title: presuda od 12. prosinca 1996., Leclerc/Komisija (T‑19/92, EU:T:1996:190)

text:
PRESUDA PRVOSTUPANJSKOG SUDA (drugo prošireno vijeće)12. prosinca 1996.(*)„Sustav selektivne distribucije – Luksuzni kozmetički proizvodi“U predmetu T‑19/92,Groupement d’achat Édouard Leclerc, društvo osnovano po francuskom pravu sa sjedištem u Parizu, koje zastupaju Mario Amadio i Gilbert Parléani, avocats pri
 odvjetničkoj komori u Parizu, s izabranom adresom za dostavu u
Luxembourgu pri odvjetničkoj pisarnici Philippea Hossa, 15, Côte d'Eich,tužitelj,protivEuropske komisije, koju
 su zastupali Bernd Langeheine, a zatim Berend Jan Drijber, članovi
pravne službe, u svojstvu agenata, uz asistenciju Hervéa Lehmana, avocat pri
 odvjetničkoj komori u Parizu, s izabranom adresom za dostavu u
Luxembourgu pri Carlosu Gómezu de la Cruzu, članu pravne službe, Centre
Wagner, Kirchberg,tuženika,koju podupiruYves Saint Laurent Parfums SA, društvo
 osnovano po francuskom pravu sa sjedištem u Neuilly-sur-Seineu
(Francuska), koji zastupaju Dominique Voillemot i Arnaud Michel, avocats pri
 odvjetničkoj komori u Parizu, s izabranom adresom za dostavu u
Luxembourgu pri odvjetničkoj pisarnici Jacquesa Loescha, 11, rue Goethe,Fédération des Industries de la Parfumerie, udruga sindikata uređena francuskim pravom sa sjedištem u Parizu, koji zastupa Robert Collin, avocat pri
 odvjetničkoj komori u Parizu, s izabranom adresom za dostavu pri
odvjetničkoj pisarnici Ernesta Arendta, 8–10, rue Mathias Hardt,Comité de liaison des syndicats européens de l'industrie de la parfumerie et des cosmétiques, međunarodna neprofitna organizacija uređena belgijskim pravom sa sjedištem u Bruxellesu, koji zastupa Stephen Kon, solicitor, i Mélanie Thill-Tayara, avocat pri
 odvjetničkoj komori u Parizu, s izabranom adresom za dostavu u
Luxembourgu pri odvjetničkoj pisarnici Winandy i Err, 60, avenue Gaston
Diderich,iFédération européenne des parfumeurs détaillants, udruga nacionalnih federacija ili sindikata uređeno francuskim pravom, sa sjedištem u Parizu, koji zastupa Rolland Verniau, avocat pri
 odvjetničkoj komori u Lyonu, s izabranom adresom za dostavu u
Luxembourgu pri odvjetničkoj pisarnici Nica Schaeffera, 12, avenue de la
 Porte Neuve,intervenijenti,povodom
 tužbe za poništenje Odluke Komisije 92/33/EEZ od 16. prosinca 1991.
koja se odnosi na postupak primjene članka 85. Ugovora o EEZ-u
(IV/33.242 – Yves Saint Laurent Parfums) (SL L 12, str. 24.) [neslužbeni
 prijevod],PRVOSTUPANJSKI SUD EUROPSKIH ZAJEDNICA (drugo prošireno vijeće),u sastavu: H. Kirschner, predsjednik, B. Vesterdorf, C. W. Bellamy, A. Kalogeropoulos i A. Potocki, suci, tajnik: J. Palacio González, administrator,uzimajući u obzir pisani postupak i nakon usmenog dijela postupka održanog 28. i 29. veljače 1996., donosi sljedećuPresudu Činjenice iz kojih proizlazi spor Uvod1        Kategorija
 kozmetičkih proizvoda obuhvaća širok spektar proizvoda, među kojima se
osobito nalaze alkoholni mirisni proizvodi, proizvodi za njegu i ljepotu
 te proizvodi za kosu i toaletni proizvodi. Unutar te kategorije postoji
 dio koji čine luksuzni proizvodi: proizvodi visoke kvalitete i
relativno visoke cijene kojima se trguje pod prestižnom markom.
Općenito, luksuzni kozmetički proizvodi prodaju se samo posredstvom
selektivnih distribucijskih mreža pod usporedivim uvjetima. Te mreže se
ponajprije sastoje od specijaliziranih parfumerija ili posebnih odjela
smještenih u robnim kućama.2        Yves
 Saint Laurent SA (u daljnjem tekstu: društvo Yves Saint Laurent) je
proizvođač luksuznih kozmetičkih proizvoda. Sastavni je dio koncerna
Yves Saint Laurent čije djelatnosti uključuju proizvodnju i distribuciju
 luksuznih proizvoda. Društvo Yves Saint Laurent imalo je 1992.
približno 9 % udjela u tržištu luksuznih mirisnih proizvoda Zajednice. 3        Iz
 podjele na vrste proizvoda, koju je u postupku podnijelo društvo Yves
Saint Laurent, proizlazi da je prodaja luksuznih mirisa u 1990. i 1991.
činila 75 do 100 %, ovisno o dotičnoj državi članici, ukupne prodaje
putem selektivne distribucije, dok je ostatak otpadao na prodaju
proizvoda za luksuznu njegu i ljepotu. Ti proizvodi prodavani su na oko
7500 ovlaštenih prodajnih mjesta, kao i u bescarinskim trgovinama u
kojima je u više država članica ostvaren znatan dio prodaja.4        Društvo
 Yves Saint Laurent je 7. srpnja 1989. prijavilo Komisiji mrežu ugovora o
 selektivnoj distribuciji za trgovanje svojim alkoholnim mirisnim
proizvodima te proizvodima za njegu i ljepotu na tržištu Zajednice i
uložilo zahtjev za donošenje rješenja o dopuštenosti na temelju članka
2. Uredbe br. 17, Prve uredbe o provedbi članaka 85. i 86. (SL 1962, 13,
 str. 204.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8.,
svezak 3., str. 3., u daljnjem tekstu: Uredba br. 17) i, podredno,
zahtjev za izuzeće na temelju članka 85. stavka 3. Ugovora.5        Komisija
 je 20. prosinca 1990., u skladu s člankom 19. stavkom 3. Uredbe
br. 17, izdala obavijest (SL C 320, str. 11.) u kojoj je iskazala
svoju namjeru donošenja potvrdne odluke u pogledu prijavljenih ugovora, u
 verziji izmijenjenoj nakon njenih primjedbi, te pozvala zainteresirane
treće osobe da joj u roku od 30 dana pošalju eventualne primjedbe. 6        U
 odgovoru na izdanu obavijest tužitelj Groupement d'achat Édouard
Leclerc (u daljnjem tekstu: udruženje Galec) uložio je primjedbe s
nadnevkom od 17. siječnja 1991. Udruženje Galec je udruženje za
zajedničku kupnju u obliku zadruge koja opskrbljuje mrežu maloprodajnih
mjesta u Francuskoj pod imenom Centres Distributeurs Leclerc (dalje u
tekstu: centri Leclerc), od čega su većina hipermarketi ili
supermarketi. U svojim primjedbama udruženje Galec prigovorilo je
predloženoj odluci držeći osobito da bi ona, ako se usvoji, iz navedene
distribucije isključivala određene centre Leclerc koji su bili
prilagođeni za distribuciju luksuzne kozmetike. 7        Udruženje
 Galec je na isti način sudjelovalo u upravnom postupku u predmetu
Parfums Givenchy u kojem je Komisija 24. srpnja 1992. usvojila Odluku
92/428/EEZ koja se odnosila na postupak primjene članka 85. Ugovora o
EEZ-u (IV/33.542 – Sustav selektivne distribucije Parfums Givenchy) (SL L
 236, str. 11.) i koja je predmet usporedne tužbe pred Prvostupanjskim
sudom (Galec/Komisija, T-88/92). 8        Komisija
 je 16. prosinca 1991. usvojila Odluku 92/33/EEZ koja se odnosila na
postupak primjene članka 85. Ugovora o EEZ-u (IV/33.242 – Yves Saint
Laurent Parfums) (SL L 12, str. 24.; u daljnjem tekstu: Odluka). Ona je
predmet ove presude.  Ugovor društva Yves Saint Laurent9        Iz
 „ugovora o ovlaštenom trgovcu na malo“ (u daljnjem tekstu: Ugovor) i
njemu priloženih općih uvjeta prodaje, u verziji od 11. srpnja 1991. na
koju se odnosi Odluka, proizlazi da je distribucijska mreža društva Yves
 Saint Laurent zatvorena mreža u kojoj je njezinim članovima zabranjeno
prodavati ili nabavljati proizvode marke Yves Saint Laurent izvan mreže.
 Zauzvrat se društvo Yves Saint Laurent obvezalo osigurati poštovanje
zakona i propisa koji su na snazi, a koji se odnose na distribuciju, i
povući svoju marku s prodajnih mjesta koja ne ispunjavaju uvjete iz
ugovora o selektivnoj distribuciji. 10      Kriteriji
 odabira ovlaštenih trgovaca na malo iz ugovora odnose se u biti na
stručne kvalifikacije zaposlenika, lokaciju i uređenje prodajnog mjesta,
 oznaku trgovca na malo kao i na određene druge uvjete koje trgovac na
malo treba ispuniti, osobito u pogledu skladištenja proizvoda,
ostvarenja minimalnog prihoda od godišnje prodaje, obvezu suzdržavanja
godinu dana od aktivne prodaje novih proizvoda koji su stavljeni na novo
 tržište i suradnje u pogledu oglašavanja i promocije između trgovaca na
 malo i društva Yves Saint Laurent.11      U pogledu stručne kvalifikacije točka III.5 ugovora propisuje:„5.      Stručna kvalifikacija u području parfumerijeOvlašteni
 trgovac na malo obvezuje se poštovati odredbe iz članka I.3 općih
uvjeta prodaje koji se odnose na stručnu kvalifikaciju i omogućiti
svojim zaposlenicima koji rade u prodaji sudjelovanje u stručnom
osposobljavanju koje organizira ekskluzivni distributer.“ 12      Točke I.2 i I.3 općih ugovora prodaje propisuju:„2.      Zaposlenici koji rade u prodaji Ovlašteni
 trgovac na malo mora imati na raspolaganju dovoljno zaposlenika koji
rade u prodaji s obzirom na površinu prodajnog mjesta i broj proizvoda
koji se nude potrošačima. Ti zaposlenici moraju biti sposobni pružiti
potrošačima kvalitetnu uslugu savjetovanja i predstavljanja proizvoda.3.      Stručna kvalifikacijaOvlašteni
 trgovac na malo i njegovi zaposlenici koji rade u prodaji moraju imati
stručnu kvalifikaciju u području mirisnih proizvoda (kozmetike i njege) u
 obliku: –        diplome iz područja kozmetičke struke; –        potvrde
 o strukovnom osposobljavanju u području parfumerije koju je izdala
priznata trgovačka ili gospodarska komora; –        najmanje
 tri godine iskustva u području prodaje prestižnih mirisnih proizvoda
(kozmetičkih proizvoda i proizvoda za njegu).“13      U pogledu prodajnog mjesta, točka I.1 općih uvjeta prodaje propisuje: „a)      Okolina prodajnog mjestaČetvrt,
 ulice i trgovine smještene u blizini prodajnog mjesta moraju uvijek
odgovarati prestižu i općoj poznatosti marke Yves Saint Laurent. b)      Drugi elementi koji se uzimaju u obzirOznaka
 trgovine, pročelje zgrade u kojoj se nalazi prodajno mjesto, znak kojim
 se ukazuje na prodajno mjesto, izlozi, vanjsko osvjetljenje, površina,
unutarnje osvjetljenje, pod, zidovi i strop, namještaj, unutarnje
uređenje, reklamni materijal, čistoća i urednost prodajnog mjesta,
čistoća proizvoda i reklamnog materijala, police, prepoznatljivost i
predstavljanje marke, uvjeti skladištenja, demonstracijski prostor,
izgled zaposlenika koji rade u prodaji i ophođenje s potrošačima. Ti elementi moraju u svakom trenutku biti u skladu s prestižem i glasovitošću marke Yves Saint Laurent.c)      Prodajna površinaProdajna
 površina mora biti razmjerna broju prodavanih proizvoda. S obzirom na
druge zastupljene marke, mora omogućavati ovlaštenom trgovcu na malo
osiguranje prostora za proizvode koji odgovara prestižu i općoj
poznatosti marke Yves Saint Laurent.d)      Druge aktivnosti na prodajnom mjestu Ako se na prodajnom mjestu izvodi koja druga aktivnost ili više njih, moraju se poštovati sljedeći elementi:–        obujam te (tih) aktivnosti; –        unutarnje i vanjsko predstavljanje te (tih) aktivnosti;–        odvojenost te (tih) aktivnosti od aktivnosti povezanih s parfumerijom; –        raspodjela
 zaposlenika koji rade u prodaji izmeđuizmeđu te (tih) aktivnosti i
aktivnosti povezanih s parfumerijom; –        stručnost
 zaposlenika koji rade u prodaji dodijeljenih svakoj od tih aktivnosti;–        osobni
 izgled i odjeća zaposlenika koji rade u prodaji zaduženih za obavljanje
 svake od tih aktivnosti. [...]“14      Također, točke III.3 i III.4 ugovora propisuju: „3.      Vrsta i kvaliteta proizvoda prodavanih na prodajnom mjestu Ovlašteni
 trgovac na malo odredio je vrstu i kvalitetu svih proizvoda koje
prodaje ili će ih prodavati na prodajnom mjestu. Ovlašteni trgovac na
malo ne smije na prodajnom mjestu trgovati proizvodima koji bi svojom
blizinom mogu umanjiti imidž marke Yves Saint Laurent.“ „4.      Standard i održavanje prodajnog mjesta Ovlašteni
 trgovac na malo mora održavati prodajno mjesto u izvrsnom i
besprijekornom stanju čistoće za skladištenje i predstavljanje
proizvoda. Uređenje, namještaj i ukrašavanje prodajnog mjesta ili
specijaliziranog odjela za parfumeriju unutar prodajnog mjesta moraju
odgovarati standardu i kvaliteti koji se povezuje s imidžem marke Yves
Saint Laurent.“15      U pogledu oznake trgovca na malo, točka I. podstavak 2. općih uvjeta prodaje propisuje: „Oznaka
 parfumerije, trgovine u kojoj se nalazi odjel parfumerije ili prostora u
 kojem se nalazi odjel parfumerije ili parfumerija moraju uvijek
odgovarati prestižu marke Yves Saint Laurent. Stoga oznaka trgovine mora
 uvijek odražavati načela koja upravljaju distribucijom proizvoda,
visoko luksuznih proizvoda i proizvoda visoke kvalitete. To nije slučaj
kod oznake trgovine čiji se imidž povezuje s nepostojanjem ili
ograničenom uslugom savjetovanja krajnjih korisnika, standarda ili
odgovarajućih ukrasa.“16      U
 pogledu postupka uključivanja u mrežu, nakon svakog zahtjeva za
otvaranje računa slijedi, prosječno u roku od tri mjeseca, a maksimalno
od pet mjeseci, ocjena predloženog prodajnog mjesta od strane društva
Yves Saint Laurent ili njegovog ekskluzivnog zastupnika putem izvješća o
 ocjeni čiji jedan primjerak izdaje tijekom postupka društvo Yves Saint
Laurent (prilog 16. intervencijskog podneska, u daljnjem tekstu:
izvješće o ocjeni). U tom izvješću o ocjeni kriteriji ocjenjivanja koji
se odnose na vanjski izgled prodajnog mjesta, njegov unutarnji izgled i
stručnu osposobljenost označeni su prema tablici ocjenjivanja koja
obuhvaća 33 različite rubrike, odnosno 37 u slučaju prodajnog mjesta
koje ima jednu ili više glavnih aktivnosti uz prodaju parfumerijskih
proizvoda. Svaka rubrika je vrednovana, ovisno o slučaju, s između dva i
 deset bodova ili između dva i sedam bodova. 17      Da
 bi se postalo ovlašteni trgovac na malo, ukupan broj ostvarenih bodova
mora biti viši od 231 (33 rubrike x 7) ili 259 (37 rubrika x 7), ovisno o
 slučaju. Eliminira se onaj tko dobije tri ocjene „2“ u rubrikama
lokacija prodajnog mjesta, okolina, pročelje, osvjetljenje, pod, zidovi,
 namještaj, drugi proizvodi prodavani na prodajnom mjestu i stručna
osposobljenost. Za robne kuće društvo Yves Saint Laurent je do 1992.
koristilo prilagođenu verziju izvješća o ocjeni, međutim tu će verziju
trebati zamijeniti novom koja će odgovarati svim nespecijaliziranim
trgovinama. U međuvremenu se, prema društvu Yves Saint Laurent, u
slučaju nespecijaliziranog prodajnog mjesta različite rubrike iz
postojećeg izvješća o ocjeni koje se tiču unutarnjeg izgleda trgovine i
zaposlenika koji rade u prodaji primjenjuju samo na „odjel“ parfumerije
(odgovor na pitanja Prvostupanjskog suda od 16. siječnja 1996., str. 3. i
 4.). 18      Na
 osnovi zaključaka iz ocjene zahtjev se ili odbija uz obrazloženje ili
se podnositelja zahtjeva obavještava o mjerama koje mora poduzeti da bi
zadovoljio kriterije. U potonjem slučaju odobrava mu se maksimalan rok
od šest mjeseci kako bi ispunio te kriterije, nakon čega slijedi novo
ocjenjivanje. U slučaju potvrdnog odgovora račun se otvara u roku od
devet mjeseci od datuma ocjene.  Odluka Komisije19      U
 točki II. A. 4 svoje Odluke Komisija smatra da se članak 85. stavak 1.
Ugovora ne primjenjuje na sustav selektivne distribucije kad su
ispunjene tri pretpostavke: na prvom mjestu, da karakteristike
predmetnih proizvoda zahtijevaju uvođenje takvog sustava radi održanja
njihove kvalitete i osiguranja pravilne uporabe; na drugom mjestu, da se
 preprodavatelji biraju na temelju objektivnih kriterija kvalitativnog
karaktera koji se tiču stručnih kvalifikacija preprodavatelja, njegovih
zaposlenika i prodajnih prostora; na trećem mjestu, da ti kriteriji budu
 određeni jednako za sve potencijalne preprodavatelje i da se
primjenjuju na nediskriminatoran način (vidjeti presude Suda od 25.
listopada 1977., Metro/Komisija, u daljnjem tekstu: presuda Metro I,
26/76, Zb., str. 1875., t. 20.; od 11. prosinca 1980., LʾOréal, 31/80,
Zb., str. 3775., t. 16.; i od 25. listopada 1983.,
AEG-Telefunken/Komisija, u daljnjem tekstu: presuda AEG, 107/82, Zb.,
str. 3151., t. 33.).20      S tim u vezi Komisija navodi u točki II. A. 5, podstavku 2. Odluke:„Predmetni
 proizvodi su proizvodi visoke kvalitete koji su rezultat posebnog
istraživanja, što se očituje u originalnosti njihove izvedbe,
profinjenosti prodajnih kolekcija i razini kakvoće korištenih
materijala, a osobito u njihovoj ambalaži. Njihova luksuznost konačno
proizlazi iz  aure ekskluzivnosti i prestiža, što ih razlikuje od
sličnih proizvoda koji spadaju u druge segmente tržišta i odgovaraju
drugim zahtjevima potrošača. Takva karakteristika je, s jedne strane,
usko povezana s mogućnošću proizvođača da razvije i održi dojam marke
velikog ugleda a, s druge strane, ovisi o predstavljanju u javnosti koje
 će znati istaknuti estetske i funkcionalne posebnosti svakog pojedinog
proizvoda ili linije proizvoda […]“21      Nadalje,
 Komisija smatra da kriteriji odabira društva Yves Saint Laurent u
pogledu stručnih kvalifikacija, lokacije i uređenja prodajnog mjesta te
oznake trgovca na malo ne ulaze u područje primjene članka 85. stavka 1.
 Ugovora. Komisija osobito smatra da „postojanje specijaliziranog
stručnog savjetovanja na prodajnom mjestu predstavlja legitiman zahtjev
jer su specijalna znanja nužna kako bi se pomoglo potrošaču u potrazi za
 proizvodom koji najviše odgovara njegovom ukusu i potrebama i kako bi
mu se pružila najbolja informacija o uvjetima uporabe i čak čuvanja tih
proizvoda“ (točka II. A. 5., treći podstavak) i da „s obzirom na to da
održavanje imidža prestižne marke na tržištu luksuznih kozmetičkih
proizvoda predstavlja bitan element tržišnog natjecanja, nijedan
proizvođač ne može održati svoj položaj na tržištu bez konstantnog truda
 oko promocije. Jasno je, međutim, da takva nastojanja ne bi bila
uspješna ako bi se u okviru prodaje na malo trgovalo proizvodima društva
 Yves Saint Laurent na način na koji je moguće promijeniti percepciju o
njima kod potrošača. Stoga kriteriji koji se odnose na lokaciju i
estetske i funkcionalne karakteristike prodajnog mjesta predstavljaju
legitimne zahtjeve potrošača zato što nastoje ponuditi potrošačima
okruženje koje je u skladu s luksuznim i ekskluzivnim karakterom
predmetnih proizvoda i predstavljanje koje odgovara imidžu marke Yves
Saint Laurent. Nadalje, kriterijima koji se tiču oznake trgovine cilj je
 osigurati da oznaka parfumerije, trgovine ili prostora u kojem se
nalazi odjel parfumerije ili parfumerija budu u skladu s načelima
distribucije predmetnih proizvoda i da time isključe svaki imidž koji bi
 bio povezan s nepostojanjem ili ograničenjem usluge klijentima,
standarda i odgovarajućih ukrasa. Valja naglasiti da u tom smislu
karakteristike koje umanjuju ugled prodajnog mjesta ili njegove oznake
ne mogu nikako biti povezane s uobičajenom politikom cijena
distributera“ (točka II. A. 5, podstavak 4.).22      U točki II. A. 5. podstavcima 5. i 6. Komisija dalje navodi: „Zabrana
 prodaje proizvoda koji svojom blizinom mogu umanjiti imidž marke Yves
Saint Laurent ima za cilj samo očuvati u očima javnosti auru prestiža i
ekskluzivnosti svojstvenu predmetnim proizvodima izbjegavanjem svakog
povezivanja s proizvodima niže kvalitete. Kriterijima odabira, koji
imaju usporediv cilj, želi se osigurati da na prodajnim mjestima na
kojima se obavlja više aktivnosti prostor koji je namijenjen prodaji
parfumerijskih proizvoda bude razmjeran prostoru koji je namijenjen
prodaji drugih proizvoda i od njega dovoljno odvojen. U tom smislu valja
 naglasiti da ti kriteriji nisu sami po sebi takve naravi da isključuju
određene moderne oblike distribucije kao što su robne kuće jer sustav
selektivne distribucije Yves Saint Laurent Parfums postoji u trgovinama
koje imaju posebne odjele i jer je Yves Saint Laurent Parfums, na razini
 Zajednice, dao suglasnost za različite oblike distribucije. Obveza
 ovlaštenog distributera da osigura mjesto za proizvode Yves Saint
Laurent Parfums koje, uzevši u obzir zastupljene marke, odgovara
standardu marke Yves Saint Laurent i omogućava njegovo prepoznavanje od
strane potrošača, odgovara cilju koji se sastoji u tome da proizvodi iz
Ugovora budu predstavljeni na način prikladan ugledu. […] taj kriterij
selekcije nije sam po sebi takve naravi da ograničava slobodu
distributera u prodaji i promociji konkurentnih marki ili da sprječava
razvoj novih oblika distribucije.“23      Što
 se tiče drugih obveza i uvjeta koje ovlašteni trgovac na malo treba
ispuniti, Komisija smatra da obveze i uvjeti koji se tiču postupka
pristupa mreži, ostvarenja minimalnog prihoda od godišnjih prodaja,
suradnje u pogledu oglašavanja i promocije, skladištenja proizvoda, i
stavljanja novih proizvoda na tržište ulaze u područje primjene članka
85. stavka 1. (vidjeti točku II. A. 6 Odluke) i da čine prepreku
tržišnom natjecanju predstavljajući time značajno ograničenje trgovine
na unutarnjem tržištu Zajednice (točka II. A. 8.). 24      Komisija
 međutim navodi u točki II. B. 1 Odluke da ugovori koji čine sustav
distribucije društva Yves Saint Laurent ispunjavaju četiri pretpostavke
iz članka 85. stavka 3. Ugovora. 25      Što
 se tiče pitanja pridonose li predmetne odredbe poboljšanju proizvodnje i
 distribucije u smislu članka 85. stavka 3. Ugovora, Komisija smatra
sljedeće (točka II. B. 2): „Luksuzni
kozmetički proizvodi razlikuju se od sličnih proizvoda koji odgovaraju
drugim zahtjevima potrošača, među ostalim, imidžem ekskluzivnosti i
prestiža koji je, u očima potrošača, povezan s markom pod kojom se
prodaju. Sposobnost proizvođača da stvori i očuva imidž originalne i
prestižne marke odlučujući je čimbenik tržišnog natjecanja. Slijedom
navedenog, luksuzna kozmetička marka može se distribuirati samo na
ekskluzivnoj osnovi. Naime, iskustvo pokazuje da opća distribucija
jednog luksuznog kozmetičkog proizvoda može promijeniti percepciju
potrošača i dugoročno dovesti do smanjenja njegove potražnje.“26      U
 tim okolnostima Komisija smatra da ugovorne odredbe koje su u području
primjene članka 85. stavka 1. (vidjeti ranije navedenu točku 23.) imaju
učinak u osiguravanju da su proizvodi Yves Saint Laurent distribuirani
samo u uvjetima koji mogu održati imidž visoke kvalitete i
ekskluzivnosti koja je karakteristična za narav luksuznih kozmetičkih
proizvoda“ (točka II. B. 2, podstavak 7., in fine).27      Što
 se tiče pitanja je li potrošačima osiguran „pravedan udio u koristi“ u
smislu članka 85. stavka 3. Ugovora, Komisija osobito smatra da
„prijavljeni sustav distribucije omogućava održavanje ekskluzivnog
karaktera proizvoda iz ugovora, a taj ekskluzivni karakter u osnovi je
motiv koji navodi potrošača na odabir“ (točka II. B. 2, podstavak 2.) i
da „u slučaju ako klijent smatra imidž marke ili usluge povezane sa
sustavom selektivne distribucije sekundarnim, on može svejedno odabrati
slične proizvode iz susjednog tržišta, koji nisu distribuirani putem
sustava selektivne distribucije, sankcionirajući time poslovnu
strategiju proizvođača“ (točka II. B. 3, podstavak 3.). 28      Konačno,
 Komisija smatra u točki II. B. 4 Odluke da sustav distribucije društva
Yves Saint Laurent ne sadrži nikakvu obvezu ograničavajuću za tržišno
natjecanje koja nije nužna za postizanje predviđenih ciljeva u smislu
članka 85. stavka 3. točke (a) Ugovora i smatra u točki II. B. 5 Odluke
da predmetni ugovori tim poduzetnicima ne omogućuju isključivanje
konkurencije s tržišta s obzirom na znatan dio dotičnih proizvoda u
smislu članka 85. stavka 3. točke (b). Komisija posebno dodaje da nije
„mogla utvrditi da širenje sustava selektivne distribucije u području
luksuznih kozmetičkih proizvoda načelno odbacuje određene moderne oblike
 distribucije kao što su robne kuće“. Kriteriji odabira društva Yves
Saint Laurent Parfums zapravo nisu takve naravi da ih ne bi mogli
zadovoljiti ti oblici distribucije, iako to uključuje djelomičnu izmjenu
 njihovih posebnih metoda trgovanja“ (točka II. B. 5, podstavak 4).29      Članak 1. Odluke navodi sljedeće: „Odredbe članka 85. stavka 1. Ugovora EEZ, u skladu s člankom 85. stavkom 3., ne primjenjuju se: –        na
 tipski ugovor ovlaštenog distributera koji povezuje društvo Yves Saint
Laurent Parfums sa specijaliziranim trgovcima na malo sa sjedištem u
Francuskoj, kao ni na opće uvjete poslovanja koji su mu priloženi,i–        na
 tipski ugovor ovlaštenog distributera koji povezuje ekskluzivne
zastupnike društva Yves Saint Laurent Parfums sa sjedištem u državi
članici Europske ekonomske zajednice različitoj od Francuske sa
specijaliziranim trgovcima na malo, kao ni na opće uvjete poslovanja
koji su mu priloženi. Ova odluka se primjenjuje od 1. lipnja 1991. do 31. svibnja 1997.“ Postupak i zahtjevi stranaka30      Tužbom
 podnesenom tajništvu Prvostupanjskog suda 9. ožujka 1992. tužitelj je
pokrenuo ovaj postupak. Rješenjem od 12. listopada 1992. društvu Yves
Saint Laurent, Comité de Liaison des Syndicats Européens de l'Industrie
de la Parfumerie et des Cosmétiques (Europskom udruženju sindikata
parfumerijske industrije i industrije proizvoda za njegu tijela, u
daljnjem tekstu: Colipa), Fédération des Industries de la Parfumerie
(Savezu parfumerijske industrije, u daljnjem tekstu: FIP) i Fédération
Européenne des Parfumeurs Détaillants (Europskom savezu trgovaca
parfumerije na malo, u daljnjem tekstu: FEPD) dopuštena je intervencija
na strani tuženika. 31      Na
 temelju izvješća suca izvjestitelja Prvostupanjski sud je odlučio
otvoriti usmeni dio postupka bez prethodnog izvođenja dokazâ. Međutim, u
 okviru provođenja mjera upravljanja postupkom iz članka 64. Poslovnika,
 tuženik, društvo Yves Saint Laurent i FEPD bili su pozvani da pisano
odgovore na određena pitanja i podnesu određene dokumente prije
rasprave. Stranke su podnijele svoje odgovore između 16. i 24. siječnja
1996.32      Stranke
 su saslušane u svojim izlaganjima i odgovarima na pitanja
Prvostupanjskog suda na raspravi 28. i 29. veljače 1996.33      Tužitelj od Prvostupanjskog suda zahtijeva da: –        poništi Odluku u cijelosti; –        naloži Komisiji snošenje troškova postupka u cijelosti.34      Tuženik od Prvostupanjskog suda zahtijeva da: –        odbije tužbu;–        naloži tužitelju snošenje troškova.35      Intervenijent društvo Yves Saint Laurent od Prvostupanjskog suda zahtijeva da: –        odbaci tužbu kao nedopuštenu; –        podredno, odbije tužbu kao neosnovanu;–        naloži
 tužitelju snošenje troškova, uključujući troškove nastale intervencijom
 društva Yves Saint Laurent.36      Intervenijent FIP od Prvostupanjskog suda zahtijeva da:–        temeljem prava odluči o dopuštenosti tužbe;–        odbije tužbu;–        naloži
 tužitelju snošenje troškova, uključujući troškove nastale intervencijom
 FIP-a.37      Intervenijent Colipa od Prvostupanjskog suda zahtijeva da:–        odbije tužbu;–        naloži
 tužitelju snošenje troškova, uključujući troškove nastale intervencijom
 Colipe.38      Intervenijent FEPD od Prvostupanjskog suda zahtijeva da: –        odbije tužbu;–        naloži
 tužitelju snošenje troškova, uključujući troškove nastale intervencijom
 FEPD-a.39      U odgovoru na intervencijski podnesak tužitelj od Prvostupanjskog suda zahtijeva da: –        proglasi tužbu dopuštenom; –        prepusti intervenijentima snošenje vlastitih troškova.  Dopuštenost Sažeti prikaz argumenata stranaka40      Društvo
 Yves Saint Laurent smatra da je tužba nedopuštena jer Odluka ne izdvaja
 udruženje Galec pojedinačno, s jedne strane, i jer ga se Odluka
neposredno ne tiče te on nema pravni interes, s druge strane. 41      Na
 prvom mjestu, ne samo da Odluka ni na koji način, izravno ili
neizravno, ne spominje udruženje Galec ili centre Leclerc, nego ih pored
 toga činjenica da su oni aktivni na tržištu distribucije ne izdvaja
zbog određenih osobina koje su im svojstvene ni zbog neke činjenične
situacije koja ih razlikuje od ostalih tržišnih subjekata na tržištu
(vidjeti osobito presude Suda od 15. srpnja 1963., Plaumann/Komisija,
25/62, Zb., str. 197., i od 10. prosinca 1969., Eridania i dr./Komisija,
 10/68 i 18/68, Zb., str. 459.).42      Nadalje,
 intervencija udruženja Galec bila je vrlo ograničena. Osim primjedaba
upućenih Komisiji za vrijeme upravnog postupka udruženje Galec nije
uložilo nikakav zahtjev za stjecanje položaja ovlaštenog distributera
društva Yves Saint Laurent. Udruženje Galec nije uložilo ni primjedbe
protiv ugovorâ društva Yves Saint Laurent. U svojim presudama Metro I,
od 22. listopada 1986., Metro/Komisija (u daljnjem tekstu: presuda Metro
 II, 75/84, Zb., str. 3021.), i od 28. siječnja 1986., Cofaz/Komisija,
Zb., str. 391., Sud je tužbu treće osobe smatrao dopuštenom samo na
temelju strožih kriterija izdvajanja. 43      Na
 drugom mjestu, temeljem svog statuta, udruženje Galec je posrednik
između svojih članova, centara Leclerc i njihovih dobavljača koji
postupa isključivo za račun prvonavedenog. To se društvo stoga ne može
smatrati distributerom, a još manje ovlaštenim trgovcem na malo društva
Yves Saint Laurent. Slijedom navedenog, udruženje Galec nije ni na koji
način neposredno pogođeno ili oštećeno Odlukom (vidjeti presudu Suda od
28. rujna 1982., Groupement des agences de voyages/Komisija, 135/81,
Zb., str. 3799.). Prema tome, Odluka ga se ne tiče neposredno i nema
postojeći i konkretan pravni interes za poništenje pobijane odluke.44      Konačno,
 pod pretpostavkom da je udruženje Galec podnijelo tužbu u interesu
svojih članova, njegov statut ne sadrži nikakvu odredbu prema kojoj bi
on bio ovlašten pokretati sudske postupke u njihovo ime. Prema tome,
primjenom načela „nul ne plaide par procureur“ tužba udruženja
Galec bila bi nedopuštena (vidjeti mišljenje nezavisne odvjetnice Rozès
uz gore navedenu presudu Groupement des agences de voyages/Komisija,
str. 3811.).45      Tužitelj
 naglašava da je tijekom upravnog postupka, na temelju članka. 19.
stavka 3. Uredbe br. 17, uputio primjedbe čiji je cilj istovjetan
cilju primjedaba te da se Komisija oglušila na njegove argumente u
Odluci, osobito u točki I. D. i točki II. B. 5, in fine. 46      Nadalje,
 neposredni i osobni pravni interes udruženja Galec nije moguće ozbiljno
 pobijati. Kao otkupni centar ekonomskog udruženja, udruženje Galec
izravni je subjekt na tržištu mirisa i kozmetičkih proizvoda koji bira
proizvođače i pregovara o uvjetima asortimana i cijene, financijskim
uvjetima te o uvjetima isporuke i nabave. Udruženje Galec dalje navodi
da je bez Odluke redovno moglo na ovaj ili onaj način pribavljati
proizvode društva Yves Saint Laurenta, tako da mu je usvajanje Odluke
uskratilo svaki redovan pristup tom tržištu. 47      Tuženik
 smatra, pozivajući se osobito na presudu Metro II, da je tužba
udruženja Galec dopuštena.48      Naime,
 udruženje Galec jasno je izrazilo volju da distribuira luksuzne mirise u
 primjedbama upućenima tijekom upravnog postupka, s jedne strane, i
poduzimanjem većeg broja pokušaja koje su učinili razni centri Leclerc
radi distribucije luksuznih mirisa, zbog kojih je pokrenuto više
postupaka pred nacionalnim sudovima, s druge strane.49      Nadalje,
 iz statuta udruženja Galec proizlazi da je njegova svrha, među ostalim,
 prikupljanje narudžbi njegovih članova i prenošenje istih dobavljačima
(članak 2.) te da ono može obavljati kupovinu neposredno u vlastito ime
(članak 30. A). Iz navedenog proizlazi da ako bi određeni članovi
udruženja Galec pristupili mreži društva Yves Saint Laurent, udruženje
Galec bi moglo doći u priliku obaviti kupnju predmetnih proizvoda za
njihov račun. Uz to, nije sporno da članovi udruženja Galec imaju
interes za sudjelovanje u distribucijskoj mreži društva Yves Saint
Laurent. Dakle, okolnosti razmatrane u gore navedenoj presudi Groupement
 des agences de voyages/Komisija bile su bitno različite od onih u
predmetnom slučaju.  Ocjena Prvostupanjskog suda50      Tuženik
 nije isticao prigovor nedopuštenosti tužbe. U tim okolnostima društvo
Yves Saint Laurent nema ovlast isticanja prigovora nedopuštenosti i
Prvostupanjski sud stoga nije u obvezi ispitati razlog koji je to
društvo navelo (presuda Suda od 24. ožujka 1993., CIRFS i dr./Komisija,
C-313/90, Zb., str. I-1125, t. 20.-22.).51      Međutim,
 valja po službenoj dužnosti ispitati dopuštenost tužbe, temeljem članka
 113. Poslovnika (vidjeti gore navedenu presudu CIRFS i dr./Komisija, t.
 23.).52      Prema
 članku 173. Ugovora fizička ili pravna osoba može pokrenuti postupak
protiv odluke koja je upućena drugoj osobi samo ako se ta odluka nje
neposredno i osobno tiče. Budući da je odluka upućena društvu Yves Saint
 Laurent, valja ispitati jesu li te dvije pretpostavke ispunjene u
pogledu udruženja Galec. 53      Glede
 pitanja tiče li se Odluka „osobno“ udruženja Galec, ustaljena je sudska
 praksa da osobe kojima odluka nije upućena mogu tvrditi da ih se osobno
 tiče samo ako ta odluka utječe na njih zbog određenih osobina koje su
im svojstvene ili zbog neke činjenične situacije koja ih razlikuje od
bilo koje druge osobe, izdvajajući ih uslijed toga pojedinačno, poput
osoba kojima je odluka upućena (vidjeti ranije navedenu presudu,
Plaumann/Komisija, str. 223. i presudu Prvostupanjskog suda AITEC i
dr./Komisija, T-447/93, T-448/93 i T-449/93, Zb., str. II-1971, t. 34.).54      U
 tom smislu Prvostupanjski sud navodi da je udruženje Galec zadruga
varijabilnog kapitala trgovaca na malo koji djeluju pod oznakom É.
Leclerc, koja je osnovana na temelju francuskog Zakona br. 72-652
od 11. srpnja 1972. Članak 1. tog zakona propisuje da je svrha takvih
zadruga zajedničkim naporima njezinih članova poboljšati uvjete pod
kojim obavljaju gospodarsku djelatnost. U tu svrhu one mogu među ostalim
 svojim članovima u potpunosti ili djelomično pribavljati robu, dobra
ili usluge, opremu i materijale nužne za njihovo poslovanje. Članak 2.
stavak 2. statuta udruženja Galec propisuje među ostalim da usluge koje
ono treba pružiti svojim članovima nisu ograničene ni u pogledu naravi
ni u pogledu kvantitete i da se osobito mogu odnositi na sve transakcije
 i aktivnosti koje imaju bilo kakvu vezu s djelatnosti njegovih članova.
 Sukladno članku 30. A njegovog statuta udruženje Galec djeluje jedino
za račun svojih članova kako bi im omogućilo snižavanje troškova kupnje i
 distribucije njihovim vlastitim članovima i/ili potrošačima. Može
osobito obavljati kupnju u svoje ime, za račun svojih članova.55      Prema
 nepobijanim tvrdnjama udruženja Galec koje su iznesene na raspravi, to
se udruženje prije usvajanja Odluke obratilo brojnim parfumerima,
uključujući društvo Yves Saint Laurent, s molbom da bar neki njegovi
članovi pristupe mreži kao ovlaštene trgovce na malo. Nakon toga je
dopisom od 22. kolovoza 1990. jedan od članova udruženja Galec, društvo
Rocadis koje upravlja centrom Leclerc u Poitiersu, zatražio pristup
mreži društva Yves Saint Laurent. 56      Taj
 zahtjev je društvo Yves Saint Laurent odbilo dopisom od 28. rujna 1990.
 uz obrazloženje da je pred francuskim sudovima još uvijek u tijeku spor
 između društva Yves Saint Laurent i društva Rocadis koji se tiče
prodaje proizvoda društva Yves Saint Laurent od strane društva Rocadis
izvan njegove distribucijske mreže. 57      Također
 je utvrđeno da je više drugih centara Leclerc izrazilo želju za
distribuiranjem proizvoda društva Yves Saint Laurent, kao što proizlazi
iz brojnih sporova koji se vode prema nacionalnom pravu koje je
udruženje Galec navelo u svojim podnescima.58      Nadalje,
 udruženje Galec je sudjelovalo u upravnom postupku pred Komisijom
uputivši detaljne primjedbe nakon objave obavijesti iz članka 19. stavka
 3. Uredbe br. 17 (vidjeti točku 6. ove presude). U tim primjedbama
 udruženje Galec je napose tvrdilo da je Odluka imala za posljedicu
isključiti njegove članove iz distribucije proizvoda društva Yves Saint
Laurent te je pozvalo Komisiju da na licu mjesta provjeri uvjete
distribucije luksuznih proizvoda u prostorima centara Leclerc koji su
željeli pristupiti distribuciji luksuznih mirisa. 59      Dopisom
 od 12. veljače 1991. Komisija je navela da su primjedbe udruženja Galec
 pažljivo ispitane. Komisija je na raspravi potvrdila da je uzela u
obzir te primjedbe prilikom donošenja Odluke. Nije sporno međutim da su
njome u biti odobrene posebnosti sustava selektivne distribucije društva
 Yves Saint Laurent koje je udruženje Galec kritiziralo u upravnom
postupku. 60      U
 tim uvjetima Prvostupanjski sud smatra da predmetna situacija nije u
biti različita od one u presudi Metro II (t. 21. do 23.) u kojoj je Sud
presudio da je subjekt kojem je odbijen zahtjev za pristup mreži u
svojstvu ovlaštenog distributera i koji je uputio primjedbe na temelju
članka 19. stavka 3. Uredbe br. 17 neposredno i osobno pogođen
odlukom Komisije koja je potvrdila kriterije koje je on kritizirao
tijekom upravnog postupka.61      Potrebno
 je navesti da su odlukom povrijeđeni vlastiti interesi udruženja Galec
jer je njegova, statutom određena, svrha vođenje pregovora oko ugovora o
 nabavi centara Leclerc. Odluka se dakle osobno odnosi na udruženje
Galec u svojstvu osobe koja pregovara o navedenim ugovorima o nabavi
(vidjeti po analogiji presudu Suda od 2. veljače 1988., Van der Kooy i
dr./Komisija, 67/85, 68/85 i 70/85, Zb., str. 219, t. 20. do 25. i gore
navedenu presudu CIRFS i dr./Komisija, t. 30.).62      Nadalje,
 iz statuta udruženja Galec, osobito iz članka 2., proizlazi da je to
udruženje bilo neizravno ovlašteno, u upravnom postupku, na očitovanje
ne samo vlastitih stavova, već i stavova onih svojih članova koji su
željeli  pristupiti mreži društva Yves Saint Laurent. Budući da su
potonje navedeni potencijalni konkurenti ovlaštenih trgovaca na malo
društva Yves Saint Laurent, oni su sami po sebi „treće zainteresirane
osobe“ u smislu članka 19. stavka 3. Uredbe br. 17. Slijedom
navedenog, Odluka se osobno odnosi također i na udruženje Galec jer je
ono sudjelovalo u upravnom postupku kao predstavnik svojih članova. 63      U
 pogledu pitanja tiče li se Odluka udruženja Galec neposredno, valja
navesti da odluka nije izmijenila učinke mreže društva Yves Saint
Laurent, dopuštajući time društvu Yves Saint Laurent da izravno nametne
udruženju Galec i njegovim članovima kriterije odabira čiju je
zakonitost to udruženje pobijalo u upravnom postupku.64      Nadalje,
 iako udruženje Galec samo po sebi ne želi postati ovlašteni trgovac na
malo društva Yves Saint Laurent, ono prilikom kupnje proizvoda društva
Yves Saint Laurent mora od sada pa na dalje poštovati kriterije odabira
čija je zakonitost utvrđena u Odluci. Udruženje Galec ima dakle
postojeći i konkretan pravni interes osporavati osnovanost Odluke.65      Slijedom navedenog, tužba je dopuštena.  Meritum66      Glavni
 prigovor udruženja Galec sastoji se u tome da kumulacija kriterija
odabira koji su odobreni Odlukom ima za učinak a priori
isključivanje iz mreže društva Yves Saint Laurent određenih hipermarketa
 koji trguju pod oznakom É. Leclerc usprkos činjenici da bi bili
prikladni za trgovanje luksuznim mirisima pod lojalnim uvjetima i
uvjetima prikladnim ugledu. Iz tog prigovora udruženje Galec u tužbi
izvodi tri skupine tužbenih razloga, odnosno, nedostatke u obrazloženju,
 pogrešku koja se tiče činjenica i pogrešku koja se tiče prava. Ti
tužbeni razlozi se preklapaju i u biti se sastoje od sljedećih četiriju
glavnih tvrdnji: a) Odluka sadrži nedostatke u obrazloženju i/ili očite
pogreške koje se tiču činjenica jer se mjerila podjele na velike i
srednje površine (u daljnjem tekstu: veliki distributeri) ne smatraju
prikladnima kod distribucije luksuznih mirisa; b) Odluka sadrži
nedostatke u obrazloženju i/ili očite pogreške koje se tiču činjenica u
odnosu na potrebe i očekivanja potrošača; c) Odluka sadrži pogreške koje
 se tiču prava i/ili nedostatke u obrazloženju u dijelu u kojem je
Komisija utvrdila da kriteriji navedeni u točki II. A. 5 ne ulaze u
područje primjene članka 85. stavka 1. Ugovora; d) Odluka sadrži
pogreške koje se tiču i/ili očite pogreške koje se tiču činjenica i/ili
nedostatke u obrazloženju u vezi s primjenom članka 85. stavka 3.
Ugovora. 67      Na
 prvom mjestu valja ispitati osnovanost Odluke s obzirom na članak 85.
stavak 1. Ugovora grupirajući sve dotične tužbene razloge i argumente
stranaka i, na drugom mjestu, osnovanost Odluke s obzirom na članak 85.
stavak 3. Ugovora.  I - Osnovanost Odluke s obzirom na članak 85. stavak 1. Ugovora  Sažeti prikaz argumenata stranaka Argumenti udruženja Galec 68      Udruženje
 Galec ponajprije navodi da putem svojih članova koji posluju pod
oznakom É. Leclerc distribuira brojne luksuzne proizvode (hi-fi opremu,
kvalitetna vina, nakit, satove, fotoaparate, luksuznu odjeću itd.) pod
posve prikladnim uvjetima i da prihvaća nužnost sustava koji se zasniva
na „luksuznoj selektivnosti“ kako bi se održao prestiž proizvoda i
zadovoljila očekivanja potrošača. Također navodi da sve trgovine koje
posluju pod oznakom É. Leclerc nisu prikladne za takav oblik trgovanja.
Međutim, određeni veliki hipermarketi ili supermarketi koji posluju pod
oznakom É. Leclerc već sada provode luksuznu selektivnost putem posebnih
 tehnika kao što su uređenje posebnog odjela u trgovini ili posebnog
prostora unutar prodajne površine, po potrebi označenog posebnom oznakom
 (primjerice „Éole“). Takve trgovine prilagođene su ili se mogu
prilagoditi prodaji luksuzne kozmetike, kako je to razvidno osobito iz
tužbi priloženih fotografija prostora za „ljepotu i zdravlje“ u
određenim centrima Leclerc. 69      Međutim,
 veliki distributeri automatski su isključeni iz mreže društva Yves
Saint Laurent zbog kumulacije kriterija odabira koji su potvrđeni
Odlukom, i to osobito onih koji se tiču neposredne blizine, odnosno
ocjene „četvrti“, „ulica“ ili „trgovina u susjedstvu“ (točka I. 1 točka
(a) uvjeta prodaje), u vezi s „pročeljima“, „izlozima“, „ukrasima“,
općim uređenjem svake prodajne površine, ostalim elementima koji se
uzimaju u obzir iz točke I. 1 podstavka (b) uvjeta prodaje, u vezi s
postojanjem drugih proizvoda koji se prodaju a „koji mogu svojom
blizinom umanjiti imidž marke Yves Saint Laurent“ i aktivnosti
različitih od parfumerije na prodajnom mjestu, koje, sukladno točki I. 1
 podstavku (d) uvjeta prodaje, moraju biti procijenjene u skladu s
njihovim obujmom, vanjskim predstavljanjem, odvajanjem od aktivnosti
parfumerije te osobnim izgledom i odjećom zaposlenika zaduženih za svaku
 od njih. 70      Prema
 udruženju Galec, najviše arbitraran i samovoljan kriterij jest onaj
koji se tiče oznake trgovine. Oznaka trgovine  É. Leclerc obuhvaća vrlo
različita prodajna mjesta i, premda određena distribucijska mjesta koja
posluju pod tom oznakom ne mogu tražiti da postanu distributeri
luksuznih proizvoda, Komisija nije uzela u obzir mogućnost da pojedina
druga mjesta mogu zadovoljiti objektivne kriterije koji se zahtijevaju
za distribuciju tih proizvoda.71      Iz
 navedenog proizlazi da, suprotno načelima koja je Sud primijenio u
ranije navedenim presudama Metro I, Metro II, LʾOréal i u presudi od 10.
 srpnja 1980., Lancôme (99/79, Zb., str. 2511.), predmetni sustav
selektivne distribucije isključuje nove oblike trgovanja putem
korištenja kriterija koji nisu ni objektivni ni ujednačeni ni
primjenjivani na nediskriminatoran način, ni proporcionalni onom što je
nužno. Nadalje, kriteriji korišteni u Odluci isključili su „oblik
posebnog trgovanja“, suprotno sudskoj praksi Suda u presudama Metro I
(t. 20. i 50.), Metro II (t. 34.) i AEG (t. 36 i 73.). 72      Zapravo,
 prema tužitelju, ili Odluka podrazumijeva da samo određeni oblici
distribucije na veliko, poput robnih kuća Printemps ili Galeries
Lafayette, mogu pristupiti mreži, što potvrđuju izvješće prof. Webera
koje je spomenuto u točki I. B Odluke i navodi društva Yves Saint
Laurent iz intervencijskog podneska; ili kriteriji koje je Komisija
odobrila zahtijevaju od velikih distributera puno više od djelomične
prilagodbe metoda trgovanja. Kako bi zadovoljili te kriterije, poput
primjerice onoga o lokaciji u određenim ulicama gdje su smještene
trgovine prikladne prestižu marke, o prostornom odvajanju aktivnosti
parfumerije od drugih aktivnosti, o odijevanju svih zaposlenika koji
rade na prodajnoj površini u službenu odjeću, o neodržavanju previše
„izvan luksuznih“ aktivnosti ili imanju trgovina s izlozima, veliki
distributeri moraju u potpunosti napustiti svoje metode trgovanja. 73      U
 pogledu obrazloženja Odluke, tužitelj smatra da odluka o načelima,
poput one u ovom predmetu, mora imati osobito potpuno obrazloženje.
Međutim Komisija nije dovoljno obrazložila svoju tvrdnju prema kojoj
prijavljeni kriteriji – koji prema tužitelju isključuju sve druge oblike
 trgovanja osim trgovaca na malo – ne ograničavaju tržišno natjecanje u
smislu članka 85. stavka 1. Ugovora. Zapravo, uz pozivanje na gore
navedene presude Metro I, AEG, Lancôme i LʾOréal Komisija je na zaštitu
imidža marke luksuznih proizvoda primijenila kriterije koji su do tada
bili rezervirani za „tehničku“ selektivnost a da pritom nije obrazložila
 svoju odluku na način na koji to zahtijevaju predmetne presude. 74      Nadalje,
 gore navedene presude LʾOréal, Lancôme i Metro obvezuju Komisiju na
procjenu ograničavajućeg karaktera sporazuma u ekonomskom kontekstu.
Budući da je znala da su svi „brendirani parfumeri“ usvojili isti model
ekskluzivne distribucije, Komisija je trebala obrazložiti kumulativni
efekt mreža pogotovo zato što je načelno odobrila opće i apsolutno
isključenje jednog oblika tržišne distribucije predmetnih proizvoda. 75      Također,
 Komisija nije dovoljno obrazložila Odluku budući da nije uzela u obzir
primjedbe udruženja Galec iz upravnog postupka prema kojima veliki
distributeri danas prodaju luksuzne proizvode u posve prikladnim
uvjetima. Naime, tijekom prošlog desetljeća veliki distributeri su
temeljito promijenili metode trgovanja, a pritom su uspjeli ne samo
zaštititi imidž marke koji se povezuje s visoko tehničkim ili luksuznim
proizvodima, nego i biti kompetitivni u pogledu imidža tih proizvoda.76      Nadalje,
 Komisija nije obrazložila svoje viđenje očekivanja potrošača u pogledu
oznake pod kojom trguje veliki distributer. Međutim, suvremeni potrošači
 očekuju raznoliku ponudu luksuznih proizvoda i spontano reagiraju kada
se susretnu s takvom ponudom. Komisija tu konstataciju potkrjepljuje
samo neobrazloženim tvrdnjama, tj. da određene oznake trgovina same po
sebi − i zauvijek − umanjuju ugled (točka II. A. 5, podstavak 4. Odluke)
 i da potrošači u svojim mislima povezuju svoju potrebu za „imidžem
ekskluzivnosti i prestiža“ samo s ekskluzivnom distribucijom putem
trgovca na malo (točka II. B. 2. podstavak 1.). Navedene tvrdnje nisu
potkrijepljene nikakvom anketom, analizom javnog mnijenja ili
statističkom studijom, tako da Komisija nije omogućila Prvostupanjskom
sudu da se uvjeri u mjerodavnost te slike prosječnog potrošača. 77      Što
 se tiče pogrešaka koje se tiču činjenica iz Odluke, tužitelj smatra da
je, iz već navedenih razloga, Komisija pogrešno procijenila sposobnost
velikih distributera da distribuiraju luksuzne mirise u zadovoljavajućim
 uvjetima. Nadalje, Komisija je očito pogrešno procijenila motive
klijenata navodeći u točki II. B. 3, podstavak 2. Odluke da „prijavljeni
 sustav distribucije omogućava održavanje ekskluzivnog karaktera
ugovornih proizvoda, što predstavlja glavni razlog potrošačeva izbora“.
Prema tužitelju to je „zastarjelo“ razmišljanje koje se potrošačima
pripisuje bez ikakvog dokaza.78      Zapravo,
 čim veliki distributer počne prodavati luksuzne mirise suočava se s
važnim spontanim zahtjevom potrošača koji žele luksuz i mogućnost
fantazije, ali ne istovremeno cijenu koju zahtijeva zatvorena mreža.
Osobito, postoji kategorija potrošača koja se sastoji od relativno
mladih, dobrostojećih, sofisticiranih ljudi željnih inovacija i
brendiranih proizvoda koji radije kupuju kod velikih distributera,
uključujući sve „vrhunske“ proizvode, čije postojanje Komisija negira. 79      Nadalje,
 promjene u distribuciji iz temelja su promijenile potrošačev dojam o
oznakama trgovina distributera. Bilo bi dakle pogrešno pretpostaviti da
potrošač još uvijek ima jedinstveno i potcjenjivačko mišljenje o velikim
 distributerima ili da prijelaz na prodaju putem distribucije na veliko
čini luksuzni proizvod svakodnevni. Komisija je bila potpuno svjesna te
promjene, ali je nije uzela u obzir, što predstavlja očiglednu pogrešku u
 ocjeni (vidjeti točke 74. i 75. presude AEG).80      Što
 se tiče pogrešaka koje se tiču prava koje je počinila Komisija,
tužitelj smatra da je pravo Zajednice povrijeđeno time što je utvrđeno
da kriteriji sažeti u točki II. A. 5 Odluke, a osobito oni koji se tiču
postojanja kvalificiranih zaposlenika, lokacije, izgleda i oznake
prodajnog mjesta i drugih aktivnosti trgovine te važnosti marke Yves
Saint Laurent u usporedbi s konkurentskim markama ne ulazi u područje
primjene zabrane iz članka 85. stavka 1. Ugovora. 81      Smatrajući da su legitimni kriteriji koji, prema tužitelju, „a priori“
 eliminiraju određeni broj potencijalnih preprodavača, Komisija je
povrijedila načelo prema kojem ograničenja distribucije proizvoda
trebaju biti proporcionalna, kao i ono prema kojem su količinska
ograničenja a priori nezakonita (vidjeti osobito gore navedene
presude Metro I i Metro II, LʾOréal i AEG). Zapravo, ograničenja
prekoračuju ono što je nužno s obzirom na karakteristike predmetnih
proizvoda, nužne zaštite njihove kvalitete i pravilne uporabe. 82      Komisija
 je jednako tako povrijedila pravo Zajednice ne ocijenivši očita
ograničenja koja proizlaze iz mreže Yves Saint Laurent u njihovom
kontekstu (vidjeti točku 40. presude Metro II). U tom smislu tužitelj
naglašava da je Komisija u odgovoru na tužbu smatrala da je mjerodavno
tržište „kozmetičkih proizvoda“, premda je u Odluci i na drugim mjestima
 u odgovoru na tužbu navela da tržište luksuznih mirisa predstavlja
posebno i samostalno tržište. Suprotno tvrdnjama Komisije, nema sumnje
da bi kumulativni efekt sličnih mreža eliminirao velike distributere s
tržišta luksuznih mirisa koje je mjerodavno tržište u predmetnom
slučaju.  Argumenti Komisije83      Tuženik
 smatra da se u Odluci nije očitovao o tome mogu li određeni centri
Leclerc zadovoljiti uvjete koje je prijavio Yves Saint Laurent, nego da
je ispitao sadržaj, učinke i zakonitost kriterija naspram prava
Zajednice. Nadalje, Odluka a priori ne isključuje nijedan oblik
trgovanja. U odluci je navedeno, kao prvo, da ti kriteriji „nisu sami po
 sebi takve naravi da isključuju određene suvremene oblike distribucije
kao što su robne kuće“ (točka II. A. 5, podstavak 5., in fine) i,
 na drugom mjestu, da određeni suvremeni oblici distribucije mogu
zadovoljiti kriterije odabira promjenom njihovih metoda trgovanja (točka
 II. B. 5, podstavak 4.). Zastupnik Komisije je na raspravi potvrdio da
Odluka a priori ne isključuje nijednu vrstu distribucije „u
području supermarketa“ u sektoru luksuzne kozmetike i da pojam „robne
kuće“ iz točaka II. A. 5 podstavak 5. i II. B. 5 podstavak 4. Odluke
treba tumačiti na način da on obuhvaća hipermarkete. 84      Tvrdnja
 tužitelja prema kojoj tražene kriterije mogu zadovoljiti samo trgovci
na malo koji su specijalizirani za centar grada jest netočna; i u
gradskim četvrtima i na periferiji postoje trgovine različite od
specijaliziranih trgovaca na malo. Jednako tako, zahtjev prikladnosti
prestižu i općoj poznatosti marke nije nužno neprilagođen velikim
distributerima jer, sudeći prema fotografijama koje je dostavio
tužitelj, neke od njegovih trgovina mogu osigurati unutarnje uređenje
koje je prikladno trgovanju prestižnim markama. 85      Što
 se tiče kriterija oznake pod kojom se trguje, nužnost tog kriterija
postaje osobito očigledna ako se uzme u obzir da se time omogućuje
isključenje određenih oznaka koje umanjuju imidž. Nadalje, jedan od
postupaka za postizanje prikladnog ugleda koje koriste centri Leclerc za
 prodaju luksuznih proizvoda jest taj da im se pridodaju dodatni
prostori koji djeluju pod drugom podoznakom, primjerice „Éole“. Štoviše,
 Odluka je precizirala da karakter koji umanjuje ugled neke oznake ne
može biti povezan s uobičajenom politikom cijena određenog distributera
(točka II. A. 5 četvrti podstavak, in fine). 86      Argument
 udruženja Galec, prema kojem veliki distributeri mogu zadovoljiti
predmetne kriterije tek kada korjenito promijene svoje metode trgovanja,
 nimalo nije u skladu sa stajalištem Komisije. Navedeni kriteriji mogu
jedino uključivati djelomičnu promjenu pojedinih metoda trgovanja nekih
suvremenih oblika distribucije, pri čemu traženi stupanj promjene ovisi
od ocjene od slučaja do slučaja.87      Što
 se tiče obrazloženja Odluke, ono je jasno i potpuno, osobito u pogledu
točke II. A. 5. Pored toga, iz gore navedenih presuda Lancôme i LʾOréal i
 Odluke Komisije 85/616/EGS od 16. prosinca 1985. koja se odnosi na
postupak primjene članka 85. Ugovora EEZ (IV/30.665 − Villeroy &
Boch) (SL L 376, str. 15.) jasno je da nema ništa novo u stajalištu da
održavanje prestižnog imidža nekog proizvoda može opravdati kvalitativne
 kriterije koji se odnose na profesionalne kvalifikacije preprodavatelja
 i njegovih prostora. Nadalje, nije točna tvrdnja da Komisija nije uzela
 u obzir kumulativni učinak sustava selektivne distribucije, kao što je
razvidno iz točke II. A. 8 Odluke. 88      Što
 se tiče potrošača, tuženik smatra da je glavni razlog potrošača
luksuznih proizvoda, iako on kratkoročno može biti privučen nižom
cijenom, osiguranje da proizvod neće postati svakidašnji zbog
banalizacije njegovog imidža i smanjenja razine izradbe koja bi
dugoročno rezultirala iz prakse primjene niže cijene. Nadalje, iz točke
I. D Odluke proizlazi da je mišljenje udruga potrošača, koje je Komisija
 uzela u obzir, da potrošači žele da proizvodi luksuzne parfumerije budu
 prodavani samo na prodajnim mjestima koja održavaju kvalitetu i od
strane stručnih zaposlenika. 89      Što
 se tiče možebitne prikladnosti velikih distributera za prodaju
proizvoda društva, tuženik poriče da je izrazio bilo kakvu ocjenu u tom
smislu. Naime, jesu li neke trgovine velike distribucije u mogućnosti
zadovoljiti kriterije koje zahtijeva selektivna distribucija luksuznih
mirisa, pitanje je koje in concreto i od slučaja do slučaja mora
na prvom mjestu provjeriti društvo Yves Saint Laurent, a ne Komisija. U
Odluci nije navedeno da se luksuzni proizvodi banaliziraju prodajom
putem velikih distributera. 90      Konačno,
 u pogledu članka 85. stavka 1. Ugovora, tuženik smatra da su kriteriji
razmatrani u točki II. A. 5 Odluke očito objektivni kriteriji
kvalitativnog karaktera, one vrste koja je opisana u presudi Metro I, i
da su određeni na jedinstven i nediskriminatoran način jer ne isključuju
 ni jednog distributera koji ih ispunjava. Pored toga, Komisija je
navela da se ti kriteriji trebaju primjenjivati na nediskriminatoran
način, što je pitanje njihove primjene u praksi, a ne kriterija kao
takvih. Prihvaćeni kriteriji ne povređuju ni načelo proporcionalnosti
zato što su nužni za održavanje aure prestiža i ekskluzivnosti koji
predmetne proizvode razlikuje od drugih sličnih proizvoda i kako bi
održali imidž prestižne marke. 91      Točka
 40. presude Metro ne može biti mjerodavna jer se ta presuda ticala
slučaja u kojem je selektivna mreža bila jedini oblik distribucije i
gdje krutost cijena nije imala protutežu u djelotvornoj konkurenciji
među markama. To nije slučaj na tržištu kozmetičkih proizvoda gdje je
ponuda raspršena kako u stadiju proizvodnje tako i u stadiju
distribucije i gdje proizvodi kojima se trguje putem ovlaštene mreže
distributera čine tek jedan dio ukupne prodaje kozmetičkih proizvoda u
rasponu od 22,4 % u Ujedinjenoj Kraljevini do 36,2 % u Italiji. Potrošač
 tako može kupiti druge mirise po nižoj cijeni izvan selektivne
distribucijske mreže, s jedne strane, a postoji i djelotvorno tržišno
natjecanje između konkurentskih marki luksuznih mirisa i luksuznih
proizvoda jedne te iste marke, s druge strane.  Argumenti intervenijenata 92      Budući
 da su intervenijenti opširno naveli argumente koji su slični
argumentima Komisije, valja navesti samo sljedeće dijelove. 93      Prema
 društvu Yves Saint Laurent, osnovna postavka na kojoj počiva tužba jest
 pogrešna. Komisija nije ni a priori odobrila isključenje
određenog oblika trgovanja ni prihvatila ekskluzivnost u korist trgovaca
 na malo koji su se specijalizirali za gradska središta. Naprotiv, iz
Odluke je vidljivo da se usredotočila na provjeru otvorenosti
distribucijskog sustava za sve vrste distribucije i da ne isključuje ni
jednu od njih a priori (točka II. B. 5).94      Zapravo,
 mreža društva Yves Saint Laurent, osim specijaliziranih parfumerija,
obuhvaća lance robnih kuća (Njemačka, Francuska, Italija, Ujedinjena
Kraljevina, Grčka, Španjolska, Belgija) i u svim državama članicama
multi-specijalizirana prodajna mjesta, osobito parfumerije-drogerije
(Ujedinjena Kraljevina, Nizozemska, Njemačka i Danska),
parfumerije-ljekarne (Francuska, Italija, Španjolska, Portugal,
parfumerije-trgovine odjećom (Španjolska, Portugal), specijalizirani
lanac za različite proizvode „Boots“ u Ujedinjenoj Kraljevini i lance
velikih modernih parfumerija, osobito u Njemačkoj, Belgiji, Nizozemskoj,
 Italiji i Francuskoj. U Ujedinjenoj Kraljevini se 99,6 %, a u Danskoj
75 % prodaje ostvaruje na nespecijaliziranim prodajnim mjestima. U
Francuskoj, Španjolskoj i Nizozemskoj taj postotak varira od 20 do 40 %.
 Također, zemljovidi koje je dostavilo društvo Yves Saint Laurent
pokazuju postojanje prodajnih mjesta izvan gradskih središta. 95      Što
 se tiče analize motivacije i očekivanja potrošača, ocjenu Komisije
potvrđuju također i druge studije koje je dostavilo društvo Yves Saint
Laurent u privitku intervencijskog podneska, odnosno one koju su proveo
prof. Glais, američki časopis Mademoiselle i prof. Thoenig, a iz
kojih proizlazi da potrošač pridaje važnost marki proizvoda, da je
glavni razlog koji ga navodi na kupnju luksuznog proizvoda njegov
prestiž i da potrošači favoriziraju sustav distribucije koji održava
prestižni imidž proizvoda. Naprotiv, tvrdnje udruženja Galec prema
kojima analiza Komisije odražava posebno zastario i nesuvremen pogled na
 motivaciju potrošača nije potkrijepljen nijednom studijom ili anketom. 96      U
 pogledu nužnosti sustava selektivne distribucije, društvo Yves Saint
Laurent naglašava, da premda se Komisija bavila prestižem i općom
poznatosti marke Yves Saint Laurent, također je uzela u obzir posebnosti
 proizvoda, osobito kvalitetu upotrijebljenih sirovina, metode
istraživanja i razvoja te materijale namijenjene ambalaži (točka II. A.
5). Primjerice, potrebne su približno tri godine za razvoj novog
proizvoda do faze tvorničke proizvodnje i svake godine stalni centar za
istraživanje i razvoj društva Yves Saint Laurent proučava različite
formule. Korišteno je više od 5000 sirovina, od kojih su neke dosta
rijetke, sofisticirane i skupe, pri čemu je bio potreban veliki broj
pokušaja. Originalnost, sofisticiranost i visoka kvaliteta tih proizvoda
 u spoju s prestižem i općom poznatosti marki pod kojima se prodaju
opravdavaju selektivnu distribuciju, u suprotnom će doživjeti istu
sudbinu kao mirisi Coty koji su nestali s tržišta zbog nesklada između
kvalitete proizvoda i načina distribucije koji nije odgovarao
očekivanjima potrošača. 97      Što
 se tiče članka 85. stavka 1. Ugovora, kriterij profesionalne
kvalifikacije nužan je kako bi se odgovorilo na očekivanja potrošača, a i
 zato što su proizvodi tehničke naravi i zahtijevaju složena
istraživanja. Vanjsko okruženje prodajnog mjesta također predstavlja
objektivan kriterij koji je nužan za poboljšanje dojma o samom prodajnom
 mjestu i kupljenom proizvodu, ali koji ne isključuje nijedan oblik
distribucije. Izgled, uređenost i izlozi prodajnog mjesta čine „vitrinu“
 za proizvod i trebaju biti u sladu s njegovim imidžem. Oznaka trgovine
treba također biti objektivan kriterij selekcije jer ono može pobuditi
pozitivan, negativan ili neutralan dojam u pogledu stručnosti
zaposlenika, usluge i uslužnosti te se na taj način odraziti na
proizvode koji se prodaju. Konačno, fizičko odvajanje odjela kozmetike i
 odjela proizvoda za svakodnevnu potrošnju na nespecijaliziranim
prodajnim mjestima ne ograničava tržišno natjecanje i ne sprječava
pristup mreži nespecijaliziranim oblicima trgovanja. Štoviše, ono
odražava posebna očekivanja proizvođača i potrošača, odnosno da se
kupnja luksuznog proizvoda ne zamijeni s kupnjom proizvoda za
svakodnevnu potrošnju, kao što su primjerice prehrambeni proizvodi.98      Konačno,
 iz izvješća o ocjeni o prodajnom mjestu (navedenoga gore u točki 16.
presude) proizlazi da se postupak pristupanja mreži provodi na
objektivnim i ujednačenim osnovama. Kandidat, trgovac na malo, upoznat
je s tom ocjenom i može zatražiti drugo ocjenjivanje. Oko spornih
prigovora može se pokrenuti postupak pred nacionalnim sudovima. Kako bi
utvrdio umanjuje li oznaka  trgovine ugled, društvo Yves Saint Laurent
koristi ispitivanja javnog mnijenja koja kod potrošača provode neovisna
tijela. U privitku svog intervencijskog podneska to je društvo dostavilo
 popis pitanja predviđenih za ta ispitivanja naglašavajući da se
rezultati šalju dotičnom poduzeću, koje ih može slobodno osporavati.99      Colipa
 podsjeća da se Odluka poziva na izvješće prof. Webera, koji se slaže s
njezinim poznavanjem tržišta. Iz tog izvješća proizlazi da je tržište
Zajednice kozmetičkih proizvoda segmentirano i da tu segmentaciju prate
različite metode distribucije koje se razlikuju ovisno o sektoru koji se
 razmatra. Navedeno izvješće u skladu je sa zaključcima Komisije,
osobito onima iz točaka II. B. 3, prema kojima, unatoč tome što luksuzni
 kozmetički proizvodi i slični proizvodi iz drugih dijelova tržišta mogu
 biti u mislima potrošača biti do određene razine zamjenjivi, potrošači
koji smatraju sekundarnim imidž marke i usluge koje se povezuju s
prodajom putem sustavâ selektivne distribucije mogu kupovati te
proizvode na susjednom tržištu koje ne koristi te sustave.100    Nadalje,
 izvješće prof. Webera potvrdilo je da postoji velik broj proizvođača i
distributera koji posluju na tržištu luksuznih kozmetičkih proizvoda u
dinamičnim i vrlo kompetitivnim uvjetima te da je također velik i broj
novih subjekata na tržištu. K tome, proizvođači moraju stalno
istraživati i razvijati nove proizvode te razvijati i održavati politiku
 trgovanja koja je prikladna imidžu prestižne marke. Komisija je stoga
pravilno procijenila u Odluci kontekst tržišnog natjecanja prijavljenih
sporazuma. Navod tužitelja prema kojemu su veliki distributeri
isključeni tim sporazumima nije potkrijepljen nijednom ekonomskom
analizom, kao ni drugim dokaznim elementom.101    Podsjećajući
 da pravna načela koja su primjenjiva na selektivnu distribuciju, koju
izvodi osobito iz analize sudske prakse Suda kao i načela „free rider“ (slobodni jahač) u američkom pravu i „Immanenz-Theorie“
 u njemačkom pravu, Colipa smatra da je taj oblik distribucije potpuno
opravdan u pogledu luksuzne kozmetike, kao što je Sud naveo u gore
navedenim presudama LʾOréal i Lancôme, a također i nezavisni odvjetnik
G. Reischl u svojem mišljenju o presudi Suda od 10. srpnja 1980.,
Guerlain i dr. (253/78 i 1/79, 2/79 i 3/79, Zb., str. 2327., 2377.).102    Taj
 ekonomski pristup, koji se zasniva na pravilu razumne primjene,
priznaje da tržišno natjecanje koje se temelji na elementima različitima
 od cijene ima prednosti, uzevši osobito u obzir nužna velika ulaganja i
 potrebu da se izbjegne da trgovci na malo „paraziti“ žive na trošak
onih koji prihvaćaju ekonomska ograničenja trgovinske politike
proizvođača. Štoviše, konkurencija neće biti eliminirana s predmetnog
tržišta jer dotična selektivna distribucija postoji pored različitih
metoda koje u konkretnom slučaju predstavljaju više od 50 % proizvoda
europske parfumerijske industrije.103    Usporedno
 postojanje drugih mreža selektivne distribucije važno je samo onda kada
 predstavlja prepreku ulasku na tržište (vidjeti presudu Suda od 28.
veljače 1991., Delimitis, C-234/89, Zb., str. I-935.) ili ako ne
ostavlja mjesta drugim oblicima distribucije koji su usredotočeni na
drugačiju politiku konkurencije ili dovode do krutosti u strukturi
cijena koja nema protutežu u drugim čimbenicima tržišnog natjecanja
(presuda Metro II), što nije stvar u predmetnom slučaju. Upravo
suprotno, ni jednom modernom obliku distribucije nije nužno onemogućen
ulazak u mrežu, a za pristup mreži udruženje Galec trebalo je samo
uložiti zahtjev za stjecanje položaja ovlaštenog distributera i
zadovoljiti kriterije odabira. 104    Na raspravi se Colipa također pozvala na izvješće Monopolies and Mergers Commission Fine Fragrances – A Report on the Supply in the UK for Retail Sale of Fine Fragrances
 (Cm 2380, studeni 1993.), prema kojem selektivna distribucija u sektoru
 luksuzne kozmetike nije protivna javnom interesu u smislu Fair Trading
Acta iz 1973., propisa Ujedinjene Kraljevine. Colipa je također
naglasila da se luksuzna kozmetika u više država članica prodaje putem
selektivne distribucije u „nespecijaliziranim“ trgovinama ili trgovinama
 „za različite proizvode“ kao što su Boots u Ujedinjenoj Kraljevini,
Matas u Danskoj, Sephora u Francuskoj, Müller u Njemačkoj itd.105    FIP
 smatra da je kod svakog luksuznog proizvoda jako bitan nematerijalni
element i da je kod svake prestižne usluge izrazito bitno ozračje koje
je stvoreno zato što su ugled marke i, posljedično, njegova sudbina u
rukama preprodavača, koji su njezina „vitrina“ za potrošače. U tom
smislu ovlašteni trgovac na malo nudi više jamstava potrošačima:
predstavljanje ukupnog asortimana proizvoda ili dovoljnog izbora što
uključuje najnovije proizvode te marke; savjetovanje stručnog osoblja,
obučenog od strane proizvođača; osiguranje usluge nakon kupnje; ugodno
prodajno okruženje koje pri kupovini izaziva užitak i maštanje. Međutim,
 snaga simbolike, o kojoj luksuz ovisi, može se uništiti ako se
prestižnim proizvodima trguje u neprikladnim uvjetima ili u okruženju
proizvoda (kao što su to primjerice prehrambeni proizvodi ili proizvodi
za čišćenje) koji mogu umanjiti prestižni imidž dotične marke, poput
onih koji su doveli do nestanka mirisa Coty zbog banalizacije marke.
Očuvanje imidža marke u očima potrošača je tim više bitno što
proizvođač, u usporedbi sa samim troškom sirovine, ulaže znatna sredstva
 u razvoj novih proizvoda, konstantnu kontrolu njihove kvalitete i
reklamu, koja mogu doseći do 30 % prihoda proizvoda. 106    U
 tim uvjetima FIP smatra da su predmetne kvalitativne obveze,
uključujući oznaku pod kojom se trguje, nužne za održavanje imidža marke
 proizvođača i osiguranje najboljeg savjeta potrošaču, premda ti
zahtjevi mogu dovesti do odbijanja primitka u mrežu određenih trgovaca
na malo. U predmetnom slučaju Komisija je dosljedno poštovala sudsku
praksu Suda i nije ni na koji način prihvatila a priori isključenje određenog oblika distribucije. 107    FEDP
 prvenstveno smatra da korisnost selektivne distribucije, koju priznaju
proizvođači, trgovci na malo i potrošači i koja je potvrđena sudskom
praksom Suda, jasno proizlazi iz njezine svrhe: očuvanje koherentnosti i
 imidža mreže luksuznih proizvoda visoke kvalitete kako bi se osigurala
bolja usluga potrošačima i zadovoljavanje određenih njihovih potreba.
Potrošač očekuje da će dobiti proizvod visoke kvalitete uz istovremeno
pružanje prikladnih savjetâ u okruženju koje potiče izbor proizvoda.
Prema FEPD-u, u predmetnom slučaju izmjene ugovora koje je osigurala
Komisija određuju prag ispod kojeg ne postoji selektivna distribucija
luksuznih proizvoda jer kad bi ti kriteriji bili manje zahtjevni, tada
bi ih svaki distributer mogao ispuniti. 108    U
 tim uvjetima specijalizirane trgovine na malo posvećuju dovoljno pažnje
 i posjeduju nužne kvalitete kako bi zadovoljile potrebe potrošača,
osobito zbog svoje strukture, specijalizacije, prostora i geografske
raširenosti. Općenito se radi o manjim poduzetnicima, koji su
fleksibilni u donošenju odluka te koji su znanjem i prostorom
prilagođeni prodaji predmetnih proizvoda, što je nužno za stjecanje
vjerne klijentele. Prodajna mjesta nisu ograničena na trgovce na malo u
centru grada nego se nalaze i u gradskim središtima i na periferiji i u
predgrađima, što obuhvaća i trgovačke prostore u trgovačkim centrima i
hipermarketima. Ti argumenti potkrijepljeni su izvješćem prof. Gleisa iz
 kojeg proizlazi, među ostalim, da savjeti koji se mogu dobiti u
trgovinama imaju veliku vrijednost. 109    Cilj
 tužbe je smanjenje selektivnosti traženih kriterija na postojeću razinu
 uređenja centara Leclerc, što bi dovelo do eliminacije specijaliziranih
 trgovina i nezadovoljstva potrošača te bi prisililo proizvođače na
smanjenje obujma istraživanja, inovacije i oglašavanja sve do točke u
kojoj bi luksuzni element proizvoda nestao. Tužitelj je jedini odgovoran
 za svoje isključenje do kojeg je došlo, kako tvrdi, zato što se odbio
prilagoditi skladnim i važnim kriterijima pristupanja. Naime, tužitelj
nije bio a priori isključen, nego je samo trebao prilagoditi
svoje prodajne metode naravi predmetnih proizvoda, što nije zahtijevalo
radikalne promjene prodajnih metoda centara Leclerc.  Ocjena Prvostupanjskog suda110    Ocjena
 osnovanosti Odluke u dijelu u kojem se tiče primjene članka 85. stavka
1. Ugovora zahtijeva odgovor na četiri glavna pitanja, odnosno: A) je li
 selektivna distribucija koja se temelji na kvalitativnim kriterijima u
sektoru luksuzne kozmetike, u načelu, usklađena s člankom 85. stavkom 1.
 Ugovora; B) zadovoljavaju li kriteriji selekcije društva Yves Saint
Laurent, navedeni u točki II. A. 5 Odluke, pretpostavke koje je potrebno
 ispuniti kako bi se smatrali usklađeni s člankom 85. stavkom 1.
Ugovora; C) jesu li utemeljeni razlozi i argumenti tužitelja koji se
tiču pitanja jesu li njegovi članovi a priori isključeni iz mreže
 društva Yves Saint Laurent i stavova potrošača s tim u vezi; D)
primjenjuje li se članak 85. stavak 1. Ugovora u okolnostima postojanja
usporednih mreža u dotičnom sektoru.  A
 – Načelna usklađenost sustava selektivne distribucije koji se temelji
na kvalitativnim kriterijima u sektoru luksuzne kozmetike s člankom 85.
stavkom 1. Ugovora111    Premda
 tužitelj tvrdi da prihvaća nužnost sustava koji se zasniva na konceptu
„luksuzne selektivnosti“ kako bi održao prestiž luksuznih proizvoda i
zadovoljio očekivanja potrošača, svejedno osporava zakonitost kriterija
selekcije društva Yves Saint Laurent temeljem članka 85. stavka 1.
Ugovora. U tim okolnostima valja prethodno ispitati osnovna pravna
načela koja uređuju primjenu članka 85. stavka 1. Ugovora u sektoru
luksuzne kozmetike.112    Iz
 sudske prakse Suda proizlazi da sustavi selektivne distribucije
predstavljaju element tržišnog natjecanja koji je u skladu s člankom 85.
 stavkom 1. Ugovora ako zadovoljavaju četiri pretpostavke, odnosno: na
prvom mjestu, da karakteristike predmetnog proizvoda zahtijevaju sustav
selektivne distribucije na način da takav sustav predstavlja legitiman
zahtjev sa stajališta naravi dotičnih proizvoda i osobito njihove visoke
 kvalitete ili tehničke složenosti kako bi se očuvale kvaliteta i dobra
uporaba (vidjeti gore navedenu presudu LʾOréal, t. 16., tumačenu s
obzirom na presudu Metro I, t. 20. i 21., presudu AEG, t. 33., i presudu
 Prvostupanjskog suda od 27. veljače 1992., Vichy/Komisija, T-19/91,
Zb., str. II-415., t. 69. do 71.); na drugom mjestu, da se odabir
preprodavatelja provodi na temelju objektivnih kriterija kvalitativnog
karaktera koji su određeni na ujednačen način za sve potencijalne
preprodavatelje i koji se primjenjuju na nediskriminatoran način
(vidjeti primjerice presudu Metro I, t. 20., gore navedenu presudu
LʾOréal, t. 15., i presudu AEG, t. 35.); na trećem mjestu, da predmetni
sustav ima za cilj unaprijediti tržišno natjecanje i time biti protuteža
 ograničenju tržišnog natjecanja koje je svojstveno sustavima selektivne
 distribucije, osobito u području cijena (vidjeti presude Metro I, t.
20. do 22., AEG, t. 33., 34. i 73., i Metro II, t. 45.); i na četvrtom
mjestu, da primijenjeni kriteriji ne prekoračuju ono što je nužno
(vidjeti gore navedenu presudu LʾOréal, t. 16., i Vichy, t. 69. do 71.).
 Odgovor na pitanje jesu li ispunjene te pretpostavke treba dati na
objektivan način, uzimajući u obzir interes potrošača (vidjeti presudu
Metro I, t. 21., i gore navedenu presudu Vichy/Komisija, t. 69. do 71.).113    Iako
 je Sud presudio da takvi sustavi selektivne distribucije koji se
temelje na kvalitativnim kriterijima mogu biti primijenjeni u sektoru
proizvodnje trajnih, visokokvalitetnih i tehnički naprednih potrošačkih
proizvoda a da ne predstavljaju povredu članka 85. stavka 1. Ugovora,
osobito radi omogućavanja specijaliziranog trgovanja koje pruža posebne
usluge u pogledu tih proizvoda (vidjeti presude Metro I, t. 20., AEG, t.
 33., Metro II, t. 54., i presudu Suda od 10. prosinca 1985., ETA,
31/85, Zb., str. 3933., točka 16.), iz sudske prakse Suda također
proizlazi da se sustavi selektivne distribucije koji su opravdani
posebnom naravi proizvoda ili potrebama koje proizlaze iz njihove
distribucije mogu također primijeniti u drugim gospodarskim sektorima a
da se time ne čini povreda članka 85. stavka 1. (vidjeti presudu Suda od
 3. srpnja 1985., Binon, 243/83, Zb., str. 2015., t. 31. i 32., i
presudu Suda od 16. lipnja 1981., Salonia, 126/80, Zb., str. 1563.).
Također, u svojoj presudi Metro I (t. 20.) Sud je presudio da se narav i
 intenzitet poticajnog tržišnog natjecanja („workable competition“),
koji su potrebni za postizanje ciljeva iz Ugovora, mogu razlikovati
ovisno o dotičnim proizvodima ili uslugama i o gospodarskoj strukturi
dotičnih sektorskih tržišta a da se time ne čini povreda načela
nenarušavanja tržišnog natjecanja iz članka 3. i članka 85. Ugovora. 114    Nesporno
 je u prvom redu da luksuznu kozmetiku i to osobito luksuzne mirise,
koji čine većinu dotičnih proizvoda, čine sofisticirani proizvodi visoke
 kvalitete koji su rezultat posebnog istraživanja i korištenja visoko
kvalitetnih materijala, osobito za njihovo pakiranje, u drugom redu, da
ti proizvodi imaju „luksuzan imidž“ koji ih razlikuje od drugih sličnih
proizvoda koji nemaju takav imidž, te treće, da je taj luksuzni imidž
bitan u očima potrošača koji cijene mogućnost kupovanja luksuzne
kozmetike, a osobito luksuznih mirisa. Zapravo, u mislima potrošača
postoji samo slab stupanj zamjenjivosti između luksuznih kozmetičkih
proizvoda i sličnih proizvoda iz drugih segmenata sektora (vidjeti točku
 II. A. 8 Odluke). 115    U
 tim okolnostima Prvostupanjski sud smatra da pojam „karakteristike“
luksuzne kozmetike u smislu ranije navedene presude LʾOréal ne može biti
 ograničen na njihove materijalne karakteristike nego on također
obuhvaća i posebno viđenje koje o njima imaju potrošači, pogotovo
njihovu „auru luksuza“. Dakle u predmetnom slučaju radi se o proizvodima
 koji su, s jedne strane, visoko kvalitetni i koji, s druge strane,
posjeduju luksuzni karakter koji proizlazi iz same njihove naravi.116    Što
 se tiče pitanja predstavlja li selektivna distribucija legitiman
zahtjev u slučaju proizvoda s tim karakteristikama, Prvostupanjski sud
navodi da obrazloženje Odluke u tom pogledu (točka II. A.) nije
zasnovano na konceptu specijaliziranog trgovanja koje može pružati
posebne usluge za vrhunske tehničke proizvode u smislu presuda Metro I,
Metro II i AEG, već prije na dvama drugim glavnim razmatranjima, odnosno
 a) interesu društva Yves Saint Laurent kao proizvođača luksuzne
kozmetike da održi prestižni imidž svoje marke i plodove svojih napora
oko promocije (vidjeti točku II. A. 5, podstavci 2. i 4. Odluke; vidjeti
 također u istom smislu točku II. B. 2), i b) potrebi za očuvanjem u
mislima potrošača „aure ekskluzivnosti i prestiža“ predmetnih proizvoda,
 osiguravajući osobito „predstavljanje javnosti koje može istaknuti
estetsku ili funkcionalnu specifičnost“ proizvoda (točka II. A. 5.
podstavak 2.) i „okvir koji je u skladu s luksuznim i ekskluzivnim
karakterom predmetnih proizvoda i predstavljanje koje odgovara imidžu
marke“ (vidjeti točku II. A. 5. podstavak 4., vidjeti također točku II.
A. 5, podstavci 5. i 6.).117    U
 tom smislu valja pojasniti da, iako je proizvođač slobodan izabrati
politiku trgovanja, on mora uzeti u obzir članak 85. stavak 1. Ugovora
kada provođenje te politike dovodi do sporazuma koji nameću drugim
nezavisnim gospodarskim subjektima obveze koje ograničavaju njihovu
slobodu tržišnog natjecanja koja bitno utječe na trgovinu unutar
Zajednice. U tim okolnostima, sama činjenica da je proizvođač poduzeo
velike napore u pogledu oglašavanja ne predstavlja sama po sebi
objektivno opravdanje takve naravi da bi isključila primjenu članka 85.
stavka 1. Ugovora na distribucijsku mrežu koja ograničava slobodu
tržišnog natjecanja poduzetnika koji u njoj sudjeluju i trećih. U
protivnom bi svaki proizvođač mogao opravdati uspostavljanje sustava
selektivne distribucije već na temelju svojih napora oko oglašavanja i
bilo koji ograničavajući kriterij selekcije mogao bi biti opravdan zato
što je nužan radi zaštite politike trgovanja proizvođača (vidjeti gore
navedenu presudu Vichy/Komisija, t. 71.). 118    Prvostupanjski
 sud stoga smatra da je sustav selektivne distribucije obuhvaćen člankom
 85. stavkom 1. Ugovora samo ako je objektivno opravdan uzimajući u
obzir interes potrošača (vidjeti t. 112. ove presude, in fine).119    Prvostupanjski
 sud u tom smislu smatra da je u interesu potrošača koji žele kupiti
luksuznu kozmetiku da ti proizvodi budu primjereno predstavljeni na
prodajnim mjestima. Budući da se radi o proizvodima visoke kvalitete
čiji je luksuzni imidž cijenjen među potrošačima, kriteriji kojima je
jedina svrha osigurati predstavljanje na način prikladan ugledu imaju za
 cilj unaprijediti tržišno natjecanje pomoću očuvanja tog luksuznog
imidža i time biti protuteža ograničenju tržišnog natjecanja koje je
svojstveno sustavima selektivne distribucije. Takvi kriteriji
predstavljaju legitiman zahtjev u smislu gore navedene sudske prakse
(vidjeti presudu Metro I, t. 37.). 120    Prvostupanjski
 sud smatra da je u interesu potrošača koji žele kupiti luksuznu
kozmetiku da se imidž luksuza tim proizvodima ne oduzme jer se oni tada
više neće smatrati luksuznim proizvodima. Trenutno u sektoru kozmetike
postoji segmentacija između luksuzne kozmetike i neluksuzne kozmetike
koja odgovara drugim potrebama potrošača i koju se stoga ne može
kritizirati s ekonomske strane. Iako „luksuzna“ narav luksuzne kozmetike
 također proizlazi, među ostalim, iz njima svojstvene visoke kvalitete,
viših cijena i reklamnih kampanja proizvođača, Prvostupanjski sud smatra
 da činjenica da se ti proizvodi prodaju putem sustava selektivne
distribucije kojim se želi osigurati prikladno predstavljanje na
prodajnim mjestima pridonosi tom imidžu luksuza, te time i održavanju
jedne od glavnih karakteristika proizvoda koje potrošači žele kupiti.
Naime, opća distribucija dotičnih proizvoda, putem koje društvo Yves
Saint Laurent ne bi moglo osigurati prodaju svojih proizvoda u
prikladnim uvjetima, uključivala bi rizik lošijeg predstavljanja
proizvoda na prodajnom mjestu koje bi moglo naškoditi „imidžu luksuza“, a
 time i samoj naravi dotičnih proizvoda. Slijedom navedenog, kriteriji
koji imaju za cilj osigurati predstavljanje proizvoda na prodajnom
mjestu koje odgovara njihovoj luksuznoj naravi predstavljaju legitiman
zahtjev koji je takve naravi da unapređuje tržišno natjecanje u interesu
 potrošača u smislu gore navedene sudske prakse. 121    Taj
 zaključak ne umanjuje ni činjenica, koja je utvrđena tijekom postupka,
da je u određenim državama članicama, osobito Nizozemskoj, ali i
Ujedinjenoj Kraljevini i Francuskoj, jedan više ili manje bitan udio
prodaja ostvaren putem neovlaštenih trgovaca na malo koji se opskrbljuju
 na usporednom tržištu. Nije isključeno da je interes potrošača za te
prodaje djelomično oblikovan temeljem imidža luksuza čijem je održavanju
 barem djelomično pridonijela selektivna distribucija. Iz navedenog
dakle ne proizlazi da bi taj imidž ostao neokrnjen kad ne bi bilo
selektivne distribucije. 122    Međutim,
 iako je interesu potrošača da ima na raspolaganju luksuznu kozmetiku
koja se prodaje i predstavlja u primjerenim uvjetima kao i to da bude
očuvan njezin luksuzni imidž, također je u njegovom interesu da sustav
koji se temelji na tim zahtjevima ne bude primijenjen na suviše
ograničavajući način, a osobito da pristup proizvodima ne bude
prekomjerno ograničen, kao što su to navele četiri udruge potrošača u
predsudskom postupku (vidjeti točku 175. ove presude). Također, iz
sudske prakse Suda proizlazi da se ne može smatrati da sustav društva
Yves Saint Laurent ima legitiman cilj, takav da bude protuteža
ograničenju tržišnog natjecanja koje mu je svojstveno, osim ako se radi o
 sustavu koji je otvoren svim potencijalnim preprodavačima koji mogu
osigurati primjereno predstavljanje korisniku, u prikladnim uvjetima i
održati imidž luksuza dotičnih proizvoda (vidjeti točku 112. ove
presude). Zapravo, sustav selektivne distribucije koji dovodi do
isključenja određenih oblika trgovanja koji mogu prodavati proizvode u
prikladnim uvjetima, primjerice prostor prilagođen za tu svrhu, dovodi
jedino do zaštite postojećih oblike trgovanja od tržišnog natjecanja s
novim tržišnim subjektima te nije u skladu s člankom 85. stavkom 1.
Ugovora (vidjeti presudu AEG, t. 74. i 75.).123    Iz
 navedenog proizlazi da u sektoru luksuzne kozmetike kvalitativni
kriteriji odabira trgovaca na malo koji ne prekoračuju ono što je nužno
za osiguravanje prodaje tih proizvoda u primjerenim uvjetima
predstavljanja nisu, u načelu, obuhvaćeni člankom 85. stavkom 1. Ugovora
 ako su ti kriteriji objektivni, određeni na ujednačen način u odnosu na
 sve potencijalne preprodavače i primijenjeni na nediskriminatoran
način.  B − Pitanje o tome
ispunjavaju li kriteriji selekcije društva Yves Saint Laurent, navedeni u
 točki II. A. 5 Odluke, pretpostavke potrebne da bi bili smatrani
zakonitima s obzirom na članak 85. stavak 1. 1. Uloga Prvostupanjskog suda i nadležnih nacionalnih sudova ili tijela 124    Udruženje
 Galec smatra da određeni kriteriji selekcije društva Yves Saint Laurent
 ostavljaju tom društvu preveliku i nekontroliranu slobodu u ocjeni i
nisu objektivni u smislu sudske prakse Suda. Komisija i intervenijenti
smatraju da ti kriteriji uključuju proizvođačevu ocjenu od slučaja do
slučaja koja je ograničena poštovanjem načela nediskriminacije i
podvrgnuta nadzoru nadležnih sudova. 125    S
 obzirom da navedene argumente, valja ponajprije pojasniti pripadajuće
uloge Prvostupanjskog suda i nadležnih nacionalnih sudova ili tijela126    Što
 se tiče pitanja ispunjavaju li predmetni kriteriji pretpostavke koji su
 potrebne da se smatraju zakonitima u smislu članka 85. stavka 1.
Ugovora, odnosno je li riječ o kvalitativnim i objektivnim kriterijima
koji nisu ni diskriminatorni ni neproporcionalni, sudski nadzor
Prvostupanjskog suda u smislu članka 173. Ugovora, koji se odnosi na
pitanja, ograničen je na provjeravanje sadrže li utvrđenja Komisije u
točki II. A. 5 Odluke nedovoljno obrazloženje, postoji li u pogledu njih
 očita pogreška koja se tiče činjenica ili prava, očita pogreška u
ocjeni ili zlouporaba ovlasti. Nije na Prvostupanjskom sudu da se
očituje o primjeni tih kriterija u konkretnim slučajevima.127    Međutim,
 kako su Komisija i društvo Yves Saint Laurent ispravno isticali,
primjena navedenih kriterija u konkretnim slučajevima ne potpada pod
samu diskreciju proizvođača, već mora biti određena na objektivan način.
 Slijedom navedenog, mogućnost neovisnog i djelotvornog nadzora primjene
 tih kriterija u konkretnim slučajevima predstavlja bitan uvjet
zakonitosti mreže društva Yves Saint Laurent u smislu članka 85. stavka
1. (vidjeti točke II. A. 6, točku (a) i II. B. 4, podstavak 4. Odluke).128    Međutim,
 ustaljena je sudska praksa da su nacionalni sudovi nadležni za primjenu
 članka 85. stavka 1. Ugovora zbog njegovog izravnog učinka (vidjeti
presudu Suda od 30. siječnja 1974., BRT, 127/73, Zb., str. 51., t. 15. i
 16.). Slijedom navedenog, kandidat kojem je odbijen pristup mreži i
koji smatra da su predmetni kriteriji u njegovom slučaju bili
primijenjeni na način koji nije bio u skladu s člankom 85. stavkom 1.
Ugovora, a osobito na diskriminatoran i neproporcionalan način, može
pokrenuti postupak pred nadležnim nacionalnim sudom. Prema potrebi,
takav postupak može također biti pokrenut pred nacionalnim tijelom koje
je nadležno za primjenu članka 85. stavka 1. 129    Na
 nadležnim nacionalnim institucijama pred kojima je pokrenut takav
postupak je da s obzirom na, i po potrebi, sudsku praksu Suda i
Prvostupanjskog suda, odluče o pitanju jesu li kriteriji selekcije
društva Yves Saint Laurent primijenjeni u konkretnom slučaju na
diskriminatoran i neproporcionalan i da time predstavljaju povredu
članka 85. stavka 1. Ugovora. Na nacionalnim sudovima ili tijelima jest
da skrbe o tome da ti kriteriji ne budu korišteni na način kojim se
sprečava pristup mreži novim subjektima koji su sposobni distribuirati
predmetne proizvode u uvjetima koji ne umanjuju njihov ugled. 130    Pored
 toga, kandidat kojem je odbijen pristup mreži ima mogućnost, u skladu s
 načelima iz presude Prvostupanjskog suda od 18. rujna 1992.,
Automec/Komisija (T-24/90, Zb., str. II-2223.), podnošenja nove prijave
Komisiji temeljem članka 3. Uredbe br. 17, osobito u slučaju
sustavnog korištenja uvjeta pristupa na način koji nije sukladan pravu
Zajednice (vidjeti presudu AEG, t. 44. do 46., 67. i prateće točke).  2. Načelna zakonitost predmetnih kriterija s obzirom na članak 85. stavak 1. Ugovora a) Kriteriji koji se tiču stručne kvalifikacije131    Svojim
 podnescima udruženje Galec nije osporavalo kriterije koji se tiču
stručnih kvalifikacija zaposlenika te usluge savjetovanja i
predstavljanja iz točaka I.2. i I.3 općih uvjeta prodaje (vidjeti točku
25. očitovanja na intervencijski podnesak), ali je na raspravi navelo da
 su ti kriteriji neproporcionalni u odnosu na zahtjeve prodaje dotičnih
proizvoda u primjerenim uvjetima.132    Prvostupanjski
 sud smatra da prisutnost osobe koja je sposobna potrošaču na prodajnom
mjestu dati savjete ili odgovarajuće upute načelno predstavlja legitiman
 zahtjev prodaje luksuzne kozmetike, koja je sastavni dio primjerenog
predstavljanja tih proizvoda. 133    U
 pogledu ostalog tužitelj nije priložio dokaze koji omogućuju
Prvostupanjskon sudu odlučivanje o pitanju jesu li tražene kvalifikacije
 iz točke I. 3 općih uvjeta prodaje koje se odnose na diplomu iz
područja kozmetičke struke ili usporedivu stručnu kvalifikaciju ili
profesionalno iskustvo do najmanje tri godine u području prodaje
prestižnih mirisnih proizvoda, s obzirom na narav dotičnih proizvoda,
neproporcionalne. 134    U
 svakom slučaju, na nadležnim nacionalnim sudovima ili tijelima je da
vode računa o tome da uvjeti ugovora koji se tiču stručnih kvalifikacija
 ne budu primijenjeni na diskriminatoran ili disproporcionalan način u
konkretnim slučajevima.  b) Kriteriji koji se tiču prostora i uređenja prodajnog mjesta 135    Udruženje
 Galec osobito kritizira kriterije koji se odnose na „okolinu“ prodajnog
 mjesta, vanjski izgled prodajnog mjesta, ponajprije izloge, te prodaju
drugih proizvoda na prodajnom mjestu. Prema udruženju Galec, ti
kriteriji su previše subjektivni, neproporcionalni i diskriminatorni
prema njegovim članovima. –       „Okolina“ i lokacija prodajnog mjesta 136    Točka
 I. 1 točka (a) općih uvjeta poslovanja propisuje da „četvrt, ulice i
trgovine smještene u blizini prodajnog mjesta moraju uvijek odgovarati
prestižu i općoj poznatosti marke Yves Saint Laurent“. Iz rubrika 1. i
2. izvješća o ocjeni proizlazi da je trgovina koja se nalazi u „dobro
organiziranoj trgovačkoj“ četvrti ili „trgovačkoj četvrti u središtu
grada“ i u ulici koja se nalazi u blizini „cjenjenijih ili luksuznih“
trgovina, te s „boljim“ ili „vrjednijim“, zgradama, bolje ocijenjena od
društva Yves Saint Laurent nego trgovina koja se nalazi u nekoj drugoj
četvrti ili ulici. Te dvije rubrike donose 30 bodova u izvješću o ocjeni
 pa su stoga i relativno važne. 137    Prvostupanjski
 sud smatra da kriterij koji se odnosi na okolinu u kojoj se nalazi
prodajno mjesto luksuzne kozmetike nije sam po sebi obuhvaćen člankom
85. stavkom 1. Ugovora ako mu je cilj osigurati da se takvi proizvodi ne
 prodaju na mjestima koja su potpuno neprilagođena takvoj vrsti prodaje.
 Prvostupanjski sud međutim smatra da je na nadležnim nacionalnim
sudovima ili tijelima da vode računa o tome da se ti kriteriji ne
primjenjuju na diskriminatoran ili neproporcionalan način u konkretnim
slučajevima. –       Vanjski izgled prodajnog mjesta 138    Udruženje
 Galec osobito kritizira odredbe točke I. 1., točka b) općih uvjeta
prodaje u pogledu kvalitete pročelja i izloga, kao i odredbe točke III. 4
 ugovora, prema kojoj „uređenje“ prodajnog mjesta treba odgovarati
standardu i kvaliteti koja je povezana s imidžem marke Yves Saint
Laurent. U izvješću o ocjeni rubrike 3. i 4., koje se odnose na vanjski
izgled prodajnog mjesta a što uključuje i izloge, donose ukupno 80
bodova, što je približno 25 % najvećeg ukupnog broja bodova. 139    Prvostupanjski
 sud smatra da takve odredbe, osobito one koje se odnose na izloge,
omogućavaju diskriminatornu primjenu prema onim prodajnim mjestima, kao
što su hipermarketi, koja nemaju isto pročelje kao tradicionalne
trgovine, osobito pročelje s izlozima, nego mjesto ili prostor unutar
trgovine uređen na način koji je prikladan prodaji luksuzne kozmetike.
Nadalje, vanjski izlozi nisu nužni za primjereno predstavljanje
proizvoda u kontekstu određivanja uređenog mjesta ili prostora u
trgovinama „s različitim proizvodima“. 140    Međutim,
 ne može se isključiti da se kriteriji koji se tiču izloga mogu tumačiti
 na način da se odnose na „izloge“ u uređenom prostoru prodajnog mjesta,
 a ne na vanjske izloge. 141    U
 tim uvjetima valja utvrditi da je na nadležnim nacionalnim sudovima ili
 tijelima da vode računa da se kriteriji u pogledu vanjskog izgleda
prodajnog mjesta, uključujući i izloge, ne primjenjuju na
diskriminatoran i neproporcionalan način. –       Prodaja druge robe koja može umanjiti imidž marke Yves Saint Laurent142    Jedina
 kritika u pogledu unutrašnjosti prodajnog mjesta koju je navelo
udruženje Galec pred Prvostupanjskim sudom odnosila se na ograničenja
prodaje druge robe. S tim u vezi udruženje Galec je osobito prigovaralo
zakonitosti točke III.3 ugovora, prema kojoj je „ovlaštenom trgovcu na
malo […] zabranjeno trgovati na prodajnom mjestu proizvodima koji svojom
 blizinom mogu umanjiti imidž marke Yves Saint Laurent“, kao i točki I.
1, točki d) općih uvjeta prodaje, prema kojoj „ako se na prodajnom
mjestu izvodi koja druga aktivnost ili više njih, moraju se poštovati
elementi koji obuhvaćaju obujam te aktivnosti, unutarnje i vanjsko
predstavljanje te aktivnosti, odvojenost te aktivnosti od aktivnosti
povezanih s parfumerijom, raspodjelu zaposlenika koji rade u prodaji
izmeđuizmeđu te aktivnosti i aktivnosti povezanih s parfumerijom,
stručnost zaposlenika koji rade u prodaji dodijeljenih svakoj od tih
aktivnosti, osobni izgled i odjeća zaposlenika koji rade u prodaji
zaduženih za obavljanje svake od tih aktivnosti“.  143    Valja
 naglasiti da ni ugovor ni izvješće o ocjeni ne navode pobliže proizvode
 čija prodaja na istom mjestu može svojom blizinom umanjiti imidž marke
Yves Saint Laurent. Komisija u svojoj Odluci jedino navodi da ta odredba
 ima za cilj samo očuvati u očima javnosti auru prestiža i
ekskluzivnosti svojstvenu predmetnim proizvodima „izbjegavanjem svakog
povezivanja s proizvodima niže kvalitete“ (točka II. A. 5, podstavak
5.). 144    Valja
 stoga navesti da točka III.3 ugovora nije dovoljno precizna i jasna te
da otvara mogućnost subjektivne i eventualno diskriminatorne primjene.
Također, čini se da točka I. 1, točka d) općih uvjeta prodaje daje
društvu Yves Saint Laurent vrlo široke diskrecijske ovlasti, osobito
zato što mu je dopušteno procijeniti ne samo obujam drugih proizvoda
koji se prodaju i njihovo predstavljanje, nego i broj, stručnost
zaposlenika, osobni izgled i odjeću zaposlenika zaduženih za prodaju tih
 proizvoda.145    Prvostupanjski
 sud međutim podsjeća da Komisija smatra da hipermarket ne može biti
isključen iz mreže samom činjenicom da se tamo prodaje druga roba
(vidjeti točku II. A. 5, podstavak 5. Odluke i točku 164. ove presude i
prateće točke). Štoviše, intervenijenti nisu ni identificirali proizvode
 koji su takve naravi da mogu umanjiti „imidž“ proizvoda, s iznimkom
prehrambenih proizvoda i proizvoda za čišćenje.146    U
 tim okolnostima Prvostupanjski sud smatra da Odluku treba tumačiti na
način da prodaja drugih proizvoda koji se uobičajeno nalaze u
hipermarketima nije sama po sebi takve naravi da šteti „imidžu luksuza“
predmetnih proizvoda pod uvjetom da je mjesto ili prostor namijenjen
prodaji luksuzne kozmetike uređen tako da su ti proizvodi predstavljeni
na način koji naglašava njihovu vrijednost. Na taj način se može
zahtijevati da se određeni drugi proizvodi, poput prehrambenih proizvoda
 ili proizvoda za čišćenje, ne prodaju „u blizini“ luksuzne kozmetike
ili da se prodaja luksuzne kozmetike odvoji od prodaje drugih proizvoda
niže kvalitete (vidjeti točku II. A. 5, podstavak 5. Odluke).147    Uzevši
 u obzir navedena pojašnjenja Prvostupanjski sud smatra da je nadzor
koji u slučaju poteškoća provode nadležni nacionalni sudovi ili tijela
takve naravi da čini protutežu nedostatku jasnoće tog kriterija. Naime,
na nadležnim je nacionalnim sudovima ili tijelima da skrbe o tome da se
ta odredba ne primjenjuje na diskriminatoran ili neproporcionalan način.–       Obujam drugih aktivnosti koje se izvode na prodajnom mjestu148    U
 pogledu kriterija koji se tiču drugih aktivnosti trgovina, udruženje
Galec je također u tužbi kritiziralo okolnost da se, u slučaju da se
druga aktivnost izvodi na prodajnom mjestu, zahtjev za stjecanje
položaja ovlaštenog distributera procjenjuje u odnosu na obujam te
aktivnosti (vidjeti točku 1.1, točku d) općih uvjeta prodaje). Međutim,
iz rubrike 8. izvješća o ocjeni društva Yves Saint Laurent, koja nosi 20
 bodova, proizlazi da ako drugi proizvodi obuhvaćaju više od 40 %
prodajne površine na prodajnom mjestu, polica ili izloga, dotični
kandidat dobiva ocjenu „2“ ili ocjenu koja dovodi do njegovog
isključenja. 149    Točno
 je da ta rubrika nije spomenuta u Odluci. Međutim iz Odluke proizlazi
(točka II. A. 5, podstavak 5.) da je Komisija odlučila da kriteriji
društva Yves Saint Laurent koji se odnose na obujam drugih aktivnosti
koje se izvode na prodajnom mjestu nisu obuhvaćene člankom 85. stavkom
1. Ugovora. Budući da je izvješće o ocjeni sastavni dio postupka
pristupanja mreži iz Odluke, kao što je samo društvo Yves Saint Laurent
navelo, proizlazi da Odluku također treba tumačiti na način da kriterij
kao onaj predviđen rubrikom 8. nije obuhvaćen člankom 85. stavkom 1.150    Iako
 prema izvješću o ocjeni kandidat može biti isključen samo ako dobije
tri ocjene „2“ u 11 posebnih rubrika (ranije navedena točka 17.),
rubrika 8. tog izvješća ne pridonosi ništa više isključenju kandidata,
poput trgovina „s različitim proizvodima“ u kojima aktivnost parfumerije
 predstavlja manje od 60 % njihove aktivnosti i to neovisno o tome što
imaju posebno mjesto za prodaju predmetnih proizvoda. 151    U
 tim uvjetima Prvostupanjski sud smatra da se rubrika 8. izvješća o
ocjeni mora smatrati neproporcionalnom jer sama okolnost da aktivnost
parfumerije neke trgovine predstavlja manje od 60 % njezinih aktivnosti
nije kao takva povezana s legitimnim zahtjevom očuvanja imidža luksuza
dotičnih proizvoda.152    Nadalje,
 Prvostupanjski sud smatra da je ta rubrika diskriminatorna jer teži
davanju prednosti kandidaturi specijalizirane parfumerije na štetu
trgovina „s različitim proizvodima“ koje imaju posebno mjesto
prilagođeno kvalitativnim uvjetima prodaje luksuzne kozmetike.153    Iz
 navedenog proizlazi da je narav te rubrike takva da može ograničiti ili
 narušiti tržišno natjecanje u smislu članka 85. stavka 1. Ugovora jer
dovodi do nepovoljnijeg postupanja prema kandidatu samo zato što
djelatnost parfumerije ima manje značenje u odnosu na druge djelatnosti
njegove trgovine. 154    Premda
 je izvješće o ocjeni sastavni dio postupka pristupanja mreži, valja
navesti da točka II. A. 5 Odluke ne sadrži nikakvo obrazloženje koje se
tiče opravdanja predmetne rubrike. U tom pogledu Odluci nedostaje
obrazloženje. 155    Stoga
 Odluku valja poništiti u dijelu u kojem je odlučeno da odredba koja
ovlašćuje društvo Yves Saint Laurent na nepovoljnije postupanje prema
kandidatima za trgovce na malo samo zato što njihova djelatnost
parfumerije ima manje značenje nije obuhvaćena člankom 85. stavkom 1.
Ugovora.  c) Kriterij oznake trgovine156    Udruženje
 Galec kritizira kao subjektivnu, diskriminatornu i neproporcionalnu
odredbu točke I. podstavka 2. općih uvjeta prodaje glede kriterija
oznake trgovine. Komisija i intervenijenti smatraju da je ta odredba
nužna radi očuvanja luksuznosti proizvoda i imidža luksuza marke Yves
Saint Laurent (vidjeti točku II. A. 5, podstavak 4. Odluke).157    Točka I, podstavak 2. općih uvjeta prodaje propisuje:„Oznaka
 parfumerije, trgovine u kojoj se nalazi odjel parfumerije ili prostora u
 kojem se nalazi odjel parfumerije ili parfumerija moraju uvijek
odgovarati prestižu marke Yves Saint Laurent. Stoga oznaka trgovine mora
 uvijek odražavati načela koja upravljaju distribucijom proizvoda,
visoko luksuznih proizvoda i proizvoda visoke kvalitete. To nije slučaj
kod oznake trgovine čiji se imidž povezuje s nepostojanjem ili
ograničenom uslugom savjetovanja krajnjih korisnika, standarda ili
odgovarajućih ukrasa.“ 158    Prvostupanjski
 sud smatra da kriterij koji ima za jedini cilj skrbiti o tome da oznaka
 maloprodajne trgovine ne umanji imidž luksuza luksuzne kozmetike
načelno predstavlja legitiman zahtjev za distribuciju tih proizvoda te
nije nužno obuhvaćen člankom 85. stavkom 1. Ugovora. Naime, postoji
strah da će u nedostatku takvog kriterija imidž luksuza luksuzne
kozmetike a time i sama njezina narav biti ugroženi prodajom tih
proizvoda od strane trgovaca na malo čija je oznaka trgovine očito manje
 vrijedna u očima potrošača.159    Međutim,
 imajući osobito u vidu činjenicu da se, za razliku od kriterija koji se
 odnose na materijalne vidove prodajnog mjesta, kriterij oznake trgovine
 ne može provjeriti fotografskom reportažom ili pregledom na licu
mjesta, na nadležnim je nacionalnim sudovima ili tijelima da vode računa
 osobito o tome da taj kriterij ne bude primijenjen na neopravdan ili
neproporcionalan način.160    Naime,
 na prvom mjestu, taj se kriterij ne može odnositi na trenutno viđenje
predmetne oznake trgovine u očima potrošača. Iz toga proizlazi da se
točka I. drugi podstavak općih uvjeta prodaje ne može tumačiti na način
da isključuje moderne oblike trgovanja koji su u svojim počecima
koristili skromnije ukrase i usluge, ali koji su kasnije razvili kod
prodaje luksuznih proizvoda nove metode koje naglašavaju vrijednost tako
 da se više ne smatra da njihova oznaka  u tom smislu umanjuje ugled. 161    Na
 drugom mjestu, sukladno načelima koja je Prvostupanjski sud naveo
(vidjeti točku 127. ove presude i prateće točke), percepcija dotične
oznake trgovine nije u samoj diskreciji proizvođača, već mora biti
utvrđen na najobjektivniji mogući način. U tom smislu društvo Yves Saint
 Laurent se osobito pozvalo na ankete i istraživanja tržišta koje su u
tu svrhu provedene. U slučaju osporavanja, objektivne dokaze kao ankete i
 istraživanja tržišta trebalo bi, po potrebi, dostaviti na razmatranje
nadležnom nacionalnom sudu ili tijelu.162    Na
 trećem mjestu, kako je naveo sam tuženik, Odluka pobliže navodi u točki
 II. A. 5. da se imidž koji proizlazi iz „uobičajene politike cijene
distributera“ ne treba smatrati kao da umanjuje ugled. Zapravo, kriterij
 oznake trgovine ne može se koristiti s jedinim ciljem da isključi
trgovine koje mogu ponuditi proizvode po nižim cijenama, ali u uvjetima
koji su prikladni ugledu.163    Konačno,
 Sud smatra da kriterij oznake trgovine treba primjenjivati na posebno
oprezan način, onda kada nema nikakve sumnje da je trgovac na malo
uložio potrebna sredstva kako bi zadovoljio sve zahtjeve koji se tiču
materijalnih uvjeta prodaje (opremanje, odvajanje od drugih proizvoda,
stručni zaposlenici, itd.) i prihvatio obveze skladištenja, minimalne
godišnje prodaje, suradnje u području reklamiranja itd. U takvom
slučaju, na nadležnom je nacionalnom sudu ili tijelu da provjeri da se
kriterij oznake trgovine ne koristi na način da isključi iz mreže
prodajno mjesto koje je sposobno prodavati dotične proizvode a da ne
postoji stvarni rizik povrede njihovog imidža. C-
 Tužbeni razlozi i argumenti tužitelja koji se odnose na pitanje jesu li
 njegovi članovi a priori isključeni iz mreže društva Yves Saint Laurent
 i o stajalištu potrošača u vezi s tim 164    S
 obzirom na prethodna razmatranja, na ovom mjestu valja navesti tužbene
razloge i argumente udruženja Galec koji se odnose na pitanje jesu li
njegovi članovi a priori isključeni iz mreže društva Yves Saint Laurent zbog kumulacije kriterija selekcije te stajalištu potrošača u vezi s tim.165    Prvostupanjski
 sud ponajprije podsjeća da je Komisija naglasila više puta tijekom ovog
 postupka da Odluka ne obuhvaća a priori isključivanje suvremenih
 oblika trgovanja kao što su hipermarketi koje vode centri Leclerc
(vidjeti primjerice točke 83. i 86. ove presude). Društvo Yves Saint
Laurent ističe da je Odlukom utvrđeno da je njihov sustav otvoren za sve
 oblike distribucije i a priori ne isključuje niti jedan (vidjeti
 točku 93. ove presude). Druga tri intervenijenta također smatraju da
Odluka sama po sebi ne isključuje oblike distribucije kojima upravljaju
članovi udruženja Galec i ostalih suvremenih oblika distribucije.
Naprotiv, društvo Yves Saint Laurent i drugi intervenijenti osobito su
istaknuli da u više država članica postoje distributeri koji su
ovlašteni za „različite proizvode“ kako bi ukazali na neisključivu narav
 sustava društva Yves Saint Laurent. 166    Iz
 navedenog proizlazi da nijedna od stranaka nije tvrdila pred
Prvostupanjskim sudom načelnu neprikladnost hipermarketa i drugih oblika
 distribucije „različitih proizvoda“ za prodaju luksuzne kozmetike.
Komisija i intervenijenti navode da je ta mogućnost predviđena Odlukom
pod uvjetom da su ta prodajna mjesta opremljena na prikladan način te da
 prihvaćaju istovjetne obveze poput onih koje su prihvatili drugi
ovlašteni distributeri. Prvostupanjski sud smatra da bi u suprotnom
mreža društva Yves Saint Laurent povrijedila članak 85. stavak 1.
Ugovora a priori isključujući jednu skupinu potencijalnih preprodavača iz sustava (vidjeti točku 122. ove presude).167    Iako
 se u točkama II. A. 5, podstavak 5. i II. B 5, podstavak 4. Odluke
Komisija izrazila dvosmisleno koristeći izraz „robne kuće“, koji se
uobičajeno odnosi na određeni oblik tradicionalnog trgovanja,
naglašavajući da „nije mogla utvrditi“ da širenje sustava selektivne
distribucije u području luksuznih kozmetičkih proizvoda „načelno“
isključuje određene suvremene oblike distribucije, tijekom postupka je
pojasnila da prilikom donošenja Odluke nije imala namjeru isljučiti
oblike trgovanja kao što su hipermarketi članovi udruženja Galec i da
pojam „robne kuće“ iz Odluke obuhvaća te oblike trgovanja (vidjeti točku
 83. ove presude).168    Nadalje,
 Prvostupanjski sud je naglasio u ovoj presudi ulogu nadležnih
nacionalnih sudova ili tijela u nediskriminatornoj i proporcionalnoj
primjeni dotičnih kriterija (vidjeti točku 124. ove presude i prateće
točke).169    Iz
 toga proizlazi da tužitelj nije sukladno odgovarajućem pravnom
standardu dokazao da trenutno postoje zapreke za ulazak velikih
distributera u distribuciju luksuzne kozmetike ako su njihova prodajna
mjesta opremljena na način koji priliči prodaji tih proizvoda.170    Naime,
 na udruženju Galec i njezinim članovima je da stave zahtjev a, po
potrebi, na nadležnim nacionalnim sudovima ili tijelima da odluče je li
odbijanje pristupa u konkretnom slučaju u skladu s člankom 85. stavkom
1. Ugovora s obzirom na sudsku praksu Suda i Prvostupanjskog suda.
Nadalje, na Komisiji je da vodi računa, osobito u slučaju zahtjeva za
produženje odluke, o tome da suvremeni oblici distribucije ne budu
isključeni iz mreže društva Yves Saint Laurent ili sličnih mreža na
neopravdan način. 171    Iz navedenog proizlazi da treba odbiti prigovor udruženja Galec, prema kojem su njegovi članovi a priori isključeni iz mreže društva Yves Saint Lauren.172    Valja
 također odbiti tužbene razloge i/ili argumente udruženja Galec, prema
kojima Komisija nije obrazložila svoju tvrdnju da metode naglašavanja
vrijednosti kod velikih distributera nisu prikladne za distribuciju
luksuznih proizvoda. Odluka se ne može tumačiti na način da sadrži takvu
 tvrdnju. 173    Iz
 istih razloga valja odbiti prigovor udruženja Galec da je Komisija
počinila očitu pogrešku koja se tiče činjenica u pogledu navodnog
isključenja velikih distributera iz trgovanja predmetnim proizvodima.174    Također
 iz istih razloga valja odbiti dvostruki prigovor udruženja Galec da
Komisija nije opravdala svoje tvrdnje u pogledu motivacije potrošača i
da je u vezi s tim počinila očitu pogrešku koja se tiče činjenica.175    U
 tom je smislu točno da se Komisija ne zasniva na neovisnoj ekspertizi
koja potkrjepljuje njezine tvrdnje o motivaciji potrošača, osobito u
točki II. B. 2 Odluke. Također je točno, kao što je udruženje Galec
navelo na raspravi da četiri francuske udruge potrošača koje su
podnijele svoja očitovanja za vrijeme upravnog postupka, odnosno Union
Féminine Civique et Sociale (Građanska i socijalna udruga žena, u
daljnjem tekstu: UCS), Institut National de la Consommation (Nacionalni
institut potrošača, u daljnjem tekstu: INC), Confédération Syndicale du
Cadre de Vie (Konfederacija sindikata za kvalitetu života, u daljnjem
tekstu: CSCV) i Confédération des Familles (Savez za obitelji, u
daljnjem tekstu: CSF) nisu bezrezervno poduprle stajalište Komisije.
Zapravo, CSF i INC su se protivili predloženoj odluci, osobito iz
razloga što bi ona dovela do održavanja previsokih cijena i te proizvode
 učinila nedostupnima velikom dijelu pučanstva. UCS je smatrao da
određene odredbe Odluke čine pristup tržištu novim oblicima distribucije
 puno težim nego ranije i da te odredbe „ne idu ni u smjeru otvaranja i
provođenja boljeg tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu ni u smjeru
interesa potrošača“. CSCV je očitovanje završio s primjedbom da „pod
krinkom tehničkih zahtjeva proizvoda i prestiža marke SA Yves Saint
Laurent ograničava tržišno natjecanje putem diskriminatornih kriterija
selekcije i putem fiktivnog održavanja vrlo visoke cijene svojih
proizvoda“.176    Valja
 svejedno navesti da tužitelj nije dokazao da je Komisija počinila očitu
 pogrešku koja se tiče činjenica ili da nedostaje obrazloženje o
očekivanjima potrošača. Zapravo, iz Odluke proizlazi da potrošač koji
radije obavlja kupovinu luksuzne kozmetike na prodajnom mjestu velike
površine koje je opremljeno na odgovarajući način mora za to imati
mogućnost, dok vrsta potrošača spomenuta u izvješću prof. Gleisa koja
preferira obavljati kupovinu u specijaliziranoj parfumeriji ili velikoj
tradicionalnoj trgovini ostaje također slobodna i dalje posjećivati ta
prodajna mjesta. 177    Iz
 navedenog proizlazi da treba odbiti sve tužbene razloge i argumente
tužitelja koji se tiču pitanja jesu li njegovi članovi a priori isključeni iz prodaje luksuzne kozmetike, kao i povezane tužbene razloge i argumente koji se tiču očekivanja potrošača.  D – Pitanje primjenjuje li se zabrana iz članka 85. stavka 1. Ugovora jer postoje usporedne mreže u dotičnom sektoru 178    Udruženje
 Galec također smatra da je članak 85. stavak 1. Ugovora u svakom
slučaju bio povrijeđen u predmetnom slučaju zato što mreže slične onoj
društva Yves Saint Laurent postoje u cijelom dotičnom sektoru, pa prema
tome nema mjesta za druge oblike distribucije i nema efikasnog tržišnog
natjecanja na mjerodavnom tržištu – odnosno onom „luksuznih mirisa“ – u
smislu točaka 40. do 42. presude Metro II. Komisija i intervenijenti
smatraju da, usprkos postojanja mreža usporedivih s onom društva Yves
Saint Laurent, postoji djelotvorno tržišno natjecanje na mjerodavnom
tržištu – koje je ono „luksuzne kozmetike“ – tako da se članak 85.
stavak 1. ne primjenjuje.179    Prvostupanjski
 sud podsjeća da je u točki 40. presude Metro II Sud presudio da, iako
sustavi selektivne distribucije poznati kao „jednostavni“ (odnosno
sustavi koji se temelje samo na kvalitativnim kriterijima) mogu
predstavljati vid tržišnog natjecanja koji je u skladu s člankom 85.
stavkom 1. Ugovora, oni mogu svejedno dovesti do ograničenja ili
eliminacije tržišnog natjecanja kad postojanje određenog broja tih
sustava ne ostavlja nimalo mjesta za druge oblike distribucije koji se
temelje na drugačijoj vrsti politike tržišnog natjecanja ili dovode do
krutosti u strukturi cijene koja nema protutežu u drugim čimbenicima
tržišnog natjecanja između proizvoda iste marke i postojanju
djelotvornog tržišnog natjecanja među različitim markama. Međutim,
sukladno točkama 41. i 42. iste presude, postojanje velikog broja takvih
 sustava selektivne distribucije za određeni proizvod ne dopušta, samo
po sebi, zaključak da je tržišno natjecanje ograničeno ili narušeno u
smislu članka 85. stavka 1. Ugovora. Zapravo, u slučaju da postoji
širenje „jednostavnih“ sustava selektivne distribucije, članak 85.
stavak 1. Ugovora primjenjuje se samo ako je dotično tržište tako kruto i
 strukturirano da ne postoji djelotvorno tržišno natjecanje u području
cijena (vidjeti također točke 44. i 45. te presude). 180    Za
 razliku od slučaja u predmetu Metro II, u kojem elektronički proizvodi
za zabavu nisu uvijek prodavani putem kanala selektivne distribucije, u
predmetnom slučaju je nesporno da skoro svi proizvođači djeluju u
sektoru luksuzne kozmetike koristeći sustave distribucije nalik onima
društva Yves Saint Laurent.181    Međutim,
 Prvostupanjski sud je već utvrdio da selektivna distribucija luksuzne
kozmetike unaprjeđuje tržišno natjecanje u interesu potrošača, osobito
jer pridonosi očuvanju imidža „luksuza“ proizvoda u odnosu na druge
slične proizvode koji nemaju taj imidž, tako da se članak 85. stavak 1.
Ugovora ne primjenjuje na određene kvalitativne kriterije koji teže
ostvarenju tog cilja (vidjeti točku 114. ove presude i prateće točke).182    U
 tim uvjetima, Prvostupanjski sud smatra da navođenje, u presudi Metro
II, činjenice da bi došlo do ukidanja tržišnog natjecanja „gdje
postojanje određenog broja sustava ne ostavlja mjesta drugim oblicima
distribucije koji se temelje na drugačijoj politici tržišnog natjecanja“
 ne znači da se članak 85. stavak 1. Ugovora automatski primjenjuje samo
 zato što su svi proizvođači u sektoru luksuzne kozmetike izabrali iste
metode distribucije. U predmetnom slučaju točke 40. do 46 presude Metro
II treba tumačiti na način da, ako određeni kriteriji selekcije društva
Yves Saint Laurent pojedinačno nisu obuhvaćeni člankom 85. stavkom 1.
Ugovora, kumulativni učinak drugih mreža dovodi do promjene tog
zaključka samo ako je dokazano, u prvom redu, da postoje zapreke ulasku
na tržište za nove tržišne takmace koji su sposobni prodati dotične
proizvode tako da predmetni sustavi selektivne distribucije ograničavaju
 distribuciju u korist određenih postojećih kanala (vidjeti gore
navedenu presudu Delimitis, t. 15. i prateće točke), ili na drugom
mjestu, da nema djelotvornog tržišnog natjecanja, osobito u području
cijene uzevši u obzir narav predmetnih proizvoda.183    Prvostupanjski
 sud je već naveo da u pogledu hipermarketa nije dokazano postojanje
prepreka za ulazak novih tržišnih takmaca koji su sposobni prodavati
predmetne proizvode.184    Općenito,
 što se tiče pitanja postoji li djelotvorno tržišno natjecanje, nužno je
 prethodno utvrditi mjerodavno tržište. Naime, iako je u Odluci Komisija
 opravdano uzela u obzir ukupni sektor luksuzne kozmetike s
obrazloženjem da luksuzni parfumerijski proizvodi, proizvodi za ljepotu i
 njegu imaju zajednički isti imidž luksuza i da ih se često prodaje
zajedno pod istom markom, na pitanje postoji li djelotvorno tržišno
natjecanje može se odgovoriti samo u kontekstu tržišta koje obuhvaća
ukupnost proizvoda koji su, zbog svojih karakteristika, osobito
prikladni za zadovoljenje stalnih potreba i slabo su zamjenjivi s drugim
 proizvodima (vidjeti već navedenu presudu LʾOréal, t. 25.).185    U
 predmetnom slučaju nesporno je da miris nije zamjenjiv sa stajališta
svojih karakteristika ili uporabe s drugim proizvodom za ljepotu
(primjerice šminkom) ili za njegu (primjerice noćnom kremom). Također je
 nesporno da su u relevantno vrijeme 80 % ukupnih prodaja društva Yves
Saint Laurent činili luksuzni mirisi. Imajući u vidu obujam tog posebnog
 sektora, valja provjeriti postoji li djelotvorno tržišno natjecanje u
pogledu luksuznih mirisa na razini trgovaca na malo usprkos činjenici da
 se njima uvijek trguje putem selektivne distribucije.186    U
 tom smislu, na prvom mjestu, valja odbiti argument Komisije i
intervenijenata koji se temelji na točki B. 3, podstavku 3. Odluke prema
 kojem „u slučaju ako klijent smatra imidž marke ili usluge povezane sa
sustavom selektivne distribucije sekundarnim, on može svejedno odabrati
slične proizvode iz susjednog tržišta, koji nisu distribuirani putem
sustava selektivne distribucije, sankcionirajući time poslovnu
strategiju proizvođača“. Naime, sama Komisija je u Odluci utvrdila da je
 stupanj zamjenjivosti luksuzne kozmetike sa sličnim proizvodima iz
drugih dijelova sektora „općenito skroman“ (točka I. B, podstavak 1.) i
da „uzimajući u obzir nižu razinu zamjenjivosti koja postoji u očima
potrošača između proizvoda luksuzne kozmetike i sličnih proizvoda iz
drugih dijelova sektora, tržište koja valja uzeti u obzir u predmetnom
slučaju je ono luksuzne kozmetike“ (točka II. A. 8). Nadalje, iz točaka
I. B i II. A. 8 Odluke proizlazi da je Komisija uzela u obzir udio
društva Yves Saint Laurent na tržištu mirisnih luksuznih proizvoda kako
bi provjerila jesu li predmetne prepreke bile takve naravi da mogu
značajno utjecati na trgovinu unutar Zajednice. 187    Iz
 navedenog proizlazi da prilikom određivanja jesu li luksuzni mirisi
podvrgnuti djelotvornom tržišnom natjecanju ne treba uzeti u obzir
pretpostavljeno tržišno natjecanje mirisa koji nisu luksuzni. 188    Jednako
 tako se ne može prihvatiti argument Komisije i intervenijenata prema
kojem se može donijeti zaključak o postojanju djelotvornog tržišnog
natjecanja iz činjenice da su, sukladno točki I. B. podstavku 3. Odluke
koja se zasniva na izvješću prof. Webera, proizvodi kojima se trguje
putem mreže ovlaštenih distributera „1987. predstavljali 24,7 % ukupnih
kozmetičkih proizvoda prodanih u Saveznoj Republici Njemačkoj, 30,3 % u
Francuskoj, 36,2 % u Italiji i 22,4 % u Ujedinjenoj Kraljevini“. Te
brojke proizlaze iz tablice br. 22 izvješća prof. Webera i
predstavljaju udio u prodajama ostvarenima putem selektivne distribucije
 koje su izražene kao postotak ukupnih prodaja svih kategorija kozmetike
 zajedno, odnosno mirisa, proizvoda za ljepotu, proizvoda za njegu kože,
 proizvoda za njegu kose (osobito šampona) i proizvoda za toaletu (paste
 za zube, sapuna, dezodoransa itd.). Nadalje, iz spomenutog izvješća
(str. 89.) proizlazi da je u Italiji udio mirisa prodanih putem
selektivne distribucije iznosio 81 %, a u Francuskoj 65 %. Prema
brojkama koje dostavio FIP, udio mirisa prodanih putem selektivne
distribucije u Francuskoj jest 73 % (vidjeti prilog I. intervencijskog
podneska, str. 17.). Brojke navedene u točki I. B. stavku 3. Odluke nisu
 korištene za ocjenu djelotvornosti tržišnog natjecanja u određenom
sektoru kao što su luksuzni mirisi. 189    Međutim,
 Komisija i intervenijenti smatraju da čak i na tržištu luksuznih mirisa
 uzetom zasebno postoji djelotvorno tržišno natjecanje kako između
proizvođača (inter brand) tako i između ovlaštenih distributera društva
Yves Saint Laurent (intra brand). 190    U
 tom smislu Prvostupanjski sud smatra da tvrdnje Komisije i
intervenijenata ne potkrjepljuje izvješće prof. Webera, iz kojeg
proizlazi osobito na stranicama 71., 89. do 96., 105. i 110. da je u
1987. postojalo samo vrlo ograničeno tržišno natjecanje između
distributera luksuznih mirisa i između različitih oblika distribucije.
Međutim, valja navesti da je prije donošenja Odluke Komisija zatražila
od društva Yves Saint Laurent mnogo izmjena ugovora, među ostalim
uklanjanje svih kriterija selekcije koji su posve kvantativni, brisanje
ugovornih odredaba koje ograničavaju slobodu distributera da preprodaju
proizvode drugim članovima selektivne mreže, brisanje ugovornih odredaba
 koje ograničavaju slobodu preprodavatelja u pogledu drugih marki koje
mogu nuditi na svojim prodajnim mjestima i izričito priznavanje slobode
preprodavatelja da nezavisno odredi svoje cijene. Nadalje, jednako kao
što je Prvostupanjski sud upravo zaključio, Odluka predviđa mogućnost da
 novi oblici trgovanja prikladni za distribuciju predmetnih proizvoda
imaju pristup mreži Yves Saint Laurent. 191    U
 tim okolnostima na udruženju Galec je da dostavi dokaze, sukladno
odgovarajućem pravnom standardu, o tome da je nakon Odluke tržište
postalo tako kruto i strukturirano da više ne postoji djelotvorno
tržišno natjecanje između ovlaštenih distributera luksuznih mirisa,
osobito u pogledu cijena (vidjeti presudu Metro II, t. 42. i 44.).
Budući da udruženje Galec nije predložilo nikakav određeni dokaz u tom
smislu, Prvostupanjski sud smatra da su takvi dokazi u predmetnom
slučaju izostali. 192    Iz
 svega navedenog proizlazi da tužbene razloge i argumente tužitelja koji
 se odnose na povredu članka 85. stavka 1. Ugovora kao i s tim povezane
tužbene razloge i argumente valja odbiti, osim u dijelu u kojem se
odnose na odredbu navedenu u točki 155. ove presude. II – Osnovanost Odluke u pogledu članka 85. stavka 3. Ugovora Sažeti prikaz argumenata stranaka193    U
 pogledu dodijeljenog izuzeća, udruženje Galec navodi pet glavnih
argumenata kako bi dokazalo da pretpostavke iz članka 85. stavka 3.
Ugovora nisu ispunjene. Na prvom mjestu, Komisija gleda na poboljšanje
proizvodnje i distribucije luksuznih mirisa samo u kontekstu
ekskluzivnosti (vidjeti točku II. B. 2 podstavak 1. Odluke), premda
dodatne obveze navedene u točki II. B. 2 podstavak 2. i 6. odluke mogu
zadovoljiti veliki distributeri. Na drugom mjestu, u pogledu koristi za
potrošače Komisija je usvojila zastarjeli pogled na ponašanje i
očekivanja potrošača. Na trećem mjestu, Komisija je odobrila potpunu
odsutnost tržišnog natjecanja putem cijena unutar marki, što predstavlja
 tržišno natjecanje koje su mogli osigurati veliki distributeri. Na
četvrtom mjestu, suprotno od načela proporcionalnosti, Komisija je
propustila usporediti selektivnu distribuciju posredstvom trgovaca na
malo sa selektivnom distribucijom koja obuhvaća druge oblike trgovanja,
time zanemarujući činjenicu da bi veliki distributeri imali iste obveze i
 troškove kao svi drugi ovlašteni distributeri (vidjeti osobito točku
II. B. 4 podstavak 2., in fine Odluke). Na petom mjestu, namećući
 drugim oblicima distribucije „djelomičnu izmjenu njihovih pojedinačnih
metoda trgovanja“, odluka eliminira tržišno natjecanje tih oblika
distribucije osim u marginalnim slučajevima robnih kuća. 194    U
 svom odgovoru tuženik navodi da se dodijeljeno izuzeće tiče samo
postupka pristupa, minimalne godišnje prodaje, obveza u pogledu
skladištenja i suradnje u pogledu oglašavanja i promocije, zabrane
prodaje proizvoda koji još nije stavljen na tržište, kontrole računa od
strane društva Yves Saint Laurent i, u slučaju kad je sam klijent
distributer, provjere njegove uključenosti u službenu distribucijsku
mrežu – obveze koje tužitelj nikad nije kritizirao s obzirom na članak
članka 85. stavak 1. Ugovora.195    Nadalje,
 kritike tužitelja nisu relevantne. Osobito, u točki 45. presude Metro
II Sud je naglasio uzimanje u obzir troška koji snosi distributer u
mreži zbog ugovornih obveza. Što se tiče eliminiranja tržišnog
natjecanja, Odluka izričito pobliže navodi da određeni suvremeni oblici
distribucije nisu načelno isključeni i spominje postojanje tržišnog
natjecanja između marki kao između ovlaštenih distributera. 196    Argumenti intervenijenata podupiru stajalište Komisije.  Ocjena Prvostupanjskog suda197    Kao
 što ispravno navodi Komisija, obrazloženje u točki II. B Odluke tiče se
 samo onih vidova ugovora za koje ona smatra da su obuhvaćeni člankom
85. stavkom 1. Ugovora, odnosno onih koji se tiču osobito postupka
pristupanja mreži, skladištenja, minimalne godišnje prodaje, stavljanja
novih proizvoda na tržište i suradnje u pogledu oglašavanja i promocije.
 Međutim, udruženje Galec nije u tužbi kritiziralo te vidove ugovora.198    Što
 se tiče prvog argumenta udruženja Galec prema kojem Komisija predviđa
poboljšanje proizvodnje i distribucije samo u okviru „ekskluzivnosti“,
Prvostupanjski sud smatra da se tvrdnja Komisije iz točke II. B. 2
podstavak 1. Odluke prema kojoj „luksuzna kozmetička marka može se
distribuirati samo na ekskluzivnoj osnovi“ odnosi na brigu Komisije da
očuva ekskluzivni ili luksuzni karakter predmetnih proizvoda (vidjeti
točku II. B. 3 podstavak 2.). Ta se rečenica stoga ne može tumačiti na
način da su veliki distributeri automatski isključeni iz tradicionalnih
kanala kao što su parfumerije i robne kuće u užem smislu.199    Budući
 da je Prvostupanjski sud već naveo da Komisija nije imala namjeru
isključiti velike distributere iz distribucije dotičnih proizvoda
(vidjeti točku 164. ove presude i prateće točke), valja odbiti argument
udruženja Galec prema kojem je Komisija našla poboljšanje proizvodnje i
distribucije u smislu članka 85. stavka 3. Ugovora samo u okviru koji
isključuje velike distributere iz distribucije predmetnih proizvoda.200    U
 pogledu drugog Galecovog argumenta prema kojem je Komisija usvojila
zastarjeli pristup očekivanjima potrošača, Prvostupanjski sud podsjeća
da je već odbio argumente koji se odnose na motivaciju potrošača u točki
 174. ove presude i pratećim točkama.201    U
 pogledu trećeg argumenta udruženja Galec prema kojem je Komisija
odobrila potpunu odsutnost tržišnog natjecanja putem cijena unutar
marki, Prvostupanjski sud je već naveo da udruženje Galec u tom smislu
nije podnio nikakav dokaz (vidjeti točku 191. ove presude).202    U
 pogledu četvrtog argumenta udruženja Galec, prema kojem je Komisija
usporedila selektivnu distribuciju posebnih trgovaca na malo s općom
distribucijom, zanemarujući time mogućnost selektivne distribucije
posredstvom drugih oblika trgovanja, Prvostupanjski sud navodi da
Komisija nije učinila takvu usporedbu. 203    U
 pogledu petog argumenta udruženja Galec prema kojem su nametanjem
„djelomične izmjene njihovih pojedinačnih metoda trgovanja“ veliki
distributeri isključeni iz sektora luksuzne kozmetike, u postupku je
utvrđeno da Odluka ne predviđa isključenje velikih distributera iz
sektora luksuzne kozmetike. Pozivanje na „djelomičnu izmjenu njihovih
pojedinačnih metoda trgovanja“ treba tumačiti na način da ono zahtijeva
prilagođavanje unutrašnjosti trgovine, a ne prilagođavanje takve naravi
kojom se radikalno mijenja narav trgovine kao supermarketa ili
hipermarketa. Premda bi bilo poželjno da je Odluka malo jasnija u toj
točki, okolnost da Komisija nije navela, barem na općenit način, koje
izmjene bi trebalo izvršiti, nije sama po sebi dovoljna da Odluku učini
nezakonitom, osobito ako se uzme u obzir da su konkretni slučajevi, po
potrebi, podvrgnuti nadzoru nadležnih nacionalnih sudova ili tijela. 204    Iz
 navedenog proizlazi da tužiteljeve tužbene razloge i argumente koji se
odnose na povredu članka 85. stavka 3. Ugovora treba odbiti.205    Iz
 svega navedenog proizlazi da tužbu treba odbiti, osim u dijelu koji se
odnosi na dio Odluke pobliže naveden u točki 155. ove presude. Troškovi206    Sukladno
 odredbama članka 87. stavka 2. Poslovnika, stranka koja ne uspije u
sporu snosi troškove, ako je takav zahtjev postavljen. Sukladno članku
87. stavku 4. posljednjem podstavku, Prvostupanjski sud može naložiti
intervenijentu različitom od države članice ili institucije snošenje
vlastitih troškova.207    Budući
 da tužitelj nije uspio u postupku, istom valja naložiti snošenje
vlastitih troškova, troškova Komisije i troškova intervenijenta društva
Yves Saint Laurent, adresata Odluke. 208    U
 pogledu intervenijenata FIP-a, Colipe i FEPD-a, Prvostupanjski sud
smatra da je interes te tri udruge za ishod spora bio manje izravan od
interesa društva Yves Saint Laurent. Budući da se radi o slučaju u kojem
 su ta tri intervenijenta u interesu svojih članova iznijela opća
zapažanja, Prvostupanjski sud smatra da im pravičnom primjenom članka
87. stavka 4. Poslovnika valja naložiti snošenje vlastitih troškova. Slijedom navedenog,       PRVOSTUPANJSKI SUD (drugo prošireno vijeće)Proglašava i presuđuje:1.      Poništava
 se Odluka Komisije 92/33/EEZ od 16. prosinca 1991. koja se odnosi na
postupak primjene članka 85. Ugovora EEZ (IV/33.242 – Yves Saint Laurent
 Parfums) u dijelu u kojem je odlučeno da odredba koja ovlašćuje društvo
 Yves Saint Laurent na nepovoljnije postupanje prema kandidatima za
trgovce na malo samo zato što njihova djelatnost parfumerije ima manje
značenje, nije obuhvaćena člankom 85. stavkom 1. Ugovora. 2.      U preostalom dijelu tužba se odbija. 3.      Tužitelj snosi troškove Komisije, intervenijenta Yves Saint Laurent Parfums SA i vlastite troškove.4.      Intervenijenti,
 Fédération des Industries de la Parfumerie, Comité de Liaison des
Syndicats Européens de l'Industrie de la Parfumerie et des Cosmétiques i
 Fédération Européenne des Parfumeurs Détaillants snose vlastite
troškove. Kirschner  Vesterdorf  BellamyKalogeropoulos         PotockiObjavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 12. prosinca 1996. Potpisi* Jezik postupka: francuski