title: Presuda Suda (drugo vijeće) od 26. travnja 2017.#Europska komisija protiv Savezne Republike Njemačke.#Povreda obveze države članice – Okoliš – Direktiva 92/43/EEZ – Članak 6. stavak 3. – Očuvanje prirodnih staništa – Izgradnja elektrane na ugljen u Moorburgu (Njemačka) – Područja Natura 2000 na toku rijeke Labe uzvodno od elektrane na ugljen – Procjena utjecaja plana ili projekta na zaštićeno područje.#Predmet C-142/16.

text:
         PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
      26. travnja 2017. (
            *1
         )
      „Povreda obveze države članice — Okoliš — Direktiva 92/43/EEZ — Članak 6. stavak 3. — Očuvanje prirodnih staništa — Izgradnja elektrane na ugljen u Moorburgu (Njemačka) — Područja Natura 2000 na toku rijeke Labe uzvodno od elektrane na ugljen — Procjena utjecaja plana ili projekta na zaštićeno područje“
      U predmetu C‑142/16,
      povodom tužbe zbog povrede obveze države članice podnesene 9. ožujka 2016. na temelju članka 258. UFEU‑a,
      Europska komisija, koju zastupaju C. Hermes i E. Manhaeve, u svojstvu agenata, s izabranom adresom za dostavu u Luxembourgu,
      tužitelj,
      protiv
      Savezne Republike Njemačke, koju zastupaju T. Henze i J. Möller, u svojstvu agenata, uz asistenciju W. Ewera, Rechtsanwalt,
      tuženik,
      SUD (drugo vijeće),
      u sastavu: M. Ilešič, predsjednik vijeća, A. Prechal, A. Rosas, C. Toader (izvjestiteljica) i E. Jarašiūnas, suci,
      nezavisni odvjetnik: H. Saugmandsgaard Øe,
      tajnik: I. Illéssy, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 12. siječnja 2017.,
      odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
      donosi sljedeću
      Presudu

               1

               Svojom tužbom Europska komisija od Suda zahtijeva da utvrdi da, time što prilikom odobravanja izgradnje elektrane na ugljen u Moorburgu, blizu Hamburga (Njemačka), nije provela točnu i potpunu procjenu utjecaja, Savezna Republika Njemačka povrijedila je obveze koje ima na temelju članka 6. stavaka 3. i 4. Direktive Vijeća 92/43/EEZ od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore (SL 1992., L 206, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 2., str. 14.) (u daljnjem tekstu: Direktiva o staništima).

         Pravni okvir

               2

               Prva, četvrta i deseta uvodna izjava Direktive o staništima glase ovako:
               „budući da očuvanje, zaštita i poboljšanje kvalitete okoliša, uključujući očuvanje prirodnih staništa i divlje faune i flore, čine bitan cilj od općeg interesa kojemu teži [Unija], kako je navedeno u članku [191. UFEU‑a];
               […]
               budući da se na europskom području država članica prirodna staništa i dalje pogoršavaju i sve je veći broj divljih vrsta koje su ozbiljno ugrožene; budući da ugrožena staništa i vrste čine prirodno nasljeđe [Unije], a opasnosti koje im prijete često su prekogranične prirode, radi njihovog je očuvanja potrebno poduzeti mjere na razini [Unije];
               […]
               budući da se mora izvršiti ocjena prihvatljivosti bilo kakvog plana ili programa koji bi mogao imati značajan utjecaj na ciljeve očuvanja područja koji je određen ili će se odrediti u budućnosti”.

               3

               Članak 2. stavak 2. Direktive o staništima propisuje:
               „Mjere poduzete u skladu s ovom Direktivom namijenjene su održavanju ili povratu u povoljno stanje očuvanosti, prirodnih staništa i vrsta divlje faune i flore od interesa Zajednice.”

               4

               Članak 6. stavci 3. i 4. Direktive o staništima predviđaju:
               „3.   Svaki plan ili projekt koji nije izravno povezan s upravljanjem područjem ili potreban za njegovo upravljanje, ali bi na njega mogao imati značajan utjecaj, bilo pojedinačno bilo u kombinaciji s ostalim planovima ili projektima, predmet je ocjene prihvatljivosti utjecaja koje bi mogao imati na to područje, s obzirom na ciljeve očuvanja područja. U svjetlu zaključaka procjene utjecaja na područje i sukladno odredbama stavka 4., nadležna tijela državne vlasti odobravaju plan ili projekt tek nakon što se uvjere da on neće negativno utjecati na cjelovitost dotičnog područja te, ako je to potrebno, nakon dobivanja mišljenja od šire javnosti.
               4.   Ako se, unatoč negativnoj procjeni utjecaja na područje i u nedostatku drugih pogodnih mogućnosti, plan ili projekt ipak moraju provesti zbog imperativnih razloga prevladavajućeg javnog interesa, uključujući interese socijalne ili gospodarske prirode, država članica poduzima sve kompenzacijske mjere kako bi osigurala zaštitu koherentnosti mreže Natura 2000. Ona Komisiju izvješćuje o usvojenim kompenzacijskim mjerama.
               Kad se u određenom području nalazi prioritetni prirodni stanišni tip i/ili prioritetna vrsta, mogu se razmatrati samo ona pitanja koja se odnose na zdravlje ljudi ili javnu sigurnost, na korisne posljedice od primarnog značaja za okoliš ili, nastavno na mišljenje Komisije, na ostale imperativne razloge prevladavajućeg javnog interesa.”

               5

               Direktiva o staništima sadrži šest priloga, od kojih je Prilog II. naslovljen „Životinjske i biljne vrste od interesa [za Uniju] čije očuvanje zahtijeva određivanje posebnih područja očuvanja”.

         Činjenice i predsudski postupak

               6

               Elektrana na ugljen u Moorburgu smještena je u luci Hamburg na južnoj obali južnog sliva Labe koji kao migracijski pravac za određene ribe, odnosno riječne paklare (Lampetra fluviatilis), morske paklare (Petromyzon marinus) i lososa (Salmo salar) navedene u Prilogu II. Direktivi o staništima, ima važnu ulogu za niz područja Natura 2000 čiji ciljevi očuvanja obuhvaćaju te vrste, a koja se nalaze uzvodno od brane Geesthacht (Njemačka). Ta područja nalaze se u saveznim pokrajinama Donja Saksonija, Mecklenburg‑Zapadno Pomorje, Saksonija‑Anhalt, Brandenburg i Saksonija, na udaljenosti do približno 600 kilometara (km) od te elektrane. Na toku Labe, između elektrane u Moorburgu i područja Natura 2000, nalazi se brana Geesthacht.

               7

               Odobrenju za izgradnju elektrane u Moorburgu, izdanom 30. rujna 2008., prethodila je procjena utjecaja na okoliš (u daljnjem tekstu: procjena utjecaja) na temelju njemačkog zakonodavstva o vodi. U toj procjeni zaključeno je da je odobrenje u skladu s ciljevima očuvanja područja Natura 2000, uzimajući u obzir činjenicu da je operator na udaljenosti od približno 30 km od te elektrane kod brane Geesthacht postavio drugi prijelaz za ribe kao protutežu gubicima jedinki zbog djelovanja mehanizma hlađenja navedene elektrane, koji uključuje uzimanje velikih količina vode radi hlađenja elektrane u Moorburgu (u daljnjem tekstu: prijelaz za ribe). Osim toga, u zaključku procjene utjecaja spomenuto je praćenje u više stadija, namijenjeno provjeri učinkovitosti te mjere.

               8

               Slijedom dviju pritužbi u vezi s procjenom utjecaja, Komisija je 27. siječnja 2014. Saveznoj Republici Njemačkoj uputila pismo opomene u kojem joj je prigovorila da je povrijedila članak 6. stavke 3. i 4. Direktive o staništima.

               9

               Komisija je smatrala da su ocjenom utjecaja nedovoljno ili čak pogrešno utvrđeni učinci elektrane u Moorburgu na područja Natura 2000 uzvodno od brane Geesthacht. S jedne strane, smatrala je da je Behörde für Stadtentwicklung und Umwelt der Freien und Hansestadt Hamburg (uprava za urbani razvoj i okoliš slobodnog i hanzeatskoga grada Hamburga, Njemačka) pogrešno zaključio da prijelaz za ribe čini mjeru ublažavanja i, s druge strane, da u procjeni utjecaja nisu uzeti u obzir kumulativni učinci s drugim relevantnim projektima.

               10

               Savezna Republika Njemačka dopisom od 11. travnja 2014. osporavala je Komisijine prigovore i smatrala da prijelaz za ribe treba klasificirati kao mjeru ublažavanja.

               11

               Dana 17. listopada 2014., Komisija je Saveznoj Republici Njemačkoj uputila obrazloženo mišljenje u kojem je ostala pri svojim prigovorima o povredi članka 6. stavaka 3. i 4. Direktive o staništima.

               12

               Savezna Republika Njemačka dopisom od 15. prosinca 2014. potvrdila je svoje ranije stajalište.

               13

               Smatrajući da je Savezna Republika Njemačka povrijedila obveze koje ima na temelju odredaba članka 6. stavaka 3. i 4. Direktive o staništima, Komisija je 9. ožujka 2016. odlučila podnijeti predmetnu tužbu.

         O tužbi

            Prvi prigovor, koji se temelji na povredi članka 6. stavka 3. druge rečenice Direktive o staništima

         Argumentacija stranaka

               14

               Svojim prvim prigovorom, Komisija stavlja na teret Saveznoj Republici Njemačkoj povredu članka 6. stavka 3. druge rečenice Direktive o staništima izdavanjem odobrenja od 30. rujna 2008. Prema mišljenju Komisije, rad elektrane u Moorburgu negativno utječe na više područja Natura 2000 uzvodno od brane Geesthacht. Točnije, značajan broj riba navedenih u Prilogu II. Direktivi o staništima ugiba zbog uzimanja vode za hlađenje na razinu elektrane u Moorburgu.

               15

               Uvodno, Komisija ističe da nije relevantno to što se elektrana u Moorburgu nalazi izvan područja Natura 2000 uzvodno od brane Geesthacht. Ta institucija ističe da ugibanje riba samo po sebi ne čini povredu članka 6. stavka 3. druge rečenice Direktive o staništima, ali da se nasuprot tomu ta povreda može utvrditi zbog posljedica takvoga gubitka riba za riblji fond u područjima Natura 2000 uzvodno od brane Geesthacht.

               16

               Komisija osporava zaključak donesen u procjeni utjecaja, u kojem nije navedeno da prijelaz za ribe može spriječiti ili umanjiti negativne učinke vezane uz rad elektrane u Moorburgu, već samo da može prikladno kompenzirati te učinke, omogućujući ribljim jedinkama koje nisu uginule ili koje nisu ranjene da prijeđu branu Geesthacht.

               17

               Nadalje, Komisija smatra da takva procjena nije u skladu sa sudskom praksom Suda utvrđenom u presudi od 15. svibnja 2014., Briels i dr. (C‑521/12, EU:C:2014:330). Čak i pod pretpostavkom da može povećati riblji fond migracijskih vrsta riba, prijelaz za ribe ne omogućuje zaštitu populacije migrirajućih riba ni populaciju koja je u razmnožavanju.

               18

               Komisija dodaje da odobrenje od 30. rujna 2008. izričito priznaje da su učinci postrojenja na drugi prijelaz za ribe pored brane Geesthacht neizvjesni.

               19

               Naposljetku, Komisija smatra da podaci i stručna izvješća koja je Savezna Republika Njemačka podnijela za godine 2011. do 2014., u vezi s pretpostavkama na kojima se temelji procjena utjecaja, nisu relevantni jer datiraju od vremena nakon navedene procjene i odobrenja od 30. rujna 2008. Također navodi da Savezna Republika Njemačka nije podnijela ni dokaz o razvoju ribljih fondova u predmetnim područjima Natura 2000 kako bi dokazala eventualnu učinkovitost prijelaza za ribe.

               20

               Savezna Republika Njemačka osporava navodnu povredu obveze. Smatra da nema značajnog utjecaja u smislu članka 6. stavka 3. prve rečenice Direktive o staništima. Tvrdi da je još od stadija analize utjecaja i prethodne procjene provedene u okviru postupka koji je doveo do odobrenja od 30. rujna 2008. utvrđeno da je samo mali broj uginulih ribljih jedinki bio vjerojatan.

               21

               Ta država članica smatra da smrt određenog broja jedinki različitih vrsta riba zbog uzimanja vode za hlađenje elektrane u Moorburgu ne podrazumijeva uništavanje staništa u područjima Natura 2000 koja se nalaze na udaljenosti do više stotina kilometara od te elektrane. Prema tome, za države članice bilo bi nemoguće utvrditi sve predvidljive učinke, na velikim udaljenostima, određenih mjera na područjima Natura 2000.

               22

               Što se tiče učinaka prijelaza za ribe, ta država članica smatra da odobrenje od 30. rujna 2008. na pouzdan način jamči da je broj riba navedenih u Prilogu II. Direktivi o staništima koje prelaze rijeku putem prijelaza za ribe najmanje jednako visok kao broj riba koje ugibaju na razini elektrane Moorbrug zbog uzimanja vode za hlađenje. Nema razlike između uginulih riba i dodatnih riba koje prelaze što se tiče njihovih bioloških obilježja tako da nema promjena u populaciji u područjima Natura 2000 uzvodno od brane Geesthacht.

               23

               Što se tiče vrsta riba navedenih u Prilogu II. Direktivi o staništima, ta država članica smatra da one nisu obuhvaćene područjem primjene članka 6. te direktive. U okviru zaštite staništa predviđene tim člankom, odlučujući su samo ciljevi očuvanja područja Natura 2000, dakle to da u područjima očuvanja struktura populacije ostane nepromijenjena.

               24

               Slijedom toga, Savezna Republika Njemačka ističe da se tijelo koje je odlučivalo o zahtjevu za odobrenje vodilo za scenarijem najgoreg slučaja, pritom uvjetujući stalni rad sustava hlađenja dokazom o stvarnoj funkcionalnosti prijelaza za ribe, što je dokaz koji je podnesen tijekom 2011. do 2014. godine. Naime, stručno izvješće od 15. siječnja 2014. pokazuje da je jako mali broj predmetnih riba uginuo, ali da druge uspijevaju popeti se do zaštićenih područja zahvaljujući prijelazu za ribe.

               25

               Što se tiče upravljanja rizicima, Savezna Republika Njemačka ističe da su u odobrenju od 30. rujna 2008. kombinirani predvidljivi čimbenici s preventivnim prikazima uključujući također postupke koji omogućuju da se ubuduće uzimanje vode za hlađenje ograniči koliko je to nužno za zaštitu vrsta u pitanju.

               26

               Što se tiče podataka i stručnih izvješća za godine 2011. do 2014., Savezna Republika Njemačka smatra da ih treba uzeti u obzir za ocjenu ove tužbe zbog povrede obveze jer je rok određen u obrazloženom mišljenju istekao 16. prosinca 2014. Smatra da su ti podaci relevantni jer je njihovo prikupljanje naloženo u vrijeme izdavanja odobrenja od 30. rujna 2008. pa su dakle sastavni dio procjene utjecaja.

               27

               Isto tako navedena država članica dodaje da je stalni rad sustava hlađenja uvjetovan dokazom o učinkovitosti prijelaza za ribe. Taj dokaz bili su podaci utvrđeni tijekom 2011. do 2014. godine. Predviđanja u vezi s učinkovitosti ublažavanja štete zahvaljujući prijelazu za ribe bila su utemeljena na modelu predviđanja u dva stadija, odnosno s jedne strane na predviđanjima koja proizlaze iz planiranja projekta i njegova konačnog odobrenja i, s druge strane, na podacima na temelju praćenja.

               28

               Konačno, Savezna Republika Njemačka pojašnjava da je prijelaz za ribe otvoren od kolovoza 2010., ali da je uobičajena aktivnost uzimanja vode započela tek nakon uspješnog završetka praćenja, odnosno u ožujku 2015.

         Ocjena Suda

               29

               Najprije valja navesti da činjenica da se projekt čija se procjena utjecaja na okoliš osporava ne nalazi u predmetnim područjima Natura 2000 nego na značajnoj udaljenosti od njih, uzvodno uz Labu, nikako ne isključuje primjenjivost zahtjeva propisanih u članku 6. stavku 3. Direktive o staništima. Naime, kao što to proizlazi iz njezina teksta, ta odredba podvrgava tamo predviđenom mehanizmu zaštite okoliša „[s]vaki plan ili projekt koji nije izravno povezan s upravljanjem područjem ili potreban za njegovo upravljanje, ali bi na njega mogao imati značajan utjecaj”.

               30

               U ovom slučaju, iz spisa podnesenog Sudu proizlazi da mehanizam hlađenja elektrane u Moorburgu može imati značajan utjecaj na vrste riba koje su navedene u Prilogu II. Direktivi o staništima i zaštićene u predmetnim područjima Natura 2000.

               31

               Naime, procjena utjecaja koju su provela njemačka tijela pokazuje da ugibanje jedinki triju vrsta riba u pitanju navedenih u Prilogu II. Direktivi o staništima, povezano s uzimanjem vode za hlađenje elektrane u Moorburgu na njihovu migracijskom putu, utječe na razmnožavanje tih vrsta u navedenim zaštićenim područjima. Posebice, ta procjena upućuje na to da postoje povećani rizici za izrazito migracijske vrste kao što su to riječna paklara, morska paklara i losos.

               32

               Uzimajući u obzir tu procjenu utjecaja, njemačka tijela mogla su na temelju članka 6. stavka 3. druge rečenice Direktive o staništima odobriti plan izgradnje elektrane u Moorburgu „tek nakon što [su] se uvjer[ila] da on neće negativno utjecati na cjelovitost dotičnog područja”.

               33

               Naime, kao što je Sud već presudio, nadležna tijela državne vlasti odobravaju neku djelatnost koja podliježe procjeni jedino pod uvjetom da su sigurna da ta djelatnost nema štetne učinke na cjelovitost toga područja. Riječ je o takvom slučaju kada sa znanstvenog gledišta ne postoji razumna sumnja glede izostanka takvih utjecaja (vidjeti u tom smislu presudu od 8. studenoga 2016., Lesoochranárske zoskupenie VLK, C‑243/15, EU:C:2016:838, t. 42. i navedenu sudsku praksu).

               34

               Kako bi se uvjerila da projekt izgradnje elektrane u Moorburgu neće negativno utjecati na cjelovitost predmetnih područja Natura 2000, na njemačkim je tijelima da uzmu u obzir zaštitne mjere uključene u taj projekt. U tom pogledu, stalna je sudska praksa da primjena načela opreznosti u okviru provedbe članka 6. stavka 3. Direktive o staništima zahtijeva od nadležnog tijela da uzme u obzir zaštitne mjere uključene u navedeni projekt koje imaju za cilj izbjegavanje ili smanjenje mogućih neposredno prouzročenih štetnih učinaka, kako bi se osiguralo da projekt ne utječe negativno na cjelovitost zaštićenog područja (presude od 15. svibnja 2014., Briels i dr., C‑521/12, EU:C:2014:330, t. 28., kao i od 21. srpnja 2016., Orleans i dr., C‑387/15 i C‑388/15, EU:C:2016:583, t. 54.).

               35

               U ovom slučaju, valja navesti da iz spisa podnesenog Sudu proizlazi da je, uz druge mjere namijenjene izbjegavanju negativnih učinaka uzimanja vode, poput postavljanja podvodnih ribarskih mreža, vraćanja riba i smanjenje aktivnosti elektrane u Moorburgu kad je količina kisika kritična za ribe, postavljen prijelaz za ribe na razini brane Geesthacht.

               36

               Taj prijelaz za ribe omogućio bi povećanje fonda migrirajućih riba, pružajući tim vrstama mogućnost da brže dospiju do svojih područja razmnožavanja na srednjem i gornjem toku Labe. Povećanje ribljeg fonda nadoknadilo bi gubitke blizu elektrane u Moorburgu i na taj način ne bi postojao značajan utjecaj na ciljeve očuvanja područja Natura 2000 smještenih uzvodno od te elektrane.

               37

               Međutim, iz procjene utjecaja proizlazi da ona ne sadrži konačna utvrđenja o učinkovitosti prijelaza za ribe, nego samo navodi da bi se ta učinkovitost potvrdila tek nakon više godina praćenja.

               38

               Prema tome, razvidno je da u trenutku izdavanja odobrenja, iako je bio namijenjen smanjenju neposredno prouzročenog značajnog utjecaja na područja Natura 2000 uzvodno od elektrane u Moorburgu, prijelaz za ribe nije mogao zajamčiti, zajedno s drugim mjerama navedenima u točki 35. ove presude, da ne postoji nikakva razumna sumnja o tome da navedena elektrana neće negativno utjecati na cjelovitost područja, u smislu članka 6. stavka 3. Direktive o staništima.

               39

               Taj zaključak ne može se dovesti u pitanje argumentima Savezne Republike Njemačke o upravljanju rizicima i podacima utvrđenima za godine 2011. do 2014.

               40

               S tim u vezi, prema sudskoj praksi, kriterij za odobrenje predviđen u članku 6. stavku 3. drugoj rečenici Direktive o staništima uključuje načelo opreznosti i omogućuje učinkovito sprečavanje štetnih utjecaja na cjelovitost zaštićenih područja zbog predviđenih planova ili projekata. Kriterij za odobrenje koji bi bio manje strog od onog u pitanju ne bi tako učinkovito osigurao ostvarenje cilja zaštite područja na koje se ta odredba odnosi (presuda 21. srpnja 2016., Orleans i dr., C‑387/15 i C‑388/15, EU:C:2016:583, t. 53. kao i navedena sudska praksa).

               41

               Što se tiče predviđanja na kojima se temeljila procjena utjecaja, valja navesti da je Republika Njemačka podatke utvrđene za godine 2011. do 2014. podnijela nakon izdavanja odobrenja od 30. rujna 2008.

               42

               U tom pogledu, valja podsjetiti da upravo na datum donošenja odluke kojom se odobrava provedba projekta ne smije postojati nikakva sumnja sa znanstvenog gledišta što se tiče nepostojanja štetnih učinaka na cjelovitost područja u pitanju (presuda od 26. listopada 2006., Komisija/Portugal, C‑239/04, EU:C:2006:665, t. 24. i navedena sudska praksa).

               43

               Što se tiče praćenja u više stadija, ni ono nije dostatno za jamčenje poštovanja obveze koja je predviđena u članku 6. stavku 3. Direktive o staništima.

               44

               Naime, s jedne strane, kao što je to Komisija istaknula na raspravi a da joj u tome tužena država članica nije proturječila, rezultati tog praćenja ne bi morali biti relevantni ako se mjerenje provodi u razdobljima u kojima elektrana u Moorburgu ne upotrebljava stalni mehanizam za hlađenje. S druge strane, to mjerenje služi samo brojenju riba koje uspiju prijeći branu Geesthacht putem prijelaza za ribe. Prema tome, to praćenje ne može osigurati da će se prijelazom za ribe izbjeći negativni utjecaji na cjelovitost zaštićenih područja.

               45

               Slijedi da, time što je odobrila projekt izgradnje elektrane u Moorburgu na Labi na temelju procjene utjecaja kojom je zaključeno da ne postoji negativni utjecaj na cjelovitost područja Natura 2000, Savezna Republika Njemačka povrijedila je obveze koje ima na temelju članka 6. stavka 3. druge rečenice Direktive o staništima.

            Drugi prigovor, koji se temelji na povredi članka 6. stavka 3. druge rečenice Direktive o staništima zbog izostanka ispitivanja kumulativnih učinaka s drugim projektima

         Argumentacija stranaka

               46

               Komisija smatra da je počinjena još jedna povreda članka 6. stavka 3. druge rečenice Direktive o staništima jer je grad Hamburg izdao odobrenje od 30. rujna 2008. a da u procjeni utjecaja elektrane u Moorburgu nije uzeo u obzir moguće kumulativne učinke povezane s postojanjem reverzibilne elektrane u Geesthachtu i protočne hidroelektrane smještene na brani Geesthacht, za koju je također podnesen zahtjev za odobrenje izgradnje i puštanja u rad.

               47

               Što se tiče reverzibilne elektrane u Geesthachtu, Komisija primjećuje da ta elektrana postoji od 1958. i da ne sadržava posebne instalacije za zaštitu ribljih vrsta. Tek je tijekom 2014. godine Savezna Republika Njemačka podnijela stručno izvješće radi dokazivanja da navedena reverzibilna elektrana nije opasna za odnosne vrste migrirajućih riba.

               48

               Prema mišljenju Komisije, nije relevantno to što je reverzibilna elektrana u Geesthachtu izgrađena prije isteka roka za prenošenje Direktive o staništima jer odredbe članka 6. stavka 3. te direktive nisu ograničene samo na planove i projekte koji su odobreni ili izvršeni nakon roka za prenošenje navedene direktive.

               49

               Što se tiče protočne hidroelektrane na brani Geesthacht, za koju je zahtjev za izgradnju i puštanje u rad podnesen 22. svibnja 2008., Komisija smatra da je i nju trebalo uzeti u obzir u okviru ispitivanja kumulacije učinaka elektrane u Moorburgu. Prema mišljenju Komisije, iako je taj zahtjev povučen 2010., učinci protočne hidroelektrane na populacije migrirajućih riba bili su predvidljivi na datum izdavanja odobrenja od 30. rujna 2008.

               50

               Savezna Republika Njemačka najprije ističe da reverzibilnu elektranu u Geesthachtu nije bilo potrebno uzeti u obzir za procjenu utjecaja jer je ona već postojala na datum donošenja Direktive o staništima, pozivajući se u tom pogledu na presudu Suda od 14. siječnja 2016., Grüne Liga Sachsen i dr. (C‑399/14, EU:C:2016:10, t. 58. i 59.)

               51

               Nadalje, što se tiče protočne hidroelektrane na brani u Geesthachtu, ta država članica smatra da je nije bilo potrebno uzeti u obzir kao „drugi projekt” jer od početka nije bilo moguće izdati odobrenje.

               52

               S tim u vezi, Savezna Republika Njemačka ističe da takav projekt nije mogao biti odobren bez uključivanja društva Vattenfall Europe AG, koje je postalo Vattenfall GmbH. Naime, prema njemačkom pravu, operator buduće protočne hidroelektrane nužno mora pribaviti pristanak vlasnika predmetnih voda, što je u tom slučaju savezna njemačka država.

               53

               Međutim, zahtjev za izgradnju protočne hidroelektrane od 22. svibnja 2008. nije podnio Vattenfall Europe ili treća osoba koju je ovlastio, već Wirtschaftsbetriebe Geesthacht GmbH koji, za razliku od Vattenfalla Europe, nije imao nikakva prava korištenja zemljišta i objekata pri brani Geesthacht potrebnih za izgradnju protočne hidroelektrane.

               54

               Slijedom toga, dopisom od 26. svibnja 2008., tijelo za odobravanje planova okruga Herzogtum Lauenburg (Njemačka) pojasnilo je da, s obzirom na nepostojanje pravnog interesa društva Wirtschaftsbetriebe Geesthacht za odluku u meritumu, neće otvoriti postupak odobrenja plana sve dok Vattenfall Europe ne da svoj pristanak na izgradnju protočne hidroelektrane. Vattenfall Europe dao je do znanja 20. lipnja 2008. da podnositelju zahtjeva neće prenijeti nikakva prava korištenja koje uživa. Posljedično, tijelo za izdavanje odobrenja na kraju nije pokrenulo postupak odobrenja za protočnu hidroelektranu.

               55

               Savezna Republika Njemačka dodaje da je zahtjev za odobrenje izgradnje i puštanja u rad koji je podnesen za tu elektranu bio povučen tek tijekom 2010. zato što je tijelo za odobrenje htjelo izbjeći donošenje odbijajuće odluke i trebalo uvjeriti podnositelja zahtjeva da ga sam povuče.

         Ocjena Suda

               56

               Svojim drugim prigovorom, podijeljenim u dva dijela, Komisija njemačkim tijelima prigovara što nisu procijenila kumulativne učinke elektrane u Moorburgu s onima reverzibilne elektrane u Geesthachtu i protočne hidroelektrane na brani u Geesthachtu što se tiče uznemiravanja ribljih vrsta poput riječnih paklara, morskih paklara i lososa na zaštićenim područjima.

               57

               Prema ustaljenoj sudskoj praksi, odgovarajuća procjena utjecaja plana ili projekta na predmetno područje koja se mora provesti na temelju članka 6. stavka 3. Direktive o staništima podrazumijeva da se, uzimajući u obzir najbolja znanstvena postignuća u tom području, moraju utvrditi svi aspekti predmetnog plana ili projekta koji, samostalno ili zajedno s drugim planovima ili projektima, mogu utjecati na ciljeve očuvanja tog područja (presuda od 14. siječnja 2016., Grüne Liga Sachsen i dr., C‑399/14, EU:C:2016:10, t. 49. i navedena sudska praksa).

               58

               Što se tiče prvog dijela drugog prigovora, koji se odnosi na reverzibilnu elektranu u Geesthachtu, iz spisa kojim Sud raspolaže proizlazi da se ona nalazi uzvodno od brane Geesthacht i u njezinoj neposrednoj blizini od 1958.

               59

               S jedne strane, kao što je navedeno u točki 42. ove presude, upravo se datum donošenja odluke kojom se odobrava provedba projekta mora uzeti u obzir u okviru procjene kumulativnih učinaka koje stvara taj projekt i drugi projekt koji bi mogao imati značajan utjecaj na područje (vidjeti u tom smislu presudu od 26. listopada 2006., Komisija/Portugal, C‑239/04, EU:C:2006:665, t. 24. i navedenu sudsku praksu).

               60

               S druge strane, valja navesti da za razliku od predmeta u kojem je donesena presuda od 14. siječnja 2016., Grüne Liga Sachsen i dr. (C‑399/14, EU:C:2016:10), u ovom predmetu nije riječ o a posteriori ispitivanju utjecaja reverzibilne elektrane u Geesthachtu, koja postoji od 1958., već o tome da je se uzme u obzir prilikom procjene utjecaja drugog projekta, odnosno u ovom slučaju elektrane u Moorburgu.

               61

               Članak 6. stavak 3. Direktive o staništima od nacionalnih tijela zahtijeva da u okviru ispitivanja kumulativnog učinka uzmu u obzir sve projekte koji bi, zajedno s projektom za koji se traži odobrenje, mogli imati značajan utjecaj s obzirom na ciljeve te direktive, neovisno o tome što ti projekti datiraju od prije prenošenja navedene direktive.

               62

               Naime, projekti koji mogu, poput reverzibilne elektrane u Geesthachtu, zajedno s projektom koji je predmet procjene utjecaja uključivati pogoršanje ili uznemiravanje koje može imati utjecaj na migrirajuće ribe u rijeci, a slijedom toga i pogoršanje predmetnog područja, s obzirom na ciljeve Direktive o staništima, ne mogu se isključiti iz procjene utjecaja na temelju članka 6. stavka 3. Direktive o staništima.

               63

               Iz prethodnih razmatranja proizlazi da, time što nije primjereno procijenila kumulativne učinke vezane uz elektranu u Moorburgu i reverzibilnu elektranu u Geesthachtu, Savezna Republika Njemačka povrijedila je obveze koje ima na temelju članka 6. stavka 3. Direktive o staništima.

               64

               Što se tiče drugog dijela drugog prigovora, Komisija prigovara Saveznoj Republici Njemačkoj što u okviru procjene predmetnih kumulativnih učinaka nije uzela u obzir protočnu hidroelektranu na brani Geesthacht uz obrazloženje da zahtjev za odobrenje izgradnje i puštanja u rad te elektrane prema njemačkom pravu nikako nije mogao biti uspješan. Pravo korištenja vode i zemljišta pri brani u pitanju prema njemačkom je pravu nužan uvjet za odobrenje projekta.

               65

               U tom pogledu, iz spisa podnesenog Sudu proizlazi da je zahtjev za izgradnju protočne elektrane na brani Geesthacht podnijelo društvo koje nije bilo nositelj prava korištenja voda na toj brani ni zemljišta i objekata povezanih s njom.

               66

               Iz tog spisa također proizlazi da postupak odobrenja planova prema zakonodavstvu o vodi nije mogao započeti sve dok Vattenfall Europe, kao nositelj prava korištenja vode i zemljišta pri brani Geesthacht, i savezna uprava za vode i plovidbu ne navedu da taj projekt nije u sukobu s drugim pravima. Međutim, Vattenfall Europe slijedom toga izjavio je da ne daje svoj pristanak potreban za izgradnju protočne hidroelektrane.

               67

               U tim okolnostima, razvidno je da protočna hidroelektrana na brani Geesthacht nije „drugi projekt” u smislu članka 6. stavka 3. Direktive o staništima. Stoga drugi dio drugog prigovora valja odbiti.

            Treći prigovor, koji se temelji na povredi članka 6. stavka 4. Direktive o staništima zbog izostanka ispitivanja tamo propisanih uvjeta

         Argumentacija stranaka

               68

               Komisija smatra da je grad Hamburg, pogrešno izdavši odobrenje zbog pogrešaka u procjeni utjecaja, u okviru postupka u vezi s odobrenjem od 30. rujna 2008., propustio poštovati zahtjeve propisane člankom 6. stavkom 4. Direktive o staništima.

               69

               U tom pogledu, Komisija smatra da je grad Hamburg trebao potražiti alternativna rješenja za stalno hlađenje. Tako bi izgradnja hibridnog rashladnog tornja u elektrani u Moorburgu činila alternativno rješenje u odnosu na stalno hlađenje i imala bi manje negativnih učinaka na predmetna područja Natura 2000. Ta izgradnja bila bi ekonomski izvediva i mogla se naložiti predmetnom poduzeću prilikom izdavanja odobrenja.

               70

               Savezna Republika Njemačka smatra da nema potrebe ispitivati jesu li uvjeti za odobrenje projekta iz članka 6. stavka 4. Direktive o staništima bili ispunjeni, s obzirom na to da je grad Hamburg pošao od pretpostavke da elektrana u Moorburgu nije imala značajan utjecaj na cjelovitost područja Natura 2000 uzvodno uz rijeku.

         Ocjena Suda

               71

               U skladu s člankom 6. stavkom 4. Direktive o staništima, ako se, unatoč negativnoj procjeni utjecaja izvršenoj u skladu s člankom 6. stavkom 3. prvom rečenicom Direktive o staništima i u nedostatku drugih pogodnih mogućnosti, plan ili projekt ipak moraju provesti zbog važnih razloga od prevagujućeg općeg interesa, predmetna država članica poduzima sve potrebne kompenzacijske mjere kako bi osigurala zaštitu koherentnosti mreže Natura 2000.

               72

               U ovom slučaju, s obzirom na okolnost da je nadležno tijelo zaključilo da ne postoji negativan utjecaj na cjelovitost područja u smislu članka 6. stavka 3. Direktive o staništima, nije potrebno ispitati treći prigovor iz Komisijine tužbe zbog povrede obveze, koji se temelji na povredi članka 6. stavka 4. te direktive.

               73

               Slijedom toga, valja utvrditi da, time što prilikom odobravanja izgradnje elektrane u Moorburgu nije provela točnu i potpunu procjenu utjecaja, Savezna Republika Njemačka povrijedila je obveze koje ima na temelju članka 6. stavka 3. Direktive o staništima.

         Troškovi

               74

               Na temelju članka 138. stavka 1. Poslovnika Suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Međutim, sukladno stavku 3. prvoj rečenici tog članka, Sud može odlučiti da svaka stranka snosi vlastite troškove ako stranke djelomično uspiju u svojim zahtjevima. Budući da Komisija i Savezna Republika Njemačka djelomično nisu uspjele u svojim zahtjevima, valja im naložiti da snose vlastite troškove.

               Slijedom navedenoga, Sud (drugo vijeće) proglašava i presuđuje:

                        1.

                           Time što prilikom odobravanja izgradnje elektrane na ugljen u Moorburgu, blizu Hamburga (Njemačka), nije provela točnu i potpunu procjenu utjecaja, Savezna Republika Njemačka povrijedila je obveze koje ima na temelju članka 6. stavka 3. Direktive Vijeća 92/43/EEZ od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore.

                        2.

                           U preostalom dijelu tužba se odbija.

                        3.

                           Svaka stranka snosi svoje troškove.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački


Presuda Suda od 12. studenog 1974. # Société Roquette frères protiv države Francuske. # Zahtjev za prethodnu odluku: Tribunal d'instance de Lille - Francuska. # Predmet 34-74.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 18. rujna 2014. # El Corte Inglés, SA protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Predmet T-267/13.


title: Presuda Suda (treće vijeće) od 1. prosinca 2016.#Mohamed Daouidi protiv Bootes Plus SL i dr.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de lo Social de Barcelona.#Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Direktiva 2000/78/EZ – Jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja – Članci 1. do 3. – Zabrana svake diskriminacije na temelju invaliditeta – Postojanje ,invaliditeta’ – Pojam ,trajne tjelesne, mentalne, intelektualne ili osjetilne nesposobnosti’ – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Članci 3., 15., 21., 30., 31., 34. i 35. – Otkaz radniku koji je privremeno nesposoban za rad u smislu nacionalnog prava, na neodređeno vrijeme.#Predmet C-395/15.

text:
         PRESUDA SUDA (treće vijeće)
      1. prosinca 2016. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna politika — Direktiva 2000/78/EZ — Jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja — Članci 1. do 3. — Zabrana svake diskriminacije na temelju invaliditeta — Postojanje ‚invaliditeta’ — Pojam ‚trajne tjelesne, mentalne, intelektualne ili osjetilne nesposobnosti’ — Povelja Europske unije o temeljnim pravima — Članci 3., 15., 21., 30., 31., 34. i 35. — Otkaz radniku koji je privremeno nesposoban za rad u smislu nacionalnog prava, na neodređeno vrijeme“
      U predmetu C‑395/15,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona (radni sud br. 33 Barcelona, Španjolska), odlukom od 14. srpnja 2015., koju je Sud zaprimio 22. srpnja 2015., u postupku

         Mohamed Daouidi

      protiv

         Bootes Plus SL,

         Fondo de Garantía Salarial,

         Ministerio Fiscal,

      SUD (treće vijeće),
      u sastavu: L. Bay Larsen, predsjednik vijeća, M. Vilaras, J. Malenovský, M. Safjan (izvjestitelj) i D. Šváby, suci,
      nezavisni odvjetnik: Y. Bot,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za M. Daouidija, G. Pérez Palomares, abogado,

               —

               za Ministerio Fiscal, A. C. Andrade Ortiz,

               —

               za španjolsku vladu, A. Gavela Llopis, u svojstvu agenta,

               —

               za francusku vladu, G. de Bergues, D. Colas i R. Coesme, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, D. Martin i N. Ruiz García, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 26. svibnja 2016.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članaka 3., 15. i 21. stavka 1., članaka 30., 31. i 34. stavka 1. te članka 35. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) kao i članaka 1. do 3. Direktive Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (SL 2000., L 303, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69.).

               2

               Taj je zahtjev podnesen u okviru spora između, s jedne strane, Mohameda Daouidija i, s druge strane, Bootes Plus SL, Fondo de Garantía Salarial (Jamstveni zaposlenički fond, Španjolska) kao i Ministerija Fiscal (javno tužiteljstvo, Španjolska) povodom otkaza M. Daouidiju tijekom razdoblja njegove privremene nesposobnosti za rad, u smislu nacionalnog prava, na neodređeno vrijeme.

         Pravni okvir

         Međunarodno pravo

               3

               Konvencija Ujedinjenih naroda o pravima osoba s invaliditetom koja je odobrena u ime Europske zajednice Odlukom Vijeća 2010/48/EZ od 26. studenoga 2009. (SL 2010., L 23, str. 35.; u daljnjem tekstu: Konvencija UN‑a)(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 66., str. 55.), u točki (e) preambule iznosi:
               „Prihvaćajući da je invaliditet koncept koji se još uvijek razvija te da invaliditet nastaje kao rezultat međudjelovanja osoba s oštećenjima i prepreka koje proizlaze iz stajališta njihove okoline te iz prepreka koje postoje u okolišu, a koje onemogućuju njihovo puno i djelotvorno sudjelovanje u društvu na izjednačenoj osnovi s drugim ljudima.“

               4

               Sukladno članku 1. te konvencije, naslovljenom „Svrha“:
               „Svrha ove Konvencije je promicanje, zaštita i osiguravanje punog i ravnopravnog uživanja svih ljudskih prava i temeljnih sloboda svih osoba s invaliditetom i promicanje poštivanja njihova urođenog dostojanstva.
               Osobe s invaliditetom su one osobe koje imaju dugotrajna tjelesna, mentalna, intelektualna ili osjetilna oštećenja, koja u međudjelovanju s različitim preprekama mogu sprečavati njihovo puno i učinkovito sudjelovanje u društvu na ravnopravnoj osnovi s drugima.“

               5

               Članak 2. navedene konvencije, naslovljen „Definicije“, u stavku 3. predviđa:
               „‚Diskriminacija na osnovi invaliditeta’ označava svako razlikovanje, isključivanje ili ograničavanje na osnovi invaliditeta koje ima svrhu ili učinak sprečavanja ili poništavanja priznavanja, uživanja ili korištenja svih ljudskih prava i temeljnih sloboda na političkom, ekonomskom, socijalnom, kulturnom, društvenom i svakom drugom području, na ravnopravnoj osnovi s drugima. Ona uključuje sve oblike diskriminacije, uključujući i uskraćivanje razumne prilagodbe.“

         Pravo Unije

               6

               Prema uvodnim izjavama 11., 12., 15. i 31. Direktive 2000/78:

                        „(11)

                        Diskriminacija na temelju vjere ili uvjerenja, invaliditeta, dobi ili spolnog opredjeljenja može ugroziti ostvarivanje ciljeva postavljenih Ugovorom o EZ‑u, a posebice postizanje visoke razine zaposlenosti i socijalne zaštite, podizanje životnog standarda i kvalitete života, gospodarsku i društvenu koheziju i solidarnost te slobodno kretanje osoba.

                        (12)

                        Stoga bi, na cijelom području Zajednice, svaka izravna ili neizravna diskriminacija na temelju vjere ili uvjerenja, invaliditeta, dobi ili spolnog opredjeljenja, u pogledu područja koja obuhvaća ova Direktiva, trebala biti zabranjena na cijelom području Zajednice. […]

                  […]

                        (15)

                        Procjena činjenica na temelju kojih je moguće izvesti zaključak o postojanju izravne ili neizravne diskriminacije je pitanje u nadležnosti nacionalnih pravosudnih ili drugih nadležnih tijela, u skladu s pravilima nacionalnog prava ili prakse. Takva pravila posebice omogućuju utvrđivanje neizravne diskriminacije svim sredstvima, uključujući statističke dokaze.

                  […]

                        (31)

                        Pravila o teretu dokazivanja moraju se prilagoditi kod očite diskriminacije, a da bi se načelo jednakog postupanja moglo učinkovito primijeniti, teret dokazivanja mora se vratiti na tuženika, ako su podneseni dokazi o takvoj diskriminaciji. Međutim, tuženik nije dužan dokazivati da tužitelj pripada određenoj vjeri ili ima određena uvjerenja ili invaliditet ili je određene dobi ili određenog spolnog opredjeljenja.“

               7

               Članak 1. te direktive, naslovljen „Svrha“, propisuje:
               „Svrha ove Direktive je utvrditi opći okvir za borbu protiv diskriminacije na temelju vjere ili uvjerenja, invaliditeta, dobi ili spolnog opredjeljenja u vezi sa zapošljavanjem i obavljanjem zanimanja, kako bi se u državama članicama ostvarila primjena načela jednakog postupanja.“

               8

               U članku 2. navedene direktive naslovljenom „Naknade“, u stavcima 1. i 2. predviđeno je:
               „1.   Za potrebe ove Direktive ‚načelo jednakog postupanja’ znači nepostojanje bilo kakve izravne ili neizravne diskriminacije na temelju bilo kojeg od razloga iz članka 1.
               2.   Za potrebe stavka 1.:

                        (a)

                        smatra se da se radi o izravnoj diskriminaciji u slučaju kada se prema jednoj osobi postupa lošije nego prema drugoj osobi ili je došlo do takvog postupanja ili je moglo doći do takvog postupanja u sličnim situacijama, zbog bilo kojeg od razloga iz članka 1.;

                        (b)

                        smatra se da se radi o neizravnoj diskriminaciji u slučaju kada kakva naizgled neutralna odredba, mjerilo ili postupanje dovede u neravnopravan položaj osobe određene vjere ili uvjerenja, invaliditeta, dobi ili spolnog opredjeljenja, u usporedbi s ostalim osobama, osim u sljedećim slučajevima:

                                 i.

                                 ako su ta odredba, mjerilo ili postupanje objektivno opravdani legitimnim ciljem, a sredstva za postizanje tog cilja su primjerena i nužna; ili

                                 ii.

                                 ako je, u pogledu osoba s invaliditetom, poslodavac ili bilo koja osoba ili organizacija na koju se ova Direktiva primjenjuje, dužna u skladu s nacionalnim zakonodavstvom, poduzeti odgovarajuće mjere u skladu s načelima iz članka 5., kako bi se uklonili nedostatci koje uzrokuje takva odredba, mjerilo ili postupanje.“

               9

               Članak 3. te iste direktive, naslova „Područje primjene“, propisuje u stavku 1. točki (c):
               „U granicama nadležnosti prenesenih na Zajednicu, ova se Direktiva primjenjuje na sve osobe, bilo u javnom ili privatnom sektoru, uključujući javna tijela, u odnosu na:
               […]

                        (c)

                        zapošljavanje i uvjete rada, uključujući otkaze i plaće“.

               10

               U članku 10. Direktive 2000/78, naslovljenom „Teret dokaza“, u stavcima 1., 2. i 5. predviđeno je:
               „1.   Države članice poduzimaju potrebne mjere u skladu sa svojim nacionalnim pravosudnim sustavima, kojima osiguravaju da je teret dokaza da nije bilo povrede načela jednakog postupanja na strani tuženika, u slučajevima kada osobe koje smatraju da im je nanesena nepravda, jer na njih nije primijenjeno načelo jednakog postupanja, iznesu pred sudom ili drugim nadležnim tijelom, činjenice iz kojih se može pretpostaviti da je došlo do izravne ili neizravne diskriminacije.
               2.   Stavak 1. ne sprječava države članice da donesu pravila o dokazivanju, koja su povoljnija za tužitelja.
               […]
               5.   Države članice ne moraju primjenjivati stavak 1. na postupke u kojima je sud ili nadležno tijelo dužno ispitati činjenično stanje.“

         Španjolsko pravo

               11

               Članak 9. stavak 2. Ustava propisuje:
               „Na javnim vlastima je da stvore uvjete koji omogućuju učiniti stvarnima i djelotvornima slobodu i jednakost pojedinca i skupina čiji je dio, da uklone prepreke koje sprečavaju ili ometaju njihovo ostvarenje i da olakšaju sudjelovanje svih građana u političkom, gospodarskom, kulturnom i društvenom životu.“

               12

               Člankom 14. tog ustava određuje se:
               „Španjolci su jednaki pred zakonom, i ne može doći do diskriminacije zbog rođenja, rase, spola, vjere, mišljenja ili bilo kojeg drugog osobnog ili socijalnog uvjeta ili okolnosti.“

               13

               Člankom 15. spomenutog ustava određeno je:
               „Svaka osoba ima pravo na život te tjelesni i moralni integritet. Nitko ne smije, ni u kojem slučaju, biti podvrgnut mučenju, neljudskom ili ponižavajućem postupanju ili kažnjavanju. Smrtna kazna se ukida, osim u slučaju odredaba predviđenih u vrijeme rata vojnim kaznenim zakonima.“

               14

               Članak 55. Real Decreto Legislativo 1/1995, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores (Kraljevski zakonodavni dekret 1/1995 kojim se potvrđuje izmijenjeni tekst Zakona o statutu radnika) od 24. ožujka 1995. (BOE br. 75, od 29. ožujka 1995., str. 9654.) u verziji primjenjivoj u vrijeme nastanka činjenica iz glavnog postupka (u daljnjem tekstu: Statut radnika) u stavcima 3. do 6. glasi kako slijedi:
               „3.   Otkaz može biti zakonit, nezakonit ili ništav.
               4.   Otkaz je zakonit kada je dokazana povreda koju poslodavac navodi u odluci o otkazu. Nezakonit je u protivnom slučaju ili kada nisu poštovani formalni zahtjevi iz stavka 1. ovog članka.
               5.   Svaki otkaz koji za razlog ima jedan od uzroka diskriminacije zabranjen ustavom ili zakonom, ili koji uzrokuje povredu temeljnih prava i javnih sloboda priznatih radniku, ništav je. […]
               6.   Učinak ništavog otkaza sastoji se u tome da se radnik odmah vraća na posao te mu se isplaćuju neisplaćene plaće.“

               15

               Članak 56. stavak 1. navedenog statuta glasi:
               „Kada se utvrdi da je otkaz nezakonit, poslodavac mora u roku od pet dana od dostave presude vratiti radnika na posao ili mu isplatiti otpremninu koja je jednaka plaći za 33 dana rada za svaku godinu radnog staža, pri čemu se razdoblja kraća od jedne godine obračunavaju prema broju navršenih mjeseci rada tako da ukupni iznos otpremnine ne može biti veći od 24 mjesečne plaće. Isplata otpremnine dovodi do prestanka ugovora o radu koji stupa na snagu od datuma stvarnog prestanka rada.“

               16

               Članak 96. stavak 1. Ley 36/2011, reguladora de la jurisdicción social (Zakon 36/2011 o nadležnosti u sporovima o socijalnoj sigurnosti) od 10. listopada 2011. (BOE br. 245, od 11. listopada 2011., str. 106584.), predviđa:
               „Kada tužiteljevi navodi dopuštaju zaključiti da postoje ozbiljne indicije diskriminacije utemeljene na spolu, spolnoj orijentaciji ili identitetu, rasnom ili etničkom podrijetlu, vjeri ili uvjerenju, invaliditetu, dobi, zlostavljanju ili bilo kojoj drugoj vrsti povrede temeljnog prava ili javne slobode, na tuženiku je da pruži objektivno i razumno, dovoljno potkrijepljeno opravdanje, usvojenih mjera i njihove proporcionalnosti.“

               17

               Članak 108. stavci 1. i 2. tog zakona glasi:
               „1.   U izreci presude, sudac određuje je li otkaz zakonit, nezakonit ili ništav.
               Otkaz je zakonit kada je dokazana povreda koju poslodavac navodi u odluci o otkazu. Nezakonit je u protivnom slučaju ili kada nisu poštovani formalni zahtjevi iz članka 55. stavka 1. [statuta radnika].
               […]
               2.   Svaki otkaz koji za razlog ima jedan od uzroka diskriminacije predviđen ustavom ili zakonom, ili koji uzrokuje povredu temeljnih prava i javnih sloboda priznatih radniku, ništav je.
               […]“

               18

               Članak 110. stavak 1. navedenog zakona glasi kako slijedi:
               „Ako je otkaz proglašen nezakonitim, poslodavcu se nalaže da radnika vrati na posao pod istim uvjetima koje je imao prije otkaza i da mu isplati zaostatke plaće na koje upućuje članak 56. stavak 2. [statuta radnika] ili, prema izboru, da mu isplati otpremninu čiji je iznos određen sukladno odredbi članka 56. stavka 1. [statuta radnika][…]“

               19

               Članak 113. istog zakona propisuje:
               „Ako je otkaz proglašen ništavim, poslodavcu će se naložiti da radnika odmah vrati na posao i da mu isplati zaostatke plaće. […]“

               20

               Članak 181. stavak 2. Zakona 36/2011 predviđa:
               „Kada je dokazano postojanje indicija koje dopuštaju zaključiti da postoji povreda temeljnog prava ili javne slobode, na tuženiku je da na raspravi pruži objektivno i razumno, dovoljno potkrijepljeno opravdanje, usvojenih mjera i njihove proporcionalnosti.“

               21

               Članak 2. Real Decreto Legislativo 1/2013 por el que se aprueba el Texto Refundido de la Ley General de derechos de las personas con discapacidad y de su inclusión social (Kraljevski zakonodavni dekret 1/2013 o izmjeni općeg zakona o pravima osoba s invaliditetom i njihove društvene integracije), od 29. studenoga 2013. (BOE br. 289, od 3. prosinca 2013., str. 95635.), sadržava sljedeće definicije:
               „[…]

                        (a)

                        invaliditet označava situaciju u kojoj se nalaze osobe koje imaju dugotrajna oštećenja, koja u međudjelovanju s različitim preprekama mogu sprečavati njihovo puno i učinkovito sudjelovanje u društvu na ravnopravnoj osnovi s drugima.

                  […]

                        (c)

                        izravna diskriminacija označava situaciju u kojoj se nalazi osoba s invaliditetom kada se s njom postupa na nepovoljniji način nego s drugom osobom u sličnoj situaciji, iz razloga njezina invaliditeta.

                        (d)

                        neizravna diskriminacija postoji kada zakonska ili regulatorna odredba, sporazumna ili ugovorna klauzula, individualni sporazum, jednostrana odluka, kriterij ili praksa ili pak okoliš, proizvod ili usluga koji su naizgled neutralni, mogu uzrokovati konkretnu nepogodnost za jednu osobu u odnosu na drugu, iz razloga njezina invaliditeta, u mjeri u kojoj objektivno ne odgovara zakonitoj svrsi i ako sredstva za njezino postizanje nisu prikladna i potrebna.

                  […]“

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               22

               Bootes Plus je 17. travnja 2014. zaposlio M. Daouidija kako bi radio kao pomoćnik u kuhinji u jednom od restorana u hotelu koji se nalazi u Barceloni (Španjolska).

               23

               Zbog toga su M. Daouidi i Bootes Plus sklopili ugovor o povremenom radu koji je opravdavan povećanim opsegom posla u restoranu, u trajanju od tri mjeseca, za 20 sati tjedno. Tim je ugovorom bio predviđen probni rok od 30 dana. M. Daouidi i Bootes Plus su 1. srpnja 2014. sporazumno pretvorili navedeni ugovor o radu s nepunim radnim vremenom u ugovor s punim radnim vremenom od 40 sati tjedno.

               24

               Ugovor M. Daouidija produžen je 15. srpnja 2014. za devet mjeseci te je njegov prestanak određen za 16. travnja 2015. Šef kuhinje dao je pozitivno mišljenje za to produljenje te je odobrio i pretvaranje ugovora s nepunim radnim vremenom M. Daouidija u ugovor s punim radnim vremenom.

               25

               M. Daouidi se 3. listopada 2014. poskliznuo na pod kuhinje restorana u kojem je radio što je uzrokovalo iščašenje lijevog lakta na koji je trebalo staviti gips. M. Daouidi je isti dan pokrenuo postupak radi priznavanja njegove privremene nesposobnosti za rad.

               26

               Dva tjedna nakon te nesreće na radu, šef kuhinje kontaktirao je M. Daouidija kako bi pitao za njegovo zdravstveno stanje i izrazio zabrinutost u vezi trajanja njegove situacije. M. Daouidi mu je odgovorio da se ne može odmah vratiti na posao.

               27

               M. Daouidi je 26. studenoga 2014., dok je još bio privremeno nesposoban za rad, od Bootes Plus primio odluku o stegovnom otkazu, sastavljenu na sljedeći način:
               „Žalimo što Vas moramo obavijestiti da smo odlučili prekinuti Vaš radni odnos koji Vas veže za naše poduzeće te vas otpustiti s današnjim datumom. Tu smo odluku donijeli jer ne odgovarate očekivanjima poduzeća te niste postigli učinak koji poduzeće smatra adekvatnim u ispunjenju zadataka koji odgovaraju vašem radnom mjestu. Te činjenice mogu dovesti do otkaza sukladno [statutu radnika].“

               28

               M. Daouidi je 23. prosinca 2014. pokrenuo postupak pred Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona (radni sud br. 33 u Barceloni, Španjolska) tužbom kojom želi utvrditi ništavost svojeg otkaza u smislu članka 108. stavka 2. Zakona 36/2011.

               29

               U tom pogledu M. Daouidi ističe, s jedne strane, da je njegovim otkazom povrijeđeno njegovo temeljno pravo na tjelesni integritet, uspostavljeno člankom 15. ustava, osobito zato što je direktor restorana od njega zatražio da nastavi s radom za vikend od 17. do 19. listopada 2014., što on nije bio u stanju učiniti. S druge strane, taj je otkaz diskriminatoran jer je kao stvarni uzrok imao privremenu nesposobnost za rad koja je posljedica nesreće na radu i jer, osobito ulazi pod pojam „invaliditeta“ u smislu Direktive 2000/78 i presude od 11. travnja 2013., HK Danmark (C‑335/11 i C‑337/11, EU:C:2013:222).

               30

               Podredno, M. Daouidi je od tog suda zahtijevao da njegov otkaz proglasi „nezakonitim“ u smislu članka 108. stavka 1. Zakona 36/2011.

               31

               Sud koji je uputio zahtjev istaknuo je da postoje dovoljne činjenice da bi se smatralo da je, iako otkaz M. Daouidiju ima izgled i oblik stegovnog otkaza, njegov stvarni razlog nesposobnost za rad u neodređenom trajanju koja je posljedica nesreće na radu koju je pretrpio M. Daouidi.

               32

               Prema mišljenju tog suda, iz sudske prakse Tribunala Superior de Justicia de Cataluña (Viši sud Katalonije, Španjolska), Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) i Tribunal Constitucional (Ustavni sud, Španjolska) proizlazi da se otkaz zbog bolesti ili privremene nesposobnosti za rad koji su posljedica nesreće na radu ne smatra diskriminatornim, s posljedicom da se ne može smatrati „ništavim“ u smislu članka 108. stavka 2. Zakona 36/2011.

               33

               Međutim, sud koji je uputio zahtjev pita se nije li takav otkaz protivan pravu Unije jer čini povredu načela nediskriminacije, prava na zaštitu protiv svakog neopravdanog otkaza, prava na poštene i pravične radne uvjete, prava na pristup davanjima za socijalno osiguranje kao i prava na zdravstvenu zaštitu, zajamčenima člankom 21. stavkom 1., člancima 30., 31., 34. stavkom 1. i člankom 35. Povelje.

               34

               Nadalje, sud koji je uputio zahtjev pita se postoji li u glavnom postupku diskriminacija utemeljena na „invaliditetu“ u smislu Direktive 2000/78. Najprije, ograničenje koje trpi M. Daouidi od kada je iščašio lakat je očito. U tom smislu, taj sud navodi da je na dan rasprave koja se pred njim održala u glavnom postupku, odnosno šest mjeseci nakon nesreće na radu M. Daouidija, njegov lakat još uvijek bio u gipsu. Zatim, poslodavac M. Daouidija smatrao je da njegova nesposobnost za rad predugo traje, što je nespojivo s njegovim interesima, s posljedicom da je ispunjen uvjet „trajne“ naravi ograničenja. Konačno, ta odluka o otkazu spriječila je puno i učinkovito sudjelovanje M. Daouidija u profesionalnom životu pod istim uvjetima koje imaju i drugi radnici.

               35

               U slučaju da je otkaz M. Daouidija bio izvršen uz povredu temeljnih prava zaštićenih pravom Unije, taj bi otkaz trebao biti proglašen ništavim, a ne samo nezakonitim.

               36

               U tim je okolnostima Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona (Radni sud br. 33 u Barceloni) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Treba li opću zabranu diskriminacije proglašenu u članku 21. stavku 1. Povelje tumačiti na način da u njezino područje zabrane i zaštite, ulazi odluka poduzeća o otkazu radniku, koji je do tada u profesionalnom smislu bio dobro ocijenjen, samo zbog činjenice da je privremeno nesposoban za rad – na neodređeno vrijeme – zbog nesreće na radu i to dok je ostvarivao zdravstvenu njegu i naknadu od socijalnog osiguranja?

                        2.

                        Treba li članak 30. Povelje tumačiti na način da zaštita koja se treba osigurati radniku koji je očito dobio arbitraran i nedopušten otkaz, treba biti predviđena nacionalnim propisom za svaki otkaz kojim se krši temeljno pravo?

                        3.

                        Ulazi li odluka poduzeća o otkazu radniku, koji je do tada u profesionalnom smislu bio dobro ocijenjen, samo zbog činjenice da je privremeno nesposoban za rad – na neodređeno vrijeme – zbog nesreće na radu i to dok ostvaruje zdravstvenu njegu i naknadu od socijalnog osiguranja u područje primjene članaka 3., 15., 31., 34. stavka 1. i članka 35. stavka 1. Povelje (ili samo područje primjene jednog ili više njih)?

                        4.

                        U slučaju potvrdnog odgovora na prethodna tri pitanja (ili jedno od njih) i u slučaju da Sud odluči da odluka o otkazu radniku, koji je do tada u profesionalnom smislu bio dobro ocijenjen, samo zbog činjenice da je privremeno nesposoban za rad – na neodređeno vrijeme – zbog nesreće na radu dok ostvaruje zdravstvenu njegu i naknadu od socijalnog osiguranja, ulazi u područje primjene nekog ili nekih članka [Povelje], može li ih nacionalni sud primijeniti kako bi odlučio u sporu između pojedinaca, makar samo zato što, ovisno o tome je li riječ o ‚pravu’ ili ‚načelu’, treba smatrati da imaju horizontalan učinak ili zato što valja primijeniti ‚načelo usklađenog tumačenja’?

                        5.

                        U slučaju negativnog odgovora na četiri prethodna pitanja, ulazi li u koncept ‚izravne diskriminacije zbog invaliditeta’ kao razloga diskriminacije iz članaka 1., 2. i 3. Direktive 2000/78 odluka poduzeća o otkazu radniku, koji je do tada u profesionalnom smislu bio dobro ocijenjen, samo zbog činjenice da je privremeno nesposoban za rad – na neodređeno vrijeme – zbog nesreće na radu?“

         Peto pitanje

               37

               Petim pitanjem koje valja najprije ispitati, sud koji je uputio zahtjev u biti pita, treba li Direktivu 2000/78 tumačiti na način da činjenica da je osoba privremeno nesposobna za rad, u smislu nacionalnog prava, na neodređeno vrijeme, zbog nesreće na radu, sama po sebi implicira da se ograničenje sposobnosti te osobe može kvalificirati „trajnim“ u smislu pojma „invaliditeta“ iz te direktive.

               38

               U prvome redu, valja istaknuti da je svrha Direktive 2000/78, kao što proizlazi iz njezina članka 1., utvrditi opći okvir za borbu protiv diskriminacije, u vezi sa zapošljavanjem i obavljanjem zanimanja, na temelju razloga navedenih u tom članku, među kojima se nalazi invaliditet. Na temelju članka 3. stavka 1. točke (c) ta se direktiva primjenjuje, u granicama nadležnosti prenesenih na Europsku uniju, na sve osobe, bilo u javnom ili privatnom sektoru, osobito u odnosu na uvjete otkaza.

               39

               U ovom slučaju, sud koji je uputio zahtjev želi znati ulazi li stanje M. Daouidija, koji je dobio otkaz dok je bio u stanju privremene nesposobnosti za rad u smislu nacionalnog prava, na neodređeno vrijeme, u pojam „invaliditeta“ u smislu navedene direktive.

               40

               U tom smislu valja podsjetiti da je Unija Odlukom 2010/48 odobrila Konvenciju UN‑a o invaliditetu. Stoga odredbe te konvencije od trenutka stupanja na snagu te odluke čine sastavni dio pravnog poretka Unije (vidjeti presudu od 18. ožujka 2014.Z.,C‑363/12, EU:C:2014:159, t. 73. i navedenu sudsku praksu). Osim toga, iz dodatka Prilogu II. navedenoj odluci proizlazi da je, što se tiče autonomije i socijalne uključenosti, zapošljavanja i obavljanja zanimanja, Direktiva 2000/78 jedan od akata Unije koji se odnose na pitanja regulirana tom konvencijom.

               41

               Slijedi da se na navedenu konvenciju može pozivati u svrhu tumačenja te direktive, koja se mora, u mjeri u kojoj je to moguće, tumačiti u skladu s istom konvencijom (vidjeti presude od 11. travnja 2013., HK Danmark,C‑335/11 i C‑337/11, EU:C:2013:222, t. 32., kao i od 18. ožujka 2014., Z.,C‑363/12, EU:C:2014:159, t. 75.).

               42

               Zbog toga je, nakon što je Unija ratificirala Konvenciju UN‑a, Sud držao da se pojam „invaliditet“ u smislu Direktive 2000/78 mora shvatiti kao ograničenje koje proizlazi iz trajnih tjelesnih, mentalnih ili psihičkih oštećenja, čije međudjelovanje s različitim preprekama može sprečavati puno i učinkovito sudjelovanje osobe u pitanju u profesionalnom životu na temelju jednakosti s drugim radnicima (vidjeti presude od 11. travnja 2013.HK Danmark,C‑335/11 i C‑337/11, EU:C:2013:222, t. 38.; od 18. ožujka 2014., Z.,C‑363/12, EU:C:2014:159, t. 76., kao i od 18. prosinca 2014., FOA,C‑354/13, EU:C:2014:2463, t. 53.).

               43

               Nadalje, izraz „osobe s invaliditetom“ korišten u članku 5. te direktive treba se tumačiti na način da obuhvaća sve osobe s invaliditetom koji odgovara definiciji iz prethodne točke (presuda od 4. srpnja 2013., Komisija/Italija, C‑312/11, neobjavljena, EU:C:2013:446, t. 57.).

               44

               Valja dodati da navedena direktiva obuhvaća među ostalim i invaliditete prouzročene nesrećama (vidjeti u tom smislu presudu od 11. travnja 2013., HK Danmark,C‑335/11 i C‑337/11, EU:C:2013:222, t. 40.).

               45

               Stoga, ako nesreća dovodi do ograničenja koje proizlazi osobito iz tjelesnih, mentalnih ili psihičkih oštećenja, čije međudjelovanje s različitim preprekama može sprečavati puno i učinkovito sudjelovanje dotične osobe u profesionalnom životu na ravnopravnoj osnovi s drugim radnicima te ako je to ograničenje dugotrajno, takvo stanje obuhvaćeno je pojmom „invaliditeta“ u smislu Direktive 2000/78 (vidjeti analogijom presudu od 11. travnja 2013., HK Danmark,C‑335/11 i C‑337/11, EU:C:2013:222, t. 41.).

               46

               U ovom slučaju, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je M. Daouidi pretrpio nesreću na radu i da je iščašio lijevi lakat koji je morao biti stavljen u gips. Valja utvrditi da je načelno, takvo tjelesno stanje privremeno.

               47

               Sud koji je uputio zahtjev precizira da je na dan rasprave pred njim u glavnom postupku, odnosno otprilike šest mjeseci nakon te nesreće na radu, lakat M. Daouidija još uvijek bio u gipsu i da on stoga nije bio u mogućnosti obavljati svoju profesionalnu djelatnost.

               48

               U tim okolnostima, nesporno je da je M. Daouidi pretrpio ograničenje sposobnosti, koje proizlazi iz tjelesne ozljede. Stoga, kako bi se odredilo može li se smatrati da je M. Daouidi „osoba s invaliditetom“ u smislu Direktive 2000/78 i da ulazi u područje primjene te direktive, valja ispitati je li to ograničenje njegovih sposobnosti, čije međudjelovanje s različitim preprekama može sprečavati puno i učinkovito sudjelovanje dotične osobe u profesionalnom životu na ravnopravnoj osnovi s drugim radnicima, „trajno“ u smislu sudske prakse navedene u točki 42. ove presude.

               49

               Konvencija UN‑a ne definira pojam „trajne“ naravi tjelesnog, mentalnog, intelektualnog ili osjetilnog oštećenja. Direktiva 2000/78 ne definira pojam „invaliditeta“ niti navodi pojam „trajnog“ ograničenja sposobnosti osobe u smislu navedenog pojma.

               50

               Prema ustaljenoj sudskoj praksi, iz zahtjeva za ujednačenu primjenu prava Unije kao i načela jednakosti proizlazi da se pojmovi iz odredbe prava Unije koja ne sadržava nikakvo izričito upućivanje na pravo država članica za utvrđivanje njezina smisla i dosega moraju u pravilu autonomno i ujednačeno tumačiti u cijeloj Europskoj uniji, uzimajući u obzir kontekst odredbe i cilj koji se želi postići propisom o kojem je riječ (vidjeti osobito presude od 18. siječnja 1984., Ekro,327/82, EU:C:1984:11, t. 11., i od 16. lipnja 2016., Pebros Servizi,C‑511/14, EU:C:2016:448, t. 36.).

               51

               U nedostatku takvog izričitog upućivanja na pravo država članica, pojam „trajnog“ ograničenja sposobnosti osobe u smislu pojma „invaliditeta“ iz Direktive 2000/78 treba dakle tumačiti autonomno i ujednačeno.

               52

               Iz toga slijedi da činjenica da je M. Daouidi obuhvaćen pravnim režimom „privremene“ nesposobnosti za rad u smislu španjolskog prava, ne može isključiti kvalifikaciju njegove nesposobnosti za rad kao „trajne“ u smislu Direktive 2000/78, tumačene s obzirom na Konvenciju UN‑a.

               53

               Osim toga, „trajnu“ narav ograničenja treba ispitati s obzirom na stanje nesposobnosti dotične osobe kao takvo, na dan na koji je u odnosu na nju donesen navodno diskriminatorni akt (vidjeti u tom smislu presudu od 11. srpnja 2006., Chacón Navas,C‑13/05, EU:C:2006:456, t. 29.).

               54

               Kada je riječ o pojmu „trajne“ naravi ograničenja u kontekstu članka 1. Direktive 2000/78 i cilja te direktive, valja podsjetiti da sukladno sudskoj praksi Suda, važnost koju zakonodavac Unije daje mjerama za prilagodbu radnog mjesta invaliditetu pokazuje da je uzeo u obzir slučajeve u kojima je sudjelovanje u profesionalnom životu onemogućeno tijekom dužeg razdoblja (vidjeti presudu od 11. srpnja 2006., Chacón Navas,C‑13/05, EU:C:2006:456, t. 45.).

               55

               Na sudu koji je uputio zahtjev je da provjeri je li ograničenje sposobnosti dotične osobe „trajno“, pri čemu je takva ocjena prije svega činjenična.

               56

               Među indicijama koje omogućavaju smatrati da je ograničenje „trajno“ nalazi se osobito činjenica da na datum navodno diskriminatorne činjenice, nije jasno određen kratkoročni završetak nesposobnosti dotične osobe, ili kao što je u bitnome naveo nezavisni odvjetnik u točki 47. svojeg mišljenja, činjenica da se ta nesposobnost može značajno produžiti prije oporavka navedene osobe.

               57

               U okviru provjere „trajne“ naravi ograničenja sposobnosti dotične osobe, sud koji je uputio zahtjev treba temeljiti svoju odluku na ukupnosti objektivnih elemenata kojima raspolaže, osobito na dokumentima i potvrdama koje se odnose na stanje te osobe, sastavljenih na temelju aktualnih medicinskih i znanstvenih saznanja i podataka.

               58

               U slučaju da sud koji je uputio zahtjev dođe do zaključka da je ograničenje sposobnosti M. Daouidija „trajno“ valja podsjetiti da je nepovoljno postupanje utemeljeno na invaliditetu protivno zaštiti iz Direktive 2000/78 samo u mjeri u kojoj predstavlja diskriminaciju u smislu članka 2. stavka 1. te direktive (vidjeti presude od 11. srpnja 2006., Chacón Navas,C‑13/05, EU:C:2006:456, t. 48., kao i od 11. travnja 2013., HK Danmark,C‑335/11 i C‑337/11, EU:C:2013:222, t. 71.).

               59

               S obzirom na prethodna razmatranja na peto pitanje valja odgovoriti da Direktivu 2000/78 treba tumačiti na način da:

                        —

                        činjenica da je dotična osoba privremeno nesposobna za rad u smislu nacionalnog prava, na neodređeno vrijeme, zbog nesreće na radu, ne znači sama po sebi da se ograničenje sposobnosti te osobe može kvalificirati kao „trajno“ u smislu definicije „invaliditeta“ iz te direktive, tumačene u skladu s Konvencijom UN‑a;

                        —

                        među indicijama koje omogućavaju smatrati da je takvo ograničenje „trajno“ nalazi se osobito činjenica da na datum navodno diskriminatorne činjenice, nije jasno određen kratkoročni završetak nesposobnosti dotične osobe, ili činjenica da se ta nesposobnost može značajno produžiti prije oporavka navedene osobe, i

                        —

                        u okviru provjere te „trajne“ naravi, sud koji je uputio zahtjev treba temeljiti svoju odluku na ukupnosti objektivnih elemenata kojima raspolaže, osobito na dokumentima i potvrdama koje se odnose na stanje te osobe, sastavljenih na temelju aktualnih medicinskih i znanstvenih saznanja i podataka.

         O prvim trima prethodnim pitanjima

               60

               Svojim prvim četirima pitanjima, koje na drugom mjestu valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti traži tumačenje članaka 3., 15., 21. stavka 1., članaka 30., 31., 34. stavka 1. i članka 35. Povelje u situaciji poput one iz glavnog postupka.

               61

               U tom pogledu, valja podsjetiti da prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, u okviru prethodnog postupka na temelju članka 267. UFEU‑a Sud može tumačiti pravo Unije samo u granicama dodijeljene nadležnosti (presuda od 27. ožujka 2014.Torralbo Marcos,C‑265/13, EU:C:2014:187, t. 27., i rješenje od 25. veljače 2016., Aiudapds, C‑520/15, neobjavljeno, EU:C:2016:124, t. 18.).

               62

               Kada je riječ o Povelji, njezin članak 51. stavak 1. propisuje da se odredbe Povelje odnose na države članice samo kada one provode pravo Unije. Članak 6. stavak 1. UEU‑a kao i članak 51. stavak 2. Povelje preciziraju da se njezinim odredbama ne proširuje područje primjene prava Unije preko nadležnosti Unije kako su utvrđene u Ugovorima.

               63

               Kao što proizlazi iz ustaljene sudske prakse Suda, kada pravna situacija ne ulazi u područje primjene prava Unije, Sud nije nadležan o njoj odlučivati a odredbe Povelje na koje se eventualno poziva ne mogu same po sebi biti temelj te nadležnost (vidjeti presudu od 26. veljače 2013., Åkerberg Fransson,C‑617/10, EU:C:2013:105, t. 22., i rješenje od 25. veljače 2016., Aiudapds, C‑520/15, neobjavljeno, EU:C:2016:124, t. 20.).

               64

               U tom pogledu valja utvrditi da u ovom stadiju glavnog postupka, nije utvrđeno da bi predmetna situacija ulazila u područje primjene pravne odredbe Unije, različite od onih koje se nalaze u Povelji.

               65

               Naime, kada je riječ osobito o Direktivi 2000/78, kao što je izneseno u okviru odgovora na peto pitanje, činjenica da je osoba privremeno nesposobna za rad u smislu nacionalnog prava, na neodređeno vrijeme, zbog nesreće na radu, ne znači samo po sebi da se ograničenje koje trpi ta osoba može kvalificirati „trajnim“ u smislu pojma „invaliditeta“ iz Direktive 2000/78.

               66

               Osim toga, odluka kojom se upućuje prethodno pitanje osobito ne sadržava nikakvu prognozu o eventualnom oporavku, potpunom ili djelomičnom, M. Daouidija ili podatke o mogućim posljedicama koje će imati ta nesreća za ostvarenje zadataka radi kojih je zaposlen.

               67

               Stoga, kao što je naveo nezavisni odvjetnik u točki 52. svojeg mišljenja, s obzirom na to da je primjena Direktive 2000/78 u glavnom postupku vezana za ocjenu suda koji je uputio zahtjev, koja će biti provedena nakon ove presude Suda, ne može se smatrati da je situacija iz glavnog postupka u ovom stadiju postupka obuhvaćena pravom Unije (u tom smislu vidjeti presudu od 27. ožujka 2014., Torralbo Marcos,C‑265/13, EU:C:2014:187, t. 40.).

               68

               U tim okolnostima valja zaključiti da Sud nije nadležan odgovoriti na prva četiri pitanja.

         Troškovi

               69

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (treće vijeće) odlučuje:

                     Direktivu Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja treba tumačiti na način da:

                        —

                           činjenica da je dotična osoba privremeno nesposobna za rad u smislu nacionalnog prava, na neodređeno vrijeme, zbog nesreće na radu, ne znači sama po sebi da se ograničenje sposobnosti te osobe može kvalificirati kao „trajno“ u smislu definicije „invaliditeta“ iz te direktive, tumačene u skladu s Konvencijom Ujedinjenih naroda o pravima osoba s invaliditetom koja je odobrena u ime Europske zajednice Odlukom Vijeća 2010/48/EZ od 26. studenoga 2009.;

                        —

                           među indicijama koje omogućavaju smatrati da je takvo ograničenje „trajno“ nalazi se osobito činjenica da na datum navodno diskriminatorne činjenice, nije jasno određen kratkoročni završetak nesposobnosti dotične osobe, ili činjenica da se ta nesposobnost može značajno produžiti prije oporavka navedene osobe, i

                        —

                           u okviru provjere te „trajne“ naravi, sud koji je uputio zahtjev treba temeljiti svoju odluku na ukupnosti objektivnih elemenata kojima raspolaže, osobito na dokumentima i potvrdama koje se odnose na stanje te osobe, sastavljenih na temelju aktualnih medicinskih i znanstvenih saznanja i podataka.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: španjolski


Presuda Općeg suda (deveto vijeće) od 9. srpnja 2015. # CMT Compagnia manifatture tessili Srl (CMT Srl) protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Spojeni predmeti T-98/13 i T-99/13.