title: Predmet C-824/18: Presuda Suda (veliko vijeće) od 2. ožujka 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Naczelny Sąd Administracyjny – Poljska) – A.B., C.D., E.F., G.H., I.J./Krajowa Rada Sądownictwa („Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 2. i članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a – Vladavina prava – Djelotvorna sudska zaštita – Načelo neovisnosti sudaca – Postupak imenovanja na mjesto suca Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud, Poljska) – Imenovanje od strane predsjednika Republike Poljske na temelju rezolucije Državnog sudbenog vijeća – Nepostojanje neovisnosti tog vijeća – Nedjelotvornost pravnog sredstva protiv takve rezolucije – Presuda Trybunała Konstytucyjnog (Ustavni sud, Poljska) kojom se poništava odredba na kojoj počiva nadležnost suda koji je uputio zahtjev – Donošenje propisa kojim se po samom zakonu obustavljaju postupci koji su u tijeku i u potpunosti isključuje buduće podnošenje pravnih sredstava u takvim predmetima – Članak 267. UFEU-a – Mogućnost i/ili obveza nacionalnih sudova da upute zahtjev za prethodnu odluku i da ostanu pri njemu – Članak 4. stavak 3. UEU-a – Načelo lojalne suradnje – Nadređenost prava Unije – Ovlast izuzimanja iz primjene nacionalnih odredbi koje nisu u skladu s pravom Unije”)

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/3

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 2. ožujka 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Naczelny Sąd Administracyjny – Poljska) – A.B., C.D., E.F., G.H., I.J./Krajowa Rada Sądownictwa
      (Predmet C-824/18) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 2. i članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a - Vladavina prava - Djelotvorna sudska zaštita - Načelo neovisnosti sudaca - Postupak imenovanja na mjesto suca Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud, Poljska) - Imenovanje od strane predsjednika Republike Poljske na temelju rezolucije Državnog sudbenog vijeća - Nepostojanje neovisnosti tog vijeća - Nedjelotvornost pravnog sredstva protiv takve rezolucije - Presuda Trybunała Konstytucyjnog (Ustavni sud, Poljska) kojom se poništava odredba na kojoj počiva nadležnost suda koji je uputio zahtjev - Donošenje propisa kojim se po samom zakonu obustavljaju postupci koji su u tijeku i u potpunosti isključuje buduće podnošenje pravnih sredstava u takvim predmetima - Članak 267. UFEU-a - Mogućnost i/ili obveza nacionalnih sudova da upute zahtjev za prethodnu odluku i da ostanu pri njemu - Članak 4. stavak 3. UEU-a - Načelo lojalne suradnje - Nadređenost prava Unije - Ovlast izuzimanja iz primjene nacionalnih odredbi koje nisu u skladu s pravom Unije”)
      (2021/C 148/03)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: A.B., C.D., E.F., G.H., I.J.

         Tuženik: Krajowa Rada Sądownictwa

         uz sudjelovanje: Prokurator Generalny, Rzecznik Praw Obywatelskich

         Izreka

                  1.

                  Ako postoje izmjene nacionalnog pravnog poretka koje, kao prvo, nacionalnom sudu oduzimaju nadležnost za odlučivanje u prvom i zadnjem stupnju o pravnim sredstvima koja su podnijeli kandidati za mjesta sudaca suda poput Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud, Poljska) protiv odluka tijela kao što je Krajowa Rada Sądownictwa (Državno sudbeno vijeće, Poljska) da predsjedniku Republike Poljske ne podnese njihovu, već prijavu drugih kandidata, u svrhu imenovanja na ta radna mjesta, koje, kao drugo, propisuju obustavu postupaka po samom zakonu o takvim pravnim sredstvima dok se o njima još uvijek odlučuje, isključujući nastavak njihova ispitivanja ili njihovo ponovno podnošenje, i koje, kao treće, na taj način takvom nacionalnom sudu uskraćuju mogućnost dobivanja odgovora na prethodna pitanja koja je uputio Sudu:

                              —

                              članak 267. UFEU-a i članak 4. stavak 3. UEU-a treba tumačiti na način da im se protive takve izmjene ako proizlazi, što je na sudu koji je uputio zahtjev da ocijeni na temelju svih relevantnih elemenata, da je konkretan učinak tih izmjena bilo sprečavanje Suda da odluči o prethodnim pitanjima poput onih koja mu je postavio taj sud i potpuno isključenje mogućnosti da nacionalni sud u budućnosti postavi slična pitanja;

                              —

                              članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a treba tumačiti na način da mu se protive takve izmjene kada proizlazi, što je na sudu koji je uputio zahtjev da ocijeni na temelju svih relevantnih elemenata, da te izmjene mogu kod pojedinaca pobuditi legitimne sumnje u otpornost sudaca – koje je imenovao predsjednik Republike Poljske na temelju navedenih odluka Krajowe Rade Sądownictwa (Državno sudbeno vijeće) – na vanjske elemente, a osobito izravne ili neizravne utjecaje zakonodavne i izvršne vlasti, te u njihovu neutralnost u odnosu na suprotstavljene interese te tako dovesti do izostanka dojma neovisnosti ili nepristranosti tih sudaca, što može ugroziti povjerenje koje pojedinci moraju imati u pravosuđe u demokratskom društvu i vladavini prava.

                        U slučaju dokazane povrede navedenih članaka, načelo nadređenosti prava Unije treba tumačiti tako da sud koji je uputio zahtjev obvezuje da izuzme iz primjene predmetne izmjene, bilo da su one zakonodavne ili ustavne naravi, te da slijedom toga i dalje izvršava svoju dotadašnju nadležnost za odlučivanje o sporovima koji su se pred njim vodili prije donošenja tih izmjena.

                  2.

                  Članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a treba tumačiti na način da mu se protive odredbe kojima se mijenja stanje nacionalnog prava koje je na snazi i na temelju kojih:

                              —

                              s jedne strane, bez obzira na to što kandidat za radno mjesto suca suda poput Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud, Poljska) podnese pravno sredstvo protiv odluke tijela kao što je Krajowa Rada Sądownictwa (Državno sudbeno vijeće, Poljska) o odbijanju svoje prijave i predlaganju predsjedniku Republike Poljske one drugih kandidata, ta je odluka pravomoćna u dijelu u kojem se predlažu ti drugi kandidati, tako da to pravno sredstvo ne sprečava predsjednika Republike Poljske da imenuje potonje, a eventualno poništenje navedene odluke u dijelu u kojem njome podnositelj pravnog sredstva nije predložen za imenovanje ne može dovesti do nove ocjene njegove situacije u svrhu eventualne dodjele predmetnog radnog mjesta, i

                              —

                              s druge strane, takvo pravno sredstvo ne može se temeljiti na navodu o neprikladnoj ocjeni toga ispunjavaju li kandidati kriterije uzete u obzir prilikom donošenja odluke o podnošenju prijedloga za imenovanje,

                        ako proizlazi, što je na sudu koji je uputio zahtjev da ocijeni na temelju svih relevantnih elemenata, da te odredbe mogu kod pojedinaca pobuditi legitimne sumnje u otpornost sudaca koje je tako imenovao predsjednik Republike Poljske na temelju odluka Krajowe Rade Sądownictwa (Državno sudbeno vijeće) na vanjske elemente, osobito izravne ili neizravne utjecaje izvršne i zakonodavne vlasti, te u njihovu neutralnost u odnosu na suprotstavljene interese te tako dovesti do izostanka dojma neovisnosti ili nepristranosti tih sudaca, što može ugroziti povjerenje koje pojedinci moraju imati u pravosuđe u demokratskom društvu i vladavini prava.
                  U slučaju dokazane povrede članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU-a, načelo nadređenosti prava Unije treba tumačiti na način da sud koji je uputio zahtjev obvezuje da izuzme iz primjene navedene odredbe u korist primjene nacionalnih odredbi koje su prethodno bile na snazi te da pritom sam izvršava sudski nadzor predviđen potonjim odredbama.

         (1)  SL C 164, 13. 5. 2019.


title: Predmet C-425/19 P: Presuda Suda (veliko vijeće) od 2. ožujka 2021. – Europska komisija/Talijanska Republika, Banca Popolare di Bari Società Cooperativa per Azioni, Fondo interbancario di tutela dei depositi, Banca d'Italia („Žalba – Državne potpore – Intervencija privatnopravnog međubankovnog konzorcija u korist jednog od svojih članova – Odobrenje intervencije koje je dala središnja banka države članice – Pojam „državna potpora” – Pripisivost državi – Državna sredstva – Indicije na temelju kojih se može utvrditi pripisivost mjere – Iskrivljavanje pravnih i činjeničnih elemenata – Odluka kojom se potpora proglašava nespojivom s unutarnjim tržištem”)

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/4

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 2. ožujka 2021. – Europska komisija/Talijanska Republika, Banca Popolare di Bari Società Cooperativa per Azioni, Fondo interbancario di tutela dei depositi, Banca d'Italia
      (Predmet C-425/19 P) (1)

      („Žalba - Državne potpore - Intervencija privatnopravnog međubankovnog konzorcija u korist jednog od svojih članova - Odobrenje intervencije koje je dala središnja banka države članice - Pojam „državna potpora” - Pripisivost državi - Državna sredstva - Indicije na temelju kojih se može utvrditi pripisivost mjere - Iskrivljavanje pravnih i činjeničnih elemenata - Odluka kojom se potpora proglašava nespojivom s unutarnjim tržištem”)
      (2021/C 148/04)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: P. Stancanelli, L. Flynn, A. Bouchagiar i D. Recchia, agenti)

         Druge stranke u postupku: Talijanska Republika (zastupnici: G. Palmieri, agent, uz asistenciju P. Gentilija i S. Fiorentina, avvocati dello Stato), Banca Popolare di Bari SCpA, prije Tercas-Cassa di risparmio della provincia di Teramo SpA (Banca Tercas SpA) (zastupnici: A. Santa Maria, M. Crisostomo, E. Gambaro i F. Mazzocchi, avvocati, a zatim A. Santa Maria, M. Crisostomo i E. Gambaro, avvocati), Fondo interbancario di tutela dei depositi, (zastupnici: M. Siragusa, G. Scassellati Sforzolini, G. Faella i A. Comino, avvocati), Banca d’Italia (zastupnici: M. Perassi, M. Todino, L. Sciotto i O. Capolino, avvocati)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova

         (1)  SL C 238, 15. 7. 2019.


title: Predmet C-329/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. srpnja 2020. uputio Sąd Okręgowy w Słupsku (Poljska) – Raiffeisen Bank lnternational AG/UI, MB

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/5

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. srpnja 2020. uputio Sąd Okręgowy w Słupsku (Poljska) – Raiffeisen Bank lnternational AG/UI, MB
      (Predmet C-329/20)
      (2021/C 148/05)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Słupsku

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Raiffeisen Bank lnternational AG

         Tuženici: UI, MB
      Rješenjem od 11. veljače 2021. Sud (osmo vijeće) je utvrdio da je zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Okręgowy w Słupsku (Poljska) 22. srpnja 2020. očito nedopušten.


title: Predmet C-653/20 P: Žalba koju je 2. prosinca 2020. podnio Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 23. rujna 2020. u predmetu T-174/19, Guillaume Vincenti/EUIPO

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/5

      Žalba koju je 2. prosinca 2020. podnio Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 23. rujna 2020. u predmetu T-174/19, Guillaume Vincenti/EUIPO
      (Predmet C-653/20 P)
      (2021/C 148/06)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: A. Lukošiūtė i K. Tóth, u svojstvu agenata, B. Wägenbaur, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Guillaume Vincenti

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da odluči na sljedeći način:

                  1.

                  ukida se presuda Općeg suda od 23. rujna 2020. u predmetu T-174/19, Guillaume Vincenti/EUIPO.

                  2.

                  tužitelj snosi troškove, uključujući troškove prvostupanjskog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalba se temelji na dvama žalbenim razlozima:
      Kao prvo, Opći sud nije uzeo u obzir članak 41. stavak 2. točku (a) Povelje Europske unije o temeljnim pravima time što je utvrdio da se dužnosnik mora saslušati u vezi s odlukom da ga se ne promakne.
      S jedne strane, Opći je sud pritom propustio uzeti u obzir da ne postoji subjektivno pravo na promaknuće i da nepromaknuće ne čini povredu pravâ.
      S druge strane, Opći je sud pritom također propustio uzeti u obzir da nepromaknuće nije usporedivo s upravnim aktom koji ima negativan utjecaj.
      Kao drugo, Opći je sud utvrdio da se ne može isključiti da je odluka razumno mogla imati drugačiji ishod da je EUIPO prethodno saslušao dužnosnika. U tom pogledu postoji nedostatak u obrazloženju jer Opći sud nije ispitao tužiteljeve argumente.


title: Predmet C-16/21 P: Žalba koju je 7. siječnja 2021. podnijela Republika Estonija protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 28. listopada 2020. u predmetu T-594/18, Pharma Mar/Europska komisija

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/6

      Žalba koju je 7. siječnja 2021. podnijela Republika Estonija protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 28. listopada 2020. u predmetu T-594/18, Pharma Mar/Europska komisija
      (Predmet C-16/21 P)
      (2021/C 148/07)
      Jezik postupka: estonski

         Stranke

         Žalitelj: Republika Estonija (zastupnik: N. Grünberg)

         Druge stranke u postupku: Pharma Mar, SA (zastupnici: M. Merola i V. Salvatore), Europska komisija (zastupnici: L. Haasbeek i A. Sipos)

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda od 28. listopada 2020.,

                  —

                  svakoj od stranaka naloži snošenje vlastitih troškova koji su im nastali u žalbenom postupku.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Republika Estonija navodi:

                  1.

                  Opći je sud pogrešno protumačio zahtjev nepristranosti postavljen u članku 63. Uredbe (EZ) br. 726/2004 (1) jer je u pogledu stručnjaka koji sudjeluju u radu scientific advisory group (znanstvena savjetodavna skupina, u daljnjem tekstu: SAG) utvrdio da se samo zbog činjenice da su u radnom odnosu sa sveučilišnom bolnicom ne može isključiti bilo koja zakonita sumnja u vezi s eventualnim predrasudama u pogledu njihove pristranosti.

                  2.

                  Kao prvo, Opći je sud pogriješio prilikom ispitivanja načela nepristranosti u smislu članka 63. Uredbe (EZ) br. 726/2004 jer je utvrdio da se sveučilišna bolnica kao cjelina može izjednačiti s proizvođačem lijekova.

                  3.

                  Kao drugo, Opći je sud prilikom ispitivanja načela nepristranosti počinio očitu pogrešku u ocjeni konkurentnog lijeka i veze između stručnjaka i proizvodnje „konkurentnog lijeka”.

                  4.

                  Kao treće, Opći je sud prilikom ispitivanja načela nepristranosti počinio pogrešku jer nije pravilno ocijenio vezu između dotičnih stručnjaka i ustanove za liječenje staničnom terapijom i njihov utjecaj na odluke SAG-a.

         (1)  Uredba (EZ) br. 726/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o utvrđivanju postupaka odobravanja primjene i postupaka nadzora nad primjenom lijekova koji se rabe u humanoj i veterinarskoj medicini, te uspostavi Europske agencije za lijekove (SL 2004., L 136, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 31., str. 18.)


title: Predmet C-30/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. siječnja 2021. uputio Amtsgericht Lennestadt (Njemačka) – Nemzeti Útdíjfizetési Szolgáltató Zrt., Nationale Mauterhebung geschlossene Dienstleistungs AG/NW

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. siječnja 2021. uputio Amtsgericht Lennestadt (Njemačka) – Nemzeti Útdíjfizetési Szolgáltató Zrt., Nationale Mauterhebung geschlossene Dienstleistungs AG/NW
      (Predmet C-30/21)
      (2021/C 148/08)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Lennestadt

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Nemzeti Útdíjfizetési Szolgáltató Zrt., Nationale Mauterhebung geschlossene Dienstleistungs AG

         Tuženik: NW

         Prethodna pitanja

      Treba li članak 1. stavak 1. Uredbe (EU) Europskog parlamenta i Vijeća br. 1215/2012 (1) tumačiti na način da je područjem primjene te uredbe obuhvaćen sudski postupak koji je društvo u državnom vlasništvu u svrhu naplate naknade kaznene naravi zbog neovlaštenog korištenja ceste za koju se plaća cestarina pokrenulo protiv fizičke osobe s domicilom u drugoj državi članici?

         (1)  Uredba (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2012., L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289.)


title: Predmet C-85/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. veljače 2021. uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) – WY

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. veljače 2021. uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) – WY
      (Predmet C-85/21)
      (2021/C 148/10)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: WY

         Tuženo tijelo: Steiermärkische Landesregierung

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 21. UFEU-a tumačiti na način da ga se u slučaju gubitka državljanstva ex lege predviđenog nacionalnim pravom i posljedičnog gubitka građanstva Unije mora uzeti u obzir pri ispitivanju proporcionalnosti u pojedinačnom slučaju na temelju načela presude Suda Europske unije u predmetu Tjebbes i dr. (1), te može predstavljati prepreku gubitku državljanstva ako je državljanin izjavom o ponovnom prijemu u svoje prijašnje državljanstvo isto ponovno stekao, a rizik od gubitka građanstva Unije ima ozbiljne posljedice za njegov obiteljski i profesionalni život?

         (1)  ECLI:EU:C:2019:189.


title: Predmet C-101/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. veljače 2021. uputio Nejvyšší správní soud (Češka Republika) – HJ

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. veljače 2021. uputio Nejvyšší správní soud (Češka Republika) – HJ
      (Predmet C-101/21)
      (2021/C 148/11)
      Jezik postupka: češki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Nejvyšší správní soud

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: HJ

         Tuženik: Ministerstvo práce a sociálních věcí

         Prethodna pitanja

      Protivi li se članku 2. u vezi s člankom 12. točkama (a) i (c) Direktive 2008/94/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o zaštiti zaposlenika u slučaju insolventnosti njihovog poslodavca sudska praksa nacionalnih sudova prema kojoj se direktor trgovačkog društva ne smatra „zaposlenikom” u svrhu podmirenja potraživanja na ime naknade za rad u skladu s Direktivom 2008/94/EZ, samo zbog toga što je direktor kao zaposlenik istodobno i član statutarnog tijela tog trgovačkog društva?

         (1)  Dz.U. 2008, L 283, s. 36. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 128.)


title: Predmet C-104/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. veljače 2021. uputio Úřad pro přístup k dopravní infrastruktuře (Češka Republika) – RegioJet a. s./České dráhy a.s.

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. veljače 2021. uputio Úřad pro přístup k dopravní infrastruktuře (Češka Republika) – RegioJet a. s./České dráhy a.s.
      (Predmet C-104/21)
      (2021/C 148/12)
      Jezik postupka: češki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Úřad pro přístup k dopravní infrastruktuře

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: RegioJet a. s.

         Tuženik: České dráhy a.s.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Jesu li nositelji informacija koji sadržavaju informacije za putnike u papirnatom obliku i koji se nalaze na području željezničkih kolodvora uslužni objekti u smislu članka 3. [točke] 11. Direktive 2012/34 (1)?

                  2.

                  Je li, u skladu s člankom 288. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, Direktiva 2012/34 obvezujuća za društvo České dráhy a. s. kao državu u širem smislu? Mogu li se pojedinci u odnosu na društvo České dráhy a. s. pozivati na izravan učinak Direktive koja je drukčije prenesena ili nije prenesena u nacionalno pravo?

         (1)  Direktiva 2012/34/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 21. studenoga 2012. o uspostavi jedinstvenog Europskog željezničkog prostora (SL 2012., L 343, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 25., str. 136.).


title: Predmet C-113/21 P: Žalba koju je 23. veljače 2021. podnio Maen Haikal protiv presude Općeg suda od 16. prosinca 2020. u predmetu T-189/19, Maen Haikal/Vijeće Europske unije

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/10

      Žalba koju je 23. veljače 2021. podnio Maen Haikal protiv presude Općeg suda od 16. prosinca 2020. u predmetu T-189/19, Maen Haikal/Vijeće Europske unije
      (Predmet C-113/21 P)
      (2021/C 148/13)
      Jezik postupka: bugarski

         Stranke

         Žalitelj: Maen Haikal (zastupnik: S. Koev, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Vijeće Europske unije

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi ovu žalbu u punom opsegu dopuštenom i osnovanom i proglasi dopuštenim sve u njoj istaknute žalbene razloge;

                  —

                  utvrdi da se pobijana presuda Općeg suda može ukinuti u cijelosti;

                  —

                  poništi Provedbenu odluku Vijeća (ZVSP) 2019/87 od 21. siječnja 2019. o provedbi Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije, u dijelu u kojem se obje odluke odnose na Maena Haikala;

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2019/85 (1) od 21. siječnja 2019. o provedbi Uredbe (EU) br. 36/2012 (2) o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji, u dijelu u kojem se obje uredbe odnose na Maena Haikala;

                  —

                  poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2019/806 od 17. svibnja 2019. o izmjeni Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije, u dijelu u kojem se odnosi na Maena Haikala;

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2019/798 (3) od 17. svibnja 2019. o provedbi Uredbe (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji, u dijelu u kojem se odnosi na Maena Haikala;

                  —

                  Vijeću Europske unije naloži snošenje ukupnih troškova žalitelja, svih izdataka, honorara itd. u vezi s njegovim odvjetničkim zastupanjem.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

                  1.

                  Pogreška koja se tiče prava a koju je počinio Opći sud jer je smatrao da je Vijeće pravilno primijenilo presumpciju statusa vodećeg poslovnog čovjeka koji djeluje u Siriji, iako za tu presumpciju nema pravne osnove i premda je neproporcionalna u odnosu na zakonom propisani cilj.

                  2.

                  Povreda načela proporcionalnosti (čl. 49. Povelje EU-a o temeljnim pravima).

                  3.

                  Povreda pravila o dokazivanju jer nisu postojali dokazi za primjenu presumpcije i isključenje primjene članka 27. stavka 3. i članka 28. stavka 3. Odluke 2013/255, kako je izmijenjena Odlukom 2015/1836.

                  4.

                  Pogreška u ocjeni koja je potvrđena pravnim aktima Vijeća kojima je žaliteljevo ime uklonjeno s popisa sankcija.

         (1)  SL 2019., L 18 I, str. 4.

         (2)  SL 2012., L 16, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 10., str. 205.)

         (3)  SL 2019., L 132 , str. 1.


title: Predmet C-125/21: Tužba podnesena 26. veljače 2021. – Europska komisija/Irska

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/11

      Tužba podnesena 26. veljače 2021. – Europska komisija/Irska
      (Predmet C-125/21)
      (2021/C 148/14)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: J. Tomkin, i S. Grünheid, agenti)

         Tuženik: Irska

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je Irska, time što nije donijela zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s Okvirnom odlukom Vijeća 2008/909/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršenja u Europskoj uniji (1) odnosno, u svakom slučaju, time što o takvim odredbama nije obavijestila Komisiju, povrijedila svoje obveze na temelju članka 29. stavaka 1. i 2. te okvirne odluke;

                  —

                  naloži Irskoj snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U skladu s člankom 29. stavcima 1. i 2. Okvirne odluke 2008/909/PUP, države članice trebale su donijeti potrebne mjere kako bi se uskladile s odredbama te okvirne odluke do 5. prosinca 2011. i o tim mjerama obavijestiti Komisiju.
      Komisija smatra da je Irska povrijedila svoje obveze na temelju članka 29. stavaka 1. i 2. Okvirne odluke Vijeća 2008/909/PUP time što što nije donijela zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s okvirnom odlukom odnosno, u svakom slučaju, time što o takvim odredbama nije obavijestila Komisiju.

         (1)  SL 2008., L 327, str. 27. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 111.)


title: Predmet C-137/21: Tužba podnesena 4. ožujka 2021. – Europski parlament/Europska komisija

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/12

      Tužba podnesena 4. ožujka 2021. – Europski parlament/Europska komisija
      (Predmet C-137/21)
      (2021/C 148/16)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Europski parlament (zastupnici: P. López-Carceller, J. Rodrigues, S. Alonso de León, agenti)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjevi

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je Komisija, time što nije donijela delegirani akt u skladu s člankom 7. točkom (f) Uredbe 2018/1806 (1), povrijedila Ugovor;

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe, tužitelj ističe jedan tužbeni razlog, odnosno povredu Ugovorâ.
      Prema mišljenju Parlamenta, Komisija je u skladu s člankom 7. točkom (f) Uredbe 2018/1806 bila obvezna donijeti delegirani akt. Parlament je rezolucijom od 22. listopada 2020. pozvao Komisiju da donese predmetni akt. Budući da Komisija delegirani akt nije donijela do 22. prosinca 2020., Parlament je odlučio podnijeti tužbu zbog propusta na temelju članka 265. UFEU-a.

         (1)  Uredba (EU) 2018/1806 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. studenoga 2018. o popisu trećih zemalja čiji državljani moraju imati vizu pri prelasku vanjskih granica i zemalja čiji su državljani izuzeti od tog zahtjeva (SL 2018., L 303, str. 39.).


title: Predmet C-166/21: Tužba podnesena 12. ožujka 2021. – Europska komisija/Republika Poljska

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/13

      Tužba podnesena 12. ožujka 2021. – Europska komisija/Republika Poljska
      (Predmet C-166/21)
      (2021/C 148/17)
      Jezik postupka: poljski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: C. Perrin i M. Siekierzyńska, agenti)

         Tuženik: Republika Poljska

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je, time što uvoznicima etilnog alkohola koji se koristi za proizvodnju lijekova uskraćuje obvezno oslobođenje od plaćanja trošarina ako ne zahtijevaju primjenu sustava odgode plaćanja trošarine, Republika Poljska povrijedila obveze koje ima na temelju članka 27. stavka 1. točke (d) Direktive Vijeća 92/83/EEZ od 19. listopada 1992. o usklađivanju struktura trošarina na alkohol i alkoholna pića (1) i načela proporcionalnosti;

                  —

                  Republici Poljskoj naloži snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Republika Poljska je donijela nacionalne propise u skladu s kojima se uvoznicima etilnog alkohola koji se koristi za proizvodnju lijekova uskraćuje oslobođenje od trošarina ako ne zahtijevaju primjenu sustava odgode plaćanja trošarine.
      Prema Komisijinu mišljenju to predstavlja povredu obveza koje proizlaze iz članka 27. stavka 1. točke (d) Direktive Vijeća 92/83/EEZ od 19. listopada 1992. o usklađivanju struktura trošarina na alkohol i alkoholna pića i iz načela proporcionalnosti.
      U skladu s tom odredbom navedene direktive, u slučaju kad se alkohol koristi za proizvodnju lijekova, države članice imaju obvezu osloboditi ga od plaćanja trošarina pod uvjetima koje predvide s ciljem osiguranja pravilne i dosljedne primjene takvih oslobađanja, te sprečavanja utaja, izbjegavanja ili zlouporaba. Prema Komisijinu mišljenju, uvjetovanje oslobođenja od trošarine primjenom sustava odgode plaćanja trošarine nije nužno za osiguravanje pravilne i dosljedne primjene takvih oslobađanja, te sprečavanje utaja, izbjegavanja ili zlouporaba. To je također i u suprotnosti s načelom proporcionalnosti.

         (1)  SL 1992., L 316 str. 21. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 8.)


title: Predmet T-108/18: Presuda Općeg suda od 24. veljače 2021. – Universität Koblenz-Landau/ EACEA („Arbitražna klauzula – Programi Tempus IV – Sporazumi o dodjeli bespovratnih sredstava – Ugovorna priroda spora – Preinaka tužbe – Prihvatljivi troškovi – Sustavne nepravilnosti i nepravilnosti koje se ponavljaju – Potpuno vraćanje isplaćenih iznosa – Proporcionalnost – Pravo na saslušanje – Obveza obrazlaganja – Članak 41. Povelje o temeljnim pravima”)

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/14

      Presuda Općeg suda od 24. veljače 2021. – Universität Koblenz-Landau/ EACEA
      (Predmet T-108/18) (1)

      („Arbitražna klauzula - Programi Tempus IV - Sporazumi o dodjeli bespovratnih sredstava - Ugovorna priroda spora - Preinaka tužbe - Prihvatljivi troškovi - Sustavne nepravilnosti i nepravilnosti koje se ponavljaju - Potpuno vraćanje isplaćenih iznosa - Proporcionalnost - Pravo na saslušanje - Obveza obrazlaganja - Članak 41. Povelje o temeljnim pravima”)
      (2021/C 148/18)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Universität Koblenz-Landau (Mayence, Njemačka) (zastupnici: C. von der Lühe i I. Felder, avocats)

         Tuženik: Izvršna agencija za obrazovanje, audiovizualnu djelatnost i kulturu (zastupnici: H. Monet, agent, uz asistenciju R. van der Houta i C. Wagnera, avocats)

         Predmet

      Kao glavno, zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje EACEA-inih dopisâ od 21. prosinca 2017. i od 7. veljače 2018. u vezi s iznosima isplaćenima tužitelju u okviru sporazumâ o dodjeli bespovratnih sredstava sklopljenih u svrhu ostvarenja triju projekata u području visokog obrazovanja i, podredno, zahtjev na temelju članka 272. UFEU-a kojim se zahtijeva da se zatraženo pravo na povrat proglasi nenastalim.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Universitätu Koblenz-Landau nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 166, 14. 5. 2018.


title: Predmet T-606/18: Presuda Općeg suda od 24. veljače 2021. – Universität Koblenz-Landau/EACEA („Arbitražna klauzula – Programi Tempus – Sporazum o dodjeli bespovratnih sredstava – Prihvatljivi troškovi – Suspenzija plaćanjâ – Vraćanje isplaćenih iznosa – Obveza obrazlaganja”)

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/14

      Presuda Općeg suda od 24. veljače 2021. – Universität Koblenz-Landau/EACEA
      (Predmet T-606/18) (1)

      („Arbitražna klauzula - Programi Tempus - Sporazum o dodjeli bespovratnih sredstava - Prihvatljivi troškovi - Suspenzija plaćanjâ - Vraćanje isplaćenih iznosa - Obveza obrazlaganja”)
      (2021/C 148/19)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Universität Koblenz-Landau (Mainz, Njemačka) (zastupnici: C. von der Lühe i I. Felder, odvjetnici)

         Tuženik: Izvršna agencija za obrazovanje, audiovizualnu politiku i kulturu (zastupnici: H. Monet, agent, uz asistenciju R. van der Houta i C. Wagnera, odvjetnici)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 272. UFEU-a kojim se traži da Opći sud, s jedne strane, utvrdi nepostojanje potraživanja od 22 454,22 eura čijim se vjerovnikom EACEA smatra na temelju izvršenja sporazuma o dodjeli bespovratnih sredstava br. 2012-3075, u svrhu ostvarenja projekta „Qualification Frameworks in Central Asia: Bologna-Based Principles and Regional Coordination” i, s druge strane, naloži EACEA-i da tužitelju isplati iznos od 41 408,15 eura na temelju istog sporazuma, uvećan za zatezne kamate.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Universitätu Koblenz-Landau nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 427, 26. 11. 2018.


title: Predmet T-37/21: Tužba podnesena 19. siječnja 2021. – KF/EIB

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/18

      Tužba podnesena 19. siječnja 2021. – KF/EIB
      (Predmet T-37/21)
      (2021/C 148/26)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: KF (zastupnici: L. Levi i A. Blot, odvjetnici)

         Tuženik: Europska investicijska banka

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi tuženikovu odluku od 13. listopada 2020.;

                  —

                  naloži naknadu pretrpljene neimovinske štete i

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 8. stavka 1., članka 46. stavka 1. i članka 51. stavka 1. tuženikova Pravilnika o mirovinskom sustavu i na očitoj pogrešci u ocjeni pravnog pojma nevaljanosti.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na nepostojanju tuženikove nepristranosti.


title: Predmet T-71/21: Tužba podnesena 2. veljače 2021. – QB/Komisija

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/19

      Tužba podnesena 2. veljače 2021. – QB/Komisija
      (Predmet T-71/21)
      (2021/C 148/27)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: QB (zastupnik: R. Wardyn, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku PMO-a od 6. travnja 2020. i odluku tijela za imenovanje od 3. studenoga 2020., kojima je Europska komisija tužitelju odbila dodijeliti naknadu za život u inozemstvu;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nedostatnom obrazloženju odluka PMO-a i tijela za imenovanje.

                              —

                              Tužitelj tvrdi da PMO i tijelo za imenovanje nisu naveli činjenicu da ustavne i pravne odredbe koje se primjenjuju na sve poljske suce u skladu s načelom vladavine prava, nisu dopustile tužitelju da stupi u ikakav pravni odnos s Europskom mrežom za pravosudno osposobljavanje (EJTN) ili bilo kojim tijelom privatnog prava u Poljskoj odnosno inozemstvu;

                              —

                              Nadalje tvrdi da su PMO i tijelo za imenovanje zanemarili činjenicu da je, u skladu s poljskim pravom, tužitelj, koji je bio sudac u aktivnoj sudačkoj službi, mogao biti pod nadzorom samo Općinskog suda u Lubartowu i vodstva KSSiP-a (Državna škola za pravosudne dužnosnike i državne odvjetnike).

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 4. stavka 1. Priloga VII. Pravilniku o osoblju.

                              —

                              Tvrdi se da izraz „rad za drugu državu” u smislu članka 4. stavka 1. Priloga VII. Pravilniku o osoblju treba tumačiti na način da su njime obuhvaćene sve okolnosti koje proizlaze iz rada za drugu državu i da ga se ne smije ograničiti na rad koji se sastoji u službenom predstavljanju te države, te da restriktivna ocjena tijela za imenovanje nema uporište ni u pravu ni u sudskoj praksi;

                              —

                              Nadalje se tvrdi da KSSiP treba smatrati središnjim državnim tijelom te da, slijedom toga, rad koji je tužitelj obavio za vrijeme trajanja upućivanja KSSiP-u treba smatrati radom za poljsku državu;

                              —

                              Osim toga, tužitelj tvrdi da je rad koji je obavio (1) bio supsidijaran pravnom odnosu između tužitelja i KSSiP-a;

                              —

                              Usto, tužitelj tvrdi da je za vrijeme referentnog razdoblja upućivanja njegovu glavnu djelatnost činio rad za KSSiP u Poljskoj.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni.

                              —

                              Tvrdi se da je tužitelj zadržao posebnu vezu koja ga povezuje s Poljskom, čime je spriječeno stvaranje trajne veze s Belgijom;

                              —

                              Osim toga, tužitelj tvrdi da mu njegova pravna i činjenična situacija nije dopuštala integraciju u belgijsko društvo.

         (1)  Urednička napomena: dio rečenice je izostavljen radi osiguranja zaštite identiteta.


title: Predmet T-83/21: Tužba podnesena 5. veljače 2021. – Van Walle/ECDC

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/20

      Tužba podnesena 5. veljače 2021. – Van Walle/ECDC
      (Predmet T-83/21)
      (2021/C 148/28)
      Jezik postupka. engleski

         Stranke

         Tužitelj: Ivo Van Walle (Järfälla, Švedska) (zastupnici: L. Levi i A. Champetier, odvjetnici)

         Tuženik: Europski centar za sprečavanje i kontrolu bolesti (ECDC)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku od 30. ožujka 2020. o neproduljenju njegova ugovora;

                  —

                  poništi, po potrebi, odluku od 26. listopada 2020. kojom se odbija njegova žalba od 24. lipnja 2020.;

                  —

                  naloži retroaktivnu isplatu njegove neto plaće za razdoblje između 31. listopada 2020. i datuma njegova ponovnog zapošljavanja;

                  —

                  naloži naknadu pretrpljene imovinske štete u iznosu od 30 000 eura i naknadu pretrpljene neimovinske štete koja se, ex aequo et bono, može procijeniti u iznosu od 20 000 eura;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na očitim pogreškama u ocjeni.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na zlouporabi ovlasti.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi dužne pažnje.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava na saslušanje.


title: Predmet T-96/21: Tužba podnesena 16. veljače 2021. – Amort i dr./Komisija

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/21

      Tužba podnesena 16. veljače 2021. – Amort i dr./Komisija
      (Predmet T-96/21)
      (2021/C 148/29)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelji: Heidi Amort (Jenesien, Italija) i 35 drugih tužitelja (zastupnica: R. Holzeisen, odvjetnica)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji zahtijevaju poništenje pobijane provedbene odluke i njezinih naknadnih izmjena i dopuna.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba protiv Provedbene odluke Europske Komisije C(2020) 9598 (final) od 21. prosinca 2020. o uvjetnom odobrenju za stavljanje u promet lijeka za humanu uporabu „Comirnaty – mRNA cjepivo protiv bolesti COVID-19 (s modificiranim nukleozidom)” u skladu s Uredbom br. 726/2004 Europskog parlamenta i Vijeća temelji se na sljedećim tužbenim razlozima.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog: pobijanom provedbenom odlukom povređuje se članak 2. točke 1. i 2. Uredbe (EZ) br. 507/2006 (1). Znanstveno je dokazano da je globalno raširena panika zbog visokih stopa smrtnosti, koje su navodno povezane sa zarazom virusom SARS-CoV-2, neutemeljena. Osim toga, Svjetska zdravstvena organizacija i EU nisu pravilno utvrdile hitan slučaj u smislu ugrožavanja javnog zdravlja.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog: pobijanom provedbenom odlukom povređuje se članak 4. Uredbe (EZ) br. 507/2006 zbog:

                              —

                              nepostojanja pozitivnog omjera koristi i rizika u skladu s člankom 1. točke 28.a Direktive 2001/83/EZ (2);

                              —

                              nepostojanja pretpostavke u skladu s člankom 4. stavkom 1. točkom (b) Uredbe (EZ) br. 507/2006, s obzirom na vjerojatnost da podnositelj zahtjeva neće moći osigurati iscrpne kliničke podatke;

                              —

                              nepostojanja pretpostavke u skladu s člankom 4. stavkom 1. točkom (c) Uredbe (EZ) br. 507/2006, s obzirom na to da nema nezadovoljenih medicinskih potreba koje se mogu ispuniti odobrenim lijekom;

                              —

                              nepostojanja pretpostavke u skladu s člankom 4. stavkom 1. točkom (d) Uredbe (EZ) br. 507/2006.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog: povreda Uredbe (EZ) br. 1394/2007 (3), Direktive 2001/83/EZ i Uredbe (EZ) br. 726/2004 (4).

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog: ozbiljna povreda članaka 168. i 169. UFEU-a te članaka 3., 35. i 38. Povelje EU-a.

         (1)  Uredba Komisije (EZ) br. 507/2006 od 29. ožujka 2006. o uvjetnom odobrenju za stavljanje u promet lijekova za humanu primjenu koji su obuhvaćeni Uredbom (EZ) br. 726/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2006., L 92, str. 6). (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 58., str. 126.).

         (2)  Direktiva 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu (SL 2001., L 311, str. 67.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 56., str. 27.).

         (3)  Uredba (EZ) br. 1394/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o lijekovima za naprednu terapiju i o izmjeni Direktive 2001/83/EZ i Uredbe (EZ) br. 726/2004 (SL 2007., L 324, str. 121.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 64., str. 140.).

         (4)  Uredba (EZ) br. 726/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o utvrđivanju postupaka odobravanja primjene i postupaka nadzora nad primjenom lijekova koji se rabe u humanoj i veterinarskoj medicini, te uspostavi Europske agencije za lijekove (SL 2004., L 136, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 31., str. 18.).


title: Predmet T-97/21: Tužba podnesena 16. veljače 2021. – Synesis/Vijeće

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/22

      Tužba podnesena 16. veljače 2021. – Synesis/Vijeće
      (Predmet T-97/21)
      (2021/C 148/30)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Synesis OOO (Minsk, Bjelarus) (zastupnici: G. Lansky i A. Egger, odvjetnici)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  u skladu s člankom čl. 263. UFEU-a, poništi Provedbenu odluku Vijeća (ZVSP) 2020/2130 od 17. prosinca 2020. o provedbi Odluke 2012/642/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Bjelarusa (SL 2020., L 426I, str. 14.) i Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2020/2129 od 17. prosinca 2020. o provedbi članka 8.a stavka 1. Uredbe (EZ) br. 765/2006 o mjerama ograničavanja u odnosu na Bjelarus (SL 2020., L 426I, str. 1.), u dijelu u kojem se odnose na tužitelja;

                  —

                  u skladu s člankom 134. Poslovnika Općeg suda, naloži Vijeću snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Kao uzrok nezakonitosti pobijanih akata, u dijelu u kojem se odnose na njega, tužitelj kao jedini tužbeni razlog ističe da je Vijeće počinilo očitu pogrešku u ocjeni i osobito povrijedilo svoje obveze preispitivanja. Vijeće nije podnijelo nikakav konkretan dokaz kako bi se opravdala valjanost uvrštavanja tužitelja na popis u pobijanim aktima.


title: Predmet T-116/21: Tužba podnesena 22. veljače 2021. – Maternus/EUIPO – adp Gauselmann (WILD)

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/22

      Tužba podnesena 22. veljače 2021. – Maternus/EUIPO – adp Gauselmann (WILD)
      (Predmet T-116/21)
      (2021/C 148/31)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Maternus GmbH (München, Njemačka) (zastupnici: M. Zoebisch i R. Drozdz, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: adp Gauselmann GmbH (Espelkamp, Njemačka)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije WILD – žig Europske unije br. 9 515 248

         Postupak pred EUIPO-om: postupak za brisanje

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 9. prosinca 2020. u predmetu R 932/2019-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  EUIPO-u naloži snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 94. stavka 1. prve rečenice Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 59. stavka 1. točke (a) i stavka 3. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-123/21: Tužba podnesena 25. veljače 2021. – Stowarzyszenie chłodnictwa klimatyzacji i pomp ciepła/Komisija

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/23

      Tužba podnesena 25. veljače 2021. – Stowarzyszenie chłodnictwa klimatyzacji i pomp ciepła/Komisija
      (Predmet T-123/21)
      (2021/C 148/32)
      Jezik postupka: poljski

         Stranke

         Tužitelj: Stowarzyszenie chłodnictwa klimatyzacji i pomp ciepła (Varšava, Poljska) (zastupnik: A. Galos, radca prawny)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Europske komisije dostavljenu 15. prosinca 2020. o određivanju visine kvote dodijeljene tužitelju u skladu s Uredbom (EU) br. 517/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. travnja 2014. o fluoriranim stakleničkim plinovima i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 842/2006 (1), u dijelu u kojem je Komisija provela smanjenje kvote na temelju članka 25. te uredbe;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlog i glavni argumenti

      U potporu tužbi tužitelj navodi pogrešnu primjenu Uredbe (EU) br. 517/2014 Europskog parlamenta i Vijeća, zbog pogrešnog tumačenja pojma „stavljanje na tržište” iz članka 2. točke 10. navedene uredbe.

         (1)  SL 2014., L 150, str. 195.


title: Predmet T-125/21: Tužba podnesena 27. veljače 2021. – Banco de Investimento Global/EUIPO – Banco BIC Português (EUROBIC)

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/24

      Tužba podnesena 27. veljače 2021. – Banco de Investimento Global/EUIPO – Banco BIC Português (EUROBIC)
      (Predmet T-125/21)
      (2021/C 148/33)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Banco de Investimento Global SA (Lisabon, Portugal) (zastupnik: N. Lucas, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Banco BIC Português SA (Lisabon, Portugal)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije EUROBIC – prijava za registraciju br. 16 775 199

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 25. studenog 2020. u predmetu R 607/2019-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da, u skladu s člankom 8. stavkom 1. točkom (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća, postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu između ranijih žigova društva Banco de Investimento Global SA i spornog žiga te da, slijedom toga, poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 95. stavaka 1. i 2. te članka 97. stavka 1. točaka (c) i (f) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-126/21: Tužba podnesena 26. veljače 2021. – Nevinnomysskiy Azot i NAK „Azot”/Komisija

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/24

      Tužba podnesena 26. veljače 2021. – Nevinnomysskiy Azot i NAK „Azot”/Komisija
      (Predmet T-126/21)
      (2021/C 148/34)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: AO Nevinnomysskiy Azot (Nevinomisk, Rusija) i AO Novomoskovskaya Aktsionernaya Kompania NAK „Azot” (Novomoskovsk, Rusija) (zastupnici: P. Vander Schueren i E. Gergondet, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Predmet

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Komisije (EU) br. 2020/2100 od 15. prosinca 2020. (1), u dijelu u kojem se primjenjuje na tužitelje;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova koji su tužiteljima nastali u vezi s ovim postupkom.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U potporu tužbi, tužitelji ističu jedan tužbeni razlog, koji se temelji na tome da tuženik nije zaprimio zahtjev za reviziju zbog predstojećeg isteka mjera koji sadržava „dostatne dokaze” te je, stoga, počinio očite pogreške u ocjeni, povrijedio članak 11. stavke 2. i 5. te članak 5. stavak 3. Uredbe (EU) 2016/1036 (2), i povrijedio svoju dužnost da pažljivo i nepristrano ispita sve bitne aspekte pojedinog slučaja kada je pokrenuo reviziju zbog predstojećeg isteka mjera.

         (1)  Provedbena uredba Komisije (EU) br. 2020/2100 od 15. prosinca 2020. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz amonijeva nitrata podrijetlom iz Rusije nakon revizije zbog predstojećeg isteka mjera u skladu s člankom 11. stavkom 2. Uredbe (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2020., L 425, str. 21.)

         (2)  Uredba (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije (SL 2016., L 176, str. 21.)


title: Predmet T-130/21: Tužba podnesena 2. ožujka 2021. – CCPL i dr./Komisija

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/25

      Tužba podnesena 2. ožujka 2021. – CCPL i dr./Komisija
      (Predmet T-130/21)
      (2021/C 148/35)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelji: CCPL – Consorzio Cooperative di Produzione e Lavoro SC (Reggio Emilia, Italija), Coopbox Group SpA (Bibbiano, Italija), Coopbox Eastern s.r.o. (Nové Mesto nad Váhom, Slovačka) (zastupnici: E. Cucchiara i E. Rocchi, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi novčanu kaznu izrečenu tužiteljima; ili

                  —

                  podredno, smanji njezin iznos, a u svakom slučaju,

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba je podnesena protiv odluke Europske komisije od 17. prosinca 2020., br. C(2020) 8940 final, u predmetu AT.39563 – Prehrambena ambalaža za maloprodaju, koja se odnosi na povredu članka 101. Ugovora o funkcioniranju Europske unije.
      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog temelji se na povredi članka 23. stavka 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003, od 16. prosinca 2002., o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima 81. i 82. Ugovora o EZ-u (SL 2003., L 1 str.1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165. i ispravak SL 2016., L 173, str. 108.).

                              —

                              U tom pogledu se ističe da je vrijednost koju je Komisija uzela u obzir u svrhu izračuna granice od 10 % predviđene u članku 23. stavku 2. Uredbe (EZ) br. 1/2003 očito pogrešna, jer taj iznos uključuje ukupni prihod Grupe CCPL, iako Komisija nije uopće dokazala tzv. parental liability matičnog društva Grupe.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog temelji se na povredi načela proporcionalnosti i jednakosti postupanja kod utvrđivanja iznosa kazne.

                              —

                              U tom pogledu se ističe da je novčana kazna izrečena tužiteljima očito i neopravdano neproporcionalna u odnosu na onu drugih stranaka. Mehanička primjena granice od 10 % za svaku od spornih povreda u suprotnosti je s načelima proporcionalnosti i jednakosti postupanja, kao i s načelima individualizacije i stupnjevanja novčane kazne.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog temelji se na povredi obveze obrazlaganja iz članka 296. UFEU-a od strane Europske komisije, jer je samo djelomično uzela u obzir dokaze o platnoj sposobnosti koje je pružila grupa CCPL.

                              —

                              U tom pogledu ističe se da, iako se pobijanom odlukom priznaje vrlo ozbiljna situacija krize s kojom su suočeni tužitelji, ona nije dovoljno uzeta u obzir kod određivanja sankcije.


title: Predmet T-132/21: Tužba podnesena 3. ožujka 2021. – Telefónica Germany/EUIPO (LOOP)

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/26

      Tužba podnesena 3. ožujka 2021. – Telefónica Germany/EUIPO (LOOP)
      (Predmet T-132/21)
      (2021/C 148/36)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Telefónica Germany GmbH & Co. OHG (München, Njemačka) (zastupnici: A. Fottner i M. Müller, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije LOOP – prijava za registraciju br. 18 008 477

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 17. prosinca 2020. u predmetu R 644/2020-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem se njome odbija prijava žiga Europske unije br. 18008477;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova nastalih pred Općim sudom te povodom žalbenog i ispitnog postupka.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 94. stavka 1. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća, članka 41. stavka 2. točke (c) Povelje Europske unije o temeljnim pravima i članka 41. stavka 1. Povelje o temeljnim pravima, u vezi s člankom 20. i člankom 21. stavkom 1. navedene Povelje.


title: Predmet T-136/21: Tužba podnesena 5. ožujka 2021. – Amort i dr./Komisija

text:
               26.4.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 148/27

      Tužba podnesena 5. ožujka 2021. – Amort i dr./Komisija
      (Predmet T-136/21)
      (2021/C 148/37)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelji: Heidi Amort (Jenesien, Italija) i 37 drugih tužitelja (zastupnik: R. Holzeisen, odvjetnica)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji zahtijevaju poništenje pobijane provedbene odluke.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužba protiv Provedbene odluke Europske Komisije C(2021) 94 (final) od 6. siječnja 2021. o uvjetnom odobrenju za stavljanje u promet lijeka za humanu uporabu „COVID-19 Vaccine Moderna – mRNA cjepivo protiv bolesti COVID-19 (s modificiranim nukleozidom)” u skladu s Uredbom br. 726/2004 Europskog parlamenta i Vijeća temelji se na sljedećim tužbenim razlozima.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog: pobijanom provedbenom odlukom povređuje se članak 2. točke 1. i 2. Uredbe (EZ) br. 507/2006 (1). Znanstveno je dokazano da je globalno raširena panika zbog visokih stopa smrtnosti, koje su navodno povezane sa zarazom virusom SARS-CoV-2, neutemeljena. Osim toga, Svjetska zdravstvena organizacija i EU nisu pravilno utvrdile hitan slučaj u smislu ugrožavanja javnog zdravlja.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog: pobijanom provedbenom odlukom povređuje se članak 4. Uredbe (EZ) br. 507/2006 zbog:

                              —

                              nepostojanja pozitivnog omjera koristi i rizika u skladu s člankom 1. točke 28.a Direktive 2001/83/EZ (2);

                              —

                              nepostojanja pretpostavke u skladu s člankom 4. stavkom 1. točkom (b) Uredbe (EZ) br. 507/2006, s obzirom na vjerojatnost da podnositelj zahtjeva neće moći osigurati iscrpne kliničke podatke;

                              —

                              nepostojanja pretpostavke u skladu s člankom 4. stavkom 1. točkom (c) Uredbe (EZ) br. 507/2006, s obzirom na to da nema nezadovoljenih medicinskih potreba koje se mogu ispuniti odobrenim lijekom;

                              —

                              nepostojanja pretpostavke u skladu s člankom 4. stavkom 1. točkom (d) Uredbe (EZ) br. 507/2006.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog: povreda Uredbe (EZ) br. 1394/2007 (3), Direktive 2001/83/EZ i Uredbe (EZ) br. 726/2004 (4).

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog: ozbiljna povreda članaka 168. i 169. UFEU-a te članaka 3., 35. i 38. Povelje EU-a.

         (1)  Uredba Komisije (EZ) br. 507/2006 od 29. ožujka 2006. o uvjetnom odobrenju za stavljanje u promet lijekova za humanu primjenu koji su obuhvaćeni Uredbom (EZ) br. 726/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2006., L 92, str. 6). (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 58., str. 126.).

         (2)  Direktiva 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu (SL 2001., L 311, str. 67.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 56., str. 27.).

         (3)  Uredba (EZ) br. 1394/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o lijekovima za naprednu terapiju i o izmjeni Direktive 2001/83/EZ i Uredbe (EZ) br. 726/2004 (SL 2007., L 324, str. 121.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 64., str. 140.).

         (4)  Uredba (EZ) br. 726/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o utvrđivanju postupaka odobravanja primjene i postupaka nadzora nad primjenom lijekova koji se rabe u humanoj i veterinarskoj medicini, te uspostavi Europske agencije za lijekove (SL 2004., L 136, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 31., str. 18.).


title: Predmet C-103/19: Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 2. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado Contencioso-Administrativo n° 24 de Madrid – Španjolska) – Sindicato Único de Sanidad e Higiene (SUSH) de la Comunidad de Madrid, Sindicato de Sanidad de Madrid de la Confederación General del Trabajo (CGT)/Consejería de Sanidad de la Comunidad de Madrid („Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su zaključili ETUC, UNICE i CEEP – Članak 5., točka 1. – Uzastopni ugovori o radu na određeno vrijeme u sektoru javnog zdravstva – Pojam „objektivni razlozi” – Pojam „odgovarajuće pravne mjere za sprečavanje zlouporaba” – Zamjena svojstva povremenog statutarnog osoblja svojstvom zamjenskog statutarnog osoblja – Trajna potreba za privremenim statutarnim osobljem”)

text:
               6.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/2

      Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 2. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado Contencioso-Administrativo no 24 de Madrid – Španjolska) – Sindicato Único de Sanidad e Higiene (SUSH) de la Comunidad de Madrid, Sindicato de Sanidad de Madrid de la Confederación General del Trabajo (CGT)/Consejería de Sanidad de la Comunidad de Madrid
      (Predmet C-103/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su zaključili ETUC, UNICE i CEEP - Članak 5., točka 1. - Uzastopni ugovori o radu na određeno vrijeme u sektoru javnog zdravstva - Pojam „objektivni razlozi” - Pojam „odgovarajuće pravne mjere za sprečavanje zlouporaba” - Zamjena svojstva povremenog statutarnog osoblja svojstvom zamjenskog statutarnog osoblja - Trajna potreba za privremenim statutarnim osobljem”)
      (2021/C 357/02)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado Contencioso-Administrativo no 24 de Madrid

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Sindicato Único de Sanidad e Higiene (SUSH) de la Comunidad de Madrid, Sindicato de Sanidad de Madrid de la Confederación General del Trabajo (CGT)

         Tuženik: Consejería de Sanidad de la Comunidad de Madrid

         Izreka

                  1.

                  Članak 5. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., koji se nalazi u prilogu Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP, treba tumačiti na način da je na nacionalnom sudu da ocijeni, sukladno svim primjenjivim odredbama nacionalnog prava, jesu li nacionalne mjere kojim se predviđa ponovno razvrstavanje kategorije privremenog osoblja, zamjenom svojstva povremenog statutarnog osoblja svojstvom zamjenskog statutarnog osoblja i eventualnim imenovanjem tih djelatnika nakon postupaka odabira kojima se želi konačno popuniti radna mjesta na kojima potonji privremeno rade, prikladne mjere za sprečavanje i, ovisno o slučaju, sankcioniranje zlouporaba koje proizlaze iz korištenja uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme odnosno odgovarajuće pravne mjere, u smislu te odredbe. U slučaju da tome nije tako, na tome je sudu da provjeri postoje li u primjenjivom nacionalnom zakonodavstvu druge učinkovite mjere za sprečavanje i sankcioniranje tih zlouporaba.

                  2.

                  Članak 5. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., koji se nalazi u prilogu Direktivi Vijeća 1999/70, treba tumačiti na način da mu nije protivan nacionalni propis koji pridržava isključivo djelatnicima koji imaju svojstvo povremenog statutarnog osoblja mogućnost zamjene tog svojstva onim zamjenskog statutarnog osoblja, kad je ta zamjena odgovarajuća mjera za sprečavanje i, ovisno o slučaju, sankcioniranje zlouporaba koje proizlaze iz korištenja uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme, odnosno odgovarajuća pravna mjera, u smislu te odredbe i ako u nacionalnom pravnom poretku postoje druge učinkovite mjere za sprečavanje i sankcioniranje tih zlouporaba u pogledu radnika na određeno vrijeme koji nisu obuhvaćeni kategorijom povremenog statutarnog osoblja, što je na nacionalnom sudu da provjeri.

         (1)  SL C 319, 23. 9. 2019.


title: Predmet C-268/19: Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 1. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de Primera Instancia n° 7 de Orense – Španjolska) – UP/Banco Santander SA, prijašnji Banco Pastor SAU („Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Zaštita potrošača – Direktiva 93/13/EEZ – Ugovor o hipotekarnom kreditu – Nepoštene ugovorne odredbe – Klauzula o ograničenju promjenjivosti kamatne stope (tzv. odredba „„o najnižoj kamatnoj stopi”) – Ugovor o obnovi – Neobvezatnost”)

text:
               6.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/3

      Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 1. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de Primera Instancia no 7 de Orense – Španjolska) – UP/Banco Santander SA, prijašnji Banco Pastor SAU
      (Predmet C-268/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Zaštita potrošača - Direktiva 93/13/EEZ - Ugovor o hipotekarnom kreditu - Nepoštene ugovorne odredbe - Klauzula o ograničenju promjenjivosti kamatne stope (tzv. odredba „„o najnižoj kamatnoj stopi”) - Ugovor o obnovi - Neobvezatnost”)
      (2021/C 357/03)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de Primera Instancia no 7 de Orense

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: UP

         Tuženici: Banco Santander SA, prijašnji Banco Pastor SAU

         Izreka

                  1.

                  Članak 6. stavak 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da odredba ugovora koji su sklopili trgovac i potrošač, čija se nepoštenost može sudski utvrditi, može biti predmet ugovora o obnovi između tog trgovca i tog potrošača, pod uvjetom da je prilikom sklapanja tog ugovora o obnovi potrošač bio svjestan neobvezatnosti te odredbe te posljedica koje iz toga proizlaze, tako da njegov pristup navedenom ugovoru o obnovi proizlazi iz slobodnog i jasnog pristanka, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

                  2.

                  Članak 3. stavak 1. i članak 4. stavak 2. Direktive 93/13 treba tumačiti na način da zahtjev transparentnosti koji na temelju tih odredaba treba ispuniti trgovac podrazumijeva da, prilikom sklapanja ugovora o obnovi između trgovca i potrošača, o čijim se odredbama nije pojedinačno pregovaralo, kojim se želi izmijeniti potencijalno nepoštena odredba prijašnjeg ugovora koje su sklopile iste stranke, taj trgovac tom potrošaču pruži sve relevantne informacije koje mu omogućuju da shvati pravne posljedice koje iz toga za njega proizlaze i, posebice, činjenicu da je prvotna ugovorna odredba eventualno mogla biti nepoštena, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

         (1)  SL C 238, 15. 7. 2019.


title: Predmet C-198/20: Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 10. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie – Poljska) – MN, DN, JN, ZN / X Bank S.A. („Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Zaštita potrošača – Direktiva 93/13/EEZ – Članak 2. točka (b) – Pojam „potrošač” – Hipotekarni kredit izražen u stranoj valuti – Članci 3. i 4. – Ocjena nepoštenosti odredbe”)

text:
               6.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/4

      Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 10. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie – Poljska) – MN, DN, JN, ZN / X Bank S.A.
      (Predmet C-198/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Zaštita potrošača - Direktiva 93/13/EEZ - Članak 2. točka (b) - Pojam „potrošač” - Hipotekarni kredit izražen u stranoj valuti - Članci 3. i 4. - Ocjena nepoštenosti odredbe”)
      (2021/C 357/04)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: MN, DN, JN, ZN

         Tuženik: X Bank S.A.

         uz sudjelovanje: Rzecznik Praw Obywatelskich

         Izreka

      Zaštita predviđena Direktivom Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima, predviđena je u korist svih potrošača, a ne samo onih koji se mogu smatrati „prosječnim potrošačem, koji je uobičajeno obaviješten i postupa s dužnom pažnjom i razboritošću”.

         (1)  SL C 304, 14. 9. 2020.


title: Predmet C-359/20 P: Rješenje Suda (osmo vijeće) od 29. lipnja 2021. – Talanton AE – Symvouleftiki-Ekpaideftiki Etaireia Dianomon, Parochis Ypiresion Marketing kai Dioikisis Epicheiriseon/Europska komisija („Žalba – Članak 181. Poslovnika Suda – Arbitražna klauzula – Sedmi okvirni program Europske zajednice za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (2007. – 2013.) – Ugovor o dodjeli bespovratnih sredstava – Neprihvatljivi troškovi – Odluka o povratu – Žalba korisnika pred Općim sudom Europske unije na temelju članka 272. UFEU-a – Iskrivljavanje činjenica – Razuman rok – Načelo dobre vjere – Legitimna očekivanja – Žalba koja je djelomično očito nedopuštena i djelomično očito neosnovana”)

text:
               6.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/4

      Rješenje Suda (osmo vijeće) od 29. lipnja 2021. – Talanton AE – Symvouleftiki-Ekpaideftiki Etaireia Dianomon, Parochis Ypiresion Marketing kai Dioikisis Epicheiriseon/Europska komisija
      (Predmet C-359/20 P) (1)

      („Žalba - Članak 181. Poslovnika Suda - Arbitražna klauzula - Sedmi okvirni program Europske zajednice za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (2007. – 2013.) - Ugovor o dodjeli bespovratnih sredstava - Neprihvatljivi troškovi - Odluka o povratu - Žalba korisnika pred Općim sudom Europske unije na temelju članka 272. UFEU-a - Iskrivljavanje činjenica - Razuman rok - Načelo dobre vjere - Legitimna očekivanja - Žalba koja je djelomično očito nedopuštena i djelomično očito neosnovana”)
      (2021/C 357/05)
      Jezik postupka: grčki

         Stranke

         Žalitelj: Talanton AE – Symvouleftiki-Ekpaideftiki Etaireia Dianomon, Parochis Ypiresion Marketing kai Dioikisis Epicheiriseon (zastupnici: K. Damis i M Angelopoulos, dikigoroi)

         Druga stranka u žalbenom postupku: Europska komisija (zastupnici: A Katsimerou i E. A. Stamate, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbacuje kao djelomično očito nedopuštena i odbija kao djelomično očito neosnovana.

                  2.

                  Talanton Anonymi Emporiki – Symvouleftiki-Ekpaideftiki Etaireia Dianomon, Parochis Ypiresion Marketing kai Dioikisis Epicheiriseonest nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 320, 28. 9. 2020.


title: Spojeni predmeti C-456/20 P do C-458/20 P: Rješenje Suda (deseto vijeće) od 16. lipnja 2021. – Crédit agricole SA (C-456/20 P), Crédit agricole Corporate and Investment Bank (C-457/20 P), CA Consumer Finance (C-458/20 P)/Europska središnja banka („Žalba – Članak 181. Poslovnika Suda – Ekonomska i monetarna politika – Uredba (EU) br. 1024/2013 – Članak 18. stavak 1. – Bonitetni nadzor nad kreditnim institucijama – Određene zadaće dodijeljene Europskoj središnjoj banci (ESB) – Izricanje administrativne novčane kazne zbog povrede bonitetnih zahtjeva – Uredba (EU) br. 575/2013 – Članak 26. stavak 3. – Kapitalni zahtjevi – Instrumenti kapitala – Izdanja redovnih dionica – Raspoređivanje kao elemenata redovnog osnovnog kapitala – Nepostojanje prethodnog odobrenja nadležnog tijela – Povreda iz nepažnje”)

text:
               6.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/5

      Rješenje Suda (deseto vijeće) od 16. lipnja 2021. – Crédit agricole SA (C-456/20 P), Crédit agricole Corporate and Investment Bank (C-457/20 P), CA Consumer Finance (C-458/20 P)/Europska središnja banka
      (Spojeni predmeti C-456/20 P do C-458/20 P) (1)

      („Žalba - Članak 181. Poslovnika Suda - Ekonomska i monetarna politika - Uredba (EU) br. 1024/2013 - Članak 18. stavak 1. - Bonitetni nadzor nad kreditnim institucijama - Određene zadaće dodijeljene Europskoj središnjoj banci (ESB) - Izricanje administrativne novčane kazne zbog povrede bonitetnih zahtjeva - Uredba (EU) br. 575/2013 - Članak 26. stavak 3. - Kapitalni zahtjevi - Instrumenti kapitala - Izdanja redovnih dionica - Raspoređivanje kao elemenata redovnog osnovnog kapitala - Nepostojanje prethodnog odobrenja nadležnog tijela - Povreda iz nepažnje”)
      (2021/C 357/06)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelji: Crédit agricole SA (C-456/20 P), Crédit agricole Corporate and Investment Bank (C-457/20 P), CA Consumer Finance (C-458/20 P) (zastupnici: A. Champsaur i A. Delors, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Europska središnja banka (zastupnici: C. Hernández Saseta, A. Pizzolla i D. Segoin, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalbe se odbacuju kao djelomično očito nedopuštene i odbijaju kao djelomično očito neosnovane.

                  2.

                  Društvima Crédit agricole SA, Crédit agricole Corporate and Investment Bank i CA Consumer Finance nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 433, 14. 12. 2020.


title: Predmet C-186/21 PPU: Rješenje Suda (prvo vijeće) od 3. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputilo Upravno sodišče Republike Slovenije – Slovenija) – J.A./Republika Slovenija („Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Politika useljavanja i azila – Međunarodna zaštita – Direktiva 2013/33/EU – Članak 8. stavak 3. prvi podstavak točka (d) – Zadržavanje podnositeljâ zahtjeva za međunarodnu zaštitu – Podnositelj zahtjeva zadržan u okviru postupka vraćanja na temelju Direktive 2008/115/EZ i u pogledu kojeg postoje opravdani razlozi za pretpostavku da je podnio zahtjev za međunarodnu zaštitu samo da odgodi ili oteža izvršenje odluke o vraćanju – Objektivni kriteriji na kojima se mogu temeljiti takvi razlozi – Podnositelj zahtjeva koji je već imao mogućnost započeti postupak azila”)

text:
               6.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/5

      Rješenje Suda (prvo vijeće) od 3. lipnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputilo Upravno sodišče Republike Slovenije – Slovenija) – J.A./Republika Slovenija
      (Predmet C-186/21 PPU) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Politika useljavanja i azila - Međunarodna zaštita - Direktiva 2013/33/EU - Članak 8. stavak 3. prvi podstavak točka (d) - Zadržavanje podnositeljâ zahtjeva za međunarodnu zaštitu - Podnositelj zahtjeva zadržan u okviru postupka vraćanja na temelju Direktive 2008/115/EZ i u pogledu kojeg postoje opravdani razlozi za pretpostavku da je podnio zahtjev za međunarodnu zaštitu samo da odgodi ili oteža izvršenje odluke o vraćanju - Objektivni kriteriji na kojima se mogu temeljiti takvi razlozi - Podnositelj zahtjeva koji je već imao mogućnost započeti postupak azila”)
      (2021/C 357/07)
      Jezik postupka: slovenski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Upravno sodišče Republike Slovenije

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: J.A.

         Tuženik: Republika Slovenija

         Izreka

      Članak 8. stavak 3. prvi podstavak točku (d) Direktive 2013/33/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju standarda za prihvat podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu treba tumačiti na način da činjenica da je podnositelj zahtjeva za međunarodnu zaštitu već imao mogućnost započeti postupak azila predstavlja objektivan kriterij u smislu te odredbe.

         (1)  SL C 206, 31. 5. 2021.


title: Predmet C-329/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. svibnja 2021. uputio Fővárosi Törvényszék (Mađarska) — DIGI Communications NV/Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Hivatala

text:
               6.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. svibnja 2021. uputio Fővárosi Törvényszék (Mađarska) — DIGI Communications NV/Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Hivatala
      (Predmet C-329/21)
      (2021/C 357/08)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Törvényszék

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: DIGI Communications NV

         Tuženik: Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Hivatala

         Intervenijent: Magyar Telekom Nyrt.

         Prethodna pitanja

                  1.

                              1.1

                              Može li se konkurentom poduzeća na koja se odnosi odluka državnog regulatornog tijela, u smislu članka 4. stavka 1. Direktive 2002/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (1) (Okvirna direktiva), smatrati poduzeće koje je registrirano, koje posluje u drugoj državi članici i koje samo ne pruža elektroničke komunikacijske usluge na tržištu na koje se odluka odnosi, ako je poduzeće pod njegovim izravnim nadzorom prisutno na mjerodavnom tržištu kao pružatelj usluga i natječe se na njemu s poduzećima na koja se odluka odnosi?

                              1.2.

                              Kako bi se odgovorilo na pitanje 1.1., je li potrebno ispitati čini li matično društvo koje želi podnijeti žalbu gospodarsku cjelinu s poduzećem koje je pod njegovim nadzorom i koje je prisutno na mjerodavnom tržištu kao konkurent?

                  2.

                              2.1.

                              Je li postupak dražbe koji provodi državno regulatorno tijelo u smislu članka 4. stavka 1. Okvirne direktive i članka 7. Direktive 2002/20/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o ovlaštenju u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (2) (Direktiva o ovlaštenju) i koji se odnosi na prava korištenja frekvencija u prilog uvođenju 5G tehnologije i prava povezana s dodatnim bežičnim širokopojasnim uslugama, postupak za zaštitu tržišnog natjecanja? Treba li također tumačiti da je cilj odluke državnog regulatornog tijela kojom se proglašava rezultat navedenog postupka dražbe zaštita tržišnog natjecanja u tom smislu?

                              2.2.

                              U slučaju potvrdnog odgovora Suda na pitanje 2.1., utječe li na cilj zaštite tržišnog natjecanja iz odluke činjenica da je državno regulatorno tijelo konačnom odlukom sadržanom u zasebnoj odluci odbilo prijavu ponude poduzeću koje podnosi pravni lijek, što je dovelo do toga da potonje poduzeće nije moglo sudjelovati u postupku dražbe te se stoga odluka kojom se utvrdio rezultat postupka na njega ne odnosi?

                  3.

                              3.1.

                              Treba li članak 4. stavak 1. Okvirne direktive, u vezi s člankom 47. Povelje o temeljnim pravima, tumačiti na način da se pravo žalbe protiv odluke državnog regulatornog tijela isključivo dodjeljuje poduzeću:

                                          (a)

                                          na čiji položaj na tržištu odluka izravno i stvarno utječe, ili

                                          (b)

                                          u pogledu čijeg se položaja na tržištu dokaže da odluka vrlo vjerojatno može utjecati na njega; ili

                                          (c)

                                          na čiji položaj na tržištu odluka može izravno ili neizravno utjecati?

                              3.2

                              Dokazuje li se sâm utjecaj na koji se odnosi pitanje 3.1. činjenicom da je poduzeće dostavilo ponudu u postupku dražbe, odnosno da je željelo u njemu sudjelovati, ali to nije postiglo jer nije ispunjavalo uvjete, ili pak sud od njega može zakonito zahtijevati da osim toga dokazima potkrijepi taj utjecaj?

                  4.

                  S obzirom na odgovore na prvo, drugo i treće prethodno pitanje, treba li članak 4. stavak 1. Okvirne direktive, u vezi s člankom 47. Povelje o temeljnim pravima, tumačiti na način da poduzeće koje pruža elektroničke komunikacijske usluge, koje je obuhvaćeno odlukom državnog regulatornog tijela kojom se proglašava rezultat postupka dražbe za prava korištenja frekvencija u prilog uvođenju 5G tehnologije i prava povezanih s dodatnim bežičnim širokopojasnim uslugama te koje stoga ima pravo na žalbu, predstavlja poduzeće:

                              —

                              koje ne obavlja gospodarsku djelatnost pružanja usluga na mjerodavnom tržištu, nego poduzeće pod njegovim izravnim nadzorom koje pruža elektroničke komunikacijske usluge na istom tržištu, i

                              —

                              kojem je pravomoćnom i konačnom odlukom državnog regulatornog tijela odbijena registracija u postupak dražbe, prije nego što je donesena odluka kojom se proglašava rezultat pobijanog postupka dražbe, čime je isključeno iz daljnjeg sudjelovanja u postupku dražbe?

         (1)  Direktiva 2002/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (Okvirna direktiva) (SL 2002., L 108, str. 33.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 49., str. 25.)

         (2)  Direktiva 2002/20/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o ovlaštenju u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (Direktiva o ovlaštenju) (SL 2002., L 108, str. 21.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 53., str. 62.)


title: Predmet C-332/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. svibnja 2021. uputio Tribunalul Bucureşti (Rumunjska) – Quadrant Amroq Beverages SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

text:
               6.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. svibnja 2021. uputio Tribunalul Bucureşti (Rumunjska) – Quadrant Amroq Beverages SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
      (Predmet C-332/21)
      (2021/C 357/09)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunalul Bucureşti

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Quadrant Amroq Beverages SRL

         Tuženik: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li odredbe članka 27. stavka 1. točke (e) Direktive 92/83/EEZ (1) tumačiti na način da su oslobođenjem od plaćanja trošarina obuhvaćeni samo proizvodi srodni etilnom alkoholu koji se upotrebljavaju za proizvodnju aroma koje su pak namijenjene proizvodnji bezalkoholnih pića jakosti sadržaja alkohola do najviše 1,2 % volumnog udjela ili se navedeno oslobođenje odnosi i na proizvode srodne etilnom alkoholu koji su već upotrijebljeni za proizvodnju takvih određenih aroma, koji su se upotrebljavali ili koje treba upotrijebiti za proizvodnju bezalkoholnih pića sadržaja alkohola do najviše 1,2 % volumnog udjela?

                  2.

                  Treba li članak 27. stavak 1. točku (e) Direktive 92/83/EEZ, u kontekstu ciljeva i opće strukture Direktive, tumačiti na način da, nakon što su proizvodi srodni etilnom alkoholu koji su namijenjeni stavljanju na tržište u drugoj državi članici već pušteni u potrošnju u prvoj državi članici uz oslobođenje od plaćanja trošarina jer se upotrebljavaju za dobivanje aroma namijenjenih upotrebi u proizvodnji bezalkoholnih pića jakosti sadržaja alkohola do najviše 1,2 % volumnog udjela, država članica odredišta s tim proizvodima treba postupati na isti način na svojem državnom području?

                  3.

                  Treba li odredbe članka 27. stavka 1. točke (e) i članka 27. stavka 2. točke (d) Direktive 92/83/EEZ, kao i [načela] djelotvornosti i [proporcionalnosti], tumačiti na način da dopuštaju državi članici da određuje postupovne zahtjeve koji primjenu oslobođenja uvjetuju time da korisnik treba imati svojstvo registriranog primatelja i time da prodavatelj proizvoda koji podliježu trošarinama treba imati svojstvo ovlaštenog držatelja trošarinskog skladišta, iako država članica u kojoj su ti proizvodi kupljeni gospodarskom subjektu koji ih stavlja na tržište ne nalaže obvezu da ima svojstvo držatelja trošarinskog skladišta?

                  4.

                  Protivi li se načelima proporcionalnosti i djelotvornosti, s obzirom na odredbe članka 27. stavka 1. točke (e) Direktive 92/83/EEZ, u kontekstu ciljeva i opće strukture Direktive to da se oslobođenje koje se predviđa tim odredbama ne primjenjuje na poreznog obveznika države članice odredišta koji je primio proizvode srodne etilnom alkoholu i koji se oslanjao na okolnost da su se ti proizvodi smatrali oslobođenima na temelju službenog tumačenja tih odredbi Direktive koje su pružila porezna tijela države članice podrijetla i koje se ustaljeno daje tijekom duljeg razdoblja, koje je preneseno u nacionalni pravni poredak i koje se primjenjuje u praksi, ali koje se naknadno pokazalo pogrešnim u slučaju u kojem se, s obzirom na okolnosti, može isključiti slučaj prijevare ili utaje trošarina?

         (1)  Direktiva Vijeća 92/83/EEZ od 19. listopada 1992. o usklađivanju struktura trošarina na alkohol i alkoholna pića (SL 1992., L 316, str. 21.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 8.)


title: Predmet C-355/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. lipnja 2021. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – Procter & Gamble International Operations SA/Perfumesco.pl sp. z o.o., sp. k.

text:
               6.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. lipnja 2021. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – Procter & Gamble International Operations SA/Perfumesco.pl sp. z o.o., sp. k.
      (Predmet C-355/21)
      (2021/C 357/10)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Najwyższy

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Procter & Gamble International Operations SA

         Tuženik: Perfumesco.pl sp. z o.o., sp. k.

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 10. Direktive 2004/48/EZ o provedbi prava intelektualnog vlasništva (1) tumačiti na način da mu se protivi prihvaćanje tumačenja odredbe nacionalnog prava prema kojem se zaštitna mjera u obliku uništenja robe odnosi samo na nezakonito proizvedenu ili nezakonito označenu robu, odnosno da se ne može primijeniti na robu koja je nezakonito stavljena na tržište na području Europskog gospodarskog prostora i za koju se ne može utvrditi da je nezakonito proizvedena ili nezakonito označena?

         (1)  Direktiva 2004/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o provedbi prava intelektualnog vlasništva (SL 2004., L 157, str. 45.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 74.)


title: Predmet C-362/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. lipnja 2021. uputio Administrativen sad Veliko Tarnovo (Bugarska) – „EKOFRUKT” EOOD/Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika” Veliko Tarnovo

text:
               6.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. lipnja 2021. uputio Administrativen sad Veliko Tarnovo (Bugarska) – „EKOFRUKT” EOOD/Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika” Veliko Tarnovo
      (Predmet C-362/21)
      (2021/C 357/11)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Administrativen sad Veliko Tarnovo

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj:„EKOFRUKT” EOOD

         Tuženik: Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika” Veliko Tarnovo

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 25. stavak 1. Uredbe (EU) br. 910/2014 (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 23. srpnja 2014. o elektroničkoj identifikaciji i uslugama povjerenja za elektroničke transakcije na unutarnjem tržištu i stavljanju izvan snage Direktive 1999/93/EZ tumačiti na način da je poništenje upravnog akta donesenog u obliku elektroničkog dokumenta nedopušteno ako je taj akt potpisan elektroničkim potpisom koji nije „kvalificirani elektronički potpis”?

                  2.

                  Kako bi se utvrdilo je li neki elektronički potpis kvalificirani potpis, je li dovoljno unijeti „kvalificirani elektronički potpis” u certifikat koju je izdao pružatelj usluga povjerenja ili sud treba utvrditi da su ispunjeni zahtjevi iz članka 26. i Priloga I. Uredbi (EU) br. 910/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. srpnja 2014. o elektroničkoj identifikaciji i uslugama povjerenja za elektroničke transakcije na unutarnjem tržištu i stavljanju izvan snage Direktive 1999/93/EZ?

                  3.

                  Je li u slučaju poput onog koji je prethodno opisan, u kojem pružatelj usluga kvalificira elektronički potpis kao „poslovni”, ta okolnost dovoljna za utvrđenje da nije riječ o „kvalificiranom elektroničkom potpisu” ako nedostaje kvalificirani certifikat pružatelja usluga ili treba utvrditi ispunjavaju li potpisi sve zahtjeve za kvalificirani elektronički potpis?

                  4.

                  Kad je riječ o ispitivanju usklađenosti kvalificiranog elektroničkog potpisa sa zahtjevima iz Priloga I. Uredbi (EU) br. 910/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. srpnja 2014. o elektroničkoj identifikaciji i uslugama povjerenja za elektroničke transakcije na unutarnjem tržištu i stavljanju izvan snage Direktive 1999/93/EZ, predstavlja li okolnost da je ime nositelja elektroničkog potpisa umjesto ćirilicom, kako se osoba identificira, navedeno latinicom povredu Uredbe, koja dovodi do toga da nije riječ o kvalificiranom elektroničkom potpisu?

         (1)  Uredba (EU) br. 910/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. srpnja 2014. o elektroničkoj identifikaciji i uslugama povjerenja za elektroničke transakcije na unutarnjem tržištu i stavljanju izvan snage Direktive 1999/93/EZ (SL 2014., L 257. str. 73.)


title: Predmet C-366/21 P: Žalba koju je 9. lipnja 2021. podnio Maxime Picard protiv presude Općeg suda (prvo prošireno vijeće) od 24. ožujka 2021. u predmetu T-769/16, Picard/Komisija

text:
               6.9.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/9

      Žalba koju je 9. lipnja 2021. podnio Maxime Picard protiv presude Općeg suda (prvo prošireno vijeće) od 24. ožujka 2021. u predmetu T-769/16, Picard/Komisija
      (Predmet C-366/21 P)
      (2021/C 357/12)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Maxime Picard (zastupnik: S. Orlandi, odvjetnik)

         Druga stranka u žalbenom postupku: Europska komisija

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi presudu Općeg suda od 24. ožujka u predmetu Picard/Komisija, T-769/16;

                  —

                  poništi odluku kojom se unaprijed utvrđuju određeni elementi žaliteljevih mirovinskih prava ili propuštanje donošenja takve odluke koju nalaže Pravilnik o osoblju, koje proizlazi iz poruke koju mu je 4. siječnja 2016. uputio voditelj sektora za mirovine, u kojoj mu je u odgovoru na njegov zahtjev od istog dana navedeno da je izračun njegovih mirovinskih prava izmijenjen nakon što je ponovno zaposlen u FS II s učinkom od 1. lipnja 2014., na način da je dob za stjecanje prava na odlazak u mirovinu povećana na 66 godina, a stopa stjecanja njegovih mirovinskih prava smanjenja na 1,8 % počevši od 1. lipnja 2014.;

                  —

                  poništi, u mjeri u kojoj je potrebno, odluku direktora uprave E Komisijina GU-a za ljudske resurse od 25. srpnja 2016. u dijelu u kojemu se njome odbacuje kao nedopuštena zbog nepostojanja akta kojim se nanosi šteta, i podredno odbija kao neosnovana, žaliteljeva žalba od 1. travnja 2016. protiv odluke ili nepostojanja odluke koja proizlazi iz odgovora od 4. siječnja 2016.;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova obaju postupaka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog svojoj žalbi žalitelj ističe da pobijana presuda sadržava pogrešku koja se tiče prava u dijelu u kojem je Opći sud ograničio opseg prijelaznih mjera iz članka 21., članka 22., osim njegova stavka 4., članaka 23., 24.a i članka 31., stavaka 6. i 7. Priloga XIII. Pravilniku o osoblju koji se primjenjuje „analogno na privremeno osoblje zaposleno 31. prosinca 2013.” u skladu s člankom 1. stavkom 1. Priloga Uvjetima zaposlenja ostalih službenika Europske unije (u daljnjem tekstu: Uvjeti zaposlenja).
      Naime, Opći sud pogrešno je presudio da je sklapanje novog ugovora člana ugovornog osoblja nakon stupanja na snagu reforme iz 2014., kako bi bio raspoređen u višu funkcijsku skupinu, usporedivo s, za primjenu po analogiji prijelaznih odredbi, u slučaju ugovornog osoblja, „prestankom službe” dužnosnika koja okončava primjenu navedenih prijelaznih odredbi.
      Time je Opći sud osobito povrijedio ciljeve koje je zakonodavac želio postići, značajke mirovinskog sustava dužnosnika i ostalih službenika Unije, terminologiju upotrijebljenu u članku 1. stavku 1. Priloga Uvjetima zaposlenja, time što je u tom smislu pogrešno usporedio sklapanje novog ugovora neposredno nakon isteka prijašnjega s „prestankom službe” ili „prestankom zaposlenja” unatoč kontinuitetu, kako osiguranja u istom mirovinskom sustavu, tako i službe u istoj instituciji u svojstvu člana ugovornog osoblja.