title: Presuda Suda (deveto vijeće) od 3. ožujka 2016.#Staatssecretaris van Financiën protiv Customs Support Holland BV.#Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednička carinska tarifa – Kombinirana nomenklatura – Tarifni brojevi 2304, 2308 i 2309 – Razvrstavanje koncentrata sojinih bjelančevina.#Predmet C-144/15.

text:
         PRESUDA SUDA (deveto vijeće)
      3. ožujka 2016. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednička carinska tarifa — Kombinirana nomenklatura — Tarifni brojevi 2304, 2308 i 2309 — Razvrstavanje koncentrata sojinih bjelančevina“
      U predmetu C‑144/15,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske), odlukom od 13. ožujka 2015., koju je Sud zaprimio 26. ožujka 2015., u postupku

         Staatssecretaris van Financiën

      protiv

         Customs Support Holland BV

      SUD (deveto vijeće),
      u sastavu: C. Lycourgos (izvjestitelj), predsjednik vijeća, C. Vajda i K. Jürimäe, suci,
      nezavisni odvjetnik: P. Mengozzi,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Customs Support Holland BV, A. Jansen i J. Biermasz, advocaaten,

               —

               za nizozemsku vladu, M. Bulterman i B. Koopman, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, A. Caeiros i H. Kranenborg, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez njegova mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje tarifnih brojeva 2304, 2308 i 2309 Kombinirane nomenklature koja je sadržana u Prilogu I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL L 256, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 948/2009 od 30. rujna 2009.

               2

               Zahtjev je podnesen u okviru spora između Staatssecretarisa van Financiën (državni tajnik za financije) i Customs Supporta Holland BV u vezi s razvrstavanjem unutar KN‑a koncentrata sojinih bjelančevina, koji se stavlja na tržište pod nazivom „Imcosoy 62“ i koji se koristi kao sastojak krmnih smjesa za vrlo mladu telad.

         Pravni okvir

         KN

               3

               Carinsko razvrstavanje robe uvezene u Europsku uniju uređeno je KN‑om.

               4

               Članak 12. stavak 1. Uredbe br. 2658/87, kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 254/2000 od 31. siječnja 2000. (SL L 28, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 216.), predviđa da Europska komisija svake godine donosi uredbu kojom se preuzima cjelokupna verzija KN‑a i carinskih stopa, koja proizlazi iz mjera koje donosi Vijeće Europske unije ili Komisija. Navedena uredba objavljuje se najkasnije do 31. listopada u Službenom listu Europske unije i primjenjuje se od 1. siječnja sljedeće godine. Iz spisa podnesenog Sudu proizlazi da je verzija KN‑a primjenjiva na činjenice u glavnom postupku ona koja se odnosi na godinu 2010., preuzeta iz Uredbe br. 948/2009.

               5

               Prvi dio KN‑a, koji se odnosi na uvodne odredbe, sadrži poglavlje I., koje se odnosi na „Opća pravila“ i čiji odsjek A, naslovljen „Opća pravila za tumačenje Kombinirane nomenklature“, među ostalim određuje:
               „Razvrstavanje robe u [KN‑u] uređuju sljedeća načela.

                        1.

                        Naslovi odsjeka, poglavlja i potpoglavlja služe samo za lakše snalaženje; za zakonske potrebe, razvrstavanje se vrši na temelju naziva tarifnih brojeva i svih odgovarajućih napomena uz odsjeke i poglavlja, te na temelju sljedećih pravila pod uvjetom da iz naziva tarifnih brojeva ili napomena ne proizlazi drukčije.

                  […]

                        3.

                        Proizvode koje bi se, primjenom općeg pravila 2(b) ili zbog bilo kojeg drugog razloga, na prvi pogled moglo razvrstati u dva ili više tarifnih brojeva, razvrstava se na sljedeći način:

                                 (a)

                                 tarifni broj koji sadrži najodređeniji opis ima prednost u odnosu na tarifne brojeve s općenitijim opisom. Međutim, ako se u nazivu svakog od tih tarifnih brojeva navodi samo dio materijala ili tvari sadržanih u mješavini ili složenoj robi ili samo dio proizvoda pripremljenih u setu za pojedinačnu prodaju, te se tarifne brojeve smatra podjednako određenima u odnosu na predmetnu robu, čak i kada jedan od njih sadrži potpuniji ili određeniji opis robe.

                  […]“

               6

               Drugi dio KN‑a sadrži poglavlje 23., naslovljeno „Ostaci i otpaci od prehrambene industrije; pripremljena životinjska hrana“, koje uključuje tarifne brojeve 2304, 2308 i 2309.

               7

               Tarifni broj 2304 KN‑a glasi:
               „2304 00 00Uljane pogače i ostali kruti ostaci, neovisno jesu li mljeveni ili u obliku peleta ili ne, dobiveni pri ekstrakciji sojinog ulja“.

               8

               Tarifni broj 2308 KN‑a glasi:„2308 00Biljni materijali i biljni otpaci, biljni ostaci i sporedni proizvodi, neovisno jesu li u obliku peleta ili ne, vrsta koje se rabe za hranidbu životinja, nespomenuti niti uključeni na drugom mjestu:[…]
               2308 00 90
               […]
               ‐ ostalo“.

               9

               Tarifni broj 2309 KN‑a glasi:

                           „2309

                           Pripravci koji se upotrebljavaju za hranidbu životinja

                           […]
                           2309 90

                           […]
                           ‐ ostalo:
                           […]

                           2309 90 31

                           ‐ ‐ ostali, uključujući premikse:
                           ‐ ‐ ‐ sa sadržajem škroba, glukoze, glukoznog sirupa, maltodekstrina ili maltodekstrinskog sirupa iz podbrojeva 1702 30 50, 1702 30 90, 1702 40 90, 1702 90 50 i 2106 90 90 55 ili mliječnih proizvoda
                           ‐ ‐ ‐ ‐ sa sadržajem škroba, glukoze, glukoznog sirupa, maltodekstrina ili maltodekstrinskog sirupa
                           ‐ ‐ ‐ ‐ ‐ bez sadržaja škroba ili s masenim udjelom škroba 10% ili manjim
                           ‐ ‐ ‐ ‐ ‐ ‐ bez sadržaja mliječnih proizvoda ili s masenim udjelom mliječnih proizvoda manjim od 10%“

               10

               U skladu s napomenom 1. poglavlja 23. KN‑a, u njezin tarifni broj 2309 razvrstava se „proizvode vrsta koje se rabe za hranidbu životinja, nespomenute niti uključene na drugome mjestu, dobivene preradom biljnih ili životinjskih materijala tako da su izgubili bitne značajke izvornog materijala, osim biljnih otpadaka, biljnih ostataka i nusproizvoda takve prerade“.

         Oznake Harmoniziranog sustava nazivlja i brojčanog označivanja robe (
         „oznaka HS‑a
         “);

               11

               Vijeće za carinsku suradnju, koje je postalo Svjetska carinska organizacija (WCO), uspostavljeno je konvencijom o osnivanju navedenog vijeća sklopljenom u Bruxellesu 15. prosinca 1950. Harmonizirani sustav nazivlja i brojčanog označavanja robe (u daljnjem tekstu: HS) koji je izradio WCO uspostavljen je Međunarodnom konvencijom o Harmoniziranom sustavu nazivlja i brojčanog označavanja robe (u daljnjem tekstu: HS) sklopljenom u Bruxellesu 14. lipnja 1983. i prihvaćenom zajedno s protokolom o njezinim izmjenama od 24. lipnja 1986. u ime Europske ekonomske zajednice Odlukom Vijeća 87/369/EEZ od 7. travnja 1987. (SL L 198, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 6., str. 3.). KN preuzima tarifne brojeve i podbrojeve HS‑a. Samo sedma i osma znamenka određuju podbrojeve KN‑a.

               12

               Napomene s objašnjenjem HS‑a razrađene su u WCO‑u, u skladu s odredbama navedene konvencije.

               13

               Napomene s objašnjenjem o tarifnom broju 2304 HS‑a određuju:
               „U ovaj se tarifni broj ne razvrstava uljane pogače i ostale krute ostatke dobivene pri ekstrakciji ulja sadržanog u sjemenu soje, prešanjem, otapalima ili centrifugiranjem. Ti su ostaci vrlo cijenjena stočna hrana.
               […]
               Ovaj tarifni broj ne obuhvaća:
               […]

                        (b)

                        koncentrate bjelančevina dobivenih odstranjivanjem pojedinih odmašćenih sastojaka sojinog brašna, koji se dodaju u pripremi hrane, i brašna teksturirane soje (br. 21.06).“

               14

               Napomene s objašnjenjem o tarifnom broju 2308 HS‑a određuju:
               „Pod uvjetom da nisu uključeni u druge specifičnije tarifne brojeve Nomenklature i da su prikladni za hranidbu životinja, ovaj tarifni broj uključuje proizvode i biljni otpad, kao i ostatke ili nusproizvode dobivene industrijskim postupcima prerade biljnih materijala za ekstrakciju pojedinih njihovih sastavnih tvari.
               […]“

               15

               Napomene s objašnjenjem o tarifnom broju 2309 HS‑a određuju:
               „Ovaj tarifni broj obuhvaća i melasirane ili ušećerene pripravke za stočnu hranu, kao i pripravke za hranidbu životinja, koji se sastoje od mješavine nekoliko hranjivih tvari, a namijenjeni su:
               […]

                        (2)

                        ili nadopunjavanju hrane proizvedene na farmi dodavanjem određenih organskih ili anorganskih tvari (dopunska hrana);

                        (3)

                        ili, pak, za upotrebu u proizvodnji cjelovite hrane ili dopunske hrane

                  […]
               B.- Pripravci namijenjeni za dopunu, odnosno uravnoteživanje hrane proizvedene na farmi (,dodaci' hrani)
               Tvari proizvedene na farmi općenito su relativno siromašne bjelančevinastim tvarima, mineralnim tvarima ili vitaminima. Pripravci namijenjeni uklanjanju tih pomanjkanja, tako da životinje dobivaju uravnoteženu prehranu, sastavljeni su, s jedne strane, od potonjih tvari i, s druge strane, od dodatnih energetskih tvari (ugljikovodika) koje služe za potporu drugim sastojcima smjese.
               Iako je sastav tih pripravaka kvalitativno uglavnom sličan sastavu pripravaka iz točke A, oni se ipak razlikuju od potonjih pripravaka zbog relativno visokog sadržaja pojedinih hranjivih tvari koje sadrže.
               […]
               C.- Pripravci namijenjeni za uporabu u proizvodnji ,cjelovite' hrane ili ,dopunske' hrane opisane u gore navedenim točkama A i B
               Ti pripravci, poznati na tržištu pod nazivom premiksi, općenito su složenog sastava koji se sastoji od skupa elemenata (ponekad nazvanih aditivi), čiji su narav i proporcije određeni s ciljem utvrđene zootehničke proizvodnje. […]
               Iz ovog su tarifnog broja isključeni:

                        a)

                        aglomerirani proizvodi (peleti) koji se sastoje ili od samo jednog materijala ili od smjese materijala, no koja je kao takva obuhvaćena jednim određenim tarifnim brojem, čak i s vezivom (melasa, škrobne tvari) čiji maseni udio nije veći od 3% (br. 07.14, 12.14, 23.01, među ostalim).

                  […]

                        d)

                        biljni otpadci, ostaci i nusproizvodi iz br. 23.08.

                  […]“

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               16

               Iz odluke kojom se upućuje zahtjev proizlazi da je Imcosoy 62 koncentrat sojinih bjelančevina dobiven nakon dva industrijska postupka.

               17

               U skladu s odlukom kojom se upućuje prethodno pitanje, nakon što joj se oguli koža, soja se najprije podvrgava postupku ekstrakcije ulja, nakon kojeg ostaje ono što se uobičajeno naziva sojinim brašnom. To se brašno zatim pomiješa s etanolom i vodom radi izdvajanja preostalih masnoća, smanjenja sadržaja tvari koje nisu bjelančevine, uglavnom ugljikohidrata ili vlakana, i odstranjivanja određenih štetnih tvari. Tako dobiveni koncentrat sojinih bjelančevina ne sadrži trag korištenog etanola. Sastoji se, posebice, od bjelančevina, do 62% masenog udjela, i škroba, do manje od 10% masenog udjela.

               18

               Prema odluci kojom se upućuje prethodno pitanje, zbog visoke koncentracije ugljikohidrata sojino brašno, iako se koristi u hranidbi stoke, ne može se koristiti kao sastojak krmnih smjesa za vrlo mladu telad. Međutim, koncentrat sojinih bjelančevina dobiven iz sojinog brašna može biti sastojak krmnih smjesa za vrlo mladu telad s obzirom na smanjenu koncentraciju ugljikohidrata i vlakana.

               19

               Na temelju zahtjeva Customs Supporta Holland BV nizozemsko carinsko tijelo izdalo je 7. rujna 2010. obvezujuću tarifnu informaciju kojom se Imcosoy 62 razvrstava u podbroj 2309 90 31 KN‑a.

               20

               Dana 3. travnja 2012. Haarlem Rechtbank (Sud u Haarlemu) proglasio je žalbu koju mu je podnio Customs Support Holland BV osnovanom utvrdivši da je Imcosoy 62 trebao biti razvrstan u podbroj 2304 00 00 KN‑a. Nizozemsko carinsko tijelo podnijelo je žalbu protiv te presude Gerechtshofu Amsterdam (Žalbeni sud u Amsterdamu), koji je tu žalbu proglasio neosnovanom. Državni tajnik za financije podnio je stoga žalbu u kasacijskom postupku pred sudom koji je uputio zahtjev protiv presude Gerechtshofa Amsterdam.

               21

               U odluci kojom se upućuje prethodno pitanje Hoge Raad der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske) smatra, s jedne strane, da tarifni broj 2304 KN‑a obuhvaća samo proizvode koji nastaju izravno iz ekstrakcije ulja i, s druge strane, da iako sojino brašno nastaje izravno iz postupka ekstrakcije ulja i zbog toga treba smatrati da je obuhvaćeno tarifnim brojem 2304 KN‑a, prerada sojinog ulja radi dobivanja koncentrata sojinih bjelančevina nije namijenjena ekstrakciji sojinog ulja, nego tomu da se ostaci dobiveni tom ekstrakcijom učine prikladnima za posebnu uporabu u hranidbi životinja. Iz toga zaključuje da se koncentrat sojinih bjelančevina prerađuje u proizvod druge vrste.

               22

               Sud koji je uputio zahtjev smatra da se proizvod može razvrstati u tarifni broj 2309 KN‑a samo ako proizlazi iz konačne prerade proizvoda, s izuzetkom aglomerata, ili iz miješanja proizvoda s ostalim proizvodima. Osim toga, on mora biti prikladan da služi samo za hranidbu životinja.

               23

               S tim u svezi, Hoge Raad der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske) navodi da ekstrakcija ugljikohidrata, vlakana i štetnih tvari iz sojinog brašna predstavlja konačnu preradu kojom tako prerađeni proizvod postaje prikladan za upotrebu kao sastojak krmnih smjesa za vrlo mladu telad. Međutim, ističe da se, prema napomenama s objašnjenjem o tarifnom broju 2304 HS‑a, taj tarifni broj ne može primijeniti na proizvod koji se sastoji samo od jednog materijala ili smjese materijala koja je kao takva obuhvaćena određenim tarifnim brojem ni na nusproizvode obuhvaćene tarifnim brojem 2308 HS‑a. Hoge Raad der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske) stoga ne isključuje da koncentrat sojinih bjelančevina, koji se sastoji od sojinog brašna iz kojeg su izdvojene određene tvari, nije obuhvaćen tarifnim brojem 2309 KN‑a.

               24

               U tim je okolnostima Hoge Raad der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Treba li tarifni broj 2304 KN‑a tumačiti na način da obuhvaća i koncentrat sojinih bjelančevina koji nastaje odstranjivanjem preostalih masnoća, ugljikohidrata (ili vlakana) i štetnih tvari iz krutih ostataka (tzv. sojino brašno) pri ekstrakciji sojinog ulja i koji tom ekstrakcijom postaje prikladan za upotrebu kao sastojak krmnih smjesa za vrlo mladu telad?

                        2.

                        U slučaju niječnog odgovora, je li onda koncentrat sojinih bjelančevina, koji se dobiva na način opisan u prvom pitanju, obuhvaćen tarifnim brojem 2308 ili tarifnim brojem 2309 KN‑a?“

         O prethodnim pitanjima

               25

               Svojim dvama pitanjima, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev pita, u biti, treba li KN tumačiti na način da je koncentrat sojinih bjelančevina, poput onog u glavnom postupku, obuhvaćen tarifnim brojem 2304, 2308 ili 2309 te nomenklature.

               26

               Kako bi se odgovorilo na postavljena pitanja, važno je s jedne strane istaknuti da Opća pravila za tumačenje KN‑a predviđaju da je razvrstavanje roba određeno prema pojmovima brojeva i bilješki odsjeka ili poglavlja, sadržaju naslova odsjeka, poglavlja ili potpoglavlja, za koje se smatra da imaju samo indikativnu vrijednost (vidjeti presude Lukoyl Neftohim Burgas, C‑272/14, EU:C:2015:388, t. 33. i Baby Dan, C‑272/14, EU:C:2015:388, t. 25.).

               27

               S druge strane, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, u interesu pravne sigurnosti i jednostavnijeg nadzora, odlučujući kriterij za tarifno razvrstavanje robe mora se općenito tražiti u njezinim objektivnim značajkama i svojstvima, kako su definirane u tekstu tarifnog broja KN‑a i napomenama uz odjeljke ili poglavlja (vidjeti osobito presude Proxxon, C‑500/04, EU:C:2006:111, t. 21. i Vario Tek, C‑178/14, EU:C:2015:152, t. 21. te navedenu sudsku praksu).

               28

               Kad je riječ o napomenama s objašnjenjem HS‑a, valja dodati da su, iako nemaju obvezujuću snagu, važan instrument za osiguravanje jedinstvene primjene zajedničke carinske tarife te kao takve predstavljaju valjane elemente za njezino tumačenje (vidjeti u tom smislu presude Kloosterboer Services, C‑173/08, EU:C:2009:382, t. 25. i Agroferm, C‑568/11, EU:C:2013:407, t. 28.). Međutim, one ne mogu mijenjati sadržaj bilješke KN‑a (vidjeti, u tom smislu, presudu Duval, C‑44/15, EU:C:2015:783, t. 24.).

               29

               Također, namjena proizvoda može predstavljati objektivan kriterij razvrstavanja ako je svojstvena tom proizvodu te se ta svojstvenost procjenjuje na temelju njegovih osobina i objektivnih svojstava (presude Swiss Caps, C‑410/08 do C‑412/08, EU:C:2009:794, t. 29. i Agroferm, C‑568/11, EU:C:2013:407, t. 41.).

               30

               U ovom predmetu, valja napomenuti da je tarifni broj 2308 KN‑a, kao što proizlazi iz njegova teksta, rezidualni tarifni broj. Stoga je potrebno, s obzirom na opće pravilo 3.(a) za tumačenje KN‑a, najprije ispitati je li proizvod poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku obuhvaćen tarifnim brojem 2304 ili 2309 KN‑a.

               31

               Glede tarifnog broja 2304 KN‑a valja napomenuti da, kako je istaknuo sud koji je uputio zahtjev, Imcosoy 62 nije ostatak, u smislu tarifnog broja 2304 KN‑a, nastao slijedom postupka kojim je ulje izdvojeno iz soje, nego derivat tog ostatka dobiven slijedom zasebnog i naknadnog postupka, provedenog posebno radi proizvodnje tog koncentrata bjelančevina, tijekom kojeg se iz sojinog brašna izdvaja dio njegovih sastavnih tvari.

               32

               Nadalje, napomene s objašnjenjem o tarifnom broju 2304 HS‑a navode da taj tarifni broj ne obuhvaća koncentrate bjelančevina dobivenih odstranjivanjem pojedinih odmašćenih sastojaka sojinog brašna, koji se dodaju u pripremi hrane.

               33

               Kao prvo, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je Imcosoy 62 koncentrat bjelančevina, koji je namijenjen za upotrebu kao sastojak krmnih smjesa za vrlo mladu telad i da se taj proizvod dobiva iz sojinog brašna slijedom postupka kojim se, s jedne strane, izdvajaju preostale masnoće iz tog brašna i određene štetne tvari i, s druge strane, smanjuje sadržaj tvari koje nisu bjelančevine. Iz toga slijedi da je proizvod o kojem je riječ u glavnom postupku koncentrat bjelančevina dobiven odstranjivanjem pojedinih sastojaka sojinog brašna koji se dodaju u pripremi hrane.

               34

               Kao drugo, sojino brašno od kojeg se dobiva Imcosoy 62 treba smatrati odmašćenim proizvodom, čak i ako se u njemu može otkriti minimalna prisutnost ostataka ulja (vidjeti, u tom smislu, presudu Fancom, 129/81, EU:C:1982:91, t. 10. i 14.).

               35

               Iz toga slijedi da se ne može smatrati da je koncentrat bjelančevina, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, obuhvaćen tarifnim brojem 2304 KN‑a.

               36

               Glede tarifnog broja 2309 KN‑a, iz sudske prakse Suda proizlazi da pod „pripravcima“ u smislu tog tarifnog broja treba smatrati ili preradu proizvoda ili njegovo miješanje s drugim proizvodima. Da bi bio obuhvaćen tarifnim brojem 2309 KN‑a, proizvod o kojem je riječ mora, s jedne strane, biti prikladan samo za hranidbu životinja i, s druge strane, doživjeti konačnu preradu ili nastati iz smjese različitih materijala (vidjeti, po analogiji glede tarifnog broja 2307 Zajedničke carinske tarife iz 1965., koji je prethodio tarifnom broju 2309 KN‑a, presude Henck, 36/71, EU:C:1972:25, t. 4. i 12. i van de Poll, 38/72, EU:C:1972:127, t. 5.).

               37

               Iz opisa proizvodnog postupka u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je Imcosoy 62 proizvod koji je doživio konačnu preradu i koji je prikladan samo za hranidbu životinja.

               38

               Nadalje, iz napomene 1. poglavlja 23. KN‑a proizlazi da njegov tarifni broj 2309 uključuje proizvode vrsta koje se rabe za hranidbu životinja, nespomenute niti uključene na drugom mjestu, dobivene preradom biljnih ili životinjskih materijala tako da su izgubili bitne značajke izvornog materijala, osim biljnih otpadaka, biljnih ostataka i nusproizvoda takve prerade.

               39

               Nesporno je da je Imcosoy 62 proizvod dobiven iz biljnog materijala, odnosno sojinog brašna. Osim toga, ne može se izjednačiti s otpadom, ostatkom ili nusproizvodom prerade kojoj je podvrgnuto sojino brašno jer je dobivanje tog proizvoda cilj navedene prerade.

               40

               Da bi bio obuhvaćen tarifnim brojem 2309 KN‑a, koncentrat bjelančevina soje, poput Imcosoya 62, mora biti dobiven postupkom u kojem je izgubio značajke koje su bitne za biljni materijal iz kojeg je izveden.

               41

               S tim u svezi, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da prerada sojinog brašna, iz kojeg je nastao Imcosoy 62, ima utvrđenu zootehničku svrhu jer teži stvaranju koncentrata bjelančevina koji treba uzimati vrlo mlada telad, za razliku od sojinog brašna. Dakle, značajke i objektivna svojstva takvog proizvoda, a posebice odstranjivanje ili namjerno smanjenje pojedinih sastavnih tvari sojinog brašna da bi bilo prikladno za upotpunjivanje hranidbe pojedinih vrsta životinja, omogućuju donošenje zaključka da taj proizvod udovoljava zahtjevima za njegovo razvrstavanje u tarifni broj 2309 KN‑a.

               42

               To tumačenje podupiru napomene s objašnjenjem o tarifnom broju 2309 HS‑a, prema kojima taj tarifni broj točno obuhvaća pripravke namijenjene uklanjanju pomanjkanja bjelančevina u temeljnoj hranidbi životinja.

               43

               Naposljetku, KN ne sadrži specifičniji tarifni broj u koji bi se moglo razvrstati pripravak, poput Imcosoya 62, dobiven od sojinog brašna i namijenjen samo hranidbi životinja.

               44

               Iz toga slijedi da proizvod poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku treba razvrstati u tarifni broj 2309 KN‑a.

               45

               To utvrđenje ne dovode u pitanje napomene s objašnjenjem o tarifnom broju 2309 HS‑a koje, kao što navodi sud koji je uputio zahtjev, isključuju iz tog tarifnog broja, među ostalim, s jedne strane, aglomerirane proizvode koji se sastoje ili od samo jednog materijala ili od smjese materijala, no koja je kao takva obuhvaćena jednim određenim tarifnim brojem i, s druge strane, biljne otpatke, ostatke i nusproizvode iz tarifnog broja 2308 HS‑a.

               46

               Glede, kao prvo, isključenja, u navedenim napomenama s objašnjenjem, aglomeriranih proizvoda koji se sastoje ili od samo jednog materijala ili od smjese materijala, no koja je kao takva obuhvaćena jednim određenim tarifnim brojem, treba napomenuti da se Imcosoy 62 sastoji posebice od bjelančevina škroba, tako da se taj proizvod ne može smatrati aglomeriranim proizvodom koji se sastoji od samo jednog materijala. Imcosoy 62 ne može se smatrati ni aglomeriranim proizvodom koji se sastoji od smjese materijala koja je kao takva obuhvaćena jednim određenim tarifnim brojem. Naravno, taj je proizvod izveden iz sojinog brašna, koje je kao takvo obuhvaćeno tarifnim brojem 2304 KN‑a (presuda Fancon, 129/81 EU:C:1982:91, t. 15.). Međutim, taj derivat ne sadrži sve sastavne tvari sojinog brašna i ne može ga se razvrstati u tarifni broj 2304 KN‑a, zbog razloga navedenih u točkama 31. do 35. ove presude.

               47

               Glede, kao drugo, isključenja, u tim istim napomenama s objašnjenjem, biljnih otpadaka, biljnih ostataka i nusproizvoda iz tarifnog broja 2308 HS‑a, treba istaknuti da napomene s objašnjenjem HS‑a nisu obvezujuće za razliku od napomene 1. poglavlja 23. KN‑a, koja isključuje iz tarifnog broja 2309 KN‑a samo biljne otpatke, ostatke i nusproizvode nastale preradom čija je svrha proizvodnja proizvoda razvrstanog u taj tarifni broj. Međutim, kao što je istaknuto u točki 39. ove presude, koncentrat bjelančevine, poput Imcosoya 62, ne može biti obuhvaćen tim isključenjem.

               48

               Usto, rezidualna narav tarifnog broja 2308 HS‑a protivi se tomu da se proizvod koji u potpunosti odgovara preciznijem tarifnom broju HS‑a i Kombinirane nomenklature, kao što je slučaj s Imcosoyem 62 u odnosu na tarifni broj 2309, uzimajući posebice u obzir njegovu isključivu upotrebu za hranidbu životinja, razvrsta u tarifni broj 2308 KN‑a.

               49

               Slijedom navedenog, na postavljena pitanja treba odgovoriti da KN valja tumačiti na način da je koncentrat sojinih bjelančevina, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, obuhvaćen tarifnim brojem 2309 te nomenklature.

         Troškovi

               50

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (deveto vijeće) odlučuje:

                     Kombiniranu nomenklaturu koja je sadržana u Prilogu I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 948/2009 od 30. rujna 2009., valja tumačiti na način da je koncentrat sojinih bjelančevina, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, obuhvaćen tarifnim brojem 2309 te nomenklature.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: nizozemski


Presuda Službeničkog suda (prvo vijeće) od 12. prosinca 2013. # Erik Simpson protiv Vijeća Europske unije. # Predmet F-142/11.


title: Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 18. rujna 2015.#Bundesverband Deutsche Tafel eV protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Postupak za proglašenje žiga ništavim – Verbalni žig Zajednice Tafel – Apsolutni razlozi za odbijanje – Razlikovni karakter – Nepostojanje opisnog karaktera – Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) 207/2009.#Predmet T-710/13.

text:
               Stranke
               Osnova
               Operativni dio

            Stranke
            U predmetu T‑710/13,
            Bundesverband Deutsche Tafel eV,  sa sjedištem u Berlinu (Njemačka), koji zastupaju T. Koerl, E. Celenk i S. Vollmer, odvjetnici,
            tužitelj,
            protiv
            Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajn) (OHIM),  koji je zastupao A. Pohlmann, a zatim M. Fischer, u svojstvu agenata,
            tuženika,
            a druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM‑a, intervenijent pred Općim sudom, jest:
            Tiertafel Deutschland eV,  sa sjedištem u Rathenowu (Njemačka), koji zastupa M. Nitschke, odvjetnik,
            povodom tužbe podnesene protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća OHIM‑a od 17. listopada 2013. (predmet R 1074/2012‑4), koja se odnosi na postupak za proglašenje žiga ništavim između Tiertafel Deutschland eV i Bundesverband Deutsche Tafel eV,
            OPĆI SUD (šesto vijeće),
            u sastavu: S. Frimodt Nielsen, predsjednik, F. Dehousse (izvjestitelj) i A. M. Collins, suci,
            tajnik: J. Weychert, administrator,
            uzimajući u obzir tužbu podnesenu tajništvu Općeg suda 23. prosinca 2013.,
            uzimajući u obzir odgovor na tužbu OHIM‑a podnesen tajništvu Općeg suda 11. travnja 2014.,
            uzimajući u obzir odgovor na tužbu intervenijenta podnesen tajništvu Općeg suda 16. travnja 2014.,
            uzimajući u obzir odluku od 11. lipnja 2014. kojom se odbija odobrenje podnošenja replike,
            nakon rasprave održane 18. ožujka 2015.,
            donosi sljedeću
            Presudu

            Osnova
            Okolnosti spora
            1. Tužitelj, Bundesverband Deutsche Tafel eV, nositelj je verbalnog žiga Zajednice Tafel, za koji je prijava za registraciju podnesena 26. ožujka 2010., a žig je registriran 27. rujna 2010. pod brojem 8985541 pri Uredu za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) na temelju Uredbe Vijeća 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (SL L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.).
            2. Usluge za koje je zatražena registracija odnose se na razrede 39 i 45 Međunarodne klasifikacije proizvoda i usluga (Nicanska klasifikacija) za registriranje žigova od 15. lipnja 1957., kako je izmijenjena i dopunjena, i odgovaraju, za svaki od tih razreda, sljedećem opisu:
            – razred 39: „Sakupljanje, uklanjanje, prijevoz i distribucija proizvoda za svakodnevnu uporabu, uključujući hrane, za treće osobe, posebno potrebite“;
            – razred 45: „Osobne i društvene usluge koje pružaju treći, namijenjene za zadovoljenje ljudskih potreba“.
            3. Intervenijent Tiertafel Deutschland eV podnio je 4. studenoga 2010. OHIM‑u zahtjev za proglašavanje ništavim žiga Zajednice Tafel, utemeljen na članku 52. stavku 1. točki (a) Uredbe br. 207/2009 u vezi s člankom 7. stavkom 1. točkom (b) i (c) te uredbe, kao i na članku 52. stavku 1. točki (b) iste uredbe.
            4. Odjel za poništaje OHIM‑a odbio je odlukom od 16. travnja 2012. zahtjev za proglašenje žiga Zajednice ništavim pozivajući se na članak 7. stavak 1. točku (b) i (c) Uredbe br. 207/2009 u vezi s člankom 52. stavkom 1. točkom (a) iste uredbe.
            5. Intervenijent je 6. lipnja 2012. uložilo je žalbu OHIM‑u protiv odluke Odjela za poništaje.
            6. Odlukom od 17. listopada 2013. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) četvrto žalbeno vijeće OHIM‑a usvojilo je žalbu i poništilo odluku Odjela za poništaje. OHIM je zauzeo stajalište da njemačka riječ „Tafel“ ima dovoljno jasan i određen odnos s predmetnim uslugama te da je stoga opisan. OHIM je također odlučio da pojam, jer se radi o opisnom podatku čije značenje ciljana javnost razumije bez posebne analize, nije imao nikakav razlikovni karakter u odnosu na predmetne usluge. Stoga je poništio predmetni žig pozivajući se na članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe br. 207/2009. Žalbeno vijeće je odlučilo da nije potrebno odlučivati o razlogu koji se temelji na članku 52. stavku 1. točki (b) iste uredbe, to jest zloj vjeri, o kojoj stranke nisu više raspravljale tijekom žalbenog postupka.
            Zahtjevi stranaka
            7. Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
            – poništi pobijanu odluku,
            – naloži OHIM‑u snošenje troškova.
            8. OHIM i intervenijent od Općeg suda zahtijevaju da:
            – odbije tužbu,
            – naloži tužitelju snošenje troškova.
            Pravo
            9. U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva razloga za poništaj; prvi se temelji na povredi članka 7. stavaka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009, a drugi na povredi članka 7. stavka 1. točke (b) iste uredbe.
            Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009
            10. Tužitelj osporava zaključak žalbenog vijeća prema kojem je predmetni žig opisan. Posebno tvrdi da ne postoji izravni odnos između njemačkog pojma „Tafel“, u smislu koji je navelo žalbeno vijeće kao „veliki stol postavljen za svečani obrok“ i usluga za koje je žig registriran. Njemački pojam „Tafel“ ne upućuje ni na vrstu ni na kvalitetu ni na svrhu a niti na bilo koju od karakteristika predmetnih usluga. Usluge iz razreda 39 ne bi bile ni u kakvom odnosu s jednim stolom koji nije prikladno mjesto za pružanje takvih usluga. Nadalje, ideja svečanog obroka sadržana u njemačkom pojmu „Tafel“ suprotna je uslugama koje su zaštićene žigom a koje imaju za cilj opskrbu predmetima za svakodnevnu uporabu i hranom, odnosno minimalnim sredstvima za život. Što se tiče usluga iz razreda 45, tužitelj ističe da je žalbeno vijeće pogrešno ocijenilo njihovu svrhu te ih zamijenilo s ugostiteljskim uslugama iz razreda 43 koje nisu obuhvaćene žigom Tafel.
            11. OHIM iznosi da je žalbeno vijeće ispravno poništilo registraciju znaka Tafel za predmetne usluge. Navodi da jedno od značenja njemačkog pojma „Tafel“ opisano u rječniku Duden označava opskrbu potrebitih hranom te da se slično značenje spominje u vezi s ključnim njemačkim pojmom „Tafel‑Initiativen“ u izdanju enciklopedije Brockhaus iz 2006. i u internetskom izdanju rječnika Meyers .
            12. Što se tiče usluga iz razreda 39, OHIM smatra da se radi o logističkim uslugama ključnima za dobro vođenje banke hrane te da postoji jasan i izravan odnos između navedenih i njemačkog pojma „Tafel“. Nadalje navodi da će zainteresirana javnost, kada se susretne s njemačkim pojmom „Tafel“ što se tiče usluga iz razreda 45, odmah pomisliti na usluge banke hrane koje predstavljaju socijalne usluge u obliku opskrbe hranom i drugim proizvodima za svakodnevnu uporabu. Dodaje da su usluge iz razreda 39 i 45, takoreći, osmišljene za banke hrane.
            13. Intervenijent napominje da je žalbeno vijeće ispravno zaključilo da je znak Tafel opisan. Prema njegovu mišljenju, naime, njemački pojam „Tafel“ je generička oznaka za institucije socijalne pomoći. U tom pogledu se poziva na različite studije iz 2008. i 2009. kao i na djela poput enciklopedija Brockhaus i Meyers i rječnika Duden . Opisni karakter pojma također proizlazi iz postojanja organizacija čiji su nazivi inačice njemačkog pojma „Tafel“. Taj pojam se ne odnosi posebno na tužitelja, već na djelovanje banaka hrane, na „Tafeln“. Iz dokumenata koje je podastrijeo tužitelj također proizlazi da se njemački pojam „Tafel“ odnosi na organizaciju. Taj pojam tako ima generičko značenje ne samo za njemačku, već također i za austrijsku javnost. Intervenijent također ističe da je njemački pojam „Tafel“ opisan u odnosu na predmetne usluge. Stoga bi njemački pojam „Tafel“, koji posebno označava mjesto pružanja predmetnih usluga i njihov raznolik semantički sadržaj, odnosno pojam „stol“ ili izraz „oglasna ploča“, bio izravno opisan u odnosu na predmetne usluge koje se općenito pružaju za stolom.
            14. U skladu s člankom 7. stavkom 1. točkom (c) Uredbe br. 207/2009 neće se registrirati „žigovi koji se sastoje isključivo od oznaka ili podataka koji u trgovini mogu služiti za označivanje vrste, kakvoće, količine, namjene, vrijednosti, zemljopisnog podrijetla, ili vremena proizvodnje proizvoda ili pružanja usluge ili nekih drugih obilježja navedenih“. Nadalje, članak 7. stavak 2. Uredbe br. 207/2009 propisuje da se stavak 1. primjenjuje neovisno o tome što razlozi za odbijanje postoje samo u jednom dijelu Europske unije.
            15. Prema ustaljenoj sudskoj praksi, članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe br. 207/2009 sprječava da jedan jedini poduzetnik na temelju registracije oznaka ili podataka koji se ondje navode u svojstvu žiga za sebe prisvoji pravo na te oznake i podatke. Cilj je te odredbe opći interes u skladu s kojim se takvim oznakama ili podacima svatko može slobodno koristiti (presude od 23. listopada 2003., OHIM/Wrigley, C‑191/01 P, Zb., EU:C:2003:579, t. 31., i od 7. srpnja 2011., Cree/OHIM (TRUEWHITE), T‑208/10, EU:T:2011:340, t. 12.).
            16. Nadalje, za oznake ili podatke koji u prometu mogu služiti za označavanje karakteristika proizvoda ili usluga za koje je zatražena registracija, u skladu s člankom 7. stavkom 1. točkom (c) Uredbe br. 207/2009, poznato je da ne mogu vršiti osnovnu funkciju žiga, odnosno funkciju koja dopušta identifikaciju trgovačkog porijekla proizvoda ili usluge, da bi se dopustilo potrošaču koji kupuje proizvod ili pribavlja uslugu da, pri kasnijoj kupnji, napravi isti izbor u slučaju pozitivnog iskustva, ili drugi izbor u slučaju da iskustvo bude negativno (presude OHIM/Wrigley, t. 15. gore, EU:C:2003:579, t. 30. i TRUEWHITE, t. 15. gore, EU:T:2011:340, t. 13.).
            17. Oznake ili podaci navedeni u članku 7. stavku 1. točki (c) Uredbe br. 207/2009 su oni koji u normalnoj uporabi s gledišta relevantne javnosti mogu služiti za označivanje proizvoda ili usluge za koje je registracija zatražena, bilo izravno bilo navođenjem jednog od njihovih bitnih obilježja (presude od 20. rujna 2001., Procter & Gamble/OHIM, C‑383/99 P, Zb., EU:C:2001:461, t. 39. i od 5. srpnja 2012., Deutscher Ring/OHIM (Deutscher Ring Sachversicherungs‑AG), T‑209/10, EU:T:2012:347, t. 17.).
            18. Slijedom toga, kako bi neki znak došao pod udar zabrane iz navedene odredbe, on mora imati dovoljno izravnu i konkretnu vezu s predmetnim proizvodima ili uslugama koja relevantnoj javnosti omogućuje da neposredno, bez daljnjeg razmišljanja, percipira prikaz tih proizvoda ili tih usluga ili jedne od njihovih značajki (vidjeti presudu TRUEWHITE, t. 15. gore, EU:T:2011:340, t. 14. i navedenu sudsku praksu).
            19. Također valja istaknuti da se ocjena opisnog karaktera nekog znaka može obaviti samo, s jedne strane, s obzirom na razumijevanje relevantne javnosti i, s druge strane, s obzirom na dotične proizvode ili usluge (presude od 27. veljače 2002., Eurocool Logistik/OHIM (EUROCOOL), T‑34/00, Zb., EU:T:2002:41, t. 38. i TRUEWHITE, t. 15. gore, EU:T:2011:340, t. 17.).
            20. Prvi tužbeni razlog iz ove tužbe treba ispitati upravo u vezi s tim načelima.
            21. Najprije treba napomenuti da se, kako je utvrdilo žalbeno vijeće, predmetne usluge odnose na proizvode za svakodnevnu uporabu kao i na ljudske potrebe te da su namijenjene općoj javnosti. Nadalje, budući da je predmetni znak njemački pojam, opisni karakter predmetnog žiga treba ocijeniti u vezi s načinom na koji ga razumije prosječan potrošač u Uniji koji govori njemački jezik, što među ostalim tužitelj nije osporio.
            22. Nadalje, iz elemenata spisa proizlazi da njemački pojam „Tafel“ ima više značenja. Taj pojam posebno upućuje s jedne strane na pojam stola i s druge strane na pojam banke hrane i uz njega vezanih socijalnih projekata, posebno na opskrbu potrebitih besplatnom ili po niskoj cijeni hranom koja nije prodana na tržištu, ali je još uvijek dobro sačuvana, ili već pripremljenim obrocima. Stranke ovo nisu osporile.
            23. Međutim, u predmetnom slučaju iz pobijane odluke proizlazi da je žalbeno vijeće svoju odluku utemeljilo samo na prvom značenju njemačkog pojma „Tafel“, odnosno na pojmu stola.
            24. Naime, u točki 30. pobijane odluke žalbeno vijeće uputilo je na internetsko izdanje univerzalnog rječnika Duden , u dijelu u kojem se u njemu navodi da je značenje njemačkog pojma „Tafel“ ponajprije „veliki stol, postavljen za svečani obrok“ i „ obrok“. Također se spominju izrazi „za stolom“ i „ukloniti jedaći pribor/raspremiti stol“.
            25. Treba napomenuti da je žalbeno vijeće svoju odluku utemeljilo samo na značenju „stol“ njemačkog pojma „Tafel“ da bi u predmetnom slučaju zaključilo o postojanju dovoljno jasnog i određenog odnosa s predmetnim uslugama. Tako je, s jedne strane, što se tiče usluga iz razreda 39, žalbeno vijeće navelo u točki 31. svoje odluke da njemački pojam „Tafel“ opisuje činjenicu da se proizvodi za svakodnevnu uporabu sakupljaju, uklanjaju, prenose i dijele na stolu i da se obroci i hrana služe na stolu. S druge strane, u dijelu koji se odnosi na usluge iz razreda 45, žalbeno vijeće je iznijelo stajalište da njemački pojam „Tafel“ opisuje činjenicu da se osobne i društvene usluge koje pružaju treći, a namijenjene su ljudskim potrebama, poput na primjer opskrbe hranom i obrocima, nude za stolom.
            26. Treba primijetiti da je u točki 32. pobijane odluke žalbeno vijeće nakon toga navelo definiciju iz internetskog rječnika Duden, prema kojoj njemački pojam „Tafel“ znači „opskrba potrebitih, besplatna ili po niskoj cijeni, hranom koja nije prodana na tržištu, ali je još uvijek dobro sačuvana, ili već pripremljenim obrocima“ i koji precizira da se „mnogi dobrovoljci [angažiraju] pri ,Mannheimer Tafel’“. Žalbeno vijeće se također pozvalo na enciklopediju Brockhaus iz 2006. i na rječnik Meyers iz 2007., u kojima je navedeno, u vezi s njemačkim izrazom „Tafel‑Initiative“, da „[su se] ostaci hrane prikupljali […] i besplatno ustupali potrebitima ili socijalnim slučajevima“.
            27. Međutim, iz iste točke 32. pobijane odluke razvidno je da se na taj način uputilo na druge definicije njemačkog pojma „Tafel“ samo da bi se „potvrdilo“ da će opća javnost razumjeti navedeni pojam u vezi s predmetnim uslugama „ na način da se ove posljednje pružaju za „stolom“.
            28. Isto tako, u točki 33. pobijane odluke, žalbeno vijeće navodi činjenicu da, čak i ako tužitelj organizira velik broj banaka hrane, opisno značenje njemačkog pojma „Tafel“ što se tiče usluga koje spadaju u razrede 39 i 45 ostaje: „koje se sve mogu pružiti za stolom“.
            29. Naposljetku, posljednja rečenica točke 34. pobijane odluke također spominje činjenicu da njemački pojam „Tafel“, „što se tiče usluga iz razreda 39 i 45, treba razumjeti na način da se navedene pružaju za stolom, za postavljenim stolom“.
            30. Stoga iz pobijane odluke proizlazi da je žalbeno vijeće utemeljilo svoju odluku samo na značenju „stol“ njemačkog pojma „Tafel“, a ne na njegovu značenju kao „banke hrane“.
            31. Međutim, njemački pojam „Tafel“ u smislu riječi „stol“ nema opisni karakter u odnosu na usluge o kojima se ovdje radi.
            32. Naime, na prvom mjestu, treba podsjetiti da se usluge iz razreda 39 sastoje od sakupljanja, uklanjanja, prijevoza i distribucije proizvoda za svakodnevnu uporabu, uključujući hrane, za treće osobe, posebno potrebite.
            33. Treba napomenuti da se ne čini da je sakupljanje, uklanjanje i prijevoz proizvoda vezano uz pojam stola. Distribucija proizvoda za svakodnevnu uporabu, uključujući hranu, zasigurno je krajnji cilj svih predmetnih usluga te se može pružati za stolom. Međutim, tome nije nužno tako. Nadalje, što se tiče hrane, kako napominje tužitelj, ideja svečanog obroka na kojoj počiva njemački pojam „Tafel“ suprotna je uslugama s ciljem osiguravanja minimalnih sredstava za život. Usluge iz razreda 39 su stoga posredne usluge koje nisu izravno vezane uz pojam „stol“, uključujući predmetne usluge koje obuhvaćaju hranu.
            34. Stoga, njemački pojam „Tafel“ u smislu riječi „stol“ nema s uslugama iz razreda 39, odnosno sakupljanjem, uklanjanjem, prijevozom i distribucijom proizvoda za svakodnevnu uporabu, uključujući hranu, osobama bez sredstava, izravan i konkretan odnos koji je takve prirode da dopušta zainteresiranoj javnosti da razumije, izravno i bez dodatnog razmišljanja, opis navedenih usluga.
            35. Drugo, što se tiče usluga iz razreda 45, to jest osobnih i društvenih usluga koje pružaju treći, namijenjenih za zadovoljenje ljudskih potreba, one se ne mogu izravno unaprijed i bez promišljanja povezati s pojmom stola. Čak i ako se mogu u određenim slučajevima pružati za stolom, osobito ugostiteljske usluge, tome ne mora nužno biti tako.
            36. Slijedi da je pogrešna ocjena žalbenog vijeća da znak Tafel u smislu riječi „stol“ ima dovoljno jasan i konkretan odnos s predmetnim uslugama iz razreda 39 i 45.
            37. Stoga, bez utjecaja na to što bi se moglo odlučiti u vezi s drugim potencijalnim značenjima njemačkog pojma „Tafel“, koje žalbeno vijeće nije analiziralo, navedeno je pogrešno zaključilo da znak Tafel u smislu riječi „stol“ ima opisni karakter u odnosu na predmetne usluge, u smislu članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009.
            38. Iz svega navedenog proizlazi da treba prihvatiti prvi tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009.
            Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe 207/2009
            39. U skladu s ustaljenom sudskom praksom, za odbijanje registracije znaka kao žiga Zajednice dovoljno je da postoji jedan od apsolutnih razloga za odbijanje iz članka 7. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 (presude od 19. rujna 2002., DKV/OHIM, C‑104/00 P, Zb., EU:C:2002:506, t. 29.; od 10. srpnja 2014., BSH/OHIM, C‑126/13 P, EU:C:2014:2065, t. 33. i od 19. svibnja 2010., Ravensburger/OHIM – Educa Borras (Memory), T‑108/09, EU:T:2010:213, t. 38.).
            40. Budući da se treba poništiti ocjena iz pobijane odluke opisnog karaktera znaka Tafel u smislu riječi „stol“, izvršena s obzirom na članak 7. stavak 1. točku (c) Uredbe br. 207/2009 (t. 38. gore), treba ispitati je li osnovana ocjena u vezi s razlikovnim karakterom znaka Tafel u skladu s člankom 7. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 207/2009.
            41. Tužitelj ističe da pobijanu odluku treba poništiti jer žalbeno vijeće nije odvojeno ispitalo razlog za odbijanje na temelju članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009. Žalbeno vijeće je zaključilo o nepostojanju razlikovnog karaktera znaka Tafel oslanjajući se samo na njegov opisni karakter, što je, k tome, pogrešno.
            42. OHIM napominje da, čak i ako je svaki razlog za odbijanje iz članka 7. stavka 1. točke (b) i (c) Uredbe br. 207/2009 neovisan i treba se tumačiti u vezi s općim interesom na kojem se temelji, ako je neki znak čisto opisan u smislu članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009, uobičajeno je da neće imati razlikovni karakter koji se traži člankom 7. stavkom 1. točkom (b) navedene Uredbe. Osim toga, čak i u slučaju da znak Tafel nije čisto opisan u odnosu na predmetne usluge, imao bi izravan i konkretan odnos s navedenima. Relevantna javnost bi ga stoga percipirala kao znak kojim se pružaju informacije o prirodi usluga koje označava, a ne kao da se njime označava njihovo porijeklo na način da bi omogućio razlikovanje usluga tužiteljâ od onih konkurenata.
            43. Intervenijent napominje da nepostojanje razlikovnog karaktera znaka Tafel proizlazi iz njegova isključivo opisnog semantičkog značenja. Usto napominje da opći interes nalaže da se ta oznaka može nastaviti slobodno koristiti.
            44. Na temelju članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 neće se registrirati žigovi koji nemaju razlikovni karakter. U skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, razlikovni karakter žiga u smislu te odredbe znači da taj žig omogućava identifikaciju proizvoda za koji je registracija zatražena kao proizvoda koji potječe od određenog poduzetnika i time razlikovanje tog proizvoda od onih drugih poduzetnika. Osim toga, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda razlikovni karakter žiga u smislu članka 7. stavka 1 točke (b) Uredbe br. 207/2009 treba procjenjivati, s jedne strane, u odnosu na proizvode ili usluge za koje je zatražena registracija i, s druge strane, u odnosu na percepciju koju relevantna javnost ima o njemu (presuda Audi/OHIM, C‑398/08 P, EU:C:2010:29, t. 34. i navedena sudska praksa) (vidjeti, analogijom, rješenje od 26. travnja 2012., Deichmann/OHIM, C‑307/11 P, EU:C:2012:254, t. 49. i 50. i navedenu sudsku praksu).
            45. U predmetnom slučaju dovoljno je napomenuti da se žalbeno vijeće ograničilo na spominjanje da pojam Tafel, jer se radi o opisnom podatku čije značenje ciljana javnost razumije bez potrebe daljnje analize, nema nikakav razlikovni karakter u odnosu na predmetne usluge, u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.
            46. Time je žalbeno vijeće zaključilo o nepostojanju razlikovnog karaktera predmetnog znaka iz njegova opisnog karaktera i stoga nije izvršilo analizu razlikovnog karaktera znaka Tafel prema kriterijima koje je odredila primjenjiva sudska praksa.
            47. Stoga treba odbaciti obrazloženje žalbenog vijeća o nepostojanju razlikovnog karaktera u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe 207/2009 u dijelu u kojem se temelji na pogrešci utvrđenoj u točkama 31. do 38. gore.
            48. Iz naprijed navedenog proizlazi da također treba prihvatiti drugi tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 i zbog toga usvojiti tužbu u cijelosti.
            49. Stoga treba poništiti pobijanu odluku.
            Troškovi
            50. U skladu s člankom 134. stavkom 1. Poslovnika Općeg suda, svakoj stranci koja ne uspije u postupku nalaže se snošenje troškova, ako je postavljen takav zahtjev.
            51. Budući da OHIM nije uspio u postupku, valja mu naložiti da, osim vlastitih troškova, snosi i troškove tužitelja i naložiti intervenijentu da snosi vlastite troškove.

            Operativni dio
            Slijedom navedenoga,
            OPĆI SUD (šesto vijeće)
            proglašava i presuđuje:
            1. Poništava se odluka četvrtog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) od 17. listopada 2013. (predmet R 1074/2012‑4).
            2. OHIM će snositi vlastite troškove kao i troškove društva Bundesverband Deutsche Tafel eV.
            3. Društvu Tiertafel Deutschland eV nalaže se snošenje njegovih troškova.


Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 2012. listopad 10.#Sviluppo Globale GEIE protiv Europska komisija.#Predmet T-183/10.


Presuda Općeg suda (treće vijeće) od 4. lipnja 2015.#Deluxe Laboratories, Inc. protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Prijava figurativnog žiga Zajednice deluxe – Apsolutni razlozi za odbijanje – Nepostojanje razlikovnog karaktera – Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Nepostojanje opisnog karaktera – Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe br. 207/2009 – Nepostojanje razlikovnog karaktera stečenog uporabom – Članak 7. stavak 3. Uredbe br. 207/2009 – Obveza obrazlaganja – Članak 75. Uredbe br. 207/2009.#Predmet T-222/14.


Presuda Suda (veliko vijeće) od 21. listopada 2008.#Alfonso Luigi Marra protiv Eduardo De Gregorio (C-200/07) i Antonio Clemente (C-201/07).#Zahtjev za prethodnu odluku: Corte suprema di cassazione - Italija.#Zahtjev za prethodnu odluku.#Spojeni predmeti C-200/07 i C-201/07.


Presuda Suda (treće vijeće) od 1. srpnja 2010.#Doris Povse protiv Mauro Alpago.#Zahtjev za prethodnu odluku: Oberster Gerichtshof - Austrija.#Predmet C-211/10 PPU.


Presuda Suda (osmo vijeće) od 18. siječnja 2017.#Toshiba Corp. protiv Europske komisije.#Žalba – Zabranjeni sporazumi – Svjetsko tržište katodnih cijevi za televizore i zaslone računala – Sporazumi i usklađena djelovanja u području cijena, podjele tržišta, klijenata i ograničenja proizvodnje – Pojam ‚gospodarska jedinica’ koju čine dva društva – Pojam ‚odlučujući utjecaj’ – Zajednički nadzor dvaju društava majki – Iskrivljavanje dokaza.#Predmet C-623/15 P.


Presuda Suda (veliko vijeće) od 18. listopada 2005.#Class International BV protiv Colgate-Palmolive Company i dr.#Zahtjev za prethodnu odluku: Gerechtshof te 's-Gravenhage - Nizozemska.#Direktiva 89/104/EEZ.#Predmet C-405/03.


Presuda Suda (treće vijeće) od 26. rujna 2013.#Europska komisija protiv Grčke Republike.#Povreda obveze države članice – Oporezivanje – PDV – Direktiva 2006/112/EZ – Članci 306. do 310. – Posebna odredba za putničke agente – Razlike u jezičnim verzijama – Nacionalno zakonodavstvo koje predviđa primjenu posebne odredbe na osobe koje nisu putnici – Pojmovi ‚putnik’ i ‚klijent’.#Predmet C-293/11.


title: Presuda Suda (peto vijeće) od 6. listopada 2015.#Orizzonte Salute - Studio Infermieristico Associato protiv Azienda Pubblica di Servizi alla persona San Valentino – Città di Levico Terme i dr.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale regionale di giustizia amministrativa di Trento.#Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 89/665/EEZ – Javna nabava – Nacionalni propisi – Troškovi upravnih postupaka u području javne nabave – Pravo na djelotvoran pravni lijek – Odvraćajući troškovi – Sudski nadzor upravnih akata – Načela djelotvornosti i ekvivalentnosti – Koristan učinak.#Predmet C-61/14.

text:
         PRESUDA SUDA (peto vijeće)
      6. listopada 2015. (
            *
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 89/665/EEZ — Javna nabava — Nacionalni propisi — Troškovi upravnih postupaka u području javne nabave — Pravo na djelotvoran pravni lijek — Odvraćajući troškovi — Sudski nadzor upravnih akata — Načela djelotvornosti i ekvivalentnosti — Koristan učinak“
      U predmetu C‑61/14,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Tribunale regionale di giustizia amministrativa di Trento (Regionalni upravni sud u Trentu, Italija), odlukom od 21. studenoga 2013., koju je Sud zaprimio 7. veljače 2014., u postupku

         Orizzonte Salute – Studio Infermieristico Associato

      protiv

         Azienda Pubblica di Servizi alla persona San Valentino – Città di Levico Terme,

         Ministero della Giustizia,

         Ministero dell’Economia e delle Finanze,

         Presidenza del Consiglio dei Ministri,

         Segretario Generale del Tribunale regionale di giustizia amministrativa di Trento,

      uz sudjelovanje:

         Associazione Infermieristica D & F Care,

         Camera degli Avvocati Amministrativisti,

         Camera Amministrativa Romana,

         Associazione dei Consumatori Cittadini Europei,

         Coordinamento delle associazioni e dei comitati di tutela dell’ambiente e dei diritti degli utenti e dei consumatori (Codacons),

         Associazione dei giovani amministrativisti (AGAmm),

         Ordine degli Avvocati di Roma,

         Società italiana degli avvocati amministrativisti (SIAA),

         Ordine degli Avvocati di Trento,

         Consiglio dell’ordine degli Avvocati di Firenze,

         Medical Systems SpA,

      SUD (peto vijeće),
      u sastavu: T. von Danwitz, predsjednik vijeća, C. Vajda, A. Rosas, E. Juhász (izvjestitelj) i D. Šváby, suci,
      nezavisni odvjetnik: N. Jääskinen,
      tajnik: L. Carrasco Marco, administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 11. veljače 2015.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Orizzonte Salute – Studio Infermieristico Associato, M. Carlin, M. Napoli, M. Zoppolato i M. Boifava, avvocati,

               —

               za Azienda Pubblica di Servizi alla persona San Valentino – Città di Levico Terme, R. De Pretis, avvocata,

               —

               za Camera degli Avvocati Amministrativisti, A. Grappelli, M. Ida Leonardo, M. Rossi Tafuri, F. Marascio, M. Martinelli, E. Papponetti i M. Togna, avvocati,

               —

               za Camera Amministrativa Romana, F. Tedeschini, C. Malinconico, P. Leozappa, F. Lattanzi, A. M. Valorzi, avvocati,

               —

               za Associazione dei Consumatori Cittadini europei, C. Giurdanella, P. Menchetti, S. Raimondi, i E. Barbarossa, avvocati,

               —

               za Coordinamento delle associazioni per la tutela dell’ambiente e dei diritti degli utenti e consumatori (Codacons), C. Rienzi, G. Giuliano, V. Graziussi, i G. Ursini, avvocati,

               —

               za Associazione dei Giovani Amministrativisti (AGAmm), G. Leccisi i J. D’Auria, avvocati,

               —

               za Ordine degli Avvocati di Roma, S. Orestano, S. Dore i P. Ziotti, avvocati,

               —

               za Società Italiana degli Avvocati Amministrativisti (SIAA), F. Lubrano, E. Lubrano, P. De Caterini, A. Guerino, A. Lorang, B. Nascimbene, E. Picozza, F. G. Scocca, F. Sorrentino, avvocati,

               —

               za Medical Systems SpA, R. Damonte, M. Carlin i E. Boglione, avvocati,

               —

               za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju P. Gentilija, avvocato dello Stato,

               —

               za helensku vladu, K. Paraskevopoulou i V. Stroumpouli, u svojstvu agenata,

               —

               za austrijsku vladu, M. Fruhmann, u svojstvu agenta,

               —

               za poljsku vladu, B. Majczyna, u svojstvu agenta,

               —

               za Europsku komisiju, F. Moro i A. Tokár, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 7. svibnja 2015.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 1. Direktive Vijeća 89/665/EEZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima (SL L 395, str. 33.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 6., str. 3.), kako je izmijenjena Direktivom 2007/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2007. (SL L 335, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 198.; u daljnjem tekstu: Direktiva 89/665).

               2

               Zahtjev je podnesen u okviru spora između Orizzonte Salute – Studio Infermieristico Associato (u daljnjem tekstu: Orizzonte Salute), s jedne strane, i Azienda Pubblica di Servizi alla persona San Valentino – Città di Levico Terme (Javno društvo za pružanje usluga za osobne potrebe San Valentino grada Levico Terme, u daljnjem tekstu: Azienda) kao i Ministero della Giustizia (Ministarstvo pravosuđa), Ministero dell’Economia e delle Finanze (Ministarstvo gospodarstva i financija), Presidenza del Consiglio dei Ministri (Predsjedništvo vijeća ministara) te Segretario Generale del Tribunale regionale di giustizia amministrativa di Trento (glavni tajnik Regionalnog upravnog suda u Trentu), s druge strane, povodom produljenja ugovora o pružanju usluga zdravstvene njege i naknadno objavljenog poziva na nadmetanje kao i troškova postupka koje treba isplatiti radi pokretanja upravnosudskih postupaka u području javne nabave.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Sukladno trećoj uvodnoj izjavi Direktive 89/665, za otvaranje javne nabave za natjecanje na razini [Unije] potrebno je značajno povećanje jamstava u pogledu transparentnosti i nediskriminacije te je važno da s ciljem postizanja određenih učinaka, na raspolaganju budu učinkovita i brza pravna sredstva u slučaju kršenja zakonodavstva [Unije] u području javne nabave ili kršenja nacionalnih propisa o provedbi tog prava.

               4

               Članak 1. te direktive, naslovljen „Područje primjene i dostupnost postupaka pravne zaštite“, propisuje:
               „1.   Ova se Direktiva primjenjuje na ugovore navedene u Direktivi 2004/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama [SL L 134, str. 114.], osim ako su takvi ugovori izuzeti u skladu s člancima 10. do 18. te Direktive.
               Ugovori u smislu značenja ove Direktive uključuju ugovore o javnoj nabavi, okvirne sporazume, koncesije za javne radove i dinamičke sustave nabave.
               Države članice poduzimaju mjere potrebne da osiguraju da, vezano uz ugovore koji spadaju u područje primjene Direktive 2004/18/EZ, odluke koje donose javni naručitelji mogu biti učinkovito preispitane i, posebno, što je hitnije moguće u skladu s uvjetima navedenim u člancima 2. do 2.f ove Direktive, zbog toga što se takvim odlukama krši pravo [Unije] u području javne nabave ili nacionalna pravila u kojima je preneseno to pravo.
               2.   Države članice osiguravaju da nema diskriminacije između poduzeća koja prijavljuju povredu u okviru postupka za sklapanje ugovora, koja proizlazi iz razlikovanja koje ova Direktiva pravi između nacionalnih propisa kojima se provodi pravo [Unije] i drugih nacionalnih propisa.
               3.   Države članice osiguravaju da su, prema detaljnim pravilima koja mogu utvrditi države članice, postupci pravne zaštite dostupni barem svakoj osobi koja ima ili je imala interes za dobivanje određenog ugovora i koja je pretrpjela ili bi mogla pretrpjeti štetu zbog navodnog kršenja.
               [...]“

               5

               Članak 7. Direktive 2004/18, naslovljen „Pragovi za ugovore o javnoj nabavi“, određuje pragove procijenjene vrijednosti na osnovi koje treba dodijeliti ugovor sukladno pravilima te direktive.

               6

               Ti su pragovi izmijenjeni u pravilnim razmacima uredbama Europske komisije i prilagođeni gospodarskim prilikama. Na dan činjenica iz glavnog postupka prag koji se odnosi na ugovore o uslugama koje su sklopili javni naručitelji različiti od središnjih vladinih tijela bio je određen na 193.000 eura Uredbom Komisije (EZ) br. 1177/2009 od 30. studenoga 2009. o izmjeni direktiva 2004/17/EZ, 2004/18/EZ i 2009/81/EZ Europskog parlamenta i Vijeća u odnosu na pragove za primjenu postupaka za sklapanje ugovora (SL L 314, str. 64.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 283.).

         Talijansko pravo

               7

               Člankom 13. stavkom 1. Dekreta predsjednika Republike br. 115 od 30. svibnja 2002., kako je izmijenjen Zakonom br. 228 od 24. prosinca 2012. (u daljnjem tekstu: Dekret), uspostavljen je sustav sudskih pristojbi koji čini standardna pristojba, određena proporcionalno vrijednosti spora.

               8

               Za razliku od onog što je predviđeno za građanskopravni postupak, članak 13. stavak 6.a Dekreta određuje iznos standardne pristojbe neovisno o vrijednosti spora za upravne postupke.

               9

               Prema članku 13. stavku 6.a, u slučaju podnošenja tužbe pred regionalnim upravnim sudovima i Consigliom di Stato (Državno vijeće) iznos standardne pristojbe u pravilu iznosi 650 eura. Međutim u toj istoj odredbi stoji da su za posebna područja određeni drukčiji iznosi, koji se mogu umanjiti ili uvećati.

               10

               Na temelju članka 13. stavka 6.a točke (d) Dekreta, pristojba u području javne nabave iznosi:

                        —

                        2000 eura kada je vrijednost ugovora jednaka ili niža od 200.000 eura;

                        —

                        4000 eura za sporove čija je vrijednost između 200.000 i 1.000.000 eura i

                        —

                        6000 eura za one čija je vrijednost viša od 1.000.000 eura.

               11

               Prema članku 13. stavku 1.a Dekreta, za postupak žalbe u području provedbe postupka javne nabave ti su iznosi uvećani za 50%.

               12

               Sukladno članku 13. stavku 1.c Dekreta, kada je žalba, čak i protužalba u potpunosti odbijena ili proglašena nedopuštenom ili ju se ne može uzeti u obzir, stranka koja ju je podnijela mora isplatiti dodatan iznos, na ime standardne pristojbe, jednak onome koji je isplaćen za istu žalbu ili protužalbu.

               13

               Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da se temeljem primjenjivih propisa standardna pristojba plaća ne samo kod upisa tužbe kojom se pokreće postupak u upisnik već i za protutužbu te dodatne tužbene razloge kojima se podnose novi zahtjevi.

               14

               Iz članka 14. stavka 3. Dekreta proizlazi da vrijednost spora ne odgovara profitnoj marži koja se može izvući iz izvršenja ugovora koji su sklopili javni naručitelji, već iznosu temeljne vrijednosti tog ugovora.

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               15

               Orizzonte Salute je udruga koja pruža zdravstvene usluge za javne i privatne subjekte. Svojom tužbom, koju je nekoliko puta proširila dodatnim razlozima, ona pred sudom koji je uputio zahtjev osporava to što je Azienda uzastopno dodijelila pružanje usluge zdravstvene njege Associazione infermieristica D & F Care kao i druge odluke koje je donijela Azienda.

               16

               Pružanje te usluge bilo je najprije dodijeljeno produljenjem ugovora sklopljenog s Associazione infermieristica D & F Care za ranije razdoblje i, zatim, u okviru poziva na nadmetanje pozivanjem samo određenih udruga koje je akreditirala udruga Infermieri Professionali Assistenti Sanitari Vigilatrici d’Infanzia (IPASVI) (profesionalni njegovatelji, pomoćno zdravstveno osoblje i dječje njegovateljice), u koju Orizzonte Salute nije bio upisan.

               17

               Orizzonte Salute je na ime sudskih troškova isplatio standardnu pristojbu u iznosu od 650 eura, što odgovara trošku podnošenja redovne upravne tužbe.

               18

               Odlukom od 5. lipnja 2013. Segretario Generale del Tribunale regionale di giustizia amministrativa di Trento pozvao je Orizzonte Salute da dopuni raniju isplatu s obzirom na to da se zbog dodatnih razloga spor sada tiče provedbe postupka javne nabave, radi podmirenja standardne pristojbe za tu vrstu spora, koja stoga iznosi 2000 eura.

               19

               Novom tužbom, podnesenom 2. srpnja 2013. Orizzonte Salute je pobijao tu odluku pozivajući se na povredu članka 13. stavka 6. Dekreta i osim toga na neustavnost te odredbe.

               20

               U odnosu na tu tužbu državna je uprava pokrenula sudski postupak pozivajući se na nenadležnost upravnog suca koji je uputio zahtjev, s obzirom na to da bi standardna pristojba predstavljala porezno davanje čije osporavanje ulazi u nadležnost suda koji je nadležan za porezne stvari. Također je osporila osnovanost navedene tužbe.

               21

               Sud koji je uputio zahtjev, priznajući da je standardna pristojba poreznoga karaktera, iznosi da se u sporu koji se pred njom vodi radi o aktu koji dolazi od Segretarija Generale, koji je po prirodi upravni akt. Također, prema njemu, odluku od 5. lipnja 2013. valja staviti pod nadzor upravnog suca. Osim toga, sud koji je uputio zahtjev smatra da Orizzonte Salute ima interes za poništenje zahtjeva za plaćanje uvećanih sudskih troškova.

               22

               Navedeni sud podsjeća da za upravni postupak, za razliku od onog što je predviđeno za građanskopravni, iznos standardne pristojbe nije vezan za vrijednost spora i da su za područja svojstvena upravnom pravu određeni posebni iznosi.

               23

               Sud koji je uputio zahtjev iznosi da je u području provedbe postupka javne nabave standardna pristojba koja se treba platiti znatno viša od iznosa koje treba platiti za upravne sporove koji se provode po redovnom postupku.

               24

               On smatra da naplaćivanje pristojbi za upravne tužbe, pogotovo u području provedbe postupka javne nabave, može odvratiti poduzeća od podnošenja sudskih tužbi i da stoga predstavlja problem vezan za sukladnost s kriterijima i načelima pravnog poretka Unije. Pretpostavlja da dobit poduzeća u načelu iznosi 10% iznosa ugovora i smatra da prethodno plaćanje standardne pristojbe koja prelazi iznos takve dobiti može dovesti do toga da stranke odustanu od određenih postupovnih mehanizama.

               25

               Tako prema sudu koji je uputio zahtjev nacionalni propis koji je predmet glavnog postupka ograničava pravo pokretanja postupaka i djelotvornost sudskog nadzora, diskriminira subjekte slabije financijske sposobnosti u odnosu na subjekte koji su ekonomski jači te ih stavlja u slabiji položaj u odnosu na one koji u okviru svojih djelatnosti pokreću građanske i trgovačke postupke. Smatra da trošak koji snosi država u svrhu funkcioniranja upravnog sudstva u području javne nabave nije osobito različit ili veći od onog vezanog za druge vrste postupka.

               26

               Sud koji je uputio zahtjev upućuje na doktrinu prema kojoj je nacionalni zakonodavac želio smanjiti broj zaostalih sudskih predmeta i olakšati kako realizaciju javnih radova tako i javnu nabavu robe i usluga. Otkriva u tom smislu da se broj predmeta u području javne nabave znatno smanjio od 2012. godine.

               27

               Precizira da je vrijednost ugovora o javnoj nabavi, globalno izračunata, viša od praga predviđenog Direktivom 2004/18. Stoga smatra da su načela učinkovitosti, brzine, nediskriminacije i dostupnosti iz članka 1. Direktive 89/665 primjenjiva u glavnom postupku. Prema tom pristupu, predmetni nacionalni propis krši ta načela kao i pravo na djelotvorni pravni lijek potvrđen u članku 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).

               28

               U tim je okolnostima Tribunale regionale di giustizia amministrativa di Trento odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „Protive li se načela uspostavljena Direktivom 89/665 [...] nacionalnoj odredbi [...] koja nameće visok trošak u obliku standardne pristojbe za ostvarivanje pristupa pravosuđu u upravnim stvarima u području sklapanja ugovora o javnoj nabavi?“

         O dopuštenosti pisanih očitovanja koja su Sudu podnijeli intervenijenti iz glavnog postupka

               29

               U glavni postupak su u potporu Orizzonte Salute intervenirali i Sudu podnijeli pisana očitovanja Coordinamento delle associazioni e dei comitati di tutela dell’ambiente e dei diritti degli utenti e dei consumatori (Codacons) (Koordinacija udruga i vijeća za zaštitu okoliša i prava korisnika i potrošača), Camera Amministrativa Romana (Rimska upravna komora), Associazione dei Consumatori Cittadini Europei (Udruga europskih potrošača), Ordine degli Avvocati di Roma (Odvjetnička komora u Rimu), Associazione dei giovani amministrativisti (Udruga mladih pravnika koji se bave upravnim pravom) i Società italiana degli avvocati amministrativisti (Talijansko društvo odvjetnika koji se bave upravnim pravom) (u daljnjem tekstu, zajedno: intervenijenti u glavnom postupku).

               30

               Talijanska vlada ističe nedopuštenost pisanih očitovanja koja su podnijeli intervenijenti nakon objave odluke o zahtjevu za prethodnu odluku i prekida glavnog postupka. Ta nedopuštenost proizlazi iz članka 23. Statuta Suda Europske unije i nacionalni sud nakon prekida postupka nema mogućnost ocijeniti dopuštenost intervencije koja je uslijedila nakon zahtjeva za prethodnu odluku. Ta vlada smatra da iz spisa valja ukloniti pisana očitovanja koja su podnijele fizičke i pravne osobe različite od onih u pitanju na datum kada je podnesen zahtjev za prethodnu odluku, kako bi se izbjeglo da se postupak pretvori u actio popularis.

               31

               U tom pogledu valja podsjetiti da je sukladno članku 96. stavku 1. Poslovnika tumačenom zajedno s člankom 23. Statuta Suda, kada se radi o sudjelovanju u prethodnom postupku, dopušteno podnijeti pisana očitovanja Sudu strankama glavnog postupka, državama članicama, Komisiji kao i po potrebi instituciji, uredu ili agenciji Europske unije koja je donijela akt čija se valjanost ili tumačenje osporava, državama koje su stranke Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru, a nisu države članice, Nadzornom tijelu EFTA‑e i zainteresiranim državama nečlanicama. S obzirom na to da je nabrajanje sadržano u tim odredbama taksativno, to se pravo ne može proširiti na fizičke ili pravne osobe koje nisu izričito predviđene.

               32

               „Stranke glavnog postupka“ su prema članku 97. stavku 1. Poslovnika one koje kao takve odredi sud koji je uputio zahtjev, u skladu s nacionalnim postupovnim pravilima. Stoga je na sudu koji je uputio zahtjev da odredi, prema nacionalnim postupovnim pravilima, stranke glavnog postupka koji se pred njim vodi.

               33

               Nije na Sudu da provjeri je li takva odluka suda koji je uputio zahtjev kojom dopušta intervenciju pred njim bila donesena u skladu s tim pravilima. Sud se treba držati takve odluke dok god ona nije odgođena u okviru žalbenog postupka predviđenog nacionalnim pravom (vidjeti analogijom presude Radlberger Getränkegesellschaft i S. Spitz, C‑309/02, EU:C:2004:799, t. 26. kao i Burtscher, C‑213/04, EU:C:2005:731, t. 32.).

               34

               U ovom slučaju nije izneseno da odluka koja se tiče dopuštanja intervenijentima da se uključe u glavni postupak nije sukladna pravilima postupka koji se vodi pred sudom koji je uputio zahtjev niti da je podnesena žalba protiv te odluke.

               35

               Osobi se ne može priznati status „stranke glavnog postupka“ u smislu članka 96. stavka 1. Poslovnika, tumačenog zajedno s člankom 23. Statuta Suda, niti joj se može omogućiti uključenje u postupak pred Sudom iz članka 267. UFEU‑a ako ona pred nacionalnim sudom podnese zahtjev za intervenciju ne kako bi imala aktivnu ulogu u odvijanju postupka pred nacionalnim sudom, već samo kako bi sudjelovala u postupku pred Sudom (vidjeti u tom smislu rješenje Football Association Premier League i dr., C‑403/08 i C‑429/08, EU:C:2009:789, t. 9.).

               36

               Međutim valja utvrditi da nijedan element iz spisa ne pokazuje da intervenijenti nisu namjeravali igrati aktivnu ulogu pred sudom koji je uputio zahtjev i da su se željeli izraziti samo u okviru postupka pred Sudom.

               37

               Na kraju, bila bi nespojiva s načelom dobrog sudovanja i zahtjeva rješavanja prethodnih pitanja u razumnom roku činjenica da se pisani postupak pred Sudom, zbog sukcesivnog dopuštanja interveniranja i roka od dva mjeseca predviđenog u članku 23. stavku 2. Statuta Suda za podnošenje pisanih očitovanja tih intervenijenata, ne može zaključiti ili da se postupak mora ponovno otvoriti.

               38

               U tim okolnostima članak 97. stavak 2. Poslovnika Suda predviđa da kada nacionalni sud obavijesti Sud o uključenju nove stranke u glavni postupak, iako se već vodi postupak pred Sudom, ta stranka prihvaća postupak u stanju u kojem se isti nalazi u trenutku te obavijesti.

               39

               Tako Sud može dopustiti intervenijentu uključenom u glavni postupak da podnese pisana očitovanja samo u roku koji u tu svrhu imaju zainteresirani u smislu članka 23. Statuta Suda, kojima je prethodno pitanje bilo prvotno dostavljeno.

               40

               Valja utvrditi da u okviru ovog postupka podnošenje pisanih očitovanja intervenijenata kojima je sud koji je uputio zahtjev dopustio uključenje u glavni postupak ne predstavlja opasnost za dobro sudovanje niti za rješavanje predmeta u razumnom roku. Sud stoga smatra da ne treba koristiti mogućnost navedenu u prethodnoj točki ove presude.

               41

               S obzirom na prethodno, valja odbaciti argumente talijanske vlade kojima se traži da se pisana očitovanja koja su podnijeli intervenijenti u glavnom postupku proglase nedopuštenima. Ta pisana očitovanja podnesena Sudu su dopuštena.

         O prethodnom pitanju

               42

               Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 1. Direktive 89/665 kao i načela ekvivalentnosti i djelotvornosti tumačiti na način da se protive nacionalnom propisu kao što je onaj u glavnom postupku, koji prilikom podnošenja tužbe u upravnosudskim postupcima u području javne nabave nalaže plaćanje sudskih troškova koji su viši nego u drugim područjima.

               43

               Članak 1. stavci 1. i 3. Direktive 89/665 nalaže državama članicama da poduzmu mjere potrebne da bi se osiguralo postojanje djelotvornog i što je moguće bržeg pravnog lijeka protiv odluka javnog naručitelja koje nisu spojive s pravom Unije i koje osiguravaju široku dostupnost pravnog lijeka svakoj osobi koja ima ili je imala interes da joj se dodijeli određeni ugovor i koja je mogla ili može biti oštećena navodnom povredom.

               44

               Ta direktiva ostavlja državama članicama diskrecijsku ovlast u izboru postupovnih jamstava koja predviđa i pripadajućih formalnosti (vidjeti presudu Combinatie Spijker Infrabouw‑De Jonge Konstruktie i dr., C‑568/08, EU:C:2010:751, t. 57.).

               45

               Direktiva 89/665 osobito ne sadrži nikakvu odredbu koja se posebno odnosi na sudske troškove koje stranke trebaju platiti kada, sukladno članku 2. stavku 1. točki (b) navedene direktive, podnose tužbu za poništenje navodno nezakonite odluke koja se odnosi na provedbu postupka javne nabave.

               46

               Sukladno ustaljenoj sudskoj praksi, u nedostatku propisa Unije u tom pogledu, na svakoj je državi članici da, sukladno načelu postupovne autonomije država članica, uredi pravila upravnog i sudskog postupka koja trebaju osigurati zaštitu prava koja pojedinci uživaju na temelju prava Unije. Ta postupovna pravila ne smiju međutim biti nepovoljnija od onih koja se tiču sličnih pravnih lijekova predviđenih za zaštitu prava koja proizlaze iz unutarnjeg pravnog poretka (načelo ekvivalentnosti) i ne smiju učiniti gotovo nemogućim ili pretjerano teškim izvršavanje prava predviđenog pravnim poretkom Europske unije (načelo djelotvornosti) (presude Club Hotel Loutraki i dr., C‑145/08 i C‑149/08, EU:C:2010:247, t. 74. kao i eVigilo, C‑538/13, EU:C:2015:166, t. 39.).

               47

               Osim toga, s obzirom na to da takvi sudski troškovi predstavljaju postupovna pravila za sudske postupke namijenjene očuvanju prava dodijeljenih pravom Unije kandidatima i ponuditeljima oštećenima odlukama javnih naručitelja, oni ne smiju štetiti korisnom učinku Direktive 89/665 (vidjeti u tom smislu presude Universale‑Bau i dr., C‑470/99, EU:C:2002:746, t. 72. kao i eVigilo, C‑538/13, EU:C:2015:166, t. 40.).

               48

               Što se tiče načela djelotvornosti, Sud je već presudio da ono podrazumijeva zahtjev sudske zaštite, ustanovljen u članku 47. Povelje, koji je nacionalni sud dužan poštovati (vidjeti u tom smislu presudu Sánchez Morcillo i Abril García, C‑169/14, EU:C:2014:2099, t. 35. kao i navedenu sudsku praksu).

               49

               Tako članak 1. Direktive 89/665 nužno treba tumačiti s obzirom na temeljna prava koja su upisana u navedenoj povelji, osobito pravo na djelotvoran pravni lijek pred sudom, predviđeno u članku 47. (vidjeti u tom smislu presudu Ryneš, C‑212/13, EU:C:2014:2428, t. 29.).

               50

               Stoga valja provjeriti može li se smatrati da je propis kao onaj u glavnom postupku sukladan načelima ekvivalentnosti i djelotvornosti kao i korisnom učinku Direktive 89/665.

               51

               Dva elementa te provjere tiču se, s jedne strane, iznosa standardne pristojbe koju treba platiti za podnošenje tužbe u upravnosudskim postupcima u području javne nabave i, s druge strane, slučajeva kumuliranja takvih pristojbi uplaćenih u okviru istog upravnosudskog postupka u području javne nabave.

         O standardnoj pristojbi koju treba platiti za podnošenje tužbe u upravnosudskim postupcima u području javne nabave

               52

               Kao prvo valja podsjetiti, kao što je to učinila austrijska vlada, da se temeljem članka 1. stavka 1. Direktive 89/665 ona primjenjuje na ugovore iz Direktive 2004/18, osim u slučajevima kada su ti ugovori isključeni primjenom članaka 10. do 18. potonje direktive.

               53

               Sukladno članku 7. iz poglavlja II. Direktive 2004/18, naslovljenog „Područje primjene“, ona se odnosi samo na ugovore o javnoj nabavi čija je procijenjena vrijednost, bez poreza na vrijednost, jednaka ili veća od pragova predviđenih tom odredbom.

               54

               Slijedi da ugovori o javnim uslugama koje dodjeljuju javni naručitelji različiti od središnjih vladinih tijela, čija je vrijednost niža od 193.000 eura, nisu uređeni Direktivom 2004/18, a stoga ni Direktivom 89/665.

               55

               Što se tiče načela učinkovitosti, treba podsjetiti da sustav sudskih troškova koji je u pitanju u glavnom postupku obuhvaća tri fiksna iznosa standardne pristojbe koja iznosi 2000, 4000 i 6000 eura, za tri kategorije javne nabave, tj. one vrijednosti jednake ili manje od 200.000 eura, one čija je vrijednost između 200.000 i 1.000.000 eura te one čija vrijednost prelazi 1.000.000 eura.

               56

               Iz spisa podnesenoga Komisiji proizlazi da je sustav fiksnih iznosa standardnih pristojbi proporcionalan vrijednosti ugovora o javnoj nabavi koji su obuhvaćeni tim trima različitima kategorijama te se u svojoj cjelini postupno smanjuje.

               57

               Ustvari, standardna pristojba koju treba platiti, izražena u postotku „graničnih“ vrijednosti triju kategorija javne nabave, varira od 1,0% do 1,036% vrijednosti ugovora ako ona iznosi između 193.000 i 200.000 eura, od 0,4% do 2,0% ako ta vrijednost iznosi između 200.000 i 1.000.000 eura te iznosi 0,6% vrijednosti ugovora ili manje ako navedena vrijednost prelazi 1.000.000 eura.

               58

               Sudski troškovi koje treba platiti za podnošenje tužbe u upravnosudskim postupcima u području javne nabave, koji ne prelaze 2% vrijednosti predmetnog ugovora, ne mogu učiniti gotovo nemogućim i pretjerano teškim ostvarivanje prava dodijeljenih pravom Unije.

               59

               Nijedan od elemenata koje je iznio sud koji je uputio zahtjev ili zainteresirane stranke koje su podnijele očitovanja Sudu ne dovode u pitanje tu činjenicu.

               60

               Što se tiče osobito određivanja standardne pristojbe s obzirom na vrijednost ugovora koji je u pitanju u glavnom postupku, a ne s obzirom na dobit koju poduzeće koje sudjeluje u pozivu na nadmetanje može očekivati od tog ugovora, valja s jedne strane reći da više država članica priznaje mogućnost računanja sudskih troškova koje treba podmiriti na temelju vrijednosti predmeta spora.

               61

               S druge strane, kao što je iznio nezavisni odvjetnik u točki 40. svojeg mišljenja, u području javne nabave pravilo koje zahtijeva posebne izračune za svaki poziv na nadmetanje i za svako poduzeće, čiji bi rezultat mogao biti osporavan, pokazalo bi se kompliciranim i nepredvidivim.

               62

               Što se tiče primjene talijanske standardne pristojbe na štetu gospodarskih subjekata slabije financijske sposobnosti, treba poput Komisije istaknuti, s jedne strane, da je ta pristojba nametnuta neovisno, u pogledu svojeg oblika i iznosa, o svim strankama koje žele podnijeti tužbu protiv odluke koju su donijeli javni naručitelji.

               63

               Valja utvrditi da takav sustav ne dovodi do diskriminacije između subjekata koji sudjeluju u istom sektoru djelovanja.

               64

               Nadalje, iz odredbi direktiva Unije u području javne nabave kao što je članak 47. Direktive 2004/18 proizlazi da sudjelovanje jednog poduzeća u javnoj nabavi podrazumijeva odgovarajuću ekonomsku i gospodarsku sposobnost.

               65

               Konačno, iako tužitelj ima obvezu unaprijed platiti standardnu pristojbu prilikom podnošenja sudske tužbe protiv odluke u području javne nabave, stranka koja ne uspije u postupku u načelu je dužna vratiti sudske troškove koje je unaprijed platila stranka koja je uspjela u postupku.

               66

               Kada se radi o načelu ekvivalentnosti, okolnost prema kojoj je u području provedbe postupaka javne nabave standardna sudska pristojba koju treba isplatiti veća od s jedne strane iznosa koje treba platiti za upravne sporove, podvrgnute redovnom postupku, i s druge strane, sudskih troškova naplaćenih u građanskopravnim postupcima, ne može sama po sebi dokazati povredu navedenog načela.

               67

               Naime, načelo ekvivalentnosti, kako je navedeno u točki 46. ove presude, podrazumijeva jednako postupanje s tužbama osnovanima na povredi nacionalnog prava i s onima sličnima, utemeljenima na povredi prava Unije, a ne ekvivalentnost nacionalnih postupovnih pravila primjenjivih na spor koji je različite prirode kao što je građanski spor s jedne strane i upravni spor s druge strane, ili na sporove koji spadaju u dvije različite pravne grane (vidjeti presudu ÖBB Personenverkehr, C 417/13, EU:C:2015:38, t. 74.).

               68

               U ovom slučaju, nijedan element iznesen pred Sudom ne može poduprijeti argument prema kojem se talijanski sustav standardne pristojbe primjenjuje različito na tužbe osnovane na pravima koja stranke imaju na temelju prava Unije u vezi s javnom nabavom i na one koje se temelje na povredi nacionalnog prava s istim predmetom.

               69

               Stoga valja zaključiti da sudski troškovi koje treba platiti prilikom podnošenja tužbe u upravnosudskom postupku u području javne nabave, kao što je standardna pristojba iz glavnog postupka, ne krše ni koristan učinak Direktive 89/665 ni načela ekvivalentnosti i djelotvornosti.

         O kumuliranju standardnih pristojbi plaćenih u okviru istog upravnosudskog postupka u području javne nabave

               70

               Prema nacionalnim propisima, standardna se pristojba treba platiti ne samo kod upisa tužbe kojom se pokreće postupak u upisnik, podnesene protiv odluke koju je donio javni naručitelj u području javne nabave, već isti iznos treba platiti također za protutužbe i dodatne tužbene razloge kojima se podnose novi zahtjevi tijekom postupka.

               71

               Iz zahtjeva za prethodnu odluku naizgled proizlazi da sukladno okružnici koju je uputio Segretario Generale della Giustizia Amministrativa od 18. listopada 2001. samo podnošenje samostalnih postupovnih akata u odnosu na tužbu kojom se pokreće postupak i kojima se želi bitno proširiti predmet spora dovodi do plaćanja dodatnih troškova.

               72

               Naplaćivanje višestrukih i kumulativnih sudskih troškova u okviru istog upravnosudskog postupka načelno nije protivno ni članku 1. Direktive 89/665, tumačenom s obzirom na članak 47. Povelje, ni načelima ekvivalentnosti i djelotvornosti.

               73

               Naime takvo naplaćivanje načelno doprinosi dobrom funkcioniranju sudskog sustava s obzirom na to da predstavlja izvor financiranja sudske aktivnosti država članica i odvraća od podnošenja zahtjeva koji su očito neosnovani ili kojima se samo želi odugovlačiti postupak.

               74

               Ti ciljevi mogu opravdati višestruku primjenu sudskih troškova kao što su oni u glavnom postupku samo onda kada su predmeti tužbi ili dodatnih tužbenih razloga zaista različiti i predstavljaju bitno proširenje predmeta postupka koji se već vodi.

               75

               Naprotiv, ako to nije slučaj, obveza dodatnog plaćanja takvih sudskih troškova zbog podnošenja takvih tužbi ili tužbenih razloga protivna je dostupnosti pravnih lijekova zajamčenih Direktivom 89/665 i načelu djelotvornosti.

               76

               Kada osoba podnese više sudskih tužbi ili više dodatnih tužbenih navoda u okviru istog sudskog postupka, sama okolnost da je krajnji cilj te osobe sklopiti ugovor ne znači nužno jednakost predmeta njezinih tužbi ili tužbenih razloga.

               77

               U slučaju osporavanja zainteresirane stranke, na nacionalnom sucu je da ispita predmete tužbi koje je podnijela stranka ili tužbenih razloga koje je navela u okviru istog postupka. Ako nacionalni sud utvrdi da navedeni predmeti nisu zaista različiti ili ne predstavljaju bitno proširenje predmeta spora, dužan je osloboditi stranku obveze plaćanja kumulativnih sudskih troškova.

               78

               Osim toga, pred Sudom nije bio iznesen nijedan element koji bi mogao dovesti u pitanje sukladnost kumuliranja standardnih pristojbi s načelom ekvivalentnosti.

               79

               S obzirom na prethodno izneseno, na postavljeno pitanje valja odgovoriti na sljedeći način:

                        —

                        Članak 1. Direktive 89/665 kao i načela ekvivalentnosti i djelotvornosti treba tumačiti na način da se ne protive nacionalnom propisu koji nalaže plaćanje sudskih troškova kao što je standardna pristojba koja je u pitanju u glavnom postupku, prilikom podnošenja tužbe u području javne nabave pred upravnim sudovima.

                        —

                        Članak 1. Direktive 89/665 kao i načela ekvivalentnosti i djelotvornosti ne protive se ni naplaćivanju višestrukih sudskih troškova od stranke koja podnosi više sudskih tužbi koje se odnose na istu provedbu postupka javne nabave ni tome da stranka bude obvezna isplatiti dodatne sudske troškove za iznošenje dodatnih tužbenih razloga u odnosu na istu provedbu postupka javne nabave, u okviru sudskog postupka koji je u tijeku. Međutim, u slučaju osporavanja od strane predmetne stranke, na nacionalnom sucu je da ispita predmet tužbi koje je podnijela stranka ili tužbenih razloga koje je ona iznijela u okviru istog postupka. Ako nacionalni sud utvrdi da navedeni predmeti zaista nisu različiti ili ne predstavljaju bitno proširenje predmeta postupka koji se već vodi, dužan je osloboditi tu stranku obveze plaćanja kumulativnih sudskih troškova.

         Troškovi

               80

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (peto vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Članak 1. Direktive Vijeća 89/665/EEZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima, kako je izmijenjena Direktivom 2007/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2007., kao i načela ekvivalentnosti i djelotvornosti treba tumačiti na način da se ne protive nacionalnom propisu koji nameće plaćanje sudskih troškova kao što je standardna pristojba koja je u pitanju u glavnom postupku, prilikom podnošenja tužbe u području javne nabave pred upravnim sudovima.

                           2.

                           Članak 1. Direktive 89/665, kako je izmijenjena Direktivom 2007/66, kao i načela ekvivalentnosti i djelotvornosti ne protive se ni naplaćivanju višestrukih sudskih troškova od stranke koja podnosi više sudskih tužbi koje se odnose na istu provedbu postupka javne nabave ni tome da stranka bude obvezna isplatiti dodatne sudske troškove za iznošenje dodatnih tužbenih razloga u odnosu na istu provedbu postupka javne nabave, u okviru sudskog postupka koji je u tijeku. Međutim, u slučaju osporavanja od strane predmetne stranke, na nacionalnom sucu je da ispita predmet tužbi koje je podnijela stranka ili tužbenih razloga koje je ona iznijela u okviru istog postupka. Ako nacionalni sud utvrdi da navedeni predmeti zaista nisu različiti ili ne predstavljaju bitno proširenje predmeta postupka koji se već vodi, dužan je osloboditi tu stranku obveze plaćanja kumulativnih sudskih troškova.

                     Potpisi

            (
            *
         )   Jezik postupka: talijanski