title: Presuda Suda (deseto vijeće) od 6. studenoga 2014.#Cartiera dell’Adda SpA protiv CEM Ambiente SpA.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia.#Ugovori o javnoj nabavi – Načela jednakosti postupanja i transparentnosti – Direktiva 2004/18/EZ – Razlozi isključenja iz sudjelovanja – Članak 45. – Osobna situacija natjecatelja ili ponuditelja – Obvezna izjava o osobi određenoj kao ,tehnički direktorʼ – Izostanak izjave u ponudi – Isključenje iz postupka bez mogućnosti ispravljanja tog propusta.#Predmet C-42/13.

text:
         PRESUDA SUDA (deseto vijeće)
      6. studenoga 2014. (
            *1
         )
      „Ugovori o javnoj nabavi — Načela jednakosti postupanja i transparentnosti — Direktiva 2004/18/EZ — Razlozi isključenja iz sudjelovanja — Članak 45. — Osobna situacija natjecatelja ili ponuditelja — Obvezna izjava u vezi s osobom određenom kao ,tehnički direktor' — Izostanak izjave u ponudi — Isključenje iz ugovora bez mogućnosti ispravljanja tog propusta“
      U predmetu C‑42/13,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Italija), odlukom od 5. prosinca 2012., koju je Sud zaprimio 28. siječnja 2013., u postupku

         Cartiera dell’Adda SpA

      protiv

         CEM Ambiente SpA,

      SUD (deseto vijeće),
      u sastavu: C. Vajda (izvjestitelj), predsjednik vijeća, E. Juhász i D. Šváby, suci,
      nezavisni odvjetnik: P. Cruz Villalón,
      tajnik: L. Carrasco Marco, administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 15. svibnja 2014.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Cartiera dell’Adda SpA, S. Soncini, avvocato,

               —

               za CEM Ambiente SpA, E. Robaldo, P. Ferraris i F. Caliandro, avvocati,

               —

               za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju S. Varonea, avvocato dello Stato,

               —

               za Europsku komisiju, L. Pignataro‑Nolin i M. A. Tokár, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez njegova mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 45. Direktive Europskog parlamenta i Vijeća 2004/18/EZ od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama (SL L 134, str. 114.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 156.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 1177/2009 od 30. studenoga 2009. (SL L 314, str. 64., u daljnjem tekstu: Direktiva 2004/18) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 283. i 284.).

               2

               Ovaj zahtjev upućen je u okviru spora između Cartiere dell’Adda SpA (u daljnjem tekstu: Cartiera dell’Adda) i CEM Ambientea SpA (u daljnjem tekstu: CEM Ambiente) u vezi s odlukom potonjega kao ugovornog naručitelja da isključi privremeno udruženje poduzetnika u osnivanju (u daljnjem tekstu: ATE), koje su utemeljili Cartiera dell’Adda i Cartiera di Cologno Monzese SpA koja je djelovala kao mandatar ATE‑a (u daljnjem tekstu: CCM), iz postupka odabira zbog nedostavljanja izjave u vezi s osobom označenom kao tehnički direktor CCM‑a.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               U članku 1. stavku 2. točki (d) Direktive 2004/18 pojam „ugovori o javnim uslugama“ definiran je, za svrhe te direktive, kao ugovori o javnoj nabavi koji nisu ugovori o javnim radovima ni ugovori o javnoj nabavi robe i čiji je predmet pružanje usluga navedenih u Prilogu II. spomenutoj direktivi. U točki 16. Priloga II. A spomenute su „Usluge zbrinjavanja otpadnih voda i otpada; sanitarne i slične usluge“.

               4

               U skladu s člankom 2. Direktive 2004/18, pod naslovom „Načela sklapanja ugovora“:
               „Javni naručitelji se prema gospodarskim subjektima ponašaju jednako i nediskriminirajuće i djeluju na transparentan način.“

               5

               Članak 45. Direktive 2004/18, pod naslovom „Osobna situacija natjecatelja ili ponuditelja“, u stavcima 1. i 3. određuje:
               „1.   Svaki natjecatelj ili ponuditelj koji je bio osuđen na temelju pravomoćne presude o kojoj javni naručitelj ima spoznaje iz jednog ili više dolje navedenih razloga mora se isključiti iz sudjelovanja u ugovoru o javnoj nabavi:
               [...]
               Države članice posebno navode, u skladu s nacionalnim zakonom i uzimajući u obzir zakon zajednice, provedbene uvjete za ovaj stavak.
               One mogu predvidjeti odstupanje od zahtjeva navedenog u prvom podstavku zbog bitnih zahtjeva u općem interesu.
               Za potrebe ovog stavka, javni naručitelji, po potrebi, traže od natjecatelja ili ponuditelja da dostave dokumente navedene u stavku 3. i mogu se, ako imaju sumnji u vezi s osobnom situacijom natjecatelja ili ponuditelja obratiti nadležnim tijelima radi dobivanja informacija, o osobnoj situaciji dotičnih natjecatelja ili ponuditelja, koje smatraju potrebnima. Ako se situacija tiče natjecatelja ili ponuditelja s poslovnim nastanom u drugoj državi od one u kojoj je javni naručitelj, javni naručitelj može zatražiti suradnju nadležnih tijela. Uzimajući u obzir nacionalne zakone države članice u kojoj natjecatelj ili ponuditelj ima poslovni nastan, takvi se zahtjevi odnose na pravne i/ili fizičke osobe, uključujući, po potrebi, direktore poduzeća i bilo koje osobe koje imaju ovlasti predstavljanja, odlučivanja ili kontrole u odnosu na natjecatelja ili ponuditelja.
               [...]
               3.   Javni naručitelji prihvaćaju sljedeće kao dovoljan dokaz da se nijedan od slučajeva navedenih u stavku 1. ili stavku 2., točkama (a), (b), (c), (e) ili (f) ne odnosi na gospodarskog subjekta:

                        (a)

                        što se tiče stavka 1. i stavka 2. točaka (a), (b) i (c), prilaganje izvatka iz ‚sudskog registra‘ ili, u nedostatku toga, ekvivalentnog dokumenta kojeg su izdale nadležne sudske ili upravne vlasti u državi podrijetla ili u državi iz koje ta osoba dolazi i koji pokazuje da su ovi uvjeti zadovoljeni;

                  [...]
               Ako dotična država ne izdaje takve dokumente ili potvrde, ili ako ovi ne obuhvaćaju sve slučajeve navedene u stavku 1. i stavku 2. točkama (a), (b) i (c), mogu biti zamijenjeni izjavom pod prisegom ili, u državi članici u kojoj nema odredbi koje se tiču izjava pod prisegom, svečanom izjavom od strane dotične osobe ispred nadležne sudske ili upravne vlasti, bilježnika ili nadležnog strukovnog ili trgovinskog tijela, u državi podrijetla ili u državi iz koje ta osoba dolazi.“

               6

               Članak 51. spomenute direktive, naslovljen „Dodatna dokumentacija i informacije“, predviđa:
               „Javni naručitelj može pozvati gospodarske subjekte da nadopune ili pojasne potvrde i dokumente dostavljene sukladno člancima 45. do 50.“

         Talijansko pravo

               7

               Stavci 1. i 2. članka 38. Zakonodavne uredbe br. 163, kojom je donesen Zakonik o ugovorima o javnim radovima, javnim uslugama i javnoj nabavi robe kojim se provode Direktiva 2004/17/EZ i Direktiva 2004/18/EZ (decreto legislativo n. 163 – Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive 2004/17/CE e 2004/18/CE), od 12. travnja 2006. (redovni dodatak GURI‑ju br. 100 od 2. svibnja 2006., u daljnjem tekstu: Zakonodavna uredba br. 163/2006) glase kako slijedi:
               „1.   Isključene su iz sudjelovanja u postupcima sklapanja ugovora o koncesijama i sklapanja ugovora o javim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama, ne mogu im se dodijeliti ugovori o podizvođenju niti mogu sklopiti pripadajuće ugovore sve osobe:
               [...]

                        (b)

                        koje su subjekti procedure u tijeku povodom primjene jedne od preventivnih mjera predviđenih člankom 3. Zakona br. 1423 od 27. prosinca 1956. ili jednog od razloga spriječenosti predviđenih u članku 10. Zakona br. 575 od 31. svibnja 1965.; isključenje i zabrana primjenjuju se ako se procedura u tijeku tiče imatelja ili tehničkog direktora, ako se radi o poduzeću s jednim vlasnikom; [...]

                        (c)

                        koje su subjekti pravomoćne osuđujuće presude, osuđujućega kaznenog naloga koji je postao neopoziv ili presude o primjeni kazne na zahtjev stranke, u skladu s člankom 444. Zakonika o kaznenom postupku, za teške prijestupe počinjene na štetu države ili Zajednice, koji utječu na njihov profesionalni moral; u svakom slučaju razlog isključenja je pravomoćna osuđujuća presuda za jedno ili više kaznenih djela sudjelovanja u kriminalnoj organizaciji, korupcije, prijevare, pranja novca, kako su definirana aktima Zajednice navedenima u članku 45. stavku 1. Direktive 2004/18/EZ; isključenje i zabrana primjenjuju se ako su presuda ili nalog objavljeni protiv imatelja ili tehničkog direktora, ako se radi o poduzeću s jednim vlasnikom; [...]

                  [...]
               2.   Natjecatelj ili ponuditelj potvrđuje da udovoljava traženim zahtjevima dostavljajući zamjensku izjavu, u skladu sa zahtjevima jedinstvenog teksta odredaba zakona i drugih propisa u području upravnih dokumenata iz Uredbe br. 445 predsjednika Republike od 28. prosinca 2000., navodeći u spomenutoj izjavi sve kaznene osude koje su mu izrečene , uključujući one za koje je uživao povlasticu neuvrštavanja u kaznenu evidenciju. [...]“

               8

               U skladu s člankom 46. stavkom 1. Zakonodavne uredbe br. 163/2006:
               „U granicama predviđenima člancima 38. do 45. ugovorni naručitelji pozivaju, ako je potrebno, ponuditelje da upotpune ili pojasne sadržaj podnesenih potvrda, dokumenata ili izjava.“

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               9

               Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da je CEM Ambiente putem javnog poziva na nadmetanje pokrenuo postupak nabave u cilju zaključivanja ugovora o ustupanju papira i kartona iz selektivnog prikupljanja gradskoga krutog otpada za razdoblje od 1. travnja 2011. do 31. ožujka 2014. Taj je ugovor trebao biti sklopljen s ponuditeljem koji ponudi platiti najvišu cijenu za preuzimanje navedenih količina tih materijala, u skladu s detaljnim uvjetima preciziranima u specifikacijama spomenutog postupka.

               10

               Treba napomenuti da navedena specifikacija, čija je kopija bila priložena spisu podnesenom Sudu, u članku 8. predviđa niz razloga za isključenje iz sudjelovanja u postupku nabave. Među njima je i nepotpunost ili nepravilnost jednog od dokumenata i/ili jedne od zamjenskih izjava namijenjenih tome da posvjedoče o poštovanju općih i posebnih zahtjeva, uz iznimku čisto formalnih nepravilnosti koje je moguće ispraviti i koje nisu odlučne za ocjenu ponude.

               11

               Odlukom od 21. prosinca 2010. CEM Ambiente je isključio ATE iz spomenutog postupka nabave jer ponuda tog udruženja nije sadržavala izjavu koja se odnosi na Galbiatija, označenoga kao tehnički direktor CCM‑a, koja bi potvrđivala da se protiv njega ne vodi kazneni postupak koji je u tijeku niti da postoji pravomoćna osuda, kako predviđa članak 38. Zakonodavne uredbe br. 163/2006. S obzirom na to da je jedini preostali ponuditelj također bio isključen iz istog postupka odabira, CEM Ambiente ga je proglasio neuspješnim i pokrenuo novi postupak nabave.

               12

               Vidjevši odluku o isključenju ATE‑a iz prvog postupka odabira, CCM je CEM Ambienteu dostavio izjavu u kojoj je precizirao da Galbiati nije subjekt nijednog razloga isključenja predviđenog u navedenom članku. Kasnije je također naznačio da je potonji bio pogreškom naveden kao tehnički direktor iako je samo član upravnog vijeća CCM‑a, bez ikakve ovlasti zastupanja. Sukladno tome, nikakva izjava ne bi bila potrebna u odnosu na njega na temelju članka 38. Zakonodavne uredbe br. 163/2006.

               13

               Zbog izostanka odgovora CEM Ambientea na ta priopćenja Cartiera dell’Adda i CCM pokrenuli su pred sudom koji je podnio zahtjev postupak radi poništenja odluke o isključenju ATE‑a iz prvog postupka nabave i povlačenja poziva koji se odnosi na otvaranje novog postupka. Presudom od 25. svibnja 2011. spomenuti sud usvojio je tu tužbu, odbijajući međutim zahtjev za sklapanje ugovora.

               14

               Dana 23. lipnja 2011. CEM Ambiente podnio je žalbu protiv te presude pred Consigliom di Stato. Idućeg dana Cartiera dell’Adda sudu je podnijela zahtjev za izvršenje spomenute presude.

               15

               Presudom od 31. ožujka 2012. Consiglio di Stato podržao je žalbu CEM Ambientea, ocjenjujući da propuštanje podnošenja izjave, kao u ovom slučaju, treba imati za posljedicu isključenje poduzetnika ponuditelja iz postupka odabira, barem kada, kao u navedenom slučaju, lex specialis sankcionira odsustvo takve izjave isključenjem iz tog postupka. On je ocijenio da se navedeni postupak ne odnosi na obvezu upotpunjavanja ili usklađivanja dokumenta koji je nepotpun ili na neki način nepravilan, nego o čistom i jednostavnom propustu podnošenja obvezne izjave.

               16

               U okviru postupka u vezi sa zahtjevom za izvršenje pred sudom koji je uputio zahtjev, Cartiera dell’Adda je 26. lipnja 2012. predala podnesak u kojem je, s jedne strane, navela da smatra da je pravomoćnost spomenute presude Consiglia di Stato suprotna članku 45. Direktive 2004/18 i, s druge strane, tražila da Sud odluči o prethodnom pitanju.

               17

               Rješenjem od 28. lipnja 2012. sud koji je uputio zahtjev, utvrdivši da postupa i povodom odštetnog zahtjeva zbog zakašnjenja u izvršenju svoje presude od 25. svibnja 2011., odlučio je da se postupak treba nastaviti u skladu s pravilima redovnog postupka. Visina odštetnog zahtjeva koji postavlja Cartiera dell’Adda veća je od devet milijuna eura.

               18

               Sud koji je uputio zahtjev u biti propituje protivi li se pravo Unije tumačenju nacionalne odredbe čiji je cilj prenošenje članka 45. Direktive 2004/18 u nacionalno pravo, prema kojem je javni naručitelj obvezan iz postupka nabave isključiti ponuditelja koji je u svojem zahtjevu za sudjelovanje propustio izjaviti da osoba navedena kao njegov tehnički direktor nije subjekt postupka ili osude u smislu spomenute nacionalne odredbe, čak i ako taj ponuditelj može dokazati, s jedne strane, da je svojstvo tehničkog direktora pogreškom dodijeljeno toj osobi i, s druge strane, da je potonji u svakom slučaju zadovoljavao uvjete za podnošenje tražene izjave.

               19

               U okviru svoje odluke o upućivanju spomenuti sud navodi, između ostaloga, da se mogućnost predviđena člankom 46. Zakonodavne uredbe br. 163/2006 da javni naručitelj tijekom postupka traži pojašnjenja ili dopune koje smatra potrebnima primjenjuje samo u slučajevima taksativno predviđenima u toj odredbi, tako da taj javni naručitelj ne može slobodno postupati u slučajevima u kojima su izjave izostavljene.

               20

               Osim toga, sud koji je podnio zahtjev tvrdi, pozivajući se osobito na presude Kühne & Heitz (C‑453/00, EU:C:2004:17), Kapferer (C‑234/04, EU:C:2006:178), Kempter (C‑2/06, EU:C:2008:78) kao i Fallimento Olimpiclub (C‑2/08, EU:C:2009:506), da se pravomoćna nacionalna odluka, kao što je to presuda Consiglia di Stato od 31. ožujka 2012., može ne primijeniti u mjeri u kojoj je protivna pravu Unije. Dakle, iz sudske prakse Suda proizlazi da se kontrola u vezi s uvjetima sudjelovanja u postupcima ugovora o javnoj nabavi treba odnositi na bit – to jest potrebno je provjeriti jesu li zadovoljeni uvjeti koji su postavljeni za sudjelovanje u tim postupcima – a ne samo jesu li upravni dokumenti sadržani u ponudama podnesenima u roku formalno potpuni. Zaključno, sud koji je uputio zahtjev postavlja pitanje je li članak 38. stavak 1. točke (b) i (c) Zakonodavne uredbe br. 163/2006 u skladu s člankom 45. Direktive 2004/18.

               21

               U tim uvjetima Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia odlučio je prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        “1.

                        Protivi li se pravo [Unije] tumačenju prema kojem, u slučaju kad je poduzetnik koji sudjeluje u pozivu na nadmetanje propustio u svojem zahtjevu za sudjelovanje navesti da njegov tehnički direktor nije subjekt postupka ili osude koji su navedeni u članku 38. stavku 1. točkama (b) i (c) [Zakonodavne uredbe br. 163/2006], javni naručitelj mora isključiti tog poduzetnika, čak i ako je potonji podnio dostatne dokaze o tome da je svojstvo tehničkog direktora toj osobi dodijeljeno kao rezultat isključivo materijalne pogreške?

                        2.

                        Protivi li se pravo [Unije] tumačenju prema kojem, u slučaju kad je poduzetnik koji sudjeluje u pozivu na nadmetanje ponudio korisne i dovoljne dokaze da osobe koje trebaju podnijeti izjavu na temelju članka 38. stavka 1. točaka (b) i (c) [Zakonodavne uredbe br. 163/2006] nisu subjekti postupka ili osude navedenih u toj odredbi, javni naručitelj mora donijeti odluku o isključenju tog poduzetnika zbog nepoštovanja odredbe lex specialis na temelju koje je pokrenut postupak poziva na nadmetanje?“

               22

               Rješenjem predsjednika Suda od 18. srpnja 2013. odbijen je zahtjev suda koji je uputio zahtjev da se o ovom predmetu odluči u ubrzanom postupku predviđenom u članku 105. stavku 1. Poslovnika Suda.

         O prethodnom pitanju

         Dopuštenost

               23

               CEM Ambiente i talijanska vlada navode da je zahtjev za donošenje odluke o prethodnom pitanju postavljen u okviru zahtjeva za izvršenje presude suda koji je uputio zahtjev – i tužbe za naknadu štete zbog zakašnjenja tog izvršenja – koja je, međutim, bila izmijenjena presudom Consiglia di Stato od 31. ožujka 2012., koja je stekla svojstvo pravomoćnosti, tako da pitanje zakonitosti odluke o isključenju ATE‑a iz postupka odabira o kojemu je riječ u glavnom postupku više ne može biti osporeno pred sudom koji je uputio zahtjev u okviru ispitivanja spomenutih tužbi. Oni zaključuju da pitanja koja je postavio sud koji je uputio zahtjev imaju hipotetski karakter i da su zbog toga nedopuštena.

               24

               Spomenute zainteresirane strane također tvrde da upućena pitanja počivaju na činjeničnom okviru različitom od onoga koji je ustanovio Consiglio di Stato u presudi od 31. ožujka 2012. Na taj način potonji sud nije ustanovio činjeničnu okolnost na kojoj počiva prvo pitanje, naime, postojanje materijalne pogreške u pripisivanju svojstva tehničkog direktora Galbiatiju. Što se tiče drugog pitanja, sud koji je postavio zahtjev propustio je istaknuti da su dokazi koje spominje bili podneseni nakon isteka roka.

               25

               Nadalje, talijanska vlada smatra da se postavljena pitanja ne tiču tumačenja prava Unije, nego ispitivanja činjeničnog okvira glavnog predmeta. Zapravo, treba provjeriti jesu li bili ispunjeni uvjeti koji dopuštaju ispravljanje nepotpunog dokumenta, što je Consiglio di Stato isključio.

               26

               Prvo treba podsjetiti da, na temelju ustaljene sudske prakse, članak 267. UFEU‑a nacionalnim sudovima daje najširu mogućnost obraćanja Sudu ako smatraju da predmet koji je pred njima u tijeku postavlja pitanja koja zahtijevaju tumačenje ili ocjenu valjanosti odredaba prava Unije nužnih za rješavanje podnijetog im spora. Nacionalni sudovi su također slobodni koristiti tu mogućnost u svakom stadiju postupka kada to smatraju prikladnim (presuda Bericap Záródástechnikai, C‑180/11, EU:C:2012:717, t. 53. i navedena sudska praksa).

               27

               Sud je zaključio da pravilo nacionalnog prava na temelju kojeg su sudovi koji ne sude u posljednjem stupnju vezani ocjenama višeg suda ne može prvonavedene sudove lišavati mogućnosti da postave pitanja tumačenja prava Unije koja se odnose na te ocjene. Sud je zauzeo stajalište da sud koji ne sudi u posljednjem stupnju, ako smatra da ga pravna ocjena na višem stupnju može dovesti do presude suprotne pravu Unije, mora biti slobodan obratiti se Sudu s pitanjima o kojima dvoji (vidjeti presude Elchinov, C 173/09, EU:C:2010:581, t. 25. i 27. kao i Interedil, C 396/09, EU:C:2011:671, t. 35.).

               28

               Iz toga slijedi da presuda Consiglia di Stato od 31. ožujka 2012., čak i ako je pravomoćna prema nacionalnom pravu, ne može biti prepreka tome da sud koji je uputio zahtjev uputi Sudu prethodna pitanja ako smatra da bi spomenuta presuda mogla biti protivna pravu Unije.

               29

               Drugo, što se tiče navodno hipotetskoga karaktera prethodnih pitanja, treba podsjetiti da pitanja koja se odnose na tumačenje prava Unije postavljena od nacionalnog suca u regulatornom i činjeničnom okviru za čije definiranje je odgovoran, i nije na Sudu da provjeri njegovu točnost, uživaju pretpostavku relevantnosti. Odbijanje Suda da postupa na pitanje postavljeno od nacionalnog suda moguće je samo ako je očigledno da traženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze sa stvarnosti ili predmetom glavnog spora, kad je problem hipotetske prirode ili kad Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima koji su nužni za to da na koristan način odgovori na postavljena pitanja. (vidjeti osobito presudu Genil 48 i Comercial Hostelera de Grandes Vinos, C‑604/11, EU:C:2013:344, t. 26.).

               30

               U ovom slučaju ne može se tvrditi da su postavljena pitanja hipotetska. Ona su postavljena u okviru postupka u kojem Cartiera dell’Adda nastoji, među ostalim, dobiti odštetu zbog zakašnjenja u izvršenju presude suda koji je uputio zahtjev od 25. svibnja 2011., koja poništava odluku CEM Ambientea o isključenju ATE‑a iz postupka odabira o kojem je riječ u glavnom postupku. Dakle, ne čini se da su ta pitanja, koja se odnose na usklađenost takve odluke o isključenju s pravom Unije, lišena relevantnosti za rješavanje glavnog spora. Nadalje, bez obzira na postojanje presude Consiglia di Stato od 31. ožujka 2012., ne može biti a priori ustanovljeno da je taj postupak postao bespredmetan.

               31

               Treće, što se tiče navodnih netočnosti i manjkavosti izlaganja o činjenicama u glavnom postupku, dovoljno je ustanoviti, kako proizlazi također iz točke 29. ove presude, da je na samom nacionalnom sudu teret definiranja činjeničnog okvira spora koji je doveo do tih pitanja i da nije na Sudu da se izjasni o ocjeni spomenutog suda u tom pogledu (vidjeti u tom smislu presudu van Delft i dr., C‑345/09, EU:C:2010:610, t. 114.).

               32

               Četvrto i posljednje, čak i iz izričaja postavljenih pitanja proizlazi da sud koji je postavio zahtjev ne traži od Suda ispitivanje spomenutog činjeničnog okvira, nego tumačenje prava Unije korisno za razrješenje spora koji je pred njim u tijeku.

               33

               Iz prethodno navedenoga proizlazi da su prethodna pitanja dopuštena.

         Meritum

               34

               Uvodno treba navesti, s jedne strane, da iako sud koji je uputio zahtjev ne spominje članak 45. Direktive 2004/18 u izričaju svojih pitanja, iz same odluke o upućivanju i osobito iz uvodnog stavka postavljenih pitanja proizlazi da taj sud propituje usklađenost članka 38. stavka 1. točaka (b) i (c) Zakonodavne uredbe br. 163/2006 s tim člankom 45.

               35

               S druge strane, samo se drugo pitanje referira na nepoštovanje, od strane gospodarskog subjekta koji sudjeluje u pozivu na nadmetanje, jedne odredbe sadržane u ugovornim dokumentima, kao što su to poziv na nadmetanje i specifikacije, povezanima s postupkom nabave o kojem je riječ u glavnom postupku. Ipak, razlog isključenja naveden u dvama pitanjima jest isti i uključen je u članak 8. specifikacija, kao što to proizlazi iz točke 10. ove presude.

               36

               Stoga treba smatrati da svojim pitanjima, koja je prikladno ispitivati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti postavlja pitanje treba li članak 45. Direktive 2004/18 tumačiti u smislu da se protivi isključenju gospodarskog subjekta iz postupka nabave zbog toga što taj subjekt nije poštovao obvezu, predviđenu u ugovornim dokumentima, da svojoj ponudi priloži, pod prijetnjom isključenja, izjavu prema kojoj osoba u ponudi označena kao tehnički direktor spomenutog subjekta nije subjekt kaznenog postupka ili osude, čak i kad je nakon isteka roka za dostavu ponuda javnom naručitelju dostavljena izjava iz koje je vidljivo da je toj osobi svojstvo tehničkog direktora pripisano pogreškom.

               37

               Što se tiče pitanja pripada li ugovor o kojem je riječ u glavnom postupku području primjene Direktive 2004/18, Europska komisija je na raspravi ocijenila da taj ugovor predstavlja ugovor o javnim uslugama, kako je definiran u članku 1. stavku 2. točki (d) te direktive i naveden osobito u točki 16. njezinog Priloga II. A.

               38

               Nasuprot tome, CEM Ambiente smatra da je predmet spomenutog ugovora ugovor o kupoprodaji pokretnina ili, vodeći računa o pripadajućoj obvezi obrade otpada, predstavlja u najboljem slučaju koncesiju za usluge. Stoga ni u kojem slučaju ne ulazi u područje primjene Direktive 2004/18.

               39

               Prvo, uz pretpostavku da ugovor o kojemu je riječ u glavnom postupku pripada području primjene Direktive 2004/18, što sud koji je uputio zahtjev treba procijeniti, treba podsjetiti da njezin članak 45. u stavcima 1. i 2. predviđa niz razloga za isključenje ponuditelja uzimajući u obzir njegovu osobnu situaciju. Stavak 3. istog članka određuje dokumente koje javni naručitelji moraju prihvatiti kao dovoljan dokaz činjenice da se ponuditelj ne nalazi u slučajevima navedenima u spomenutim člancima 1. i 2., uz iznimku situacija spomenutih u tom istom stavku 2. točkama (d) i (g).

               40

               Iz zahtjeva za prethodnu odluku ne proizlazi da je u okviru spora u glavnom postupku dovedena u pitanje usklađenost razloga isključenja nabrojenih u članku 38. stavku 1. točkama (b) i (c) Zakonodavne uredbe br. 163/2006 te obveze podnošenja „zamjenske izjave“ predviđene stavkom 2. tog članka s odredbama Direktive 2004/18. U njoj se također ne tvrdi da je isključenje ponuditelja iz ugovora zbog njegova nepoštovanja spomenute obveze samo po sebi protivno toj direktivi. Nasuprot tome, sud koji je uputio zahtjev sumnja u to da je nemogućnost da spomenuti ponuditelj nakon dostave svoje ponude ispravi to što joj nije priložio takvu izjavu, bilo priopćenjem potonjeg javnom naručitelju ili upozoravanjem da je dotičnoj osobi pogreškom dodijeljeno svojstvo tehničkog direktora, u skladu s pravom Unije.

               41

               U tom pogledu, nesporno je da iz ugovornih dokumenata o kojima je riječ u glavnom postupku proizlazi, s jedne strane, da je „zamjenska izjava“ navedena u članku 38. Zakonodavne uredbe br. 163/2006 u pogledu osobe označene kao tehnički direktor dotičnoga gospodarskog subjekta trebala biti, pod prijetnjom kazne isključenja iz postupka poziva na nadmetanje, priložena ponudi koju je potonji podnio i, s druge strane, da je naknadno bilo moguće ispraviti samo nepravilnosti koje su čisto formalne i nisu odlučne za ocjenu ponude.

               42

               Međutim, Sud je već presudio da je javni naručitelj obvezan strogo se pridržavati kriterija koje je sam postavio, pri čemu bi bio obvezan isključiti iz ugovora gospodarski subjekt koji nije podnio ispravu ili informaciju čije je podnošenje bilo naloženo u ugovornim dokumentima pod prijetnjom isključenja (vidjeti u tom smislu presudu Manova, C‑336/12, EU:C:2013:647, t. 40.).

               43

               Ta stroga obveza, koja pada na javne naručitelje, proizlazi iz načela jednakosti postupanja i obveze transparentnosti, koja iz njega proistječe, kojima su potonji podvrgnuti na temelju članka 2. Direktive 2004/18.

               44

               Naime, s jedne strane, načelo jednakosti postupanja nameće da ponuditelji pri oblikovanju uvjeta svojih ponuda imaju jednake izglede i podrazumijeva podvrgavanje tih ponuda istim uvjetima za sve ponuditelje. S druge strane, obveza transparentnosti ima za cilj jamčiti odsutnost rizika protekcionizma i proizvoljnosti javnog naručitelja. To načelo podrazumijeva da su svi uvjeti i modaliteti postupka sklapanja ugovora formulirani u pozivu na nadmetanje ili u specifikacijama na jasan, precizan i jednoznačan način, tako da, kao prvo, omogućuju svim razumno obaviještenim i prosječno pažljivim ponuditeljima da razumiju njihov točan opseg i protumače ih na isti način i, kao drugo, da omoguće javnom naručitelju stvarnu provjeru odgovaraju li ponude ponuditeljâ kriterijima koji uređuju ugovor o kojem je riječ (vidjeti u tom smislu presudu Komisija/CAS Succhi di Frutta, C‑496/99 P, EU:C:2004:236, t. 108. do 111.).

               45

               Iz toga proizlazi da se, u okolnostima kao što su one koje se tiču spora u glavnom postupku, članak 45. Direktive 2004/18 u svezi s njezinim člankom 2. ne protivi isključenju ponuditelja zbog činjenice da svojoj ponudi nije priložio zamjensku izjavu u odnosu na osobu koja je u ponudi označena kao tehnički direktor. Osobito, u mjeri u kojoj javni naručitelj smatra da taj propust nije čisto formalna nepravilnost, on ne može dopustiti tom ponuditelju da na bilo koji način naknadno ispravi taj propust nakon isteka roka za podnošenje ponuda.

               46

               Štoviše, u takvim okolnostima, članak 51. spomenute direktive, koji određuje da javni naručitelj može pozvati subjekte da nadopune ili pojasne potvrde i dokumente dostavljene sukladno člancima 45. do 50. iste direktive, ne može se tumačiti na način da mu dopušta prihvaćanje bilo kojeg ispravka propusta koji, prema izričitim odredbama ugovornih dokumenata, trebaju dovesti do isključenja subjekta.

               47

               Kao drugo, pod pretpostavkom da ugovor o kojem je riječ u glavnom postupku predstavlja koncesiju za usluge, treba podsjetiti da iako u vrijeme zbivanja činjenica iz glavnog postupka ugovori o koncesijama za usluge nisu bili uređeni nijednom od direktiva kojima je zakonodavac Unije uredio područje javnih ugovora, tijela javne vlasti koja su zaključivala takve ugovore bila su obvezna poštovati temeljna pravila UFEU‑a, osobito načela jednakosti postupanja i transparentnosti (vidjeti u tom smislu presude Parking Brixen, C‑458/03, EU:C:2005:605, t. 46. do 49. i Wall, C‑91/08, EU:C:2010:182, t. 33.) u slučaju kada je predmetna koncesija za usluge predstavljala određeni transnacionalni interes, osobito s obzirom na njezin značaj i mjesto izvršenja (vidjeti u tom smislu presudu Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecce i dr. C‑159/11, EU:C:2012:817, t. 23. kao i navedenu sudsku praksu).

               48

               U mjeri u kojoj ugovor o kojem je riječ u glavnom postupku predstavlja takav interes, što treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev, načelo jednakosti postupanja i obveza transparentnosti koja iz njega proizlazi nameću javnom naručitelju, kao što to proizlazi iz točaka 42. i 44. ove presude, poštovanje kriterija koje je sam ustanovio, na način da bi bio dužan isključiti iz ugovora gospodarski subjekt koji nije podnio ispravu ili informaciju čije je podnošenje bilo naloženo u ugovornim dokumentima pod prijetnjom isključenja.

               49

               U tim okolnostima, treba smatrati da je isključenje ponuditelja kao što je Cartiera dell’Adda iz ugovora kao što je onaj o kojemu je riječ u glavnom postupku u skladu s načelom jednakosti postupanja i obvezom transparentnosti, kao temeljnim odredbama TFEU‑a.

               50

               S obzirom na prethodno navedeno, na postavljena pitanja treba odgovoriti tako da članak 45. Direktive 2004/18 u svezi s njezinim člankom 2. kao i načelo jednakosti postupanja i obvezu transparentnosti treba tumačiti u smislu da se ne protive isključenju gospodarskog subjekta iz postupka nabave zbog toga što taj subjekt nije poštovao obvezu, predviđenu u ugovornim dokumentima, da svojoj ponudi priloži, pod prijetnjom isključenja, izjavu prema kojoj osoba u ponudi označena kao tehnički direktor spomenutog subjekta nije subjekt kaznenog postupka ili osude, čak i kad je nakon isteka roka za dostavu ponuda javnom naručitelju dostavljena izjava iz koje je vidljivo da je toj osobi svojstvo tehničkog direktora pripisano pogreškom.

         Troškovi

               51

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (deseto vijeće) odlučuje:

                     Članak 45. Direktive Europskog parlamenta i Vijeća 2004/18/EZ od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 1177/2009 od30. studenoga 2009., promatran u svezi s njezinim člankom 2. kao i načelo jednakosti postupanja i obvezu transparentnosti treba tumačiti u smislu da se ne protive isključenju gospodarskog subjekta iz postupka nabave zbog toga što taj subjekt nije poštovao obvezu, predviđenu u ugovornim dokumentima, da svojoj ponudi priloži, pod prijetnjom isključenja, izjavu prema kojoj osoba u ponudi označena kao tehnički direktor spomenutog subjekta nije subjekt kaznenog postupka ili osude, čak i kad je nakon isteka roka za dostavu ponuda javnom naručitelju dostavljena izjava iz koje je vidljivo da je toj osobi svojstvo tehničkog direktora pripisano pogreškom.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: talijanski


Presuda Suda (peto vijeće) od 13. prosinca 1989. # Brother International GmbH protiv Hauptzollamt Gießen. # Zahtjev za prethodnu odluku: Hessisches Finanzgericht - Njemačka. # Podrijetlo robe. # Predmet C-26/88.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 14. rujna 2006.#Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie protiv Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit.#Zahtjev za prethodnu odluku: College van Beroep voor het bedrijfsleven - Nizozemska.#Direktiva 91/414/EEZ - Članak 8. - Direktiva 98/8/EZ - Članak 16.#Predmet C-138/05.


title: Presuda Suda (peto vijeće) od 26. ožujka 2015.#Ambisig – Ambiente e Sistemas de Informação Geográfica SA protiv Nersant - Associação Empresarial da Região de Santarém i Núcleo Inicial - Formação e Consultoria Lda.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supremo Tribunal Administrativo.#Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 2004/18/EZ – Javna nabava usluga – Vođenje postupka – Kriteriji za dodjelu ugovora – Kvalifikacije osoba zaduženih za izvršenje ugovora.#Predmet C-601/13.

text:
         PRESUDA SUDA (peto vijeće)
      26. ožujka 2015. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 2004/18/EZ — Javna nabava usluga — Vođenje postupka — Kriteriji za dodjelu ugovora — Kvalifikacije osoba zaduženih za izvršenje ugovora“
      U predmetu C‑601/13,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Supremo Tribunal Administrativo (Portugal), odlukom od 24. listopada 2013., koju je Sud zaprimio 25. studenoga 2013., u postupku

         Ambisig – Ambiente e Sistemas de Informação Geográfica SA

      protiv

         Nersant – Associação Empresarial da Região de Santarém,

         Núcleo Inicial – Formação e Consultoria Lda,

      SUD (peto vijeće),
      u sastavu: T. von Danwitz, predsjednik vijeća, C. Vajda, A. Rosas, E. Juhász (izvjestitelj) i D. Šváby, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Wathelet,
      tajnik: M. Aleksejev, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 6. studenoga 2014.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Ambisig – Ambiente e Sistemas de Informação Geográfica SA, H. Rodrigues da Silva, advogado,

               —

               za Nersant – Associação Empresarial da Região de Santarém, A. Robin de Andrade i D. Melo Fernandes, advogadas,

               —

               za portugalsku vladu, L. Inez Fernandes i H. Fragoso, u svojstvu agenata,

               —

               za vladu Helenske Republike, F. Dedousi i V. Stroumpouli, u svojstvu agenata,

               —

               za poljsku vladu, B. Majczyna, u svojstvu agenta,

               —

               za Europsku komisiju, M. Afonso i S. Delaude te A. Tokár i G. Braga da Cruz, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 18. prosinca 2014.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članaka 44. do 48. i članka 53. Direktive Europskog parlamenta i Vijeća 2004/18/EZ od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama (SL L 134, str. 114. i ispravak SL L 351, str. 44.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 156.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između Ambisiga – Ambiente e Sistemas de Informação Geográfica SA (u daljnjem tekstu: Ambisig) i Nersanta – Associação Empresarial da Região de Santarém (u daljnjem tekstu: Nersant) povodom odluke Nersanta da dodjeli Iberscalu –Consultores Lda (u daljnjem tekstu: Iberscal), a ne Ambisigu, ugovor o isporuci usluga obrazovanja i savjetovanja.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

      Direktiva 2004/18

               3

               U uvodnoj izjavi 46. Direktive 2004/18 navodi se da se ugovori trebaju sklapati na temelju objektivnih kriterija koji osiguravaju poštovanje načela transparentnosti, nediskriminacije i jednakog postupanja i koji jamče da su ponude ocijenjene u uvjetima učinkovitog tržišnog natjecanja.

               4

               Na temelju treće alineje uvodne izjave 46. te direktive:
               „Ako javni naručitelji odaberu [dodijeliti] ugovor prema ekonomski najpovoljnijoj ponudi, ocijenit će ponude kako bi odredili koja nudi najbolju vrijednost za novac. Kako bi ovo učinili, određuju ekonomske i kvalitativne kriterije koji, kao cjelina, moraju omogućiti pronalaženje ekonomski najpovoljnije ponude za javnog naručitelja. Određivanje tih kriterija ovisi o predmetu ugovora s obzirom da oni moraju omogućiti procjenu razine izvedbe koju je ponudio svaki ponuditelj u svjetlu predmeta ugovora, kako je definirano u tehničkim specifikacijama, te omogućiti mjerenje vrijednosti za novac svake ponude.“

               5

               Članak 44. stavci 1. i 2. Direktive 2004/18 glasi:
               „1.   Ugovori se [dodjeljuju] na temelju kriterija utvrđenih u člancima 53. i 55., uzimajući u obzir članak 24., nakon što su javni naručitelji provjerili sposobnost gospodarskih subjekata koji nisu isključeni sukladno odredbama članaka 45. i 46. u skladu s kriterijima ekonomske i financijske sposobnosti, stručnog i tehničkog znanja ili sposobnosti navedenima u člancima 47. do 52. i, po potrebi s pravilima o zabrani diskriminacije i kriterijima navedenima u stavku 3.
               2.   Javni naručitelji mogu tražiti od natjecatelja i ponuditelja da zadovolje minimalne razine sposobnosti u skladu s člancima 47. i 48.
               Opseg informacija navedenih u člancima 47. i 48. i minimalne razine sposobnosti koje se zahtijevaju za određeni ugovor moraju biti vezani uz predmet ugovora te biti razmjerni predmetu ugovora.
               Ove minimalne razine moraju se navesti u pozivu na nadmetanje.“

               6

               Članak 48. stavak 1. Direktive 2004/18 propisuje da se tehničke i/ili stručne sposobnosti gospodarskih subjekata procjenjuju i pregledavaju u skladu sa stavcima 2. i 3. tog članka. Sukladno članku 48. stavku 2. točki (a) (ii) i točki (e) te direktive, dokaz o tehničkim sposobnostima može biti popraćen, ovisno o prirodi, količini ili važnosti i namjeni dotičnih usluga, među ostalim, popisom glavnih izvršenih usluga pruženih u posljednje tri godine i navođenjem obrazovnih i stručnih kvalifikacija pružatelja usluge ili izvođača radova i/ili voditeljskog kadra poduzeća i, posebno, kvalifikacija osobe ili osoba odgovornih za pružanje usluga i izvođenje radova.

               7

               Članak 53. Direktive 2004/18 propisuje:
               „1.   Ne dovodeći u pitanje nacionalne zakone, propise ili upravne odredbe o plaćanju naknade za određene usluge, kriteriji na kojima javni naručitelji temelje sklapanje ugovora o javnoj nabavi su ili:

                        a)

                        ako se odabire ekonomski najpovoljnija ponuda sa stajališta javnog naručitelja, razni kriteriji vezani uz sadržaj dotičnog ugovora o javnoj nabavi, primjerice, kvaliteta, cijena, tehničke vrijednosti, estetske i funkcionalne osobine, ekološke osobine, operativni troškovi, ekonomičnost, usluga nakon prodaje i tehnička pomoć, datum isporuke i rok isporuke ili rok izvršenja, ili;

                        b)

                        samo najniža cijena.

                  2.   Ne dovodeći u pitanje odredbe trećeg podstavka, u slučaju navedenom u stavku 1. točki (a) javni naručitelj u pozivu na nadmetanje ili u [specifikacijama] ili, u slučaju natjecateljskog dijaloga, u opisnoj dokumentaciji mora navesti relativni značaj koji pridaje svakom pojedinom kriteriju izabranom da odredi ekonomski najpovoljniju ponudu.
               Ti se značaji mogu izraziti određivanjem raspona s odgovarajućom maksimalnom razlikom.
               Ako, prema mišljenju javnog naručitelja, određivanje značaja nije moguće iz dokazivih razloga, javni naručitelj navodi u pozivu na nadmetanje i/ili [specifikacijama] ili, u slučaju natjecateljskog dijaloga, u opisnoj dokumentaciji, kriterije poredane od najvažnijeg prema najmanje važnom.“

         Portugalsko pravo

               8

               Na temelju članka 75. stavka 1. Zakona o javnoj nabavi (Código dos Contratos Públicos, u daljnjem tekstu: CCP), „čimbenici i eventualni podčimbenici koji čine kriterij za sklapanje ugovora sukladno najpovoljnijoj ekonomskoj ponudi moraju uključivati sve, i samo te, aspekte izvršenja ugovora koji će se sklopiti, podvrgnutog tržišnom natjecanju sukladno specifikacijama, i ne mogu se odnositi, izravno ili neizravno, na situacije, kvalitete, obilježja ili druge činjenične elemente u vezi s ponuditeljima“.

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               9

               Pozivom na nadmetanje objavljenim 24. studenoga 2011. Nersant je započeo postupak javne nabave radi nabave usluga obrazovanja i savjetovanja s ciljem ostvarenja projekta pod nazivom „Move PME, područje kvalitete, okoliša i sigurnosti i zdravlja na poslu, sigurnost hrane Moyen‑Tage – PME“.

               10

               Članak 5. tog poziva na nadmetanje propisivao je da će se ugovor sklopiti prema kriteriju ekonomski najpovoljnije ponude, određene uzimajući u obzir sljedeće čimbenike:
               „A. Ocjena tima: 40%

                        i)

                        Taj čimbenik određuje se uzimajući u obzir sastav tima, dokazano iskustvo i analizu životopisa.

                  B. Kvaliteta i prednosti ponuđene robe, radova ili usluga: 55%

                        i)

                        Opća ocjena predložene strukture, uključujući program radova: 0 do 20%

                        ii)

                        Opis tehnika koje će se koristiti i metoda djelovanja: 0 do 15%

                        iii)

                        Opis metoda provjere i kontrole kvalitete posla u okviru različitih područja djelovanja: 0 do 20%

                  C. Ukupna cijena: 5%
               Prednost će se dati ponudi koja dobije najvišu ocjenu.“

               11

               Ambisig je dostavio ponudu u okviru provedbe postupka javne nabave o kojem je riječ u glavnom postupku. U svojem preliminarnom izvješću ocjenjivački sud za dodjelu tog ugovora rangirao je Iberscal na prvo mjesto.

               12

               Dana 3. siječnja 2012. Ambisig je zatražio korištenje svojeg prava na prethodno saslušanje, ističući činjenicu da se u predmetnom pozivu na nadmetanje u brojnim kriterijima za ocjenjivanje nalazio čimbenik u vezi s ocjenjivanjem tima zaduženog za izvršenje ugovora, propisan u članku 5. točki A. tog poziva.

               13

               U dodatku od 14. veljače 2012. svojem konačnom izvješću od 4. siječnja 2012. spomenuti ocjenjivački sud odbio je argumente koje je podnio Ambisig u prilog svojem zahtjevu za prethodno saslušanje. Taj ocjenjivački sud smatra da je cilj čimbenika propisanog u članku 5. točki A. poziva na nadmetanje o kojem je riječ u glavnom postupku ocjenjivanje „konkretnog tehničkog tima koji ponuditelj predlaže za dodjelu poslova koje treba isporučiti“, a „tehničko iskustvo predloženog tima [bilo bi], u predmetnom slučaju, bitno obilježje ponude, a ne obilježje ponuditelja“.

               14

               Odlukom od 14. veljače 2012. predsjednik uprave Nersanta, na temelju konačnog izvješća ocjenjivačkog odbora, dodijelio je ugovor o uslugama o kojem je riječ u glavnom postupku Iberscalu i odobrio odgovarajući nacrt ugovora o uslugama. Dana 19. ožujka 2012. taj su ugovor sklopili Nersant i Iberscal.

               15

               Ambisig je Tribunalu Administrativo e Fiscal de Leiria (Upravni i porezni sud, Leiria) podnio tužbu za poništenje odluke predsjednika uprave Nersanta od 14. veljače 2012. kojom je dodijelio ugovor o uslugama o kojem je riječ u glavnom postupku Iberscalu. U tom je postupku Ambisig također zahtijevao, a što je prihvaćeno, da se tužba proširi na poništenje ugovora o isporuci usluga sklopljenog 19. ožujka 2012.

               16

               Budući da je Tribunal Administrativo e Fiscal de Leiria odbio tužbu u cijelosti, Ambisig je protiv odluke tog suda podnio žalbu Tribunalu Central Administrativo Sul (Središnji upravni sud jug).

               17

               Potvrdivši presudu prvostupanjskog suda, žalbeni sud utvrdio je da je čimbenik propisan člankom 5. točkom A. poziva na nadmetanje o kojem je riječ u glavnom postupku bio sukladan članku 75. stavku 1. CCP‑a, s obzirom na to da se taj čimbenik odnosio na „tim predložen za izvršenje ugovora o uslugama za koji se provodi javna nabava, a ne izravno ili neizravno, na situacije, kvalitete ili obilježja ili druge činjenične elemente u vezi s ponuditeljima“.

               18

               Ambisig je protiv presude Tribunala Central Administrativo Sul podnio žalbu Supremo Tribunal Administrativo (Visoki upravni sud), tvrdeći u bitnome da je čimbenik propisan člankom 5. točkom A. poziva na nadmetanje o kojem je riječ u glavnom postupku bio nezakonit s obzirom na članak 75. stavak 1. CCP‑a.

               19

               U odluci kojom se upućuje prethodno pitanje Supremo Tribunal Administrativo utvrdio je da pitanje prava o kojem treba odlučiti jest to mogu li čimbenici, kako su navedeni u članku 5. točki A. poziva na nadmetanje o kojem je riječ u glavnom postupku, zakonito činiti dio kriterija za dodjelu ugovora u smislu članka 53. Direktive 2004/18, u postupcima javne nabave koji se odnose na stjecanje usluga obrazovanja i savjetovanja.

               20

               U tom smislu, Supremo Tribunal Administrativo ističe da je Europska komisija podnijela Prijedlog direktive Europskog parlamenta i Vijeća o provedbi javne nabave [Komisija (2011) 896 final], što predstavlja novi element u odnosu na sudsku praksu Suda u tom području.

               21

               U tim okolnostima sud koji je uputio zahtjev odlučio je prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „Je li sukladno Direktivi 2004/18 […] prilikom javne nabave intelektualnih usluga obrazovanja i savjetovanja utvrditi, među čimbenicima koji čine kriterij za sklapanje ugovora o javnoj nabavi, čimbenik za ocjenjivanje timova koje su ponuditelji konkretno predložili za izvršenje ugovora, uzimajući u obzir njihov sastav, dokazano iskustvo i analizu njihovih životopisa?“

         O prethodnom pitanju

               22

               Zahtjevom za prethodnu odluku u biti se pita je li članak 53. stavak 1. točka (a) Direktive 2004/18 protivan tome da javni naručitelj uspostavi, za provedbu javne nabave intelektualnih usluga, kriterij za dodjelu koji omogućuje ocjenjivanje kvalitete timova koje konkretno predlože ponuditelji za izvršenje tog ugovora, a koji uzima u obzir sastav tima kao i iskustvo i životopis njegovih članova.

               23

               Sud koji je uputio zahtjev smatrao je da je potrebno postaviti to pitanje zbog proturječja koje postoji između, s jedne strane, sudske prakse Suda o provjeri sposobnosti gospodarskih subjekata da izvrše ugovor i kriterijima za dodjelu ugovora, kako proizlazi iz presude Lianakis i dr. (C‑532/06, EU:C:2008:40), i, s druge strane, prijedloga Komisije o reformi pravila postupka provedbe javne nabave i činjenice da je kvaliteta jedan od kriterija za dodjelu propisanih člankom 53. stavkom 1. točkom (a) Direktive 2004/18, a koji može biti vezan za sastav tima, iskustvo i životopis njegovih članova kojima se povjerava izvršenje sklopljenog ugovora.

               24

               Najprije valja utvrditi da Direktiva 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL L 94, str. 65.), koja je stupila na snagu nakon datuma nastanka činjenica u glavnom postupku, nije primjenjiva u ovom postupku.

               25

               Nadalje valja precizirati da se sudska praksa uspostavljena u presudi Lianakis i dr. (C 532/06, EU:C:2008:40) odnosi na tumačenje Direktive Vijeća 92/50/EEZ od 18. lipnja 1992. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim uslugama (SL L 209, str. 1.), koja je ukinuta Direktivom 2004/18, i da ta presuda ne isključuje to da javni naručitelj može, pod određenim uvjetima, odrediti i primijeniti kriterij poput onog iz prethodnog pitanja u fazi dodjele ugovora.

               26

               Naime, ta se presuda odnosi na sastav i iskustvo ponuditelja općenito, a ne, kao u predmetnom slučaju, na sastav i iskustvo osoba koje čine određeni tim koji konkretno treba izvršiti ugovor.

               27

               Kad je riječ o tumačenju članka 53. stavka 1. točke (a) Direktive 2004/18, koje traži sud koji je uputio zahtjev, valja istaknuti da je ta direktiva uvela nove elemente u zakonodavstvo Unije u području javne nabave u odnosu na Direktivu 92/50.

               28

               Na prvom mjestu, članak 53. stavak 1. točka (a) Direktive 2004/18 propisuje da se „ekonomski najpovoljnija ponuda“ utvrđuje „sa stajališta javnog naručitelja“ i tako dodjeljuje tom javnom naručitelju veći diskrecijski prostor.

               29

               Na drugom mjestu, uvodna izjava 46. treća rečenica Direktive 2004/18 propisuje da, u slučajevima u kojima ugovor treba dodijeliti ponuditelju koji podnese ekonomski najpovoljniju ponudu, treba odrediti ponudu „koja nudi najbolju vrijednost za novac“, čime se osnažuje važnost kvalitete među kriterijima za dodjelu ugovora.

               30

               Također valja dodati da kriteriji koje mogu uzeti u obzir javni naručitelji kako bi odredili ekonomski najpovoljniju ponudu nisu taksativno navedeni u članku 53. stavku 1. Direktive 2004/18. Ta odredba dakle ostavlja javnim naručiteljima izbor kriterija za dodjelu ugovora koje će uzeti u obzir. Međutim, taj izbor može se odnositi samo na kriterije čija je namjena odrediti ekonomski najpovoljniju ponudu (vidjeti, u tom smislu, presudu Lianakis i dr., C‑532/06, EU:C:2008:40, t. 28. i 29. i navedenu sudsku praksu). U tu svrhu, članak 53. stavak 1. točka (a) Direktive 2004/18 izričito nalaže da kriteriji za dodjelu budu povezani s predmetom ugovora (vidjeti presudu Komisija/Nizozemska, C‑368/10, EU:C:2012:284, t. 86.).

               31

               Kvaliteta izvršenja ugovora može u značajnoj mjeri ovisiti o profesionalnoj vrijednosti osoba zaduženih za izvršenje, a koju čine njihovo profesionalno iskustvo i obrazovanje.

               32

               To je posebice slučaj kada je predmet ugovora intelektualna usluga i odnosi se, kao u predmetnom slučaju, na usluge obrazovanja i savjetovanja.

               33

               Kada takav ugovor treba izvršiti tim, sposobnosti i iskustvo njegovih članova odlučujući su za ocjenu profesionalne kvalitete tog tima. Ta kvaliteta može biti bitna karakteristika ponude i povezana s predmetom ugovora, u smislu članka 53. stavka 1. točke (a) Direktive 2004/18.

               34

               Stoga, ta kvaliteta može biti kriterij dodjele u pozivu na nadmetanje ili u dotičnim specifikacijama.

               35

               S obzirom na sve navedeno, na prethodno pitanje valja odgovoriti na način da, prilikom javne nabave intelektualnih usluga obrazovanja i savjetovanja, članak 53. stavak 1. točka (a) Direktive 2004/18 nije protivan tome da javni naručitelj uspostavi kriterij za dodjelu koji omogućuje ocjenjivanje kvalitete timova koje konkretno predlože ponuditelji za izvršenje tog ugovora, a koji uzima u obzir sastav tima kao i iskustvo i životopis njegovih članova.

         Troškovi

               36

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (peto vijeće) odlučuje:

                     Prilikom javne nabave intelektualnih usluga obrazovanja i savjetovanja, članak 53. stavak 1. točka (a) Direktive Europskog parlamenta i Vijeća 2004/18/EZ od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama nije protivan tome da javni naručitelj uspostavi kriterij za dodjelu koji omogućuje ocjenjivanje kvalitete timova koje konkretno predlože ponuditelji za izvršenje tog ugovora, a koji uzima u obzir sastav tima kao i iskustvo i životopis njegovih članova.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: portugalski


Presuda Suda (treće vijeće) od 11. listopada 2007.#Lämmerzahl GmbH protiv Freie Hansestadt Bremen.#Zahtjev za prethodnu odluku: Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen - Njemačka.#Direktiva 89/665/EEZ.#Predmet C-241/06.


title: Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 26. veljače 2015. (objavljeno u ulomcima).#Republika Litva protiv Europske komisije.#EFSJP – Komponente za jamstva – EFJP i EPFRR – Troškovi isključeni iz financiranja – Mjere ruralnog razvoja – ,Prirodna ograničenja’ i agrookoliš – Prikladnost kontrola – Paušalni financijski ispravci – Proporcionalnost.#Predmet T‑365/13.

text:
               Stranke
               Operativni dio

            Stranke
            U predmetu T‑365/13,
            Republika Litva,  koju zastupaju D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė i A. Petrauskaitė, u svojstvu agenata,
            tužitelj,
            protiv
            Europske komisije,  koju zastupaju A. Steiblytė i G. von Rintelen, u svojstvu agenata,
            tuženik,
            povodom zahtjeva za poništenje Provedbene odluke Komisije 2013/214/EU od 2. svibnja 2013. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Komponente za jamstva Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL L 123, str. 11.),
            OPĆI SUD (sedmo vijeće),
            u sastavu: M. van der Woude (izvjestitelj), predsjednik, I. Wiszniewska‑Białecka i I. Ulloa Rubio, suci,
            tajnik: C. Heeren, administratorica,
            uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 11. rujna 2014.,
            donosi sljedeću
            Presudu (1)
            Okolnosti spora
            1. Provedbenom odlukom Komisije 2013/214/EU od 2. svibnja 2013. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Komponente za jamstva Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL L 123, str. 11., u daljnjem tekstu: pobijana odluka), Europska komisija isključila je iz izdataka isključenih od financiranja Zajednice određene izdatke koje je ostvarila Republika Litva i prijavila tijekom financijskih godina 2008 i 2009. Isključeni izdaci odnose se na mjere potpore EPFRR‑a, koje obuhvaćaju os 2 programa ruralnog razvoja Litve, za 2007.‑2013. (u daljnjem tekstu: program), odobrene Odlukom Komisije C (2007) 5086 od 19. listopada 2007., zadnji put izmijenjene Odlukom Komisije C (2009) 10216 od 14. prosinca 2009.
            2. Pobijana odluka usvojena je nakon istrage provedene u Litvi od 21. do 25. rujna 2009. u okviru namirenja računa EPFRR‑a kako bi se provjerilo je li sustav upravljanja osi 2 programa u skladu sa zakonodavstvom Europske unije.
            3. Izvještaj o reviziji utvrđen nakon te istrage priopćen je Republici Litvi dopisom od 10. prosinca 2009. Komisija je 1. veljače 2010. zaprimila odgovor litavskih tijela.
            4. Komisija je sazvala bilateralni sastanak koji se održao 21. listopada 2010. Tijekom tog sastanka predstavnici Republike Litve i Komisije raspravili su rezultate revizije. Zapisnik s tog sastanka poslan je litavskim tijelima 13. prosinca 2010.
            5. Dopisom od 10. studenoga 2011. Komisija je priopćila Republici Litvi svoje zaključke istrage sukladno članku 11. stavku 1. Uredbe Komisije (EZ) br. 885/2006 od 21. lipnja 2006. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1290/2005 u pogledu akreditacije agencija za plaćanja i drugih tijela te poravnanja računa EFJP‑a i EPFRR‑a (SL L 171, str. 90.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 1., str. 44.) Tim dopisom Komisija je predložila, kad je riječ o izdacima koji se odnose na zahtjeve podnesene 2008. i 2009., primjenu financijskih ispravaka od 5 % na agrookolišne mjere, (mjera br. 214) i 2 % na mjeru pomoći za poljoprivrednike koji se nalaze u područjima s prirodnim ograničenjima osim brdsko‑planinskih područja (mjera br. 212) (u daljnjem tekstu: mjera u vezi s prirodnim ograničenjima).
            6. Dopisom od 22. prosinca 2011. litavska tijela uputila su tijelu za mirenje prijedlog financijskog ispravka sukladno članku 16. Uredbe br. 885/2006. Tijelo za mirenje 30. ožujka 2012. donijelo je svoj konačni izvještaj. Komisija je djelomično uzela u obzir zaključke iz tog izvještaja.
            7. Dopisom od 23. studenoga 2012. Komisija je izmijenila svoje konačno stajalište.
            8. Pobijana odluka bila je dostavljena Republici Litvi 3. ožujka 2013. uz objedinjeni izvještaj u kojem su navedeni razlozi financijskog ispravka. Navedenom odlukom financijski ispravak od 3.448.510 eura bio je primijenjen za godine 2008. i 2009. za podnošenje zahtjeva kad je riječ o mjerama 1 i 9 osi 2 programa.
            9. Komisija je u biti opravdavala odluku o financijskom ispravku sljedećim obrazloženjem:
            – nisu poštovani kriteriji dopuštenosti koji se odnose na gustoću životinja kad je riječ o mjerama u vezi s prirodnim ograničenjima;
            – obveze koje se odnose na agrookolišne mjere nisu provjerene na 100 % poljoprivrednih parcela;
            – kontrola obveza koje se odnose na upotrebu gnojiva nije bila dovoljna jer je provedena samo vizualna provjera.
            Postupak i zahtjevi stranaka
            10. Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 12. srpnja 2013. Republika Litva uložila je predmetni pravni lijek.
            11. Republika Litva od Općeg suda zahtijeva da:
            – poništi pobijanu odluku u dijelu u kojemu ona isključuje iz financiranja Zajednice određene troškove koje je ona izvršila na temelju EFJP‑a;
            – naloži Komisiji snošenje troškova.
            12. Komisija od Općeg suda zahtijeva da:
            – odbije tužbu;
            – naloži Republici Litvi snošenje troškova.
            Pravo
            13. U prilog svojoj tužbi Republika Litva navodi pet tužbenih razloga. Prva dva razloga odnose se na mjeru u vezi s prirodnim ograničenjima. Prvi razlog tiče se povrede članaka 10. i 15. Uredbe Komisije (EZ) br. 1975/2006 o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbu Vijeća (EZ) br. 1698/2005 vezano uz primjenu postupaka kontrole, kao i uvjeta višestruke sukladnosti u vezi s mjerama ruralnog razvoja (SL L 368, str. 74.) i članka 48. Uredbe Komisije (EZ) br. 1974/2006 o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe Vijeća br. 1698/2005 o potpori ruralnom razvoju iz Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL L 368, str. 15.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 19., str. 59.). Drugi tužbeni razlog odnosi se na povredu članka 31. stavka 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1290/2005 od 21. lipnja 2005. o financiranju zajedničke poljoprivredne politike (SL L 209, str. 1.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 1., str. 44.) i načela proporcionalnosti.
            14. Ostali tužbeni razlozi odnose se na agrookolišne mjere. Treći tužbeni razlog tiče se povrede članka 14. stavka 2. Uredbe br. 1974/2006 i članka 29. Uredbe Komisije br. 796/2004 o detaljnim pravilima za provedbu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava predviđenih Uredbom Vijeća (EZ) br. 73/2009 te za provedbu višestruke sukladnosti predviđene Uredbom Vijeća (EZ) br. 479/2008 (SL L 141, str. 18.), u vezi s kontrolom obveza na svim parcelama. Četvrti i peti tužbeni razlog tiču se, s jedne strane, povrede članka 10. Uredbe br. 1975/2006 i, s druge strane, povrede članka 31. stavka 2. Uredbe br. 1290/2005 kao i načela proporcionalnosti te se odnose na provjeru obveza u vezi s upotrebom gnojiva.
             [ omissis ]
            Peti tužbeni razlog koji se tiče povrede članka 31. stavka 2. Uredbe br. 1290/2005 kao i načela proporcionalnosti
            108. Republika Litva osporava određivanje financijskog ispravka od 5 % za agrookolišne mjere koje se tiču kriterija za upotrebu gnojiva, temeljenog na Komisijinu zaključku o tome da su provedene vizualne provjere nedostatne. Ona navodi da financijski ispravak od 5 % nije proporcionalan u odnosu na navodnu povredu i prelazi ono što je prikladno i nužno za zaštitu financijskih interesa Unije.
            109. Republika Litva ističe da je tijelo za mirenje u svojem izvješću sumnjalo u osnovanost financijskog ispravka od 5 %. Naime, naknadno provedene kontrole pokazale su kako nije postojala nikakva povreda, tako da je navodna povreda predstavljala ograničeni rizik za EPFRR.
            110. Valja podsjetiti da, prema članku 31. stavku 2. Uredbe br. 1290/2005, Komisija procjenjuje iznose koji se isključuju iz financiranja Zajednice uzimajući u obzir, s jedne strane, vrstu i težinu povrede i, s druge strane, financijsku štetu prouzročenu Zajednici.
            111. U tom smislu, dokument br. VI/5330/97 predviđa financijski ispravak od 5 % kad su provedene sve ključne kontrole, ali pritom nije poštovan broj, učestalost ili strogost koje preporučuju uredbe, iz čega se stoga može razumno zaključiti da te kontrole ne pružaju razinu jamstva pravilnosti zahtjeva i da je rizik gubitaka za proračun Zajednice značajan (vidjeti točku 55. gore).
            112. U ovom slučaju, kad je riječ, kao prvo, o vrsti i težini povrede, Komisija pravilno tvrdi da, ako su provjere kriterija u vezi s upotrebom gnojiva samo vizualne, takvu manjkavost treba smatrati pogreškom koja utječe na bitan element kontrole, što može načelno opravdati paušalni ispravak od 5 %, sukladno dokumentu br. VI/5330/97 (vidjeti točku 111. gore).
            113. Štoviše, kako ističe Komisija, takav je paušalni ispravak bio primijenjen samo na mjere koje se tiču kriterija u vezi s upotrebom gnojiva. To proizlazi iz objedinjenog izvještaja i to tužitelj ne osporava.
            114. Međutim, kad je riječ, kao drugo, o važnosti financijskog rizika koji predstavlja manjkavost kontrola mjera koje se tiču kriterija u vezi s upotrebom gnojiva, valja provjeriti je li Komisija mogla pravilno zaključiti da je takva manjkavost predstavljala rizik značajnih gubitaka za proračun Unije sukladno dokumentu br. VI/5330/97 (vidjeti točku 111. gore).
            115. Prema sudskoj praksi, ako Komisija mora dokazati postojanje povrede pravila Unije, kad se takva povreda utvrdi, država članica mora dokazati, ovisno o slučaju, da je Komisija počinila pogrešku u pogledu nastalih financijskih posljedica (presuda od 7. srpnja 2005., Grčka/Komisija, C‑5/03, Zb., EU:C:2005:426, t. 38.).
            116. U ovom je predmetu Republika Litva, koju je Opći sud pozvao da na raspravi pojasni vrstu iscrpnijih naknadnih kontrola provedenih kako bi se provjerila pouzdanost vizualnih provjera iz 2008. i 2009., objasnila da su naknadne kontrole, nakon navedenih preporuka u izvještaju o reviziji priopćenom litavskim tijelima 10. prosinca 2009., bile provedene u skladu s metodama koje je preporučila Komisija, pri čemu su osobito provjereni računi i računovodstvo 10 % poljoprivrednika u pitanju.
            117. Komisija nije osporila da su metode primijenjene pri naknadnim kontrolama sukladne njezinim preporukama. Ona je navela da takve kontrole nisu uklonile prvotnu manjkavost.
            118. S obzirom na to da takvim naknadnim kontrolama, zasnovanima na kombinaciji metoda i provedenima na uzorku od 10 %, kod 215 kontroliranih podnositelja zahtjeva nije ustanovljena nikakva povreda (vidjeti točku 109. gore), valja smatrati da je Republika Litva u dovoljnoj mjeri pravno dokazala da je nepostojanje unakrsnih kontrola sukladno zakonodavstvu Unije prouzročilo samo manji financijski rizik za proračun Unije. Međutim, prema odredbama dokumenta br. VI/5330/97 (vidjeti točku 55. gore), takav rizik ne opravdava primjenu financijskog ispravka od 5 % kad je riječ o mjerama u pitanju, koji je određen jedino ako je rizik gubitaka za proračun Unije značajan.
            119. Prema tome, primjena financijskog ispravka od 5 % kad je riječ o agrookolišnim mjerama na koje se odnosi kriterij u vezi s upotrebom gnojiva suprotna je članku 31. stavku 2. Uredbe br. 1290/2005 i načelu proporcionalnosti.
            120. Prema tome, valja zaključiti da je peti tužbeni razlog osnovan. Tužbu treba odbiti u dijelu kojem se ona temelji na ostalim četirima tužbenim razlozima.
            121. Iz toga slijedi da pobijanu odluku treba poništiti, s obzirom na to da ona određuje financijski ispravak od 5 % koji se tiče agrookolišnih mjera na koje se odnosi kriterij u vezi s upotrebom gnojiva.
            Troškovi
            122. Sukladno članku 87. stavku 2. Poslovnika, ako stranke djelomično uspiju u svojim zahtjevima, Opći sud može podijeliti troškove.
            123. U ovom predmetu svakoj stranci valja naložiti snošenje svojih troškova.
            (1) .
            (1)  –	Navedene su samo one točke presude za koje Opći sud smatra da ih je korisno objaviti.

            Operativni dio
            Slijedom navedenoga,
            OPĆI SUD (sedmo vijeće)
            proglašava i presuđuje:
            1. Poništava se Provedbena odluka Komisije 2013/214/EU od 2. svibnja 2013. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Komponente za jamstva Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR), u dijelu u kojem ona primjenjuje na financijski ispravak od 5 % koji se odnosi na agrookolišne mjere na koje se odnosi kriterij u vezi s upotrebom gnojiva.
            2. U preos talom dijelu tužba se odbija.
            3. Republika Litva i Europska komisija snosit će vlastite troškove.

    ---documentbreak---

         PRESUDA OPĆEG SUDA (sedmo vijeće)
      26. veljače 2015. (
            *1
         )
      „EFSJP — Komponente za jamstva — EFJP i EPFRR — Troškovi isključeni iz financiranja — Mjere ruralnog razvoja — ‚Prirodna ograničenja’ i agrookoliš — Prikladnost kontrola — Paušalni financijski ispravci — Proporcionalnost“
      U predmetu T‑365/13,

         Republika Litva, koju zastupaju D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė i A. Petrauskaitė, u svojstvu agenata,
      tužitelj,
      protiv

         Europske komisije, koju zastupaju A. Steiblytė i G. von Rintelen, u svojstvu agenata,
      tuženik,
      povodom zahtjeva za poništenje Provedbene odluke Komisije 2013/214/EU od 2. svibnja 2013. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Komponente za jamstva Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL L 123, str. 11.),
      OPĆI SUD (sedmo vijeće),
      u sastavu: M. van der Woude (izvjestitelj), predsjednik, I. Wiszniewska‑Białecka i I. Ulloa Rubio, suci,
      tajnik: C. Heeren, administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 11. rujna 2014.,
      donosi sljedeću

         Presudu (
            1
         )

         Okolnosti spora

               1

               Provedbenom odlukom Komisije 2013/214/EU od 2. svibnja 2013. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Komponente za jamstva Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL L 123, str. 11., u daljnjem tekstu: pobijana odluka), Europska komisija isključila je iz izdataka isključenih od financiranja Zajednice određene izdatke koje je ostvarila Republika Litva i prijavila tijekom financijskih godina 2008 i 2009. Isključeni izdaci odnose se na mjere potpore EPFRR‑a, koje obuhvaćaju os 2 programa ruralnog razvoja Litve, za 2007.‑2013. (u daljnjem tekstu: program), odobrene Odlukom Komisije C (2007) 5086 od 19. listopada 2007., zadnji put izmijenjene Odlukom Komisije C (2009) 10216 od 14. prosinca 2009.

               2

               Pobijana odluka usvojena je nakon istrage provedene u Litvi od 21. do 25. rujna 2009. u okviru namirenja računa EPFRR‑a kako bi se provjerilo je li sustav upravljanja osi 2 programa u skladu sa zakonodavstvom Europske unije.

               3

               Izvještaj o reviziji utvrđen nakon te istrage priopćen je Republici Litvi dopisom od 10. prosinca 2009. Komisija je 1. veljače 2010. zaprimila odgovor litavskih tijela.

               4

               Komisija je sazvala bilateralni sastanak koji se održao 21. listopada 2010. Tijekom tog sastanka predstavnici Republike Litve i Komisije raspravili su rezultate revizije. Zapisnik s tog sastanka poslan je litavskim tijelima 13. prosinca 2010.

               5

               Dopisom od 10. studenoga 2011. Komisija je priopćila Republici Litvi svoje zaključke istrage sukladno članku 11. stavku 1. Uredbe Komisije (EZ) br. 885/2006 od 21. lipnja 2006. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1290/2005 u pogledu akreditacije agencija za plaćanja i drugih tijela te poravnanja računa EFJP‑a i EPFRR‑a (SL L 171, str. 90.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 1., str. 44.) Tim dopisom Komisija je predložila, kad je riječ o izdacima koji se odnose na zahtjeve podnesene 2008. i 2009., primjenu financijskih ispravaka od 5% na agrookolišne mjere, (mjera br. 214) i 2% na mjeru pomoći za poljoprivrednike koji se nalaze u područjima s prirodnim ograničenjima osim brdsko‑planinskih područja (mjera br. 212) (u daljnjem tekstu: mjera u vezi s prirodnim ograničenjima).

               6

               Dopisom od 22. prosinca 2011. litavska tijela uputila su tijelu za mirenje prijedlog financijskog ispravka sukladno članku 16. Uredbe br. 885/2006. Tijelo za mirenje 30. ožujka 2012. donijelo je svoj konačni izvještaj. Komisija je djelomično uzela u obzir zaključke iz tog izvještaja.

               7

               Dopisom od 23. studenoga 2012. Komisija je izmijenila svoje konačno stajalište.

               8

               Pobijana odluka bila je dostavljena Republici Litvi 3. ožujka 2013. uz objedinjeni izvještaj u kojem su navedeni razlozi financijskog ispravka. Navedenom odlukom financijski ispravak od 3.448.510 eura bio je primijenjen za godine 2008. i 2009. za podnošenje zahtjeva kad je riječ o mjerama 1 i 9 osi 2 programa.

               9

               Komisija je u biti opravdavala odluku o financijskom ispravku sljedećim obrazloženjem:

                        —

                        nisu poštovani kriteriji dopuštenosti koji se odnose na gustoću životinja kad je riječ o mjerama u vezi s prirodnim ograničenjima;

                        —

                        obveze koje se odnose na agrookolišne mjere nisu provjerene na 100% poljoprivrednih parcela;

                        —

                        kontrola obveza koje se odnose na upotrebu gnojiva nije bila dovoljna jer je provedena samo vizualna provjera.

         Postupak i zahtjevi stranaka

               10

               Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 12. srpnja 2013. Republika Litva uložila je predmetni pravni lijek.

               11

               Republika Litva od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        poništi pobijanu odluku u dijelu u kojemu ona isključuje iz financiranja Zajednice određene troškove koje je ona izvršila na temelju EFJP‑a;

                        —

                        naloži Komisiji snošenje troškova.

               12

               Komisija od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        odbije tužbu;

                        —

                        naloži Republici Litvi snošenje troškova.

         Pravo

               13

               U prilog svojoj tužbi Republika Litva navodi pet tužbenih razloga. Prva dva razloga odnose se na mjeru u vezi s prirodnim ograničenjima. Prvi razlog tiče se povrede članaka 10. i 15. Uredbe Komisije (EZ) br. 1975/2006 o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbu Vijeća (EZ) br. 1698/2005 vezano uz primjenu postupaka kontrole, kao i uvjeta višestruke sukladnosti u vezi s mjerama ruralnog razvoja (SL L 368, str. 74.) i članka 48. Uredbe Komisije (EZ) br. 1974/2006 o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe Vijeća br. 1698/2005 o potpori ruralnom razvoju iz Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL L 368, str. 15.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 19., str. 59.). Drugi tužbeni razlog odnosi se na povredu članka 31. stavka 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1290/2005 od 21. lipnja 2005. o financiranju zajedničke poljoprivredne politike (SL L 209, str. 1.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 1., str. 44.) i načela proporcionalnosti.

               14

               Ostali tužbeni razlozi odnose se na agrookolišne mjere. Treći tužbeni razlog tiče se povrede članka 14. stavka 2. Uredbe br. 1974/2006 i članka 29. Uredbe Komisije br. 796/2004 o detaljnim pravilima za provedbu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava predviđenih Uredbom Vijeća (EZ) br. 73/2009 te za provedbu višestruke sukladnosti predviđene Uredbom Vijeća (EZ) br. 479/2008 (SL L 141, str. 18.), u vezi s kontrolom obveza na svim parcelama. Četvrti i peti tužbeni razlog tiču se, s jedne strane, povrede članka 10. Uredbe br. 1975/2006 i, s druge strane, povrede članka 31. stavka 2. Uredbe br. 1290/2005 kao i načela proporcionalnosti te se odnose na provjeru obveza u vezi s upotrebom gnojiva.

                  [omissis]

         Peti tužbeni razlog koji se tiče povrede članka 31. stavka 2. Uredbe br. 1290/2005 kao i načela proporcionalnosti

               108

               Republika Litva osporava određivanje financijskog ispravka od 5% za agrookolišne mjere koje se tiču kriterija za upotrebu gnojiva, temeljenog na Komisijinu zaključku o tome da su provedene vizualne provjere nedostatne. Ona navodi da financijski ispravak od 5% nije proporcionalan u odnosu na navodnu povredu i prelazi ono što je prikladno i nužno za zaštitu financijskih interesa Unije.

               109

               Republika Litva ističe da je tijelo za mirenje u svojem izvješću sumnjalo u osnovanost financijskog ispravka od 5%. Naime, naknadno provedene kontrole pokazale su kako nije postojala nikakva povreda, tako da je navodna povreda predstavljala ograničeni rizik za EPFRR.

               110

               Valja podsjetiti da, prema članku 31. stavku 2. Uredbe br. 1290/2005, Komisija procjenjuje iznose koji se isključuju iz financiranja Zajednice uzimajući u obzir, s jedne strane, vrstu i težinu povrede i, s druge strane, financijsku štetu prouzročenu Zajednici.

               111

               U tom smislu, dokument br. VI/5330/97 predviđa financijski ispravak od 5% kad su provedene sve ključne kontrole, ali pritom nije poštovan broj, učestalost ili strogost koje preporučuju uredbe, iz čega se stoga može razumno zaključiti da te kontrole ne pružaju razinu jamstva pravilnosti zahtjeva i da je rizik gubitaka za proračun Zajednice značajan (vidjeti točku 55. gore).

               112

               U ovom slučaju, kad je riječ, kao prvo, o vrsti i težini povrede, Komisija pravilno tvrdi da, ako su provjere kriterija u vezi s upotrebom gnojiva samo vizualne, takvu manjkavost treba smatrati pogreškom koja utječe na bitan element kontrole, što može načelno opravdati paušalni ispravak od 5%, sukladno dokumentu br. VI/5330/97 (vidjeti točku 111. gore).

               113

               Štoviše, kako ističe Komisija, takav je paušalni ispravak bio primijenjen samo na mjere koje se tiču kriterija u vezi s upotrebom gnojiva. To proizlazi iz objedinjenog izvještaja i to tužitelj ne osporava.

               114

               Međutim, kad je riječ, kao drugo, o važnosti financijskog rizika koji predstavlja manjkavost kontrola mjera koje se tiču kriterija u vezi s upotrebom gnojiva, valja provjeriti je li Komisija mogla pravilno zaključiti da je takva manjkavost predstavljala rizik značajnih gubitaka za proračun Unije sukladno dokumentu br. VI/5330/97 (vidjeti točku 111. gore).

               115

               Prema sudskoj praksi, ako Komisija mora dokazati postojanje povrede pravila Unije, kad se takva povreda utvrdi, država članica mora dokazati, ovisno o slučaju, da je Komisija počinila pogrešku u pogledu nastalih financijskih posljedica (presuda od 7. srpnja 2005., Grčka/Komisija, C‑5/03, Zb., EU:C:2005:426, t. 38.).

               116

               U ovom je predmetu Republika Litva, koju je Opći sud pozvao da na raspravi pojasni vrstu iscrpnijih naknadnih kontrola provedenih kako bi se provjerila pouzdanost vizualnih provjera iz 2008. i 2009., objasnila da su naknadne kontrole, nakon navedenih preporuka u izvještaju o reviziji priopćenom litavskim tijelima 10. prosinca 2009., bile provedene u skladu s metodama koje je preporučila Komisija, pri čemu su osobito provjereni računi i računovodstvo 10% poljoprivrednika u pitanju.

               117

               Komisija nije osporila da su metode primijenjene pri naknadnim kontrolama sukladne njezinim preporukama. Ona je navela da takve kontrole nisu uklonile prvotnu manjkavost.

               118

               S obzirom na to da takvim naknadnim kontrolama, zasnovanima na kombinaciji metoda i provedenima na uzorku od 10%, kod 215 kontroliranih podnositelja zahtjeva nije ustanovljena nikakva povreda (vidjeti točku 109. gore), valja smatrati da je Republika Litva u dovoljnoj mjeri pravno dokazala da je nepostojanje unakrsnih kontrola sukladno zakonodavstvu Unije prouzročilo samo manji financijski rizik za proračun Unije. Međutim, prema odredbama dokumenta br. VI/5330/97 (vidjeti točku 55. gore), takav rizik ne opravdava primjenu financijskog ispravka od 5% kad je riječ o mjerama u pitanju, koji je određen jedino ako je rizik gubitaka za proračun Unije značajan.

               119

               Prema tome, primjena financijskog ispravka od 5% kad je riječ o agrookolišnim mjerama na koje se odnosi kriterij u vezi s upotrebom gnojiva suprotna je članku 31. stavku 2. Uredbe br. 1290/2005 i načelu proporcionalnosti.

               120

               Prema tome, valja zaključiti da je peti tužbeni razlog osnovan. Tužbu treba odbiti u dijelu kojem se ona temelji na ostalim četirima tužbenim razlozima.

               121

               Iz toga slijedi da pobijanu odluku treba poništiti, s obzirom na to da ona određuje financijski ispravak od 5% koji se tiče agrookolišnih mjera na koje se odnosi kriterij u vezi s upotrebom gnojiva.

         Troškovi

               122

               Sukladno članku 87. stavku 2. Poslovnika, ako stranke djelomično uspiju u svojim zahtjevima, Opći sud može podijeliti troškove.

               123

               U ovom predmetu svakoj stranci valja naložiti snošenje svojih troškova.

               Slijedom navedenoga,
               OPĆI SUD (sedmo vijeće)
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Poništava se Provedbena odluka Komisije 2013/214/EU od 2. svibnja 2013. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Komponente za jamstva Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR), u dijelu u kojem ona primjenjuje na financijski ispravak od 5% koji se odnosi na agrookolišne mjere na koje se odnosi kriterij u vezi s upotrebom gnojiva.

                           2.

                           U preostalom dijelu tužba se odbija.

                           3.

                           Republika Litva i Europska komisija snosit će vlastite troškove.

                           Van der Woude

                           Wiszniewska‑Białecka

                           Ulloa Rubio

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 26. veljače 2015.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: litavski
      (
            1
         )	Navedene su samo one točke presude za koje Opći sud smatra da ih je korisno objaviti.


Presuda Suda (šesto vijeće) od 31. siječnja 2008. # Komisija Europskih zajednica protiv Kraljevine Švedske. # Povreda obveze države članice - Direktiva 2005/51/EZ. # Predmet C-259/07.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 11. rujna 2003.#Cookies World Vertriebsgesellschaft mbH iL protiv Finanzlandesdirektion für Tirol.#Zahtjev za prethodnu odluku: Verwaltungsgerichtshof - Austrija.#Šesta direktiva o PDV-u.#Predmet C-155/01.


Presuda Suda od 19. studenog 1975. # Douaneagent der NV Nederlandse Spoorwegen protiv Inspecteur der invoerrechten en accijnzen. # Zahtjev za prethodnu odluku: Tariefcommissie - Nizozemska. # Predmet 38-75.