tijeku, dovodeći tako u pitanje sudske odluke koje su već donesene u korist tužitelja u istom postupku.

         (1)  SL C 363, 28. 10. 2019.


title: Predmet C-505/19: Presuda Suda (veliko vijeće) od 12. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Wiesbaden, Njemačka) – WS/Bundesrepublik Deutschland („Zahtjev za prethodnu odluku – Konvencija o provedbi Schengenskog sporazuma – Članak 54. – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Članak 50. – Načelo ne bis in idem – Članak 21. UFEU-a – Slobodno kretanje osoba – Interpolova crvena tjeralica – Direktiva (EU) 2016/680 – Zakonitost obrade osobnih podataka sadržanih u takvoj tjeralici”)

text:
               12.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 278/5

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 12. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Wiesbaden, Njemačka) – WS/Bundesrepublik Deutschland
      (Predmet C-505/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Konvencija o provedbi Schengenskog sporazuma - Članak 54. - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članak 50. - Načelo ne bis in idem - Članak 21. UFEU-a - Slobodno kretanje osoba - Interpolova crvena tjeralica - Direktiva (EU) 2016/680 - Zakonitost obrade osobnih podataka sadržanih u takvoj tjeralici”)
      (2021/C 278/06)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Stranke u glavnom postupku

         Tužitelj: WS

         Tuženik: Bundesrepublik Deutschland

         Izreka

                  1.

                  Članak 54. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma od 14. lipnja 1985. između vlada država Gospodarske unije Beneluksa, Savezne Republike Njemačke i Francuske Republike o postupnom ukidanju kontrola na zajedničkim granicama, koja je potpisana u Schengenu 19. lipnja 1990. i stupila na snagu 26. ožujka 1995., kao i članak 21. stavak 1. UFEU-a, u vezi s člankom 50. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da im se ne protivi privremeno uhićenje osobe za kojom je na zahtjev treće države Međunarodna organizacija kriminalističke policije (Interpol) objavila crvenu tjeralicu, koje provedu tijela države stranke Sporazuma između vlada država Ekonomske unije Beneluksa, Savezne Republike Njemačke i Francuske Republike o postupnom ukidanju kontrola na zajedničkim granicama, koji je potpisan u Schengenu 14. lipnja 1985., odnosno države članice, osim ako se pravomoćnom sudskom odlukom donesenom u državi stranci tog sporazuma odnosno državi članici utvrdi da je protiv te osobe već pravomoćno okončan sudski postupak u državi stranci navedenog sporazuma odnosno državi članici za ista djela kao što su to ona na kojima se temelji navedena crvena tjeralica.

                  2.

                  Odredbe Direktive (EU) 2016/680 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka od strane nadležnih tijela u svrhe sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Okvirne odluke Vijeća 2008/977/PUP, u vezi s člankom 54. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma, koja je potpisana 19. lipnja 1990., i člankom 50. Povelje o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da im se ne protivi obrada osobnih podataka iz crvene tjeralice koju je izdala Međunarodna organizacija kriminalističke policije (Interpol) ako pravomoćnom sudskom odlukom u državi stranci Sporazuma između vlada država Ekonomske unije Beneluksa, Savezne Republike Njemačke i Francuske Republike o postupnom ukidanju kontrola na zajedničkim granicama, koji je potpisan u Schengenu 14. lipnja 1985., odnosno državi članici nije utvrđeno da se na djela na kojima se temelji ta tjeralica primjenjuje načelo ne bis in idem, pod uvjetom da takva obrada ispunjava uvjete predviđene tom direktivom, a osobito jer je nužna kako bi nadležno tijelo obavilo zadaću u smislu članka 8. stavka 1. navedene direktive.

                  3.

                  Peto prethodno pitanje nije dopušteno.

         (1)  SL C 357, 21. 10. 2019.


title: Spojeni predmeti C-551/19 P i C-552/19 P: Presuda Suda (treće vijeće) od 6. svibnja 2021. – ABLV Bank AS (C-551/19 P), Ernests Bernis, Oļegs Fiļs, OF Holding SIA, Cassandra Holding Company SIA, (C-552/19 P)/Europska središnja banka („Žalba – Ekonomska i monetarna unija – Bankovna unija – Uredba (EU) br. 806/2014 – Sanacija kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma (SRM) i Jedinstvenog fonda za sanaciju – Članak 18. – Sanacijski postupak – Pretpostavke – Propadanje ili vjerojatna propast subjekta – Izjava Europske središnje banke (ESB) o propadanju ili vjerojatnoj propasti subjekta – Pripremni akt – Akt koji se ne može pobijati – Nedopuštenost”)

text:
               12.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 278/6

      Presuda Suda (treće vijeće) od 6. svibnja 2021. – ABLV Bank AS (C-551/19 P), Ernests Bernis, Oļegs Fiļs, OF Holding SIA, Cassandra Holding Company SIA, (C-552/19 P)/Europska središnja banka
      (Spojeni predmeti C-551/19 P i C-552/19 P) (1)

      („Žalba - Ekonomska i monetarna unija - Bankovna unija - Uredba (EU) br. 806/2014 - Sanacija kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma (SRM) i Jedinstvenog fonda za sanaciju - Članak 18. - Sanacijski postupak - Pretpostavke - Propadanje ili vjerojatna propast subjekta - Izjava Europske središnje banke (ESB) o propadanju ili vjerojatnoj propasti subjekta - Pripremni akt - Akt koji se ne može pobijati - Nedopuštenost”)
      (2021/C 278/07)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: ABLV Bank AS (C-551/19 P), Ernests Bernis, Oļegs Fiļs, OF Holding SIA, Cassandra Holding Company SIA, (C-552/19 P) (zastupnici: u početku O. Behrends i M. Kirchner, Rechtsanwälte, a zatim O. Behrends)

         Druga stranka u postupku: Europska središnja banka (zastupnici: u početku E. Koupepidou i G. Marafioti, agenti, uz asistenciju J. Rodríguez Cárcamo, abogado, a zatim E. Koupepidou, G. Marafioti i R. Ugena, agenti)

         Intervenijent u potporu Europskoj središnjoj banci: Europska komisija (zastupnici: u početku D. Triantafyllou, A. Nijenhuis, K.-P. Wojcik i A. Steiblytė, a zatim D. Triantafyllou, A. Nijenhuis i A. Steiblytė, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalbe se odbijaju.

                  2.

                  Zahtjev Europske komisije kojim se traži da Sud zamijeni obrazloženje iz točke 34. rješenjâ Općeg suda Europske unije od 6. svibnja 2019., ABLV Bank/ESB (T-281/18, EU:T:2019:296) i od 6. svibnja 2019., Bernis i dr./ESB (T-283/18, neobjavljeno, EU:T:2019:295), koja su predmet žalbi, odbacuje se kao nedopušten.

                  3.

                  Društvu ABLV Bank AS nalaže se snošenje troškova u predmetu C-551/19 P.

                  4.

                  Ernestsu Bernisu, Oļegsu Fiļsu te društvima OF Holding SIA i Cassandra Holding Company SIA nalaže se snošenje troškova u predmetu C-552/19 P.

                  5.

                  Europska komisija snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 305, 9. 9. 2019.


title: Predmet C-707/19: Presuda Suda (peto vijeće) od 20. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Rejonowy dla Łodzi – Poljska) – K .S./A. B. („Zahtjev za prethodnu odluku – Osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila – Direktiva 2009/103/EZ – Članak 3. – Obveza pokrivanja oštećenja stvari – Doseg – Propis države članice kojim se obveza pokrivanja troškova vuče vozila koje je sudjelovalo u nezgodi ograničava na troškove nastale na području te države članice, a troškova parkiranja na one koji su postali nužni zbog provedbe istrage u kaznenom postupku ili bilo kojeg drugog razloga”)

text:
               12.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 278/7

      Presuda Suda (peto vijeće) od 20. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Rejonowy dla Łodzi – Poljska) – K .S./A. B.
      (Predmet C-707/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila - Direktiva 2009/103/EZ - Članak 3. - Obveza pokrivanja oštećenja stvari - Doseg - Propis države članice kojim se obveza pokrivanja troškova vuče vozila koje je sudjelovalo u nezgodi ograničava na troškove nastale na području te države članice, a troškova parkiranja na one koji su postali nužni zbog provedbe istrage u kaznenom postupku ili bilo kojeg drugog razloga”)
      (2021/C 278/08)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Rejonowy dla Łodzi

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: K. S.

         Tuženik: A. B.

         Izreka

      Članak 3. Direktive 2009/103/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. u odnosu na osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila i izvršenje obveze osiguranja od takve odgovornosti treba tumačiti na način:

                  —

                  da mu se protivi odredba države članice u skladu s kojom obvezno osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila obvezno pokriva štete koje čine troškovi vuče oštećenog vozila samo u mjeri u kojoj se ta vuča obavlja na području te države članice. Tim se utvrđenjem ne dovodi u pitanje pravo navedene države članice da ograniči naknadu troškova vuče a da pritom ne primijeni kriterije koji se odnose na njezino državno područje; i

                  —

                  da mu se ne protivi odredba države članice u skladu s kojom to osiguranje obvezno pokriva štete koje čine troškovi parkiranja oštećenog vozila samo ako je parkiranje bilo nužno u okviru istrage u kaznenom postupku ili zbog bilo kojeg drugog razloga, pod uvjetom da se to ograničenje pokrivenosti primjenjuje bez razlike u postupanju s obzirom na državu članicu boravišta vlasnika ili imatelja oštećenog vozila.

         (1)  SL C 27, 27. 1. 2020.


title: Predmet C-709/19: Presuda Suda (prvo vijeće) od 12. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – Vereniging van Effectenbezitters/BP plc („Zahtjev za prethodnu odluku – Sudska nadležnost i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima – Uredba (EU) br. 1215/2012 – Članak 7. točka 2. – Nadležnost u stvarima povezanim s deliktima ili kvazideliktima – Mjesto nastanka štete – Šteta koja se sastoji isključivo od financijskog gubitka”)

text:
               12.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 278/8

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 12. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – Vereniging van Effectenbezitters/BP plc
      (Predmet C-709/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Sudska nadležnost i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima - Uredba (EU) br. 1215/2012 - Članak 7. točka 2. - Nadležnost u stvarima povezanim s deliktima ili kvazideliktima - Mjesto nastanka štete - Šteta koja se sastoji isključivo od financijskog gubitka”)
      (2021/C 278/09)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Hoge Raad der Nederlanden

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Vereniging van Effectenbezitters

         Tuženik: BP plc

         Izreka

      Članak 7. točku 2. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da izravan nastanak isključivo financijske štete na investicijskom računu – koja je posljedica odluka o ulaganju donesenih pod utjecajem informacija međunarodnog društva uvrštenog na burzu, koje su lako dostupne na globalnoj razini, ali su netočne, nepotpune i zavaravajuće – ne omogućuje da se s obzirom na nastanak štete utvrdi međunarodna nadležnost suda države članice u kojoj se nalazi sjedište banke ili investicijskog društva u čijem je registru upisan račun, ako navedeno društvo nije podlijegalo zakonskim obvezama objavljivanja u toj državi članici.

         (1)  SL C 19, 20. 1. 2020.


title: Predmet C-815/19: Presuda Suda (treće vijeće) od 29. travnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesverwaltungsgericht – Njemačka) – Natumi GmbH/Land Nordrhein-Westfalen („Zahtjev za prethodnu odluku – Poljoprivreda i ribarstvo – Ekološka proizvodnja i označivanje ekoloških proizvoda – Uredba (EZ) br. 834/2007 – Članak 19. stavak 2. – Članci 21. i 23. – Uredba (EZ) br. 889/2008 – Članak 27. stavak 1. – Članak 28. – Točka 1.3. Priloga IX. – Prerada ekološke hrane – Neekološki sastojci poljoprivrednog podrijetla – Alga Lithothamnium calcareum – Prah dobiven od očišćenih, mljevenih i osušenih naslaga te alge – Kvalifikacija – Upotreba u ekološkoj hrani u svrhu njezina obogaćivanja kalcijem – Odobrenje – Uvjeti”)

text:
               12.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 278/8

      Presuda Suda (treće vijeće) od 29. travnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesverwaltungsgericht – Njemačka) – Natumi GmbH/Land Nordrhein-Westfalen
      (Predmet C-815/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Poljoprivreda i ribarstvo - Ekološka proizvodnja i označivanje ekoloških proizvoda - Uredba (EZ) br. 834/2007 - Članak 19. stavak 2. - Članci 21. i 23. - Uredba (EZ) br. 889/2008 - Članak 27. stavak 1. - Članak 28. - Točka 1.3. Priloga IX. - Prerada ekološke hrane - Neekološki sastojci poljoprivrednog podrijetla - Alga Lithothamnium calcareum - Prah dobiven od očišćenih, mljevenih i osušenih naslaga te alge - Kvalifikacija - Upotreba u ekološkoj hrani u svrhu njezina obogaćivanja kalcijem - Odobrenje - Uvjeti”)
      (2021/C 278/10)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesverwaltungsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Natumi GmbH

         Tuženik: Land Nordrhein-Westfalen

         Uz sudjelovanje: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Izreka

      Uredbu Komisije (EZ) br. 889/2008 od 5. rujna 2008. o detaljnim pravilima za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 834/2007 o ekološkoj proizvodnji i označivanju ekoloških proizvoda s obzirom na ekološku proizvodnju, označivanje i kontrolu, kako je izmijenjena Provedbenom uredbom Komisije (EU) 2018/1584 оd 22. listopada 2018., treba tumačiti na način da joj se protivi upotreba praha dobivenog od očišćenih, osušenih i mljevenih naslaga alge Lithothamnium calcareum, kao neekološkog sastojka poljoprivrednog podrijetla, u smislu članka 28. Uredbe br. 889/2008, kako je izmijenjena Provedbenom uredbom 2018/1584, u preradi ekološke hrane kao što su to ekološki napitci na bazi riže i soje, a u svrhu obogaćivanja tih napitaka kalcijem.

         (1)  SL C 77, 9. 3. 2020.


title: Predmet C-844/19: Presuda Suda (drugo vijeće) od 12. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgerichtshof – Austrija) – CS, Finanzamt Österreich, Dienststelle Graz-Stadt, ranije Finanzamt Graz-Stadt/Finanzamt Österreich, Dienststelle Judenburg Liezen, ranije Finanzamt Judenburg Liezen, technoRent International GmbH („Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Članak 90. – Smanjenje oporezivog iznosa – Članak 183. – Povrat viška PDV a – Zatezne kamate – Nepostojanje nacionalnog propisa – Načelo porezne neutralnosti – Izravna primjenjivost odredaba prava Unije – Načelo usklađenog tumačenja”)

text:
               12.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 278/9

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 12. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgerichtshof – Austrija) – CS, Finanzamt Österreich, Dienststelle Graz-Stadt, ranije Finanzamt Graz-Stadt/Finanzamt Österreich, Dienststelle Judenburg Liezen, ranije Finanzamt Judenburg Liezen, technoRent International GmbH
      (Predmet C-844/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 90. - Smanjenje oporezivog iznosa - Članak 183. - Povrat viška PDV a - Zatezne kamate - Nepostojanje nacionalnog propisa - Načelo porezne neutralnosti - Izravna primjenjivost odredaba prava Unije - Načelo usklađenog tumačenja”)
      (2021/C 278/11)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: CS, Finanzamt Österreich, ranije Finanzamt Graz-Stadt

         Tuženici: Finanzamt Österreich, Dienststelle Judenburg Liezen, ranije Finanzamt Judenburg Liezen, technoRent International GmbH

         Izreka

      Čanak 90. stavak 1. i članak 183. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, u vezi s načelom porezne neutralnosti, treba tumačiti na način da na povrat koji proizlazi iz ispravka oporezivog iznosa na temelju članka 90. stavka 1. te direktive, kao i na povrat viška poreza na dodanu vrijednost na temelju članka 183. navedene direktive, treba obračunati kamate ako povrat nije izvršen u razumnom roku. Na sudu koji je uputio zahtjev jest da učini sve što je u njegovoj nadležnosti da osigura puni učinak tih odredbi tumačenjem nacionalnog prava koje je u skladu s pravom Unije.

         (1)  SL C 77, 9. 3. 2020.


title: Predmet C-847/19 P: Presuda Suda (deveto vijeće) od 29. travnja 2021. – Achemos Grupė UAB, Achema AB/Europska komisija, Republika Litva, Klaipėdos Nafta AB („Žalba – Državne potpore – Odluka o nepodnošenju prigovorâ – Članak 108. UFEU-a – Prava zainteresiranih stranaka – Načelo dobre uprave – Temeljita i nepristrana istraga – Opseg nadzora Općeg suda – Obveza obrazlaganja”)

text:
               12.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 278/10

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 29. travnja 2021. – Achemos Grupė UAB, Achema AB/Europska komisija, Republika Litva, Klaipėdos Nafta AB
      (Predmet C-847/19 P) (1)

      („Žalba - Državne potpore - Odluka o nepodnošenju prigovorâ - Članak 108. UFEU-a - Prava zainteresiranih stranaka - Načelo dobre uprave - Temeljita i nepristrana istraga - Opseg nadzora Općeg suda - Obveza obrazlaganja”)
      (2021/C 278/12)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Achemos Grupė UAB, Achema AB (zastupnici: R. Martens i V. Ostrovskis, advokatas)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: É. Gippini Fournier, N. Kuplewatzky i L. Armati, agenti, a zatim É. Gippini Fournier, A. Bouchagiar i L. Armati, agenti), Republika Litva (zastupnici: R. Dzikovič i K. Dieninis, agenti), Klaipėdos Nafta AB (zastupnici: K. Kačerauskas i V. Vaitkutė Pavan, advokatai)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Nije potrebno odlučiti o protužalbi.

                  3.

                  Društvima Achemos Grupė UAB i Achema AB nalaže se snošenje, osim vlastitih troškova, i troškova Europske komisije koji se odnose na žalbu.

                  4.

                  Društva Achemos Grupė UAB i Achema AB te Europska komisija snosit će vlastite troškove koji se odnose na protužalbu.

                  5.

                  Republika Litva i društvo Klaipėdos Nafta AB snosit će vlastite troškove koji se odnose na žalbu i protužalbu.

         (1)  SL C 19, 20. 1. 2020.


title: Predmet C-879/19: Presuda Suda (osmo vijeće) od 20. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Najwyższy – Poljska) – FORMAT Urządzenia i Montaże Przemysłowe/Zakład Ubezpieczeń Społecznych I Oddział w Warszawie („Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna sigurnost – Određivanje primjenjivog zakonodavstva – Uredba (EEZ) br. 1408/71 – Članak 13. stavak 2. točka (a) – Članak 14. stavak 2. – Osoba koja je uobičajeno zaposlena na državnom području dviju ili više država članica – Jedan ugovor o radu – Poslodavac s poslovnim nastanom u državi članici boravišta radnika – Zaposlenje obavljeno isključivo u drugim državama članicama – Rad ostvaren u različitim državama članicama tijekom uzastopnih razdoblja – Pretpostavke”)

text:
               12.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 278/10

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 20. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Najwyższy – Poljska) – FORMAT Urządzenia i Montaże Przemysłowe/Zakład Ubezpieczeń Społecznych I Oddział w Warszawie
      (Predmet C-879/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna sigurnost - Određivanje primjenjivog zakonodavstva - Uredba (EEZ) br. 1408/71 - Članak 13. stavak 2. točka (a) - Članak 14. stavak 2. - Osoba koja je uobičajeno zaposlena na državnom području dviju ili više država članica - Jedan ugovor o radu - Poslodavac s poslovnim nastanom u državi članici boravišta radnika - Zaposlenje obavljeno isključivo u drugim državama članicama - Rad ostvaren u različitim državama članicama tijekom uzastopnih razdoblja - Pretpostavke”)
      (2021/C 278/13)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Najwyższy

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: FORMAT Urządzenia i Montaże Przemysłowe

         Tuženik: Zakład Ubezpieczeń Społecznych I Oddział w Warszawie

         uz sudjelovanje: UA

         Izreka

      Članak 14. stavak 2. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 1408/71 od 14. lipnja 1971. o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe, samozaposlene osobe i članove njihovih obitelji koji se kreću unutar Zajednice, u verziji izmijenjenoj i ažuriranoj Uredbom Vijeća (EZ) br. 118/97 od 2. prosinca 1996., kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 1606/98 od 29. lipnja 1998., treba tumačiti na način da se ne primjenjuje na osobu koja, u okviru samo jednog ugovora o radu sklopljenog s jednim poslodavcem koji predviđa obavljanje profesionalne djelatnosti u više država članica, tijekom više uzastopnih mjeseci radi samo na državnom području svake od tih država članica ako to trajanje razdoblja neprekinutog rada koje je ta osoba ostvarila u svakoj od tih država članica prelazi dvanaest mjeseci, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

         (1)  SL C 54, 17. 2. 2020.


title: Predmet C-890/19 P: Presuda Suda (deveto vijeće) od 29. travnja 2021. – Fortischem a. s./Europska komisija, AlzChem AG („Žalba – Državne potpore – Prednost – Povrat – Gospodarski kontinuitet”)

text:
               12.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 278/11

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 29. travnja 2021. – Fortischem a. s./Europska komisija, AlzChem AG
      (Predmet C-890/19 P) (1)

      („Žalba - Državne potpore - Prednost - Povrat - Gospodarski kontinuitet”)
      (2021/C 278/14)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Fortischem a. s. (zastupnici: C. Arhold, Rechtsanwalt, P. Hodál i M. Staroň, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: L. Armati, P. Arenas i G. Conte, agenti), AlzChem AG (zastupnici: A. Borsos, odvjetnik, i V. Dolka, dikigoros)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvo Fortischem a. s. snosi, osim vlastitih troškova, troškove Europske komisije i društva AlzChem AG.

         (1)  SL C 54, 17. 2. 2020.


title: Predmet C-913/19: Presuda Suda (treće vijeće) od 20. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Rejonowy w Białymstoku – Poljska) – CNP spółka z ograniczoną odpowiedzialnością/Gefion Insurance A/S („Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Sudska nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima – Uredba (EU) br. 1215/2012 – Nadležnost u stvarima koje se odnose na osiguranje – Članak 10. – Članak 11. stavak 1. točka (a) – Mogućnost podnošenja tužbe protiv osiguravatelja s domicilom u državi članici u drugoj državi članici, u slučaju tužbi koje podnose ugovaratelj osiguranja, osiguranik ili korisnik osiguranja, pred sudovima mjesta u kojem tužitelj ima domicil – Članak 13. stavak 2. – Izravna tužba oštećene osobe protiv osiguravatelja – Područje primjene ratione personae – Pojam „oštećena osoba” – Profesionalni subjekt u sektoru osiguranja – Posebne nadležnosti – Članak 7. točke 2. i 5. – Pojmovi „podružnica”, „predstavništvo” ili „druga poslovna jedinica””)

text:
               12.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 278/11

      Presuda Suda (treće vijeće) od 20. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Rejonowy w Białymstoku – Poljska) – CNP spółka z ograniczoną odpowiedzialnością/Gefion Insurance A/S
      (Predmet C-913/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Sudska nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima - Uredba (EU) br. 1215/2012 - Nadležnost u stvarima koje se odnose na osiguranje - Članak 10. - Članak 11. stavak 1. točka (a) - Mogućnost podnošenja tužbe protiv osiguravatelja s domicilom u državi članici u drugoj državi članici, u slučaju tužbi koje podnose ugovaratelj osiguranja, osiguranik ili korisnik osiguranja, pred sudovima mjesta u kojem tužitelj ima domicil - Članak 13. stavak 2. - Izravna tužba oštećene osobe protiv osiguravatelja - Područje primjene ratione personae - Pojam „oštećena osoba” - Profesionalni subjekt u sektoru osiguranja - Posebne nadležnosti - Članak 7. točke 2. i 5. - Pojmovi „podružnica”, „predstavništvo” ili „druga poslovna jedinica””)
      (2021/C 278/15)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Rejonowy w Białymstoku

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: CNP spółka z ograniczoną odpowiedzialnością

         Tuženik: Gefion Insurance A/S

         Izreka

                  1.

                  Članak 13. stavak 2. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima, u vezi s njezinim člankom 10., treba tumačiti na način da se ne primjenjuje u slučaju spora između, s jedne strane, profesionalnog subjekta koji je stekao potraživanje prema društvu za osiguranje od građanskopravne odgovornosti, koje je izvorno imala oštećena osoba, i, s druge strane, tog istog društva za osiguranje od građanskopravne odgovornosti, na način da ne sprečava da se sudska nadležnost za odlučivanje u takvom sporu temelji, ovisno o slučaju, na članku 7. točki 2. ili na članku 7. točki 5. te uredbe.

                  2.

                  Članak 7. točku 5. Uredbe br. 1215/2012 treba tumačiti na način da društvo koje u jednoj državi članici, na temelju ugovora sklopljenog s osiguravajućim društvom sa sjedištem u drugoj državi članici, u ime i za račun potonjeg obavlja djelatnost likvidacije štete u okviru osiguranja od građanskopravne odgovornosti imateljâ motornih vozila, treba smatrati podružnicom, predstavništvom ili drugom poslovnom jedinicom u smislu te odredbe kada se to društvo

                              —

                              trajno vanjski očituje kao nastavak osiguravajućeg društva; i

                              —

                              ima upravu i materijalno je opremljeno tako da može pregovarati s trećim stranama na način da ih oslobodi izravnog obraćanja osiguravajućem društvu.

         (1)  SL C 54, 17. 2. 2020.


title: Predmet C-004/20: Presuda Suda (prvo vijeće) od 20. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Varhoven administrativen sad – Bugarska) – „ALTI” OOD/Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika” Plovdiv pri Centralno upravlenije na Nacionalnata agencija za prihodite („Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Članak 205. – Osobe koje su odgovorne za plaćanje PDV a poreznim tijelima – Solidarna odgovornost primatelja oporezive isporuke koji je izvršio pravo na odbitak PDV a znajući da osoba koja je odgovorna za njegovo plaćanje taj porez neće platiti – Obveza takvog primatelja da plati PDV koji nije platila osoba koja je odgovorna za plaćanje poreza kao i zatezne kamate koje se duguju zbog toga što ona nije platila navedeni porez”)

text:
               12.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 278/12

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 20. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Varhoven administrativen sad – Bugarska) – „ALTI” OOD/Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika” Plovdiv pri Centralno upravlenije na Nacionalnata agencija za prihodite
      (Predmet C-004/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 205. - Osobe koje su odgovorne za plaćanje PDV a poreznim tijelima - Solidarna odgovornost primatelja oporezive isporuke koji je izvršio pravo na odbitak PDV a znajući da osoba koja je odgovorna za njegovo plaćanje taj porez neće platiti - Obveza takvog primatelja da plati PDV koji nije platila osoba koja je odgovorna za plaćanje poreza kao i zatezne kamate koje se duguju zbog toga što ona nije platila navedeni porez”)
      (2021/C 278/16)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Varhoven administrativen sad

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj:„ALTI” OOD

         Tuženik: Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika” Plovdiv pri Centralno upravlenije na Nacionalnata agencija za prihodite

         Izreka

      Članak 205. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, u vezi s načelom proporcionalnosti, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis na temelju kojeg je osoba za koju je utvrđeno da je solidarno odgovorna u smislu tog članka dužna platiti, osim iznosa poreza na dodanu vrijednost (PDV) koji nije platila osoba koja je odgovorna za plaćanje tog poreza, i zatezne kamate koje osoba koja je odgovorna za plaćanje tog poreza duguje na taj iznos, ako se utvrdi da je ta osoba izvršavala pravo na odbitak, a znala je ili je morala znati da navedena osoba koja je odgovorna za plaćanje poreza neće platiti navedeni porez.

         (1)  SL C 77, 9. 3. 2020.


title: Predmet C-6/20: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 20. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tallinna Ringkonnakohus – Estonija) – Sotsiaalministeerium/Riigi Tugiteenuste Keskus, prije Innove SA („Zahtjev za prethodnu odluku – Javna nabava robe – Direktiva 2004/18/EZ – Članci 2. i 46. – Projekt koji se financira iz Fonda europske pomoći za najpotrebitije – Kriteriji za odabir ponuditeljâ – Uredba (EZ) br. 852/2004 – Članak 6. – Zahtjev za registraciju ili odobrenje koje je izdalo nacionalno tijelo za sigurnost hrane države u kojoj se izvršava ugovor o javnoj nabavi”)

text:
               12.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 278/13

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 20. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tallinna Ringkonnakohus – Estonija) – Sotsiaalministeerium/Riigi Tugiteenuste Keskus, prije Innove SA
      (Predmet C-6/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Javna nabava robe - Direktiva 2004/18/EZ - Članci 2. i 46. - Projekt koji se financira iz Fonda europske pomoći za najpotrebitije - Kriteriji za odabir ponuditeljâ - Uredba (EZ) br. 852/2004 - Članak 6. - Zahtjev za registraciju ili odobrenje koje je izdalo nacionalno tijelo za sigurnost hrane države u kojoj se izvršava ugovor o javnoj nabavi”)
      (2021/C 278/17)
      Jezik postupka: estonski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tallinna Ringkonnakohus

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Sotsiaalministeerium

         Tuženik: Riigi Tugiteenuste Keskus, prije Innove SA

         uz sudjelovanje: Rahandusministeerium

         Izreka

                  1.

                  Članke 2. i 46. Direktive 2004/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis na temelju kojeg javni naručitelj u pozivu na nadmetanje kao kriterij za kvalitativni odabir mora zahtijevati da ponuditelji već prilikom podnošenja svoje ponude podnesu dokaz da imaju registraciju ili odobrenje zahtijevano propisima primjenjivima na djelatnost koja je predmet navedenog ugovora o javnoj nabavi, koje je izdalo nadležno tijelo države članice u kojoj se izvršava taj ugovor, iako već posjeduju sličnu registraciju ili odobrenje u državi članici u kojoj imaju sjedište.

                  2.

                  Načelo zaštite legitimnih očekivanja treba tumačiti na način da se na njega ne može pozvati javni naručitelj koji je u okviru postupka javne nabave, kako bi postupio u skladu s nacionalnim propisom o hrani, od ponuditelja zahtijevao da već prilikom podnošenja svoje ponude posjeduju registraciju ili odobrenje koje je izdalo nadležno tijelo države članice u kojoj se izvršava ugovor.

         (1)  SL C 87, 16. 3. 2020.


title: Predmet C-8/20: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 20. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht – Njemačka) – L.R./Bundesrepublik Deutschland („Zahtjev za prethodnu odluku – Područje slobode, sigurnosti i pravde – Granična kontrola, azil i imigracija – Politika azila – Direktiva 2013/32/EU – Zajednički postupci za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite – Zahtjev za međunarodnu zaštitu – Razlozi za nedopuštenost – Članak 2. točka (q) – Pojam „naknadni zahtjev” – Članak 33. stavak 2. točka (d) – Odbacivanje od strane države članice zahtjeva za međunarodnu zaštitu kao nedopuštenog zbog odbijanja prethodnog zahtjeva koji je dotična osoba podnijela u trećoj državi koja je s Europskom unijom sklopila sporazum o kriterijima i mehanizmima za određivanje države nadležne za razmatranje zahtjeva za azil podnesenog u jednoj od država stranaka tog sporazuma – Konačna odluka koju je donijela Kraljevina Norveška”)

text:
               12.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 278/14

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 20. svibnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht – Njemačka) – L.R./Bundesrepublik Deutschland
      (Predmet C-8/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Područje slobode, sigurnosti i pravde - Granična kontrola, azil i imigracija - Politika azila - Direktiva 2013/32/EU - Zajednički postupci za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite - Zahtjev za međunarodnu zaštitu - Razlozi za nedopuštenost - Članak 2. točka (q) - Pojam „naknadni zahtjev” - Članak 33. stavak 2. točka (d) - Odbacivanje od strane države članice zahtjeva za međunarodnu zaštitu kao nedopuštenog zbog odbijanja prethodnog zahtjeva koji je dotična osoba podnijela u trećoj državi koja je s Europskom unijom sklopila sporazum o kriterijima i mehanizmima za određivanje države nadležne za razmatranje zahtjeva za azil podnesenog u jednoj od država stranaka tog sporazuma - Konačna odluka koju je donijela Kraljevina Norveška”)
      (2021/C 278/18)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: L.R.

         Tuženik: Bundesrepublik Deutschland

         Izreka

      Članak 33. stavak 2. točku (d) Direktive 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite, u vezi s njezinim člankom 2. točkom (q), treba tumačiti na način da mu se protivi propis države članice koji predviđa mogućnost odbacivanja kao nedopuštenog zahtjeva za međunarodnu zaštitu, u smislu članka 2. točke (b) te direktive, koji je toj državi članici podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva čiji je prethodni zahtjev za priznavanje statusa izbjeglice, koji je bio podnesen trećoj državi koja provodi Uredbu (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva, u skladu sa sporazumom između Europske zajednice, Republike Islanda i Kraljevine Norveške o kriterijima i mehanizmima za određivanje države nadležne za razmatranje zahtjeva za azil podnesenih u državi članici ili u Islandu ili u Norveškoj – Izjave, odbila ta treća država.

         (1)  SL C 87, 16. 3. 2020.


title: Predmet C-11/20: Presuda Suda (šesto vijeće) od 12. svibnja 2021. – Europska komisija/Helenska Republika („Povreda obveze države članice – Državne potpore – Potpora koja je proglašena nezakonitom i nespojivom s unutarnjim tržištem – Članak 108. stavak 2. drugi podstavak UFEU-a – Nepovoljni vremenski uvjeti – Gubici koje su pretrpjeli poljoprivrednici – Potpore u obliku kompenzacija – Obveza povrata – Obveza obavještavanja – Neprovedba”)

text:
               12.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 278/14

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 12. svibnja 2021. – Europska komisija/Helenska Republika
      (Predmet C-11/20) (1)

      („Povreda obveze države članice - Državne potpore - Potpora koja je proglašena nezakonitom i nespojivom s unutarnjim tržištem - Članak 108. stavak 2. drugi podstavak UFEU-a - Nepovoljni vremenski uvjeti - Gubici koje su pretrpjeli poljoprivrednici - Potpore u obliku kompenzacija - Obveza povrata - Obveza obavještavanja - Neprovedba”)
      (2021/C 278/19)
      Jezik postupka: grčki

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: A. Bouchagiar i T. Ramopoulos, agenti)

         Tuženik: Helenska Republika (zastupnici: E. Tsaousi, E. Leftheriotou i A. Vasilopoulou, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Time što u propisanim rokovima nije poduzela sve potrebne mjere radi provedbe Odluke Komisije 2012/157/EU od 7. prosinca 2011. o potporama u obliku kompenzacija koje je grčko tijelo za poljoprivredna osiguranja (ELGA) isplatilo u 2008. i 2009. godini i time što nije u dovoljnoj mjeri obavijestila Europsku komisiju o mjerama poduzetima u skladu s tom odlukom, Helenska Republika povrijedila je obveze na temelju članaka 2. do 4. navedene odluke, kao i na temelju Ugovora o funkcioniranju Europske unije.

                  2.

                  Helenskoj Republici nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 68, 2. 3. 2020.


title: Predmet C-19/20: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 29. travnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Okręgowy w Gdańsku – Poljska) – I.W., R.W./Bank BPH S.A. („Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita potrošača – Direktiva 93/13/EEZ – Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima – Učinci utvrđenja nepoštenosti ugovorne odredbe – Ugovor o hipotekarnom kreditu u stranoj valuti – Utvrđivanje tečaja valuta – Ugovor o obnovi – Odvraćajući učinak – Obveze nacionalnog suda – Članak 6. stavak 1. i članak 7. stavak 1.”)

text:
               12.7.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 278/15

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 29. travnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Okręgowy w Gdańsku – Poljska) – I.W., R.W./Bank BPH S.A.
      (Predmet C-19/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita potrošača - Direktiva 93/13/EEZ - Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima - Učinci utvrđenja nepoštenosti ugovorne odredbe - Ugovor o hipotekarnom kreditu u stranoj valuti - Utvrđivanje tečaja valuta - Ugovor o obnovi - Odvraćajući učinak - Obveze nacionalnog suda - Članak 6. stavak 1. i članak 7. stavak 1.”)
      (2021/C 278/20)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Gdańsku

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: I.W., R.W.

         Tuženik: Bank BPH S.A.

         uz sudjelovanje: Rzecznik Praw Obywatelskich

         Izreka

                  1.

                  Članak 6. stavak 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima treba tumačiti na način da je na nacionalnom sudu da utvrdi nepoštenost odredbe ugovora sklopljenog između prodavatelja robe ili pružatelja usluga i potrošača, čak i ako su je te stranke ugovorno izmijenile. Takvo utvrđenje dovodi do ponovne uspostave situacije u kojoj bi se potrošač nalazio da nije postojala odredba čija je nepoštenost utvrđena, osim ako je potonji na temelju slobodnog i informiranog pristanka putem izmjene nepoštene odredbe odustao od takve ponovne uspostave, što je dužan provjeriti nacionalni sud. Međutim, iz te odredbe ne proizlazi da bi utvrđenje nepoštenosti prvotne odredbe u načelu imalo za posljedicu poništenje ugovora s obzirom na to da je izmjena te odredbe omogućila ponovno uspostavljanje ravnoteže između obveza i prava tih stranaka koji proizlaze iz ugovora kao i uklanjanje nedostatka koji je sadržavao.

                  2.

                  Članak 6. stavak 1. i članak 7. stavak 1. Direktive 93/13 treba tumačiti na način da im se, s jedne strane, ne protivi to da nacionalni sud ukloni samo nepošteni element odredbe ugovora sklopljenog između prodavatelja robe ili pružatelja usluga i potrošača kada je odvraćajući cilj iz te direktive osiguran nacionalnim zakonodavnim odredbama kojima se uređuje njezina upotreba, pod uvjetom da se taj element sastoji od zasebne ugovorne obveze koja bi mogla biti predmet pojedinačnog ispitivanja njezina nepoštenog karaktera. S druge strane, tim se odredbama protivi to da sud koji je uputio zahtjev ukloni samo nepošteni element odredbe ugovora sklopljenog između prodavatelja robe ili pružatelja usluga i potrošača kada bi takvo uklanjanje dovelo do revizije sadržaja navedene odredbe utječući na njezinu bit, što je na tom sudu da provjeri.

                  3.

                  Članak 6. stavak 1. Direktive 93/13 treba tumačiti na način da posljedice sudskog utvrđenja postojanja nepoštene odredbe u ugovoru sklopljenom između prodavatelja robe ili pružatelja usluga i potrošača potpadaju pod odredbe nacionalnog prava, pri čemu nacionalni sud mora po službenoj dužnosti ocijeniti pitanje kontinuiteta takvog ugovora u skladu s objektivnim pristupom na temelju tih odredaba.

                  4.

                  Članak 6. stavak 1. Direktive 93/13, u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da je na nacionalnom sudu koji utvrđuje nepoštenost odredbe ugovora koji je prodavatelj robe ili pružatelj usluga sklopio s potrošačem da potonjeg u okviru nacionalnih postupovnih pravila i nakon kontradiktorne rasprave obavijesti o pravnim posljedicama koje može proizvesti poništenje takvog ugovora, neovisno o činjenici zastupa li potrošača profesionalni punomoćnik.

         (1)  SL C 191, 8. 6. 2020.