title: Predmet C-141/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. ožujka 2020. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – Finanzamt Kiel protiv Norddeutsche Gesellschaft für Diakonie mbH

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/17

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. ožujka 2020. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – Finanzamt Kiel protiv Norddeutsche Gesellschaft für Diakonie mbH
      (Predmet C-141/20)
      (2020/C 222/19)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzhof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj u revizijskom postupku: Finanzamt Kiel

         Druga stranka u revizijskom postupku: Norddeutsche Gesellschaft für Diakonie mbH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 4. stavak 4. drugi podstavak u vezi s člankom 21. stavkom 1. točkom (a) i stavkom 3. Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ (1) tumačiti na način da te odredbe dopuštaju državi članici da umjesto PDV grupe (integrirane grupe) kao poreznog obveznika odredi člana PDV grupe (nositelja integrirane grupe)?

                  2.

                  Ako je odgovor na 1. pitanje niječan: može li se u tom slučaju pozivati na članak 4. stavak 4. drugi podstavak u vezi s člankom 21. stavkom 1. točkom (a) i stavkom 3. Direktive 77/388/EEZ?

                  3.

                  Treba li prilikom ocjene koju je potrebno provesti u skladu s točkom 46. presude Suda Larentia + Minerva (2), s obzirom na činjenicu je li zahtjev financijske integracije sadržan u članku 2. stavku 2. točki 2. prvoj rečenici Umsatzsteuergesetza (Zakon o porezu na promet) dopuštena nužna i odgovarajuća mjera za postizanje ciljeva sprječavanja nepravednog postupanja i zlouporabe ili borbe protiv utaje ili izbjegavanja poreza, primijeniti restriktivan ili ekstenzivan kriterij?

                  4.

                  Treba li članak 4. stavak 1. i stavak 4. prvi podstavak Direktive 77/388/EEZ tumačiti na način da te odredbe dopuštaju državi članici da na temelju provedenog utvrđenja uobičajeno smatra da neka osoba nije samostalna u smislu članka 4. stavka 1. Direktive 77/388/EEZ ako je financijski, gospodarski i organizacijski tako integrirana u poduzeće drugog poduzetnika (nositelja integrirane skupine) da nositelj integrirane skupine u odnosu na tu osobu može ostvarivati svoju volju i time tu osobu spriječiti u donošenju drukčije odluke?

         (1)  Šesta direktiva Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na poreze na promet – zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost: jedinstvena osnovica za razrezivanje (SL 1977., L 145, str. 1.).

         (2)  Presuda Suda od 16. srpnja 2015. (C-108/14 i C-109/14, EU:C:2015:496)


title: Predmet C-160/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. ožujka 2020. uputio Rechtbank Rotterdam (Nizozemska) – Stichting Rookpreventie Jeugd i dr. protiv Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/17

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. ožujka 2020. uputio Rechtbank Rotterdam (Nizozemska) – Stichting Rookpreventie Jeugd i dr. protiv Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport
      (Predmet C-160/20)
      (2020/C 222/20)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Rotterdam

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Stichting Rookpreventie Jeugd i dr.

         Tuženik: Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport

         Druga stranka u postupku: Vereniging Nederlandse Sigaretten- en Kerftakfabrikanten (VSK)

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li uređenje mjerne metode predviđene člankom 4. stavkom 1. Direktive 2014/40 (1) na temelju ISO normi koje nisu javno dostupne u skladu s člankom 297. stavkom 1. UFEU-a (i Uredbom [EU] br. 216/2013 (2)) i načelom transparentnosti na kojem se temelji?

                  2.

                  Treba li ISO norme 4387, 10315, 8454 i 8243, na koje upućuje članak 4. stavak 1. Direktive 2014/40, tumačiti na način i primijeniti tako da se u okviru tumačenja i primjene članka 4. stavka 1. te direktive emisije katrana, nikotina i ugljikova monoksida ne moraju mjeriti (i provjeriti) samo u skladu s predviđenom metodom, nego se mogu, odnosno moraju mjeriti (i provjeriti) i na druge načine te s drugim intenzitetom?

                  3.

                              a)

                              Krši li članak 4. stavak 1. Direktive 2014/40 zahtjeve te direktive i njezin članak 4. stavak 2. kao i članak 5. stavak 3. Okvirne konvencije Svjetske zdravstvene organizacije o nadzoru nad duhanom jer je prilikom određivanja ISO normi navedenih u članku 4. stavku 1. Direktive 2014/40 sudjelovala industrija duhana?

                              b)

                              Krši li članak 4. stavak 1. Direktive 2014/40 zahtjeve te direktive, članak 114. stavak 3. UFEU-a, cilj Okvirne konvencije Svjetske zdravstvene organizacije o nadzoru nad duhanom kao i članke 24. i 35. Povelje jer se metodom mjerenja predviđenom tom odredbom ne mjere emisije cigareta s filtrima prilikom namjenske uporabe zbog toga što se tom metodom ne uzimaju u obzir učinci malih ventilacijskih otvora na filtru koji se pri namjenskoj uporabi uvelike prekriju usnama i prstima pušača?

                  4.

                              a)

                              Koja se alternativna mjerna metoda (i postupak provjere) može, odnosno mora primijeniti ako Sud na

                                          —

                                          1. pitanje odgovori niječno?

                                          —

                                          2. pitanje odgovori potvrdno?

                                          —

                                          3.a) pitanje i/ili 3.b) odgovori potvrdno?

                              b)

                              u slučaju da Sud ne može odgovoriti na pitanje 4.a: je li riječ o situaciji u smislu članka 24. stavka 3. Direktive 2014/40 ako privremeno nema nikakve mjerne metode?

         (1)  Direktiva 2014/40/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 3. travnja 2014. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica o proizvodnji, predstavljanju i prodaji duhanskih i srodnih proizvoda i o stavljanju izvan snage Direktive 2001/37/EZ (SL 2014., L 127, str. 1.)

         (2)  Uredba Vijeća (EU) br. 216/2013 od 7. ožujka 2013. o elektroničkom izdanju Službenog lista Europske unije (SL 2013., L 69, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 16., sveza k 4., str. 7.)


title: Predmet C-181/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. travnja 2020. uputio Nejvyšší soud České republiky (Republika Češka) – VYSOČINA WIND a.s. protiv Česká republika – Ministerstvo životního prostředí

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. travnja 2020. uputio Nejvyšší soud České republiky (Republika Češka) – VYSOČINA WIND a.s. protiv Česká republika – Ministerstvo životního prostředí
      (Predmet C-181/20)
      (2020/C 222/22)
      Jezik postupka: češki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Nejvyšší soud České republiky

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: VYSOČINA WIND a.s.

         Tuženik: Česká republika – Ministerstvo životního prostředí

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 13. Direktive 2012/19/EU (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o otpadnoj električnoj i elektroničkoj opremi (OEEO) tumačiti na način da mu se protivi to da država članica obvezu financiranja troškova prikupljanja, obrade, oporabe i za okoliš prihvatljivog zbrinjavanja OEEO-a koji potječe od fotonaponskih ploča stavljenih na tržište prije 1. siječnja 2013. naloži njihovim korisnicima, a ne proizvođačima?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, je li za ocjenu pretpostavki za odgovornost države članice za štetu prouzročenu pojedincu povredom prava Unije relevantna okolnost, kao što je ona o kojoj je riječ u glavnom postupku, da je država članica sama odredila načine financiranja otpada od fotonaponskih ploča prije donošenja direktive kojom su fotonaponske ploče obuhvaćene propisom prava Unije i proizvođačima se nalaže obveza pokrivanja s tim povezanih troškova, uključujući i troškove u pogledu ploča koje su stavljene na tržište prije isteka roka za prenošenje direktive (i samim prihvaćanjem uređenja na razini prava Unije)?

         (1)  SL 2012 L 197, str. 38. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 34., str. 194.)


title: Predmet C-186/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. travnja 2020. uputio Najvyšší súd Slovenskej republiky (Słovačka) – HYDINA SK s.r.o. protiv Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. travnja 2020. uputio Najvyšší súd Slovenskej republiky (Słovačka) – HYDINA SK s.r.o. protiv Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky
      (Predmet C-186/20)
      (2020/C 222/23)
      Jezik postupka: slovački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: HYDINA SK s.r.o.

         Tuženik: Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li odredbu uvodne izjave 25. Uredbe Vijeća (EU) br. 904/2010 (1) od 7. listopada 2010. o administrativnoj suradnji i suzbijanju prijevare u području poreza na dodanu vrijednost u kojoj se navodi da se „rokovi utvrđeni u ovoj Uredbi za osiguranje informacija smatraju najduljim rokovima koji se ne smiju prekršiti” tumačiti na način da je riječ o rokovima koji se ne smiju prekoračiti, a njihovo prekoračenje dovodi do nezakonitosti prekidanja poreznog nadzora?

                  2.

                  Dovodi li nepoštovanje rokova za provedbu međunarodne razmjene informacija utvrđenih Uredbom Vijeća (EU) br. 904/2010 od 7. listopada 2010. o administrativnoj suradnji i suzbijanju prijevare u području poreza na dodanu vrijednost do posljedice (sankcije) za tijelo koje prima zahtjev i tijelo koje podnosi zahtjev?

                  3.

                  Može li se međunarodna razmjena informacija kojom se prekoračuju rokovi utvrđeni Uredbom Vijeća (EU) br. 904/2010 od 7. listopada 2010. o administrativnoj suradnji i suzbijanju prijevare u području poreza na dodanu vrijednost smatrati nezakonitim zadiranjem u prava poreznog obveznika?

         (1)  SL C 2010., L 268, str. 1.


title: Predmet T-282/18: Rješenje Općeg suda od 14. svibnja 2020. – Bernis i dr. protiv SRB-a („Tužba za poništenje – Ekonomska i monetarna unija – Bankovna unija – Jedinstveni sanacijski mehanizam za kreditne institucije i određena investicijska društva (SRM) – Članak 18. stavak 1. Uredbe (EU) br. 806/2014 – Postupak sanacije primjenjiv u slučaju da subjekt propada ili je vjerojatno da će propasti – Društvo majka i društvo kći – Utvrđenje od strane ESB-a da subjekt propada ili je vjerojatno da će propasti – Odluka SRB-a da ne donosi sanacijski program – Nepostojanje javnog interesa – Likvidacija u skladu s nacionalnim pravom – Dioničari – Nepostojanje izravnog utjecaja – Dopuštenost”)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/22

      Rješenje Općeg suda od 14. svibnja 2020. – Bernis i dr. protiv SRB-a
      (Predmet T-282/18) (1)

      („Tužba za poništenje - Ekonomska i monetarna unija - Bankovna unija - Jedinstveni sanacijski mehanizam za kreditne institucije i određena investicijska društva (SRM) - Članak 18. stavak 1. Uredbe (EU) br. 806/2014 - Postupak sanacije primjenjiv u slučaju da subjekt propada ili je vjerojatno da će propasti - Društvo majka i društvo kći - Utvrđenje od strane ESB-a da subjekt propada ili je vjerojatno da će propasti - Odluka SRB-a da ne donosi sanacijski program - Nepostojanje javnog interesa - Likvidacija u skladu s nacionalnim pravom - Dioničari - Nepostojanje izravnog utjecaja - Dopuštenost”)
      (2020/C 222/24)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Ernests Bernis (Jurmala, Latvija), Oļegs Fiļs (Jurmala), OF Holding SIA (Riga, Latvija), Cassandra Holding Company SIA (Jurmala) (zastupnik: O. Behrends, odvjetnik)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (zastupnici: J. De Carpentier, M. Meijer Timmerman Thijssen, A. Valavanidou, H. Ehlers i E. Muratori, agenti, uz asistenciju A. Rivas, odvjetnika, i B. Heenan, solicitora)

         Intervenijent u potporu tuženiku: Europska središnja banka (zastupnici: G. Marafioti, E. Koupepidou i J. Rodríguez Cárcamo, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje odluka SRB-a od 23. veljače 2018. kojima je isti odlučio da ne donosi sanacijske programe za ABLV Bank AS i njezino društvo kći, ABLV Bank Luxembourg SA, u skladu s člankom 18. stavkom 1. Uredbe (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. srpnja 2014. o utvrđivanju jedinstvenih pravila i jedinstvenog postupka za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma i jedinstvenog fonda za sanaciju te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 (SL 2014, L 225, str. 1.).

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

                  2.

                  Ernests Bernis, Oļegs Fiļs, OF Holding SIA i Cassandra Holding Company SIA snosit će vlastite troškove kao i troškove Jedinstvenog sanacijskog odbora (SRB) i Europske središnje banke (ESB).

         (1)  SL C 259, 23. 7. 2018.


title: Predmet T-141/19: Rješenje Općeg suda od 6. svibnja 2020. – Sabo i dr. protiv Parlamenta i Vijeća („Tužba za poništenje – Okoliš – Energija – Direktiva (EU) 2018/2001 – Uključivanje šumske biomase među obnovljive izvore energije – Nepostojanje osobnog utjecaja – Nedopuštenost”)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/23

      Rješenje Općeg suda od 6. svibnja 2020. – Sabo i dr. protiv Parlamenta i Vijeća
      (Predmet T-141/19) (1)

      („Tužba za poništenje - Okoliš - Energija - Direktiva (EU) 2018/2001 - Uključivanje šumske biomase među obnovljive izvore energije - Nepostojanje osobnog utjecaja - Nedopuštenost”)
      (2020/C 222/25)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Peter Sabo (Tulčik, Slovačka) i 9 drugih tužitelja čija se imena nalaze u prilogu rješenju (zastupnici: R. Smith, A. Dews, C. Day, solicitors, i D. Wolfe, QC, P. Lockley i B. Mitchell, barristers)

         Tuženici: Europski parlament (zastupnici: I. McDowell, C. Ionescu Dima i A. Tamás, agenti), Vijeće Europske unije (zastupnici: A. Lo Monaco i R. Meyer, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a radi djelomičnog poništenja Direktive (EU) 2018/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2018. o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora (SL 2018, L 328, str. 82.), u dijelu u kojem se njome među obnovljive izvore energije uključuje šumska biomasa.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

                  2.

                  Obustavlja se postupak po zahtjevima za intervenciju koje su podnijeli Komisija, U. S. Industrial Pellet Association, Stichting Dutch Biomass Certification i Stichting RBCN (Rotterdam Biomass Commodities Network).

                  3.

                  Peter Sabo i drugi tužitelji čija se imena nalaze u prilogu snosit će vlastite troškove, kao i troškove Europskog parlamenta i Vijeća Europske unije.

                  4.

                  Komisija, U. S. Industrial Pellet Association, Stichting Dutch Biomass Certification i Stichting RBCN (Rotterdam Biomass Commodities Network) snosit će svaki svoje vlastite troškove koji se odnose na zahtjeve za intervenciju.

         (1)  SL C 148, 29. 4. 2019.


title: Predmet T-278/19: Rješenje Općeg suda od 13. ožujka 2020. – Aurora protiv CPVO-a – SESVanderhave (M 02205) („Tužba za poništenje – Biljne sorte – Postupak za proglašenje ništavosti – Sorta šećerne repe M 02205 – Odluka o vraćanju predmeta nadležnoj službi CPVO-a radi daljnjeg odlučivanja u vezi sa žalbom – Članak 72. Uredbe (EZ) br. 2100/94 – Nepostojanje pravnog interesa – Ovlast preinačavanja – Tužba koja je djelomično nedopuštena i djelomično očito potpuno pravno neosnovana”)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/24

      Rješenje Općeg suda od 13. ožujka 2020. – Aurora protiv CPVO-a – SESVanderhave (M 02205)
      (Predmet T-278/19) (1)

      („Tužba za poništenje - Biljne sorte - Postupak za proglašenje ništavosti - Sorta šećerne repe M 02205 - Odluka o vraćanju predmeta nadležnoj službi CPVO-a radi daljnjeg odlučivanja u vezi sa žalbom - Članak 72. Uredbe (EZ) br. 2100/94 - Nepostojanje pravnog interesa - Ovlast preinačavanja - Tužba koja je djelomično nedopuštena i djelomično očito potpuno pravno neosnovana”)
      (2020/C 222/26)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Aurora Srl (Padova, Italija) (zastupnik: L.-B. Buchman, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Zajednice za biljnu raznolikost (zastupnici: M. Ekvad, F. Mattina, M. Garcia Monco-Fuente i A. Weitz, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem CPVO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: SESVanderhave NV (Tienen, Belgija) (zastupnik: P. de Jong, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba protiv odluke žalbenog vijeća CPVO-a od 27. veljače 2019. (predmet A 10/2013-RENV), u vezi s postupkom za proglašenje ništavosti između društava Aurora i SESVanderhave.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Aurora Srl, Ured Zajednice za biljnu raznolikost (CPVO) i SESVanderhave NV snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 213, 24. 6. 2019.


title: Predmet T-308/19: Rješenje Općeg suda od 13. svibnja 2020. – Lucaccioni protiv Komisije („Tužba za poništenje i naknadu štete – Javna služba – Akt koji se ne može pobijati – Pripremni akt – Nepodnošenje žalbe – Tužba koja je djelomično očito nedopuštena i djelomično nedopuštena”)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/24

      Rješenje Općeg suda od 13. svibnja 2020. – Lucaccioni protiv Komisije
      (Predmet T-308/19) (1)

      („Tužba za poništenje i naknadu štete - Javna služba - Akt koji se ne može pobijati - Pripremni akt - Nepodnošenje žalbe - Tužba koja je djelomično očito nedopuštena i djelomično nedopuštena”)
      (2020/C 222/27)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Arnaldo Lucaccioni (San Benedetto del Tronto, Italija) (zastupnik: E. Bonanni, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: T. Bohr i L. Vernier, agenti, uz asistenciju A. Dal Ferro, odvjetnika)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a kojim se zahtijeva, s jedne strane, poništenje Komisijinog akta od 11. siječnja 2019. o imenovanju novog liječničkog povjerenstva u okviru zahtjeva za priznavanje pogoršanja profesionalne bolesti koji je podnio tužitelj i, s druge strane, naknada štete koju je tužitelj navodno pretrpio.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbacuje kao djelomično očito nedopuštena i djelomično nedopuštena.

                  2.

                  Arnaldu Lucaccioniju se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 230, 8. 7. 2019.


title: Predmet T-757/19: Tužba podnesena 6. svibnja 2020. – HB protiv EIB-a

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/25

      Tužba podnesena 6. svibnja 2020. – HB protiv EIB-a
      (Predmet T-757/19)
      (2020/C 222/28)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: HB (zastupnik: C. Bernard-Glanz, odvjetnik)

         Tuženik: Europska investicijska banka (EIB)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku od 20. lipnja 2019. o odbijanju tužiteljeve pritužbe zbog uznemiravanja;

                  —

                  naloži tuženiku plaćanje iznosa od 100 000 eura na ime naknade neimovinske štete, zajedno sa zakonskim kamatama od dana objave;

                  —

                  naloži tuženiku plaćanje iznosa od 50 000 eura na ime naknade za gubitak prilike, zajedno sa zakonskim kamatama od dana objave presude do potpune isplate;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava osobe da se njezin predmet riješi na pravičan, nepristran i pažljiv način te na nedostatnom obrazloženju, jer (i.) odbor koji je istraživao njegove navode o uznemiravanju i zlostavljanju (a) nije rješavao predmet na pravičan, nepristran i pažljiv način, pokazivanjem ili odavanjem dojma pristranosti prema navodnim uznemiravateljima, iskrivljavanjem ili zanemarivanjem činjenica i dokaza te (b) nije naveo razloge, i jer je (ii.) pobijana odluka, s obzirom na to da je predsjednik EIB-a potvrdio izvješće odbora, sadržavala iste nedostatke.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog koji se temelji na pogrešci u ocjeni i povredi EIB-ovog Kodeksa ponašanja osoblja i njegove Politike dostojanstva na radnom mjestu, jer je (i.) ponašanje navodnih uznemiravatelja prema tužitelju imalo usmeni i pisani oblik, bilo neprimjereno, trajalo je, ponavljalo se i bilo je ponižavajuće, (ii.) nekategoriziranjem spornih djela kao uznemiravanje, pojedinačno i zajednički, odbor pogriješio u ocjeni činjenica i prekršio Kodeks ponašanja osoblja i Politiku dostojanstva na radnom mjestu i jer je (iii.) potvrdivši izvješće, predsjednik EIB-a pogrešno utvrdio da tužitelj nije bio uznemiravan; i

                  3.

                  Treći tužbeni razlog koji se temelji na povredi prava na saslušanje i povredi povjerljivosti, jer (i.) tužitelju nije dana mogućnost da podnese svoja očitovanja na (a) sadržaj izjava navodnih uznemiravatelja i svjedoka pred odborom ili (b) ostale dokumente kojima se odbor koristio u svom izvješću radi davanja preporuka predsjedniku banke i jer je (ii.) odbor donio zaključke i podijelio ih s trećim osobama prije nego što je tužitelju dao mogućnost da podnese svoje očitovanja, to jest prije nego što je navodno dovršio svoje izvješće, i jer je (iii.) pobijana odluka, s obzirom na to da je predsjednik EIB-a potvrdio izvješće odbora, sadržavala iste nedostatke.
                  U potporu svom zahtjevu za naknadu štete, tužitelj tvrdi:

                              —

                              da je pretrpio neimovinsku štetu koja se poništenjem pobijane odluke ne može popraviti;

                              —

                              da mu je tuženik, odbivši njegov zahtjev za mirenje, protupravno oduzeo priliku da stvar riješi sporazumno i izbjegne postupak pred Općim sudom.


title: Predmet T-247/20: Tužba podnesena 4. svibnja 2020. – JP protiv Komisije

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/27

      Tužba podnesena 4. svibnja 2020. – JP protiv Komisije
      (Predmet T-247/20)
      (2020/C 222/30)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: JP (zastupnici: S. Rodrigues i A. Champetier, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Komisije C(2020) 1195 final od 24. veljače 2020. kojom se odbija ponovni zahtjev za pristup dokumentima na temelju Uredbe (EZ) br. 1049/2001 – GESTDEM 2019/5394 do 5399; i

                  —

                  naloži tuženiku plaćanje simboličnog iznosa od jednog eura radi naknade neimovinske štete koju je tužitelj pretrpio kao i svih troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 4. stavka 1. točke (b) i članka 17. Uredbe (EZ) 1049/2001 u vezi sa zaštitom privatnosti i integriteta pojedinca.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 4. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 1049/2001 u vezi sa zaštitom procesa odlučivanja.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 4. stavka 6. Uredbe (EZ) br. 1049/2001 u vezi s djelomičnim pristupom i načelom proporcionalnosti.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela dobre uprave.


title: Predmet T-258/20: Tužba podnesena 4. svibnja 2020. – Klymenko protiv Vijeća

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/28

      Tužba podnesena 4. svibnja 2020. – Klymenko protiv Vijeća
      (Predmet T-258/20)
      (2020/C 222/31)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Oleksandr Viktorovyč Klymenko (Moskva, Rusija) (zastupnik: M. Phelippeau, odvjetnica)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  tužbu Oleksandra Viktorovyča Klymenka proglasi dopuštenom;

            u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja,

                  —

                  poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2020/373 od 5. ožujka 2020. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini;

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2020/370 od 5. ožujka 2020. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini;

                  —

                  naloži Vijeću Europske unije snošenje troškova na temelju članaka 87. i 91. Poslovnika Općeg suda.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nedostatku u obrazloženju pobijanih akata. Tužitelj tvrdi da Vijeće nije poštovalo obvezu obrazlaganja pobijanih akata u pogledu osnovanosti mjere kao i u pogledu poštovanja prava obrane i prava na djelotvornu sudsku zaštita te provjera provedenih u tom smislu.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na postojanju pogreške u ocjeni u ovom slučaju i zlouporabi ovlasti. Tužitelj tvrdi da je, vodeći računa o elementima koji su mu dostavljeni, Vijeće moglo samo utvrditi nepostojanje dovoljne činjenične osnove za kazneni postupak. Tužitelj je također istaknuo brojne povrede temeljnih prava iz kojih Vijeće nije izvuklo nikakav zaključak.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi temeljnih prava jer pri donošenju tih akata nisu poštovana prava obrane ni pravo na djelotvornu sudsku zaštitu, kao ni pravo jednakosti oružja.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na nedostatku u zakonskoj osnovi jer članak 29. Ugovora o Europskoj uniji ne može biti dopuštena pravna osnova za mjeru ograničavanja donesenu protiv tužitelja.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi temeljnog prava na poštovanje vlasništva.


title: Predmet T-261/20: Tužba podnesena 6. svibnja 2020. – Rochem Group protiv EUIPO-a – Rochem Marine (ROCHEM)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/29

      Tužba podnesena 6. svibnja 2020. – Rochem Group protiv EUIPO-a – Rochem Marine (ROCHEM)
      (Predmet T-261/20)
      (2020/C 222/32)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Rochem Group AG (Zug, Švicarska) (zastupnik: K. Guridi Sedlak, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Rochem Marine Srl (Genova, Italija)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija figurativnog žiga ROCHEM – međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija br. 1 151 485

         Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 2. ožujka 2020. u predmetu R 1547/2019-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u da donese novu odluku, kojom se odbija zahtjev za proglašavanje žiga ništavim podnesen u odnosu na međunarodnu registraciju žiga br. 1 151 485, također za razrede 11 i 40;

                  —

                  naloži EUIPO-u i intervenijentu, ako se druga stranka pred žalbenim vijećem uključi u postupak pred Općim sudom, da plate vlastite troškove i snose pristojbe i troškove tužitelja.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 18. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 64. stavaka 2. i 3. u vezi s člankom 198. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća


title: Predmet T-262/20: Tužba podnesena 6. svibnja 2020. – Rochem Group protiv EUIPO-a – Rochem Marine (ROCHEM)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/30

      Tužba podnesena 6. svibnja 2020. – Rochem Group protiv EUIPO-a – Rochem Marine (ROCHEM)
      (Predmet T-262/20)
      (2020/C 222/33)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Rochem Group AG (Zug, Švicarska) (zastupnik: K. Guridi Sedlak, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Rochem Marine Srl (Genova, Italija)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija verbalnog žiga ROCHEM – međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija br. 1 151 545

         Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 2. ožujka 2020. u predmetu R 1546/2019-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u da donese novu odluku, kojom se odbija zahtjev za proglašavanje žiga ništavim podnesen u odnosu na međunarodnu registraciju žiga br. 1 151 545, također za razrede 11 i 40;

                  —

                  naloži EUIPO-u i intervenijentu, ako se druga stranka pred žalbenim vijećem uključi u postupak pred Općim sudom, da plate vlastite troškove i snose pristojbe i troškove tužitelja.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 18. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 64. stavaka 2. i 3. u vezi s člankom 198. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća


title: Predmet T-268/20: Tužba podnesena 5. svibnja 2020. – Pšonka protiv Vijeća

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/32

      Tužba podnesena 5. svibnja 2020. – Pšonka protiv Vijeća
      (Predmet T-268/20)
      (2020/C 222/35)
      Jezik postupka: češki

         Stranke

         Tužitelj: Artem Viktorovyč Pšonka (Kramatorsk, Ukrajina) (zastupnik: M. Mleziva, odvjetnik)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2020/373 od 5. ožujka 2020. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (1) i Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2020/370 od 5. ožujka 2020. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (2) u dijelu kojim se ti akti odnose na tužitelja;

                  —

                  Vijeću Europske unije naloži snošenje vlastitih troškova kao i troškova postupka koje je imao tužitelj.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava na dobru upravu

                              —

                              Tužitelj svoju tužbu među ostalim temelji na tome da Vijeće Europske unije, pri donošenju Odluke Vijeća (ZVSP) od 4. ožujka 2019.. Vijeće Europske unije nije postupalo s dužnom pažnjom jer prije donošenja pobijane odluke nije uzelo u obzir tužiteljeve tvrdnje ni dokaze koje je on podnio a koji mu idu u prilog, nego se ponajprije oslonilo na kratki sažetak koji je izradio ukrajinski glavni državni odvjetnik i nije zatražilo dopunu informacija o tijeku postupka u Ukrajini.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi tužiteljeva prava vlasništva

                              —

                              Tužitelj u tom pogledu tvrdi da su ograničenja koja su mu propisana neproporcionalna i nepotrebna te narušavaju jamstva međunarodnopravne zaštite njegova prava vlasništva.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi tužiteljevih temeljnih prava koja su mu zajamčena Konvencijom o zaštiti ljudskih prava i temeljnih sloboda

                              —

                              Tužitelj u tom pogledu tvrdi da mu se propisanim ograničenjima povrjeđuje njegovo pravo na pošteno suđenje, presumpcija nevinosti, pravo na obranu kao i pravo na zaštitu privatnog vlasništva.

         (1)  SL 2020., L 71, str. 10.

         (2)  SL 2020., L 71, str. 1.


title: Predmet T-269/20: Tužba podnesena 5. svibnja 2020. – Pšonka protiv Vijeća

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/33

      Tužba podnesena 5. svibnja 2020. – Pšonka protiv Vijeća
      (Predmet T-269/20)
      (2020/C 222/36)
      Jezik postupka: češki

         Stranke

         Tužitelj: Viktor Pavlovyč Pšonka (Kijev, Ukrajina) (zastupnik: M. Mleziva, odvjetnik)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2020/373 od 5. ožujka 2020. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (1) i Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2020/370 od 5. ožujka 2020. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (2) u dijelu kojim se ti akti odnose na tužitelja;

                  —

                  Vijeću Europske unije naloži snošenje vlastitih troškova kao i troškova postupka koje je imao tužitelj.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava na dobru upravu

                              —

                              Tužitelj svoju tužbu među ostalim temelji na tome da Vijeće Europske unije, pri donošenju Odluke Vijeća (ZVSP) od 4. ožujka 2019. Vijeće Europske unije nije postupalo s dužnom pažnjom jer prije donošenja pobijane odluke nije uzelo u obzir tužiteljeve tvrdnje ni dokaze koje je on podnio a koji mu idu u prilog, nego se ponajprije oslonilo na kratki sažetak koji je izradio ukrajinski glavni državni odvjetnik i nije zatražilo dopunu informacija o tijeku postupka u Ukrajini.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi tužiteljeva prava vlasništva

                              —

                              Tužitelj u tom pogledu tvrdi da su ograničenja koja su mu propisana neproporcionalna i nepotrebna te narušavaju jamstva međunarodnopravne zaštite njegova prava vlasništva.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi tužiteljevih temeljnih prava koja su mu zajamčena Konvencijom o zaštiti ljudskih prava i temeljnih sloboda

                              —

                              Tužitelj u tom pogledu tvrdi da mu se propisanim ograničenjima povrjeđuje njegovo pravo na pošteno suđenje, presumpcija nevinosti, pravo na obranu kao i pravo na zaštitu privatnog vlasništva.

         (1)  SL 2020., L 71, str. 10.

         (2)  SL 2020., L 71, str. 1.


title: Predmet T-278/20: Tužba podnesena 11. svibnja 2020. – Zhejiang Hangtong Machinery Manufacture i Ningbo Hi-Tech Zone Tongcheng Auto Parts protiv Komisije

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/34

      Tužba podnesena 11. svibnja 2020. – Zhejiang Hangtong Machinery Manufacture i Ningbo Hi-Tech Zone Tongcheng Auto Parts protiv Komisije
      (Predmet T-278/20)
      (2020/C 222/37)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Zhejiang Hangtong Machinery Manufacture Co. Ltd (Taizhou, Kina) i Ningbo Hi-Tech Zone Tongcheng Auto Parts Co. Ltd (Ningbo, Kina) (zastupnici: K. Adamantopoulos i P. Billiet, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi pobijanu uredbu u dijelu u kojem se odnosi na tužitelje; i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova tužitelja.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužitelji zahtijevaju od Općeg suda da poništi Provedbenu uredbu Komisije (EU) 2020/353 оd 3. ožujka 2020. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe uvedene na uvoz čeličnih kotača podrijetlom iz Narodne Republike Kine (1).
      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila očite pogreške koje se tiču prava i očite pogreške u ocjeni činjenica te je usvojila ciklično obrazloženje (1) zaključivši da su tužitelji uporno odbijali surađivati s Komisijom i, iz tog razloga, koristeći članak 17. stavak 4. Osnovne uredbe (2); (2) utvrdivši da su tužitelji zatražili pojedinačnu dampinšku maržu, a ne da budu uključeni u uzorak proizvođača izvoznika, u skladu s člankom 17. stavkom 1. točkom 2. Osnovne uredbe, povrjeđujući time također članak 6. Osnovne uredbe; i (3) nametanjem tužiteljima maksimalne kaznene preostale antidampinške pristojbe namijenjene strankama koje nisu surađivale ili strankama koje se nisu izjasnile, čime su također povrijeđeni članci 2., 3. i članak 9. stavak 4. Osnovne uredbe i načela legitimnih očekivanja, dobre uprave, nediskriminacije i proporcionalnosti.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila očite pogreške koje se tiču prava i očite pogreške u ocjeni činjenica, povrijedila načelo dobre uprave, nije dala odgovarajuće obrazloženje te je pružila pogrešno i proturječno rasuđivanje (1) primjenjujući pojam „raspoloživi podaci” na tužitelje; i (2) ne uzevši u obzir (a) uobičajenu vrijednost i (b) izvoznu cijenu tužitelja ili alternativne metode za utvrđivanje izvozne cijene tužitelja za izračun njihove dampinške marže, protivno članku 2. stavku 6. točki (a), stavcima 8., 10. i 11., članku 3., članku 6., članku 9. stavku 4. i članku 18. stavcima 1. i 3. Osnovne uredbe, kao i članku 2., članku 3., članku 6. stavcima 6. i 8. te Prilogu II. točki 3. Sporazuma WTO-a o antidampingu.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija povrijedila pravo tužitelja na obranu (1) odbijanjem izračuna i otkrivanja njihove uobičajene vrijednosti protivno člancima 20. stavcima 2. i 4. Osnovne uredbe, kao i članku 12.2. Sporazuma WTO-a o antidampingu; i (2) ne objavljivanjem podataka kojima se je koristila za izračun marže dampinga i štete tužitelja.

         (1)  SL 2020 L 65, str. 9.

         (2)  Uredba (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije (SL 2016, L 176, str. 21.).


title: Predmet T-279/20: Tužba podnesena 12. svibnja 2020. – CWS Powder Coatings protiv Komisije

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/35

      Tužba podnesena 12. svibnja 2020. – CWS Powder Coatings protiv Komisije
      (Predmet T-279/20)
      (2020/C 222/38)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: CWS Powder Coatings GmbH (Düren, Njemačka) (zastupnici: R. van der Hout, C. Wagner i V. Lemonnier, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Delegiranu uredbu Komisije (EU) 2020/217 (1) u dijelu u kojem se odnosi na razvrstavanje i označivanje titanijeva dioksida; i

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba se temelji na sljedećim tužbenim razlozima.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog: Komisija je povrijedila članak 53.c Uredbe (EZ) br. 1272/2008 Europskog parlamenta i vijeća (2) donošenjem jednog pravnog akta za različita regulatorna područja.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog: razvrstavanjem titanijeva dioksida provedenim u pobijanoj uredbi povrjeđuju se uvjeti za razvrstavanje iz članka 53.a, članka 37. stavka 5. i članka 3. stavka 1. u vezi s točkom 3.6.2.2 Priloga I Uredbi br. 1272/2008.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog: Izmjena Priloga II. Uredbi br. 1272/2008 u vezi s tekućim smjesama koje sadržavaju čestice titanijeva dioksida ne može se temeljiti na članku 53. stavku 1. u vezi s člankom 53.a te uredbe.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog: Izmjena Priloga II. Uredbi br. 1272/2008 u vezi s krutim smjesama koje sadržavaju čestice titanijeva dioksida ne može se temeljiti na članku 53. stavku 1. u vezi s člankom 53.a te uredbe.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog: Komisija je povrijedila svoju obvezu provođenja procjene učinka prije donošenja pobijane uredbe.

                  6.

                  Šesti tužbeni zahtjev: Pobijanom uredbom povrjeđuje se načelo proporcionalnosti jer razvrstavanje određenih čestica titanijeva dioksida i utvrđivanje obveze označivanja nisu prikladni za ostvarenje cilja (zaštite zdravlja), a dostupna su i blaža sredstva za njegovo ostvarenje.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog: Komisija je donošenjem pobijane uredbe počinila brojne značajne očite pogreške u ocjeni.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog: Komisija je donošenjem pobijane uredbe prekoračila nadležnosti koje su joj dodijeljene.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog: Ukoliko Opći sud smatra da je Komisija prilikom donošenja pobijane uredbe mogla samostalno odrediti uvjete za razvrstavanje ili predmet razvrstavanja ili da nije mogla provesti procjenu učinka ili proporcionalnu primjenu, člankom 37. stavkom 5., člankom 53. stavkom 1. i člankom 53.a Uredbe br. 1272/2008 povrjeđuju se članak 290. stavci 1. i 2. UFEU-a. Naime, u tom bi slučaju primjena temeljnog pravnog akta (Uredba br. 1272/2008) na pobijanu uredbu bila protivna članku 290. UFEU-a.

         (1)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2020/217 оd 4. listopada 2019. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1272/2008 Europskog parlamenta i Vijeća o razvrstavanju, označivanju i pakiranju tvari i smjesa za potrebe njezine prilagodbe tehničkom i znanstvenom napretku te o ispravku te uredbe (SL 2020., L 44, str. 1.)

         (2)  Uredba (EZ) br. 1272/2008 Europskog parlamenta i vijeća od 16. prosinca 2008. o razvrstavanju, označivanju i pakiranju tvari i smjesa, o izmjeni i stavljanju izvan snage Direktive 67/548/EEZ i Direktive 1999/45/EZ i o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1907/2006 (SL 2008., L 353, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 20., str. 3.), kako je zadnje izmijenjena Uredbom (EU) 2019/1243 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. lipnja 2019. o prilagodbi člancima 290. i 291. Ugovora o funkcioniranju Europske unije niza pravnih akata kojima se predviđa primjena regulatornog postupka s kontrolom (SL 2019., L 198, str. 241.)


title: Predmet T-284/20: Tužba podnesena 13. svibnja 2020. – Klaus Berthold protiv EUIPO-a – Thomann (HB Harley Benton)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/36

      Tužba podnesena 13. svibnja 2020. – Klaus Berthold protiv EUIPO-a – Thomann (HB Harley Benton)
      (Predmet T-284/20)
      (2020/C 222/39)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Klaus Berthold Besitzgesellschaft GmbH & Co. KG (Thalhausen, Njemačka) (zastupnik: E. Strauß, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Thomann GmbH (Burgebrach, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: međunarodna registracija figurativnog žiga u kojoj je naznačena Europska unija HB Harley Benton – međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija br. 1 380 752

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 11. ožujka 2020. u predmetu R 1359/2019-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku i usvoji prigovor protiv međunarodne registracije br. 1 380 752 u Europskoj uniji za proizvode iz razreda 25.;

                  —

                  naloži EUIPO-u da odbije međunarodnu registraciju br. 1 380 752 u Europskoj uniji za proizvode iz razreda 25.;

                  —

                  naloži drugoj stranci u postupku snošenje troškova postupka pred EUIPO-om i prema potrebi tuženiku naloži snošenje troškova ovog sudskog postupka.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 4. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-285/20: Tužba podnesena 15. svibnja 2020.– MCM Products protiv EUIPO-a – The Nomad Company (NOMAD)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/37

      Tužba podnesena 15. svibnja 2020.– MCM Products protiv EUIPO-a – The Nomad Company (NOMAD)
      (Predmet T-285/20)
      (2020/C 222/40)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: MCM Products AG (Zürich, Švicarska) (zastupnik: S. Eichhammer, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: The Nomad Company BV (Zevenaar, Nizozemska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije NOMAD – žig Europske unije br. 1 742 089

         Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 13. ožujka 2020. u predmetu R 854/2019-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem se odnosi na proizvode registrirane u razredu 18.;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-286/20: Tužba podnesena 15. svibnja 2020. – Capella protiv EUIPO-a – Cobi.bike (GOBI)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/38

      Tužba podnesena 15. svibnja 2020. – Capella protiv EUIPO-a – Cobi.bike (GOBI)
      (Predmet T-286/20)
      (2020/C 222/41)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Capella EOOD (Sofija, Bugarska) (zastupnik: R. Klenke, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Cobi.bike GmbH (Frankfurt na Majni, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: prijava za registraciju žiga Europske unije GOBI – prijava za registraciju br. 17 168 089

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 14. veljače 2020. u predmetu R 1685/2019-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-288/20: Tužba podnesena 13. svibnja 2020. – Brillux i Daw protiv Komisije

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/39

      Tužba podnesena 13. svibnja 2020. – Brillux i Daw protiv Komisije
      (Predmet T-288/20)
      (2020/C 222/43)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelji: Brillux GmbH & Co. KG (Münster, Njemačka) i Daw SE (Ober-Ramstadt, Njemačka) (zastupnici: R. van der Hout, C. Wagner i V. Lemonnier, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi Delegiranu uredbu (EU) 2020/217 Komisije (1), u dijelu u kojem se odnosi na razvrstavanje i označivanje titanijeva dioksida; i

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba se temelji na devet tužbenih razloga koji su u biti istovjetni ili slični istaknutim tužbenim razlozima iz predmeta T-279/20, CWS Powder Coatings/Komisija.

         (1)  Delegirana Uredba Komisije (EU) 2020/217 оd 4. listopada 2019. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1272/2008 Europskog parlamenta i Vijeća o razvrstavanju, označivanju i pakiranju tvari i smjesa za potrebe njezine prilagodbe tehničkom i znanstvenom napretku te o ispravku te uredbe (SL 2020., L 44, str. 1.)


title: Predmet T-290/20: Tužba podnesena 14. svibnja 2020. – Ceramica Flaminia protiv EUIPO-a – Ceramica Cielo (goclean)

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/40

      Tužba podnesena 14. svibnja 2020. – Ceramica Flaminia protiv EUIPO-a – Ceramica Cielo (goclean)
      (Predmet T-290/20)
      (2020/C 222/44)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Ceramica Flaminia SpA (Civita Castellana, Italija) (zastupnici: A. Improda i R. Arista, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Ceramica Cielo SpA (Fabrica di Roma, Italija)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije goclean – žig Europske unije br. 13 270 046

         Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 16. ožujka 2020. u predmetu R 991/2018-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi i izmijeni pobijanu odluku;

            i, slijedom toga,

                  —

                  prizna valjanost žiga Europske unije br. 13 270 046 u odnosu na sve proizvode iz razreda 11. ili dio njih;

                  —

                  naloži EUIPO-u i/ili društvu Ceramica Cielo SpA snošenje troškova ovog postupka i dvaju prethodnih postupaka, odnosno onih pred Odjelom za poništaje i žalbenim vijećem, u korist društva Ceramica Flaminia SpA.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda i pogrešna primjena članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Tumačenje razlikovnog karaktera u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Neutemeljenost kvalifikacije žiga kao slogana;

                  —

                  Povreda i pogrešna primjena članka 95. stavka 1., u vezi sa člankom 59. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  Povreda i pogrešna primjena članka 7. stavka 3. i članka 59. stavaka 1. i 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-291/20: Tužba podnesena 14. svibnja 2020. – Yanukovych protiv Vijeća

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/41

      Tužba podnesena 14. svibnja 2020. – Yanukovych protiv Vijeća
      (Predmet T-291/20)
      (2020/C 222/45)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Viktor Fedorovych Yanukovych (Rostov na Donu, Rusija) (zastupnik: M. Anderson, solicitor)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2020/373 (1), u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja;

                  —

                  poništi Uredbu Vijeća (EU) 2020/370 (2), u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja;

                  —

                  naloži Vijeću snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sedam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, kojim se tvrdi da tužitelj ne ispunjava navedene kriterije za uvrštavanje na popis u relevantno vrijeme.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, kojim se tvrdi da je Vijeće počinilo očite pogreške u ocjeni kad je tužitelja uključilo u sporne mjere. Vijeće nije osiguralo da postoji dovoljno utemeljena činjenična osnova za tužiteljevo uvrštavanje i nije provjerilo jesu li odluke ukrajinskih tijela na koje se oslonilo donesene uz poštovanje prava obrane i prava na djelotvornu sudsku zaštitu.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, kojim se tvrdi da Vijeće nije utvrdilo stvarne i konkretne razloge za tužiteljevo uvrštavanje. Vijeće također nije navelo razloge zbog kojih smatra da su odluke ukrajinskih tijela na koje se oslonilo donesene uz poštovanje tužiteljevih prava obrane i prava na djelotvornu sudsku zaštitu.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, kojim se tvrdi da su tužiteljeva prava obrane povrijeđena i/ili da mu je uskraćena djelotvorna sudska zaštita. Vijeće nije saslušalo tužitelja prije ponovnog uvrštavanja, tužitelju nije pružilo sve materijale na koje se oslonilo i tužitelju nije dalo pravu ili prikladnu priliku za ispravljanje pogrešaka ili podnošenje informacija. Tužitelju ni u jednom trenutku nisu predočeni ozbiljni, uvjerljivi ili konkretni dokazi i obrazloženje za izricanje mjera ograničavanja i nema naznaka da je Vijeće odgovarajuće uzelo u obzir tužiteljeva očitovanja prije donošenja svoje odluke.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, kojim se tvrdi da Vijeće nije imalo prikladan pravni temelj za Osme akte o izmjeni.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, kojim se tvrdi da je Vijeće zloporabilo svoje ovlasti.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, kojim se tvrdi da je tužiteljevo pravo na vlasništvo iz članka 17. stavka 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima povrijeđeno jer su mjere ograničavanja neopravdano i neproporcionalno ograničenje tog prava zato što, među ostalim: (i) nema naznaka da su bilo koja sredstva koja je tužitelj navodno nezakonito prisvojio prenesena izvan Ukrajine i (ii) nije ni nužno ni prikladno zamrznuti sva tužiteljeva financijska sredstva jer su ukrajinska tijela sada kvantificirala vrijednost štete o kojoj se navodno provode odgovarajući kazneni postupci protiv tužitelja.

         (1)  Odluka Vijeća (ZVSP) 2020/373 od 5. ožujka 2020. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2020., L 71, str. 10.)

         (2)  Provedbena uredba Vijeća (EU) 2020/370 od 5. ožujka 2020. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2020., L 71, str. 1.)


title: Predmet T-292/20: Tužba podnesena 14. svibnja 2020. – Yanukovych protiv Vijeća

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/42

      Tužba podnesena 14. svibnja 2020. – Yanukovych protiv Vijeća
      (Predmet T-292/20)
      (2020/C 222/46)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Oleksandr Viktorovych Yanukovych (Sankt Petersburg, Rusija) (zastupnik: M. Anderson, solicitor)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2020/373 (1), u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja;

                  —

                  poništi Uredbu Vijeća (EU) 2020/370 (2), u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja;

                  —

                  naloži Vijeću snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe sedam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, kojim se tvrdi da tužitelj ne ispunjava navedene kriterije za uvrštavanje na popis u relevantno vrijeme.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, kojim se tvrdi da je Vijeće počinilo očite pogreške u ocjeni kad je tužitelja uključilo u sporne mjere. Vijeće nije osiguralo da postoji dovoljno utemeljena činjenična osnova za tužiteljevo uvrštavanje i nije provjerilo jesu li odluke ukrajinskih tijela na koje se oslonilo donesene uz poštovanje prava obrane i prava na djelotvornu sudsku zaštitu.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, kojim se tvrdi da Vijeće nije utvrdilo stvarne i konkretne razloge za tužiteljevo uvrštavanje. Vijeće također nije navelo razloge zbog kojih smatra da su odluke ukrajinskih tijela na koje se oslonilo donesene uz poštovanje tužiteljevih prava obrane i prava na djelotvornu sudsku zaštitu.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, kojim se tvrdi da su tužiteljeva prava obrane povrijeđena i/ili da mu je uskraćena djelotvorna sudska zaštita. Vijeće nije saslušalo tužitelja prije ponovnog uvrštavanja, tužitelju nije pružilo sve materijale na koje se oslonilo i tužitelju nije dalo pravu ili prikladnu priliku za ispravljanje pogrešaka ili podnošenje informacija. Tužitelju ni u jednom trenutku nisu predočeni ozbiljni, uvjerljivi ili konkretni dokazi i obrazloženje za izricanje mjera ograničavanja i nema naznaka da je Vijeće odgovarajuće uzelo u obzir tužiteljeva očitovanja prije donošenja svoje odluke.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, kojim se tvrdi da Vijeće nije imalo prikladan pravni temelj za Osme akte o izmjeni.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, kojim se tvrdi da je Vijeće zloporabilo svoje ovlasti.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, kojim se tvrdi da je tužiteljevo pravo na vlasništvo iz članka 17. stavka 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima povrijeđeno jer su mjere ograničavanja neopravdano i neproporcionalno ograničenje tog prava zato što, među ostalim: (i) nema naznaka da su bilo koja sredstva koja je tužitelj navodno nezakonito prisvojio prenesena izvan Ukrajine i (ii) nije ni nužno ni prikladno zamrznuti sva tužiteljeva financijska sredstva jer su ukrajinska tijela sada kvantificirala vrijednost štete o kojoj se navodno provode odgovarajući kazneni postupci protiv tužitelja.

         (1)  Odluka Vijeća (ZVSP) 2020/373 od 5. ožujka 2020. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2020., L 71, str. 10.)

         (2)  Provedbena uredba Vijeća (EU) 2020/370 od 5. ožujka 2020. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2020., L 71, str. 1.)


title: Predmet T-293/20: Tužba podnesena 18. svibnja 2020. – Ruiz-Ruiz protiv Komisije

text:
               6.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/43

      Tužba podnesena 18. svibnja 2020. – Ruiz-Ruiz protiv Komisije
      (Predmet T-293/20)
      (2020/C 222/47)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Vanesa Ruiz-Ruiz (Alkmaar, Nizozemska) (zastupnik: M. Velardo, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da poništi:

                  —

                  odluku od 23. svibnja 2019., kojom je ona isključena iz natječaja EPSO/AD/371/19 zbog nedostatka profesionalnog iskustva;

                  —

                  odluku od 20. rujna 2019., kojom je odbijen zahtjev za preispitivanje isključenja iz natječaja EPSO/AD/371/19;

                  —

                  odluku od 7. veljače 2020., kojom je odbijena upravna žalba podnesena na temelju članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju.

            Također se zahtijeva da se Komisiji naloži snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužiteljica ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni i povredi obavijesti o otvorenom natječaju.

                              —

                              U tom smislu ističe se da, unatoč dvama internim pravnim sredstvima (zahtjevu za reviziju podnesen povjerenstvu za odabir i upravnoj žalbi na temelju članka 90 stavka 2. Pravilnika o osoblju), još uvijek nije jasno koji poseban uvjet nije ispunjen u pogledu tužiteljičina profesionalnog iskustva.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela jednakosti.

                              —

                              U tom smislu ističe se da je natječajno povjerenstvo za odabir obvezno jamčiti da sve kandidate ocjenjuje na temelju jednakosti i objektivnosti te da su kriteriji ocjene ujednačeni i da se dosljedno primjenjuju na sve kandidate. Međutim, odstupajući od obavijesti, povjerenstvo za odabir nije osiguralo objektivnost i nepristranost ocjene posebnih uvjeta, koja je obavljena a da nije primijenjen lex specialis natječaja.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja i povezanog načela jednakosti stranka u postupku (članak 47. Povelje o temeljnim pravima).

                              —

                              U tom smislu ističe se da je natječajno povjerenstvo za odabir iznimno sažeto obrazložilo pobijanu odluku kojom je odbijen tužiteljičin zahtjev za preispitivanje. Naime, osim općih tvrdnji i navoda o kriterijima za odabir, u kojima nije pobliže određen sadržaj tih kriterija, tužiteljici nije pruženo nikakvo objašnjenje na temelju kojeg bi ona mogla razumjeti razloge zbog kojih je donesena odluka u odnosu na nju. Posljedično, tužiteljica smatra da se može zaključiti da zapravo nije bilo preispitivanja, što je povrijedilo njezina prava obrane i samu obavijest u kojoj je bilo predviđeno preispitivanje kao sredstvo zaštite kandidata.

                              —

                              Isto tako, nije obrazložena ni odluka tijela za imenovanje od 20. rujna 2019., u kojoj iznova nisu podrobno navedeni dodatni kriteriji kojima je povjerenstvo za odabir nadopunilo obavijest, a ta odluka ne sadržava ni ikakvo upućivanje na tužiteljičino konkretno profesionalno iskustvo, i to unatoč podrobnom opisu u obrascu za prijavu. Osim toga, tijelo za imenovanje nije se oslanjalo na cjelokupni pravni i činjenični okvir jer je uzelo u obzir samo prvotnu odluku od 23. svibnja 2019., a pritom nije provelo nikakvu analizu ni ocjenu o preispitivanju.


title: Spojeni predmeti C-262/18 P i C-271/18 P: Presuda Suda (veliko vijeće) od 11. lipnja 2020. – Europska komisija protiv Dôvera zdravotná poist'ovňa a.s., Slovačke Republike, Union zdravotná poist'ovňa a.s. (Žalba – Državne potpore – Članak 107. stavak 1. UFEU-a – Sustav socijalne sigurnosti – Zdravstveni osiguravatelji – Pojmovi ‚poduzetnik’ i „gospodarska djelatnost” – Socijalni cilj – Načelo solidarnosti – Državna kontrola – Opća ocjena – Mogućnost ostvarivanja dobiti – Ograničeno tržišno natjecanje u pogledu kvalitete i ponude davanja iz zdravstvenog osiguranja)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/3

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 11. lipnja 2020. – Europska komisija protiv Dôvera zdravotná poist'ovňa a.s., Slovačke Republike, Union zdravotná poist'ovňa a.s.
      (Spojeni predmeti C-262/18 P i C-271/18 P) (1)

      (Žalba - Državne potpore - Članak 107. stavak 1. UFEU-a - Sustav socijalne sigurnosti - Zdravstveni osiguravatelji - Pojmovi ‚poduzetnik’ i „gospodarska djelatnost” - Socijalni cilj - Načelo solidarnosti - Državna kontrola - Opća ocjena - Mogućnost ostvarivanja dobiti - Ograničeno tržišno natjecanje u pogledu kvalitete i ponude davanja iz zdravstvenog osiguranja)
      (2020/C 271/03)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         (predmet C-262/18)

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: F. Tomat i P.-J. Loewenthal, agenti)

         Intervenijent u potporu tužitelju: Republika Finska (zastupnik: S. Hartikainen, agent)

         Druge stranke u postupku: Dôvera zdravotná poist'ovňa a.s. (zastupnici: F. Roscam Abbing, A. Pliego Selie i O. W. Brouwer, advocaten), Slovačka Republika (zastupnici: M. Kianička, D. Kaiserová i B. Ricziová, agenti), Union zdravotná poist’ovňa a.s. (zastupnici: A. M. ter Haar, A. Kleinhout i J. K. de Pree, advocaten)

         (predmet C-271/18)

         Tužitelj: Republika Slovačka (zastupnici: M. Kianička, D. Kaiserová i B. Ricziová, agenti)

         Intervenijent u potporu tužitelju: Republika Finska (zastupnik: S. Hartikainen, agent)

         Druge stranke u postupku: Dôvera zdravotná poist'ovňa a.s. (zastupnici: F. Roscam Abbing, A. Pliego Selie i O. W. Brouwer, advocaten), Slovačka Republika (zastupnici: M. Kianička, D. Kaiserová i B. Ricziová, agenti), Union zdravotná poist’ovňa a.s. (zastupnici: A. M. ter Haar, A. Kleinhout i J. K. de Pree, advocaten)

         Izreka

                  1.

                  Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 5. veljače 2018., Dôvera zdravotná poist'ovňa/Komisija (T-216/15, neobjavljena, EU:T:2018:64).

                  2.

                  Odbija se tužba koju je u predmetu T-216/15 podnijelo društvo Dôvera zdravotná poisťovňa, a.s.

                  3.

                  Društvu Dôvera zdravotná poisťovňa, a.s. nalaže se snošenje troškova Europske komisije nastalih u okviru ovih žalbi kao i u okviru postupka pred Općim sudom Europske unije te snošenje vlastitih troškova nastalih u okviru tih postupaka. Osim toga, društvu Dôvera zdravotná poisťovňa nalaže se snošenje troškova nastalih Slovačkoj Republici u okviru ovih žalbi.

                  4.

                  Slovačka Republika snosit će vlastite troškove nastale u okviru postupka pred Općim sudom Europske unije.

                  5.

                  Društvo Union zdravotná poisťovňa, a.s. snosit će vlastite troškove nastale u okviru ovih žalbi i u okviru postupka pred Općim sudom Europske unije.

                  6.

                  Republika Finska snosit će vlastite troškove nastale u okviru ovih žalbi.

         (1)  SL C 231, 2. 7. 2018.

         SL C 259, 23. 7. 2018.


title: Predmet C-276/18: Presuda Suda (peto vijeće) od 18. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Mađarska) – KrakVet Marek Batko sp. K. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Članak 33. – Određivanje mjesta izvršenja oporezivih transakcija – Isporuka robe s prijevozom – Isporuka robe čiju otpremu ili prijevoz izvršava dobavljač ili netko drugi u njegovo ime – Uredba (EU) br. 904/2010 – Članci 7., 13. i 28. do 30. – Suradnja između država članica – Razmjena informacija)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/4

      Presuda Suda (peto vijeće) od 18. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Mađarska) – KrakVet Marek Batko sp. K. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Predmet C-276/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 33. - Određivanje mjesta izvršenja oporezivih transakcija - Isporuka robe s prijevozom - Isporuka robe čiju otpremu ili prijevoz izvršava dobavljač ili netko drugi u njegovo ime - Uredba (EU) br. 904/2010 - Članci 7., 13. i 28. do 30. - Suradnja između država članica - Razmjena informacija)
      (2020/C 271/04)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: KrakVet Marek Batko sp. K.

         Tuženik: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Izreka

                  1.

                  Direktivu Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost kao i članke 7., 13. i 28. do 30. Uredbe Vijeća (EU) br. 904/2010 od 7. listopada 2010. o administrativnoj suradnji i suzbijanju prijevare u području poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da im se ne protivi to da porezna tijela jedne države članice mogu transakcije jednostrano podvrgnuti postupanju u području PDV-a koje je različito od onoga na temelju kojeg su one već oporezovane u drugoj državi članici.

                  2.

                  Članak 33. Direktive 2006/112 treba tumačiti na način da – u slučaju kad robu koju dobavljač koji ima poslovni nastan u državi članici prodaje kupcima koji imaju prebivalište u drugoj državi članici i koju potonjima doprema društvo koje je predložio taj dobavljač, ali s kojim su kupci slobodni sklopiti ugovor za potrebe tog dopremanja – za tu robu treba smatrati da otpremu ili prijevoz izvršava „dobavljač ili netko drugi u njegovo ime” ako je uloga navedenog dobavljača odlučujuća u pogledu inicijative kao i organizacije ključnih etapa otpreme ili prijevoza navedene robe, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri uzimajući u obzir sve elemente glavnog postupka.

                  3.

                  Pravo Unije i osobito Direktivu 2006/112 treba tumačiti na način da transakcije u okviru kojih se roba koju dobavljač prodaje kupcima doprema putem društva koje taj dobavljač predlaže ne predstavljaju zlouporabu prava kad su, s jedne strane, navedeni dobavljač i to društvo povezani na način da neovisno o tom dopremanju navedeno društvo vodi računa o određenim logističkim potrebama tog dobavljača i kad, s druge strane, ti kupci ipak ostaju slobodni angažirati drugo društvo ili osobno preuzeti robu, s obzirom na to da te okolnosti ne mogu utjecati na zaključak prema kojem su dobavljač i prijevozničko društvo koje on predlaže neovisna društva koja svako za svoj račun obavljaju stvarne gospodarske djelatnosti te se stoga transakcije ne mogu ocijeniti nepoštenima.

         (1)  SL C 311, 3. 9. 2018.


title: Predmet C-581/18: Presuda Suda (veliko vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberlandesgericht Frankfurt am Main – Njemačka) – RB protiv TÜV Rheinland LGA Products GmbH, Allianz IARD S.A. (Zahtjev za prethodnu odluku – Pravo Europske unije – Opća načela – Članak 18. UFEU-a – Nediskriminacija na temelju državljanstva – Primjenjivost prava Unije – Neispravni implantati za dojke – Osiguranje od građanskopravne odgovornosti za proizvodnju medicinskih proizvoda – Ugovor o osiguranju kojim se propisuje zemljopisno ograničenje osigurateljnog pokrića)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/5

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberlandesgericht Frankfurt am Main – Njemačka) – RB protiv TÜV Rheinland LGA Products GmbH, Allianz IARD S.A.
      (Predmet C-581/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Pravo Europske unije - Opća načela - Članak 18. UFEU-a - Nediskriminacija na temelju državljanstva - Primjenjivost prava Unije - Neispravni implantati za dojke - Osiguranje od građanskopravne odgovornosti za proizvodnju medicinskih proizvoda - Ugovor o osiguranju kojim se propisuje zemljopisno ograničenje osigurateljnog pokrića)
      (2020/C 271/05)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberlandesgericht Frankfurt am Main

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: RB

         Tuženik: TÜV Rheinland LGA Products GmbH, Allianz IARD S.A.

         Izreka

      Članak 18. prvi stavak UFEU-a treba tumačiti na način da se ne primjenjuje na klauzulu predviđenu u ugovoru sklopljenom između društva za osiguranje i proizvođača medicinskih proizvoda kojom se ograničava zemljopisni opseg pokrića osiguranja od građanskopravne odgovornosti za te proizvode na štete nastale na državnom području samo jedne države članice jer takva situacija u trenutačnom stanju prava Unije ne ulazi u područje njegove primjene.

         (1)  SL C 427, 26. 11. 2018.


title: Predmet C-634/18: Presuda Suda (prvo vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Rejonowy w Słupsku – Poljska) – kazneni postupak protiv JI (Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Okvirna odluka 2004/757/PUP – Minimalne odredbe vezane za sastavne elemente kaznenih djela i sankcija u području nezakonite trgovine drogom – Članak 2. stavak 1. točka (c) – Članak 4. stavak 2. točka (a) – Pojam „velike količine droge” – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Jednako postupanje – Članci 20. i 21. – Načelo zakonitosti kaznenih djela i kazni – Članak 49.)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/5

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Rejonowy w Słupsku – Poljska) – kazneni postupak protiv JI
      (Predmet C-634/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima - Okvirna odluka 2004/757/PUP - Minimalne odredbe vezane za sastavne elemente kaznenih djela i sankcija u području nezakonite trgovine drogom - Članak 2. stavak 1. točka (c) - Članak 4. stavak 2. točka (a) - Pojam „velike količine droge” - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Jednako postupanje - Članci 20. i 21. - Načelo zakonitosti kaznenih djela i kazni - Članak 49.)
      (2020/C 271/06)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Rejonowy w Słupsku

         Stranka glavnog kaznenog postupka

      JI

         uz sudjelovanje: Prokuratura Rejonowa w Słupsku

         Izreka

      Članak 4. stavak 2. točku (a) Okvirne odluke Vijeća 2004/757/PUP od 25. listopada 2004. o utvrđivanju minimalnih odredaba vezanih za sastavne elemente kaznenih djela i sankcija u području nezakonite trgovine drogom, u vezi s njezinim člankom 2. stavkom 1. točkom (c), kao i članke 20., 21. i 49. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da im se ne protivi to da država članica posjedovanje velike količine opojnih sredstava ili psihotropnih tvari, bilo radi osobne potrošnje ili nezakonite trgovine drogom, kvalificira kao kazneno djelo, pri čemu tumačenje pojma „velike količine opojnih sredstava ili psihotropnih tvari” prepušta ocjeni nacionalnih sudova od slučaja do slučaja, pod uvjetom da se to tumačenje može razumno predvidjeti.

         (1)  SL C 65, 18. 2. 2019.


title: Predmet C-639/18: Presuda Suda (prvo vijeće) od 18. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Kiel – Njemačka) – KH protiv Sparkasse Südholstein (Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita potrošača – Trgovanje na daljinu financijskim uslugama – Direktiva 2002/65/EZ – Članak 1. – Područje primjene – Ugovori o financijskim uslugama koji sadrže početni sporazum o uslugama, za kojim slijede uzastopni poslovi – Primjena Direktive 2002/65/EZ samo na početni sporazum – Članak 2. točka (a) – Pojam „ugovor o financijskim uslugama” – Sporazum o izmjeni ugovora o zajmu kojim se mijenja prvotno utvrđena kamatna stopa)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/6

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 18. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Kiel – Njemačka) – KH protiv Sparkasse Südholstein
      (Predmet C-639/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita potrošača - Trgovanje na daljinu financijskim uslugama - Direktiva 2002/65/EZ - Članak 1. - Područje primjene - Ugovori o financijskim uslugama koji sadrže početni sporazum o uslugama, za kojim slijede uzastopni poslovi - Primjena Direktive 2002/65/EZ samo na početni sporazum - Članak 2. točka (a) - Pojam „ugovor o financijskim uslugama” - Sporazum o izmjeni ugovora o zajmu kojim se mijenja prvotno utvrđena kamatna stopa)
      (2020/C 271/07)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Kiel

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: KH

         Tuženik: Sparkasse Südholstein

         Izreka

      Članak 2. točku (a) Direktive 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. rujna 2002. o trgovanju na daljinu financijskim uslugama koje su namijenjene potrošačima i o izmjeni Direktive Vijeća 90/619/EEZ i direktiva 97/7/EZ i 98/27/EZ treba tumačiti na način da sporazum o izmjeni ugovora o zajmu nije obuhvaćen pojmom „ugovor o financijskim uslugama” u smislu te odredbe ako se sporazumom o izmjeni samo mijenja prvotno ugovorena kamatna stopa, a ne produljuje se trajanje navedenog zajma niti se mijenja njegov iznos, i ako su prvotne odredbe ugovora o zajmu predviđale sklapanje takvog sporazuma ili, u slučaju da on ne bude sklopljen, primjenu promjenjive kamatne stope.

         (1)  SL C 25, 21. 1. 2019.


title: Predmet C-754/18: Presuda Suda (treće vijeće) od 18. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Mađarska) – Ryanair Designated Activity Company protiv Országos Rendőr-főkapitányság (Zahtjev za prethodnu odluku – Građanstvo Europske unije – Direktiva 2004/38/EZ – Članci 5., 10. i 20. – Pravo na ulazak u državu članicu državljanina treće države koji je član obitelji građanina Unije – Dokaz o postojanju takvog prava – Posjedovanje boravišne iskaznice za člana obitelji građanina Unije – Posjedovanje iskaznice stalnog boravka)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/7

      Presuda Suda (treće vijeće) od 18. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Mađarska) – Ryanair Designated Activity Company protiv Országos Rendőr-főkapitányság
      (Predmet C-754/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Građanstvo Europske unije - Direktiva 2004/38/EZ - Članci 5., 10. i 20. - Pravo na ulazak u državu članicu državljanina treće države koji je član obitelji građanina Unije - Dokaz o postojanju takvog prava - Posjedovanje boravišne iskaznice za člana obitelji građanina Unije - Posjedovanje iskaznice stalnog boravka)
      (2020/C 271/09)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Ryanair Designated Activity Company

         Tuženik: Országos Rendőr-főkapitányság

         Izreka

                  1.

                  Članak 5. stavak 2. Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ, treba tumačiti na način da posjedovanje iskaznice stalnog boravka navedene u članku 20. te direktive oslobađa njezina nositelja – koji nije državljanin države članice, ali je član obitelji građanina Unije – od obveze pribavljanja vize radi ulaska na državno područje država članica.

                  2.

                  Članak 5. stavak 2. Direktive 2004/38 treba tumačiti na način da posjedovanje iskaznice stalnog boravka navedene u članku 20. te direktive oslobađa njezina nositelja, člana obitelji građanina Unije, obveze pribavljanja vize kada je tu iskaznicu izdala država članica koja nije dio schengenskog područja.

                  3.

                  Članak 20. Direktive 2004/38 treba tumačiti na način da je posjedovanje boravišne iskaznice navedene u toj odredbi dostatni dokaz o tome da je njezin nositelj član obitelji građanina Unije, tako da je zainteresirana osoba ovlaštena, bez potrebe ikakve dodatne provjere ili potvrde, ući na državno područje države članice bez obveze pribavljanja vize na temelju članka 5. stavka 2. te direktive.

         (1)  SL C 131, 8. 4. 2019.


title: Predmet C-786/18: Presuda Suda (treće vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – ratiopharm GmbH protiv Novartis Consumer Health GmbH (Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita javnog zdravlja – Unutarnje tržište – Lijekovi za humanu primjenu – Direktiva 2001/83/EZ – Oglašavanje – Članak 96. – Dijeljenje besplatnih uzoraka lijekova koji se izdaju na recept isključivo osobama koje su ih ovlaštene propisati – Isključenje ljekarnika iz koristi dijeljenja – Neprimjenjivost na dijeljenje besplatnih uzoraka lijekova koji se izdaju bez recepta – Posljedice za države članice)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/8

      Presuda Suda (treće vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – ratiopharm GmbH protiv Novartis Consumer Health GmbH
      (Predmet C-786/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita javnog zdravlja - Unutarnje tržište - Lijekovi za humanu primjenu - Direktiva 2001/83/EZ - Oglašavanje - Članak 96. - Dijeljenje besplatnih uzoraka lijekova koji se izdaju na recept isključivo osobama koje su ih ovlaštene propisati - Isključenje ljekarnika iz koristi dijeljenja - Neprimjenjivost na dijeljenje besplatnih uzoraka lijekova koji se izdaju bez recepta - Posljedice za države članice)
      (2020/C 271/10)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: ratiopharm GmbH

         Tuženik: Novartis Consumer Health GmbH

         Izreka

      Članak 96. stavak 1. Direktive 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu, kako je izmijenjena Direktivom 2004/27/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. treba tumačiti na način da ne dopušta farmaceutskim društvima da ljekarnicima besplatno dijele uzorke lijekova koji se izdaju na recept. Nasuprot tomu, navedena odredba nije prepreka besplatnom dijeljenju ljekarnicima uzoraka lijekova koji se izdaju bez recepta.

         (1)  SL C 112, 25. 3. 2019.


title: Predmet C-831/18 P: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 18. lipnja 2020. – Europska komisija protiv RQ (Žalba – Javna služba – Dužnosnici – Glavni direktor Europskog ureda za borbu protiv prijevara (OLAF) – Imunitet od jurisdikcije – Odluka o ukidanju – Akt kojim je osoba oštećena – Prava obrane)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/8

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 18. lipnja 2020. – Europska komisija protiv RQ
      (Predmet C-831/18 P) (1)

      (Žalba - Javna služba - Dužnosnici - Glavni direktor Europskog ureda za borbu protiv prijevara (OLAF) - Imunitet od jurisdikcije - Odluka o ukidanju - Akt kojim je osoba oštećena - Prava obrane)
      (2020/C 271/11)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: J.-P. Keppenne i J. Baquero Cruz, agenti)

         Druga stranka u postupku: RQ (zastupnik: É. Boigelot, odvjetnik)

         Izreka

                  1.

                  Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 24. listopada 2018., RQ/Komisija (T-29/17, EU:T:2018:717).

                  2.

                  Odbija se prvi dio petog tužbenog razloga iznesenog pred Općim sudom Europske unije.

                  3.

                  Predmet se vraća Općem sudu Europske unije radi odlučivanja o prvom, drugom, trećem i četvrtom tužbenom razlogu te o drugom i trećem dijelu petog tužbenog razloga.

                  4.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.

         (1)  SL C 65, 18. 2. 2019.


title: Predmet C-833/18: Presuda Suda (peto vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal de l'entreprise de Liège – Belgija) – SI, Brompton Bicycle Ltd protiv Chedech/Get2Get (Zahtjev za prethodnu odluku – Pravo intelektualnog i industrijskog vlasništva – Autorsko pravo i srodna prava – Direktiva 2001/29/EZ – Članci 2. do 5. – Područje primjene – Koristan predmet – Pojam „djelo” – Autorskopravna zaštita djela – Pretpostavke – Oblik proizvoda potreban za postizanje nekog tehničkog rezultata – Sklopivi bicikl)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/9

      Presuda Suda (peto vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal de l'entreprise de Liège – Belgija) – SI, Brompton Bicycle Ltd protiv Chedech/Get2Get
      (Predmet C-833/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Pravo intelektualnog i industrijskog vlasništva - Autorsko pravo i srodna prava - Direktiva 2001/29/EZ - Članci 2. do 5. - Područje primjene - Koristan predmet - Pojam „djelo” - Autorskopravna zaštita djela - Pretpostavke - Oblik proizvoda potreban za postizanje nekog tehničkog rezultata - Sklopivi bicikl)
      (2020/C 271/12)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal de l'entreprise de Liège

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SI, Brompton Bicycle Ltd

         Tuženik: Chedech/Get2Get

         Izreka

      Članke 2. do 5. Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu treba tumačiti na način da se autorskopravna zaštita koja je njima predviđena primjenjuje na proizvod čiji je oblik, barem djelomice, potreban za postizanje nekog tehničkog rezultata, kad taj proizvod predstavlja originalno djelo koje je proizišlo iz intelektualne tvorevine jer kroz taj oblik njegov autor na originalan način izražava svoju kreativnu sposobnost čineći slobodne i kreativne izbore, tako da navedeni oblik odražava njegovu osobnost, što mora provjeriti nacionalni sud vodeći računa o svim relevantnim okolnostima spora u glavnom postupku.

         (1)  SL C 82, 4. 3. 2019.


title: Predmet C-19/19: Presuda Suda (prvo vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation – Belgija) – État belge protiv Pantochim SA, u stečaju (Zahtjev za prethodnu odluku – Uzajamna pomoć kod naplate potraživanja – Direktiva 76/308/EEZ – Članak 6. stavak 2. i članak 10. – Direktiva 2008/55/EZ – Članak 6. drugi stavak i članak 10. – Porezno potraživanje države članice koja podnosi zahtjev naplaćeno u ime države članice koja prima zahtjev – Status tog potraživanja – Pojam „povlašten tretman” – Zakonski prijeboj između navedenog potraživanja i poreznog duga države članice koja prima zahtjev)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/10

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation – Belgija) – État belge protiv Pantochim SA, u stečaju
      (Predmet C-19/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Uzajamna pomoć kod naplate potraživanja - Direktiva 76/308/EEZ - Članak 6. stavak 2. i članak 10. - Direktiva 2008/55/EZ - Članak 6. drugi stavak i članak 10. - Porezno potraživanje države članice koja podnosi zahtjev naplaćeno u ime države članice koja prima zahtjev - Status tog potraživanja - Pojam „povlašten tretman” - Zakonski prijeboj između navedenog potraživanja i poreznog duga države članice koja prima zahtjev)
      (2020/C 271/13)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour de cassation

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: État belge

         Tuženik: Pantochim SA, u stečaju

         Izreka

                  1.

                  Članak 6. stavak 2. Direktive Vijeća 76/308/EEZ od 15. ožujka 1976. o uzajamnoj pomoći kod naplate potraživanja koja proizlaze iz poslova koji čine dio sustava financiranja Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi, poljoprivrednih pristojbi i carina kao i članak 6. drugi stavak Direktive Vijeća 2008/55/EZ od 26. svibnja 2008. o uzajamnoj pomoći kod naplate potraživanja vezanih za određene pristojbe, carine, poreze i druge mjere treba tumačiti na način da se potraživanje države članice koja podnosi zahtjev ne izjednačava s potraživanjem države članice koja prima zahtjev i ne stječe status potraživanja potonje.

                  2.

                  Članak 10. Direktive 76/308 i članak 10. Direktive 2008/55 treba tumačiti na način da:

                              —

                              se pojam „povlašten tretman” iz tih odredbi odnosi na svaki mehanizam koji, u slučaju postojanja više potraživanja, ima za učinak prioritetnu naplatu potraživanja;

                              —

                              mogućnost kojom raspolaže država članica koja prima zahtjev da izvrši prijeboj u slučaju postojanja više potraživanja predstavlja povlašten tretman u smislu tih odredbi, ako korištenje tom mogućnošću ima za učinak dodjeljivanje toj državi članici prava prvenstva ili prednosti u svrhu plaćanja njezinih potraživanja kojim ne raspolažu drugi vjerovnici, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

         (1)  SL C 103, 18. 3. 2019.


title: Predmet C-43/19: Presuda Suda (deveto vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugal) – Vodafone Portugal – Comunicações Pessoais, SA protiv Autoridade Tributária e Aduaneira (Zahtjev za prethodnu odluku – Porez na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Članak 2. stavak 1. točka (c) – Područje primjene – Oporezive transakcije – Isporuka usluga uz naknadu – Naknada koja se plaća u slučaju klijentova nepoštovanja minimalnog razdoblja ugovorne obveze – Kvalifikacija)

text:
               17.8.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 271/10

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 11. lipnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugal) – Vodafone Portugal – Comunicações Pessoais, SA protiv Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Predmet C-43/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 2. stavak 1. točka (c) - Područje primjene - Oporezive transakcije - Isporuka usluga uz naknadu - Naknada koja se plaća u slučaju klijentova nepoštovanja minimalnog razdoblja ugovorne obveze - Kvalifikacija)
      (2020/C 271/14)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Vodafone Portugal – Comunicações Pessoais, SA

         Tuženik: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Izreka

      Članak 2. stavak 1. točku (c) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da iznose koje je gospodarski subjekt primio u slučaju prijevremenog raskida, zbog razloga pripisivih klijentu, ugovora o pružanju usluga kojim se predviđa poštovanje razdoblja vjernosti, u zamjenu za davanje povoljnijih poslovnih uvjeta tom klijentu, treba smatrati naknadom u okviru isporuke usluge uz naknadu u smislu te odredbe.

         (1)  SL C 139, 15. 4. 2019.