title: Predmet C-156/17: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 30. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – Köln-Aktienfonds Deka protiv Staatssecretaris van Financiën (Zahtjev za prethodnu odluku – Slobodno kretanje kapitala i sloboda platnog prometa – Ograničenja – Oporezivanje dividendi isplaćenih subjektima za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) – Povrat poreza obustavljenog na dividende – Pretpostavke – Objektivni kriteriji razlikovanja – Kriteriji koji po prirodi ili stvarno pogoduju rezidentnim poreznim obveznicima)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/2

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 30. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – Köln-Aktienfonds Deka protiv Staatssecretaris van Financiën
      (Predmet C-156/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Slobodno kretanje kapitala i sloboda platnog prometa - Ograničenja - Oporezivanje dividendi isplaćenih subjektima za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) - Povrat poreza obustavljenog na dividende - Pretpostavke - Objektivni kriteriji razlikovanja - Kriteriji koji po prirodi ili stvarno pogoduju rezidentnim poreznim obveznicima)
      (2020/C 137/02)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Hoge Raad der Nederlanden

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Köln-Aktienfonds Deka

         Tuženik: Staatssecretaris van Financiën

         uz sudjelovanje: Nederlandse Orde van Belastingadviseurs, Loyens en Loeff NV

         Izreka

                  1.

                  Članak 63. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se ne protivi propis države članice kojim je predviđeno da se nerezidentnom investicijskom fondu zbog toga što nije podnio dokaze o tome da njegovi dioničari ili imatelji udjela ispunjavaju uvjete utvrđene tim propisom ne odobrava povrat poreza na dividende koji je bio obustavljen od dividendi koje je primio od subjekata sa sjedištem u toj državi članici, pod uvjetom da ti uvjeti stvarno ne stavljaju u nepovoljniji položaj nerezidentne investicijske fondove i da porezna tijela zahtijevaju da dokaz o ispunjenju navedenih uvjeta podnesu i rezidentni investicijski fondovi, provjera čega je na sudu koji je uputio zahtjev.

                  2.

                  Članak 63. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se protivi propis države članice kojim je predviđeno da se nerezidentnom investicijskom fondu ne odobrava povrat poreza na dividende koji je trebao platiti u toj državi članici zbog toga što ne ispunjava uvjete koji se primjenjuju na taj povrat, odnosno zbog toga što svoje prinose od investicija ne isplaćuje u cijelosti svojim dioničarima ili imateljima udjela svake godine najkasnije u roku od osam mjeseci od isteka poslovne godine, ako se u državi njegova sjedišta prinosi od investicija koji nisu isplaćeni smatraju isplaćenima ili su uključeni u porez kojim ta država članica oporezuje dioničare ili imatelje udjela kao da je ta dobit bila isplaćena i ako se, s obzirom na cilj na kojem počivaju ti uvjeti, taj fond nalazi u situaciji koja je usporediva s onom rezidentnog fonda koji ima pravo na povrat tog poreza, provjera čega je na sudu koji je uputio zahtjev.

         (1)  SL C 168, 29. 5. 2017.


title: Spojeni predmeti C-515/17 P i C-561/17 P: Presuda Suda (veliko vijeće) od 4. veljače 2020. – Uniwersytet Wrocławski protiv Izvršne agencije za istraživanje (REA) (C-515/17 P), Republika Poljska protiv Uniwersytet Wrocławski, Izvršne agencije za istraživanje (REA) (C-561/17 P) (Žalba – Tužba za poništenje – Članak 19. Statuta Suda Europske unije – Zastupanje stranaka u postupcima po izravnim tužbama pred sudovima Unije – Odvjetnik koji je treća strana u odnosu na tužitelja – Članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/3

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 4. veljače 2020. – Uniwersytet Wrocławski protiv Izvršne agencije za istraživanje (REA) (C-515/17 P), Republika Poljska protiv Uniwersytet Wrocławski, Izvršne agencije za istraživanje (REA) (C-561/17 P)
      (Spojeni predmeti C-515/17 P i C-561/17 P) (1)

      (Žalba - Tužba za poništenje - Članak 19. Statuta Suda Europske unije - Zastupanje stranaka u postupcima po izravnim tužbama pred sudovima Unije - Odvjetnik koji je treća strana u odnosu na tužitelja - Članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima)
      (2020/C 137/03)
      Jezik postupka: poljski

         Stranke

         (predmet C-515/17 P)

         Tužitelj: Uniwersytet Wrocławski (zastupnici: A. Krawczyk-Giehsmann i K. Szarek, adwokaci, K. Słomka, radca prawny)

         Druga stranka u postupku: Izvršna agencija za istraživanje (zastupnici: S. Payan-Lagrou i V. Canetti, agenti, uz asistenciju M. Le Berre, avocat, i M. G. Materna, radca prawny)

         Intervenijenti u potporu tužitelju: Češka Republika (zastupnici: M. Smolek, J. Vláčil i A. Kasalická, agenti)

         (predmet C-561/17 P)

         Tužitelj: Republika Poljska (zastupnici: B. Majczyna, D. Lutostańska i A. Siwek-Slusarek, agenti)

         Druge stranke u postupku: Uniwersytet Wrocławski (zastupnici: A. Krawczyk-Giehsmann i K. Szarek, adwokaci, i K. Słomka, radca prawny), Izvršna agencija za istraživanje (REA) (zastupnici: S. Payan-Lagrou i V. Canetti, agenti, uz asistenciju M. Le Berre, avocat, i M. G. Materna, radca prawny)

         Intervenijenti u potporu tužitelju: Češka Republika (zastupnici: M. Smolek, J. Vláčil i A. Kasalická, agenti), Krajowa Izba Radców Prawnych (zastupnici: P. K. Rosiak i S. Patyra, radcowie prawni)

         Izreka

                  1.

                  Ukida se rješenje Općeg suda Europske unije od 13. lipnja 2017., Uniwersytet Wrocławski/REA (T-137/16, neobjavljeno, EU:T:2017:407).

                  2.

                  Predmet T-137/16 vraća se na odlučivanje Općem sudu Europske unije.

                  3.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.

         (1)  SL C 5, 8. 1. 2018.


title: Predmet C-75/18: Presuda Suda (veliko vijeće) od 3. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Mađarska) – Vodafone Magyarország Mobil Távközlési Zrt. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Zahtjev za prethodnu odluku – Sloboda poslovnog nastana – Porez na promet telekomunikacijskih operatora – Progresivni porez koji više utječe na poduzetnike u vlasništvu fizičkih ili pravnih osoba iz drugih država članica nego na domaće poduzetnike – Razredi progresivnog poreza koji se primjenjuju na sve porezne obveznike – Neutralnost iznosa prometa kao kriterij razlikovanja – Sposobnost plaćanja poreznih obveznika – Državne potpore – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) – Porez na promet – Pojam)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/4

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 3. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Mađarska) – Vodafone Magyarország Mobil Távközlési Zrt. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Predmet C-75/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Sloboda poslovnog nastana - Porez na promet telekomunikacijskih operatora - Progresivni porez koji više utječe na poduzetnike u vlasništvu fizičkih ili pravnih osoba iz drugih država članica nego na domaće poduzetnike - Razredi progresivnog poreza koji se primjenjuju na sve porezne obveznike - Neutralnost iznosa prometa kao kriterij razlikovanja - Sposobnost plaćanja poreznih obveznika - Državne potpore - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) - Porez na promet - Pojam)
      (2020/C 137/04)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Vodafone Magyarország Mobil Távközlési Zrt.

         Tuženik: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Izreka

                  1.

                  Članke 49. i 54. UFEU-a treba tumačiti na način da im se ne protivi zakonodavstvo države članice kojim se uspostavlja progresivan porez na promet, čiji stvarni teret većinom snose poduzetnici koje izravno ili neizravno kontroliraju državljani drugih država članica ili društva sa sjedištem u drugoj državi članici zbog činjenice da ti poduzetnici ostvaruju najveći promet na dotičnom tržištu.

                  2.

                  Članak 401. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da mu se ne protivi uvođenje poreza osnovica kojeg je ukupan promet poreznog obveznika i koji se ubire periodično, a ne u svakom stadiju proizvodnog i distribucijskog postupka, i da pritom ne postoji pravo na odbitak poreza plaćenog u prethodnoj fazi tog postupka.

         (1)  SL C 221, 25. 6. 2018.


title: Predmet C-122/18: Presuda Suda (veliko vijeće) od 28. siječnja 2020. – Europska komisija protiv Talijanske Republike (Povreda obveze države članice – Direktiva 2011/7/EU – Borba protiv kašnjenja u plaćanju u poslovnim transakcijama – Poslovne transakcije u kojima je dužnik javno tijelo – Obveza država članica da osiguraju da razdoblje plaćanja propisano za javna tijela ne prelazi 30 ili 60 dana – Obveza postizanja rezultata)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/4

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 28. siječnja 2020. – Europska komisija protiv Talijanske Republike
      (Predmet C-122/18) (1)

      (Povreda obveze države članice - Direktiva 2011/7/EU - Borba protiv kašnjenja u plaćanju u poslovnim transakcijama - Poslovne transakcije u kojima je dužnik javno tijelo - Obveza država članica da osiguraju da razdoblje plaćanja propisano za javna tijela ne prelazi 30 ili 60 dana - Obveza postizanja rezultata)
      (2020/C 137/05)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: G. Gattinara i C. Zadra, agenti)

         Tuženik: Talijanska Republika (zastupnici: G. Palmieri, agent, uz asistenciju S. Fiorentina i F. De Luce, avvocati dello Stato)

         Izreka

                  1.

                  Time što nije osigurala da njezina javna tijela stvarno poštuju razdoblja plaćanja utvrđena u članku 4. stavcima 3. i 4. Direktive 2011/7/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o borbi protiv kašnjenja u plaćanju u poslovnim transakcijama, Talijanska je Republika povrijedila obveze koje ima na temelju tih odredaba.

                  2.

                  Talijanskoj Republici nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 123, 9. 4. 2018.


title: Predmet C-298/18: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Arbeitsgericht Cottbus – Kammern Senftenberg – Njemačka) – Reiner Grafe, Jürgen Pohle protiv Südbrandenburger Nahverkehrs GmbH, OSL Bus GmbH (Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 2001/23/EZ – Članak 1. stavak 1. – Prijenos poduzeća – Zaštita prava zaposlenika – Poslovanje na autobusnim linijama – Preuzimanje osoblja – Nepreuzimanje sredstava poslovanja – Razlozi)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/5

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Arbeitsgericht Cottbus – Kammern Senftenberg – Njemačka) – Reiner Grafe, Jürgen Pohle protiv Südbrandenburger Nahverkehrs GmbH, OSL Bus GmbH
      (Predmet C-298/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2001/23/EZ - Članak 1. stavak 1. - Prijenos poduzeća - Zaštita prava zaposlenika - Poslovanje na autobusnim linijama - Preuzimanje osoblja - Nepreuzimanje sredstava poslovanja - Razlozi)
      (2020/C 137/06)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Arbeitsgericht Cottbus – Kammern Senftenberg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Reiner Grafe, Jürgen Pohle

         Tuženici: Südbrandenburger Nahverkehrs GmbH, OSL Bus GmbH

         Izreka

      Članak 1. stavak 1. Direktive Vijeća 2001/23/EZ od 12. ožujka 2001. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na zaštitu prava zaposlenika kod prijenosa poduzeća, pogona ili dijelova poduzeća ili pogona treba tumačiti na način da u okviru preuzimanja, od strane gospodarskog subjekta, djelatnosti čije obavljanje zahtijeva znatna sredstva poslovanja, u skladu s postupkom za sklapanje ugovora o nabavi javnih usluga, izostanak preuzimanja tih sredstava od strane istog subjekta, koja su bila u vlasništvu subjekta koji je prethodno obavljao tu djelatnost, zbog pravnih, ekoloških i tehničkih ograničenja koja je nametnuo javni naručitelj, nije nužno prepreka tomu da se to preuzimanje djelatnosti okvalificira kao prijenos poduzeća ako druge činjenične okolnosti, kao što su preuzimanje glavnine osoblja i nastavak obavljanja navedene djelatnosti bez prekida, omogućuju zaključak o zadržavanju identiteta gospodarskog subjekta o kojemu je riječ, što je na sudu koji je uputio zahtjev da ocijeni.

         (1)  SL C 276, 6. 8. 2018.


title: Predmet C-307/18: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 30. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Competition Appeal Tribunal, London – Ujedinjena Kraljevina) – Generics (UK) Ltd i dr. protiv Competition and Markets Authority (Zahtjev za prethodnu odluku – Tržišno natjecanje – Farmaceutski proizvodi – Zapreke ulasku na tržište generičkih lijekova koje proizlaze iz sporazumâ o mirnom rješavanju sporova o patentima za postupak, koji su sklopljeni između proizvođača izvornog lijeka, nositelja tih patenata, i proizvođačâ generičkih proizvoda – Članak 101. UFEU-a – Potencijalno tržišno natjecanje – Ograničenje s obzirom na cilj – Kvalifikacija – Ograničenje s obzirom na posljedicu – Ocjena učinaka – Članak 102. UFEU-a – Relevantno tržište – Uključivanje generičkih lijekova na mjerodavno tržište – Zlouporaba vladajućeg položaja – Kvalifikacija – Opravdanje)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/6

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 30. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Competition Appeal Tribunal, London – Ujedinjena Kraljevina) – Generics (UK) Ltd i dr. protiv Competition and Markets Authority
      (Predmet C-307/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Tržišno natjecanje - Farmaceutski proizvodi - Zapreke ulasku na tržište generičkih lijekova koje proizlaze iz sporazumâ o mirnom rješavanju sporova o patentima za postupak, koji su sklopljeni između proizvođača izvornog lijeka, nositelja tih patenata, i proizvođačâ generičkih proizvoda - Članak 101. UFEU-a - Potencijalno tržišno natjecanje - Ograničenje s obzirom na cilj - Kvalifikacija - Ograničenje s obzirom na posljedicu - Ocjena učinaka - Članak 102. UFEU-a - Relevantno tržište - Uključivanje generičkih lijekova na mjerodavno tržište - Zlouporaba vladajućeg položaja - Kvalifikacija - Opravdanje)
      (2020/C 137/07)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Competition Appeal Tribunal, London

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Generics (UK) Ltd, GlaxoSmithKline plc, Xellia Pharmaceuticals ApS, Alpharma, LLC, ranije Zoetis Products LLC, Actavis UK Ltd, Merck KGaA

         Tuženik: Competition and Markets Authority

         Izreka

                  1.

                  Članak 101. stavak 1. UFEU-a treba tumačiti na način da se u situaciji potencijalnog tržišnog natjecanja nalaze, s jedne strane, proizvođač izvornih lijekova koji je nositelj patenta za postupak proizvodnje djelatne tvari koja je postala dostupna javnosti, te, s druge strane, proizvođači generičkih lijekova koji se spremaju ući na tržište lijeka koji sadržava tu djelatnu tvar, a koji su u sporu o valjanosti tog patenta ili povređujućoj naravi dotičnih generičkih lijekova, kada se utvrdi da proizvođač generičkih lijekova ima u stvari čvrstu namjeru i vlastitu sposobnost ući na tržište i da on ne nailazi na nepremostive zapreke ulasku, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da ocijeni.

                  2.

                  Članak 101. stavak 1. UFEU-a treba tumačiti na način da je sporazum koji ima za cilj sprečavanje, ograničavanje ili narušavanje tržišnog natjecanja onaj sporazum o mirnom rješavanju sudskog postupka koji je u tijeku između proizvođača izvornih lijekova i proizvođača generičkih lijekova koji se nalaze u situaciji potencijalnog tržišnog natjecanja, i to u vezi s valjanošću patenta za postupak proizvodnje djelatne tvari izvornog lijeka koja je postala dostupna javnosti, čiji je nositelj prvi proizvođač kao i u vezi s povređujućom naravi generičke verzije tog lijeka, a kojim se taj proizvođač generičkih lijekova obvezuje da neće ući na tržište lijeka koji sadržava tu djelatnu tvar kao i da neće ustrajati u svojoj tužbi za proglašenje ništavosti tog patenta tijekom trajanja sporazuma u zamjenu za prijenose vrijednosti u svoju korist od strane proizvođača izvornih lijekova:

                              —

                              ako iz svih dostupnih elementa proizlazi da se pozitivan saldo prijenosa vrijednosti proizvođača izvornih lijekova u korist proizvođača generičkih lijekova objašnjava samo poslovnim interesom strana sporazuma da se ne upuste u tržišno natjecanje prema zaslugama,

                              —

                              osim ako je dotični sporazum o mirnom rješavanja spora popraćen dokazanim učincima koji pospješuju tržišno natjecanje i mogu dati povoda razumnoj sumnji da je dovoljno štetan za tržišno natjecanje.

                  3.

                  Članak 101. stavak 1. UFEU-a treba tumačiti na način da dokazivanje postojanja osjetnih potencijalnih ili stvarnih učinaka sporazuma o mirnom rješavanju spora na tržišno natjecanje, poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, i time njegova kvalifikacija kao „ograničenja s obzirom na posljedicu” ne pretpostavljaju utvrđenje da bi uslijed njegova nepostojanja ili proizvođač generičkih lijekova koji je strana tog sporazuma vjerojatno uspio u sporu u vezi s predmetnim patentom za postupak, ili da bi strane navedenog sporazuma vjerojatno sklopile manje ograničavajući sporazum o mirnom rješavanja spora.

                  4.

                  Članak 102. UFEU-a treba tumačiti na način da u situaciji u kojoj proizvođač izvornih lijekova koji sadržavaju djelatnu tvar koja je postala dostupna javnosti, ali glede koje je postupak izrade obuhvaćen patentom za postupak čija je valjanost osporena, sprečava na temelju tog patenta ulazak generičkih verzija tog lijeka na tržište, valja radi određivanja mjerodavnog tržišta proizvoda uzeti u obzir ne samo izvornu verziju tog lijeka, nego i njegove generičke verzije, čak i ako ove potonje ne bi mogle zakonito ući na tržište prije isteka navedenog patenta za postupak, ako su dotični proizvođači generičkih lijekova u mogućnosti predstaviti se u kratkom roku na mjerodavnom tržištu s dovoljnom snagom kako bi uspostavili stvarnu protutežu naspram proizvođača izvornih lijekova koji je već prisutan na tom tržištu, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

                  5.

                  Članak 102. UFEU-a treba tumačiti na način da strategija poduzetnika u vladajućem položaju, koji je nositelj patenta za postupak za proizvodnju djelatne tvari koja je postala dostupna javnosti, a koja ga je navela da, bilo opreza radi bilo povodom pokretanja sudskih postupaka kojima se u pitanje dovodi valjanost navedenog patenta, sklopi niz sporazuma o mirnom rješavanju spora čiji je barem učinak privremeno zadržavanje izvan tržišta potencijalnih konkurenata koji proizvode generičke lijekove u kojima se koristi ta djelatna tvar, čini zlouporabu vladajućeg položaja u smislu tog članka, ako navedena strategija može ograničiti tržišno natjecanje i konkretno proizvesti učinke istiskivanja koji nadmašuju protutržišne učinke svojstvene svakom od sporazuma o mirnom rješavanju spora koji doprinose toj strategiji, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

         (1)  SL C 240, 9. 7. 2018.


title: Predmet C-323/18: Presuda Suda (veliko vijeće) od 3. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Mađarska) – Tesco-Global Áruházak Zrt. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Zahtjev za prethodnu odluku – Sloboda poslovnog nastana – Porez na promet u sektoru trgovine na malo u prodavaonicama – Progresivni porez koji više opterećuje poduzetnike u vlasništvu fizičkih ili pravnih osoba iz drugih država članica nego domaće poduzetnike – Razredi progresivnog poreza koji se primjenjuju na sve porezne obveznike – Neutralnost iznosa prometa kao kriterij razlikovanja – Sposobnost plaćanja poreznih obveznika – Državne potpore)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/7

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 3. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Mađarska) – Tesco-Global Áruházak Zrt. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Predmet C-323/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Sloboda poslovnog nastana - Porez na promet u sektoru trgovine na malo u prodavaonicama - Progresivni porez koji više opterećuje poduzetnike u vlasništvu fizičkih ili pravnih osoba iz drugih država članica nego domaće poduzetnike - Razredi progresivnog poreza koji se primjenjuju na sve porezne obveznike - Neutralnost iznosa prometa kao kriterij razlikovanja - Sposobnost plaćanja poreznih obveznika - Državne potpore)
      (2020/C 137/08)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Tesco-Global Áruházak Zrt.

         Tuženik: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Izreka

      Članke 49. i 54. UFEU-a treba tumačiti na način da im se ne protivi zakonodavstvo države članice kojim se uspostavlja vrlo progresivan porez na promet, čiji stvarni teret većinom snose poduzetnici koje izravno ili neizravno kontroliraju državljani drugih država članica ili društva sa sjedištem u drugoj državi članici zbog činjenice da ti poduzetnici ostvaruju najveći promet na dotičnom tržištu.

         (1)  SL C 311, 3. 9. 2018.


title: Predmet C-341/18: Presuda Suda (peto vijeće) od 5. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Raad van State – Nizozemska) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid protiv J. i drugih (Zahtjev za prethodnu odluku – Uredba (EU) 2016/399 – Zakonik o schengenskim granicama – Nadzor vanjskih granica – Državljani trećih zemalja – Članak 11. stavak 1. – Otiskivanje pečatâ u putne isprave – Izlazni pečat – Određivanje trenutka izlaska iz schengenskog prostora – Stupanje pomoraca u službu na brodove koji su dugotrajno pristali u pomorskoj luci)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/8

      Presuda Suda (peto vijeće) od 5. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Raad van State – Nizozemska) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid protiv J. i drugih
      (Predmet C-341/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Uredba (EU) 2016/399 - Zakonik o schengenskim granicama - Nadzor vanjskih granica - Državljani trećih zemalja - Članak 11. stavak 1. - Otiskivanje pečatâ u putne isprave - Izlazni pečat - Određivanje trenutka izlaska iz schengenskog prostora - Stupanje pomoraca u službu na brodove koji su dugotrajno pristali u pomorskoj luci)
      (2020/C 137/09)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Raad van State

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Tuženik: J. e.a.

         uz sudjelovanje: C. i H. i drugih

         Izreka

      Članak 11. stavak 1. Uredbe (EU) 2016/399 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o Zakoniku Unije o pravilima kojima se uređuje kretanje osoba preko granica (Zakonik o schengenskim granicama) treba tumačiti na način da, kada se pomorac koji ima svojstvo državljanina treće zemlje ukrca na brod koji je dugotrajno pristao u pomorskoj luci države koja je dio schengenskog prostora radi obavljanja posla na brodu, prije napuštanja te luke na tom brodu izlazni pečat treba, kada je njegovo otiskivanje predviđeno tim zakonikom, otisnuti u putne isprave tog pomorca ne u trenutku njegova stupanja u službu, nego kad kapetan navedenog broda obavijesti nadležna nacionalna tijela o njegovom skorašnjem polasku.

         (1)  SL C 294, 20. 8. 2018.


title: Predmet C-371/18: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 29. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court of Justice (Chancery Division) – Ujedinjena Kraljevina) – Sky plc, Sky International AG, Sky UK Limited protiv Skykick UK Limited, Skykick Inc (Zahtjev za prethodnu odluku – Usklađivanje zakonodavstava – Žig Zajednice – Uredba (EZ) br. 40/94 – Članci 7. i 51. – Prva direktiva 89/104/EEZ – Članci 3. i 13. – Određivanje proizvoda i usluga obuhvaćenih registracijom – Nepridržavanje zahtjeva jasnoće i preciznosti – Zla namjera podnositelja prijave – Nepostojanje namjere da se žig koristi za proizvode ili usluge obuhvaćene registracijom – Proglašenje potpune ili djelomične ništavosti žiga – Nacionalno zakonodavstvo koje propisuje da podnositelj prijave mora dati izjavu da namjerava koristiti prijavljeni žig)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/9

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 29. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court of Justice (Chancery Division) – Ujedinjena Kraljevina) – Sky plc, Sky International AG, Sky UK Limited protiv Skykick UK Limited, Skykick Inc
      (Predmet C-371/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Usklađivanje zakonodavstava - Žig Zajednice - Uredba (EZ) br. 40/94 - Članci 7. i 51. - Prva direktiva 89/104/EEZ - Članci 3. i 13. - Određivanje proizvoda i usluga obuhvaćenih registracijom - Nepridržavanje zahtjeva jasnoće i preciznosti - Zla namjera podnositelja prijave - Nepostojanje namjere da se žig koristi za proizvode ili usluge obuhvaćene registracijom - Proglašenje potpune ili djelomične ništavosti žiga - Nacionalno zakonodavstvo koje propisuje da podnositelj prijave mora dati izjavu da namjerava koristiti prijavljeni žig)
      (2020/C 137/10)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      High Court of Justice (Chancery Division)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Sky plc, Sky International AG, Sky UK Limited

         Tuženici: Skykick UK Limited, Skykick Inc

         Izreka

                  1.

                  Članke 7. i 51. Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 od 20. prosinca 1993. o žigu Zajednice, kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 1891/2006 od 18. prosinca 2006., te članak 3. Prve direktive Vijeća 89/104/EEZ od 21. prosinca 1988. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima, treba tumačiti na način da se žig Zajednice ili nacionalni žig ne može proglasiti potpuno ili djelomično ništavim zato što izrazi korišteni za označavanje proizvoda i usluga za koje je taj žig registriran nisu dovoljno jasni i precizni.

                  2.

                  Članak 51. stavak 1. točku (b) Uredbe (EZ) br. 40/94, kako je izmijenjena Uredbom br. 1891/2006, i članak 3. stavak 2. točku (d) Prve direktive 89/104 treba tumačiti na način da podnošenje prijave žiga bez ikakve namjere da ga se koristi za proizvode i usluge obuhvaćene registracijom, predstavlja zlonamjerno postupanje u smislu tih odredbi ako je podnositelj prijave tog žiga imao namjeru naštetiti interesima treće osobe na način koji nije u skladu s poštenom praksom, ili ostvariti, ne imajući u vidu nijednu konkretnu treću osobu, isključivo pravo u svrhe koje se ne odnose na funkcije žiga. Kad se nepostojanje namjere za korištenje žiga u skladu s njegovim bitnim funkcijama odnosi samo na neke proizvode ili usluge obuhvaćene prijavom žiga, ta prijava predstavlja zlonamjerno postupanje samo u dijelu u kojem se odnosi na te proizvode ili usluge.

                  3.

                  Prvu direktivu 89/104 treba tumačiti na način da joj se ne protivi odredba nacionalnog prava prema kojoj podnositelj prijave mora izjaviti da se žig koristi za proizvode i usluge obuhvaćene prijavom za registraciju ili da u dobroj vjeri ima namjeru koristiti ga u tu svrhu, pod uvjetom da povreda takve obveze sama po sebi ne predstavlja razlog za proglašenje ništavosti već registriranog žiga.

         (1)  SL C 276, 6. 8. 2018.


title: Predmet C-395/18: Presuda Suda (drugo vijeće) od 30. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Italija) – Tim SpA – Direzione e coordinamento Vivendi SA protiv Consip SpA, Ministero dell'Economia e delle Finanze (Zahtjev za prethodnu odluku – Javna nabava robe, radova ili usluga – Direktiva 2014/24/EU – Članak 18. stavak 2. – Članak 57. stavak 4. – Fakultativne osnove za isključenje – Osnova za isključenje koja se odnosi na podugovaratelja naznačenog u ponudi gospodarskog subjekta – Kršenje obveza podugovaratelja u području prava okoliša, socijalnog i radnog prava – Nacionalni propis koji propisuje automatsko isključenje gospodarskog subjekta zbog takvog kršenja)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/11

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 30. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Italija) – Tim SpA – Direzione e coordinamento Vivendi SA protiv Consip SpA, Ministero dell'Economia e delle Finanze
      (Predmet C-395/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Javna nabava robe, radova ili usluga - Direktiva 2014/24/EU - Članak 18. stavak 2. - Članak 57. stavak 4. - Fakultativne osnove za isključenje - Osnova za isključenje koja se odnosi na podugovaratelja naznačenog u ponudi gospodarskog subjekta - Kršenje obveza podugovaratelja u području prava okoliša, socijalnog i radnog prava - Nacionalni propis koji propisuje automatsko isključenje gospodarskog subjekta zbog takvog kršenja)
      (2020/C 137/13)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Tim SpA – Direzione e coordinamento Vivendi SA

         Tuženik: Consip SpA, Ministero dell'Economia e delle Finanze

         uz sudjelovanje: E-VIA SpA

         Izreka

      Članku 57. stavku 4. točki (a) Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ ne protivi se nacionalni propis na temelju kojeg javni naručitelj ima mogućnost, odnosno obvezu, isključiti gospodarskog subjekta koji je podnio ponudu za sudjelovanje u postupku javne nabave kada je osnova za isključenje propisana tom odredbom utvrđena u odnosu na jednog od podugovaratelja naznačenih u ponudi tog subjekta. Nasuprot tomu, toj odredbi u vezi s člankom 57. stavkom 6. te direktive kao i načelu proporcionalnosti protivi se nacionalni propis kojim se predviđa automatska priroda takvog isključenja.

         (1)  SL C 301, 27. 8. 2018.


title: Predmet C-394/18: Presuda Suda (drugo vijeće) od 30. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Corte di appello di Napoli – Italija) – I.G.I. Srl protiv Marije Grazije Cicenije i dr. (Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 82/891/EEZ – Članci 12. i 19. – Podjele društava s ograničenom odgovornošću – Zaštita interesa vjerovnika društva koje se dijeli – Ništavost podjele – Actio pauliana)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/10

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 30. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Corte di appello di Napoli – Italija) – I.G.I. Srl protiv Marije Grazije Cicenije i dr.
      (Predmet C-394/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 82/891/EEZ - Članci 12. i 19. - Podjele društava s ograničenom odgovornošću - Zaštita interesa vjerovnika društva koje se dijeli - Ništavost podjele - Actio pauliana)
      (2020/C 137/12)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Corte di appello di Napoli

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: I.G.I. Srl

         Tuženici: Maria Grazia Cicenia, Mario Di Pierro, Salvatore de Vito, Antonio Raffaele

         Uz sudjelovanje: Costruzioni Ing. G. Iandolo Srl

         Izreka

                  1.

                  Članak 12. Šeste direktive Vijeća 82/891/EEZ od 17. prosinca 1982. na temelju članka 54. stavka 3. točke (g) Ugovora, koja se odnosi na podjelu dioničkih društava, kako je izmijenjena Direktivom 2007/63/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007., u vezi s člancima 21. i 22. Direktive 82/891 treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da vjerovnici trgovačkoga društva koje se dijeli, čija su prava postojala prije podjele tog društva, i koji se nisu koristili instrumentima zaštite vjerovnika predviđenima u nacionalnom pravu za primjenu navedenog članka 12., mogu podnijeti actio pauliana nakon što je podjela provedena kako bi se navedena podjela u odnosu na njih proglasila bez učinka i pokrenuo postupak ovrhe ili ishodile privremene mjere na imovini koja je prenesena na novoosnovano društvo.

                  2.

                  Članak 19. Direktive 82/891, kako je izmijenjena Direktivom 2007/63, u vezi s člancima 21. i 22. Direktive 82/891, koji propisuje pravila o ništavosti podjele, treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da vjerovnici društva koje se dijeli, nakon što je podjela provedena, podnesu actio pauliana koja ne utječe na valjanost te podjele, već samo omogućuje da se predmetna podjela proglasi bez učinka u odnosu na te vjerovnike.

         (1)  SL C 301, 27. 8. 2018.


title: Predmet C-405/18: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud – Češka Republika) – AURES Holdings a.s. protiv Odvolací finanční ředitelství (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 49. UFEU-a – Sloboda poslovnog nastana – Porezno zakonodavstvo – Porez na dobit – Prijenos mjesta stvarne uprave društva u državu članicu različitu od one u kojoj je to društvo osnovano – Prijenos porezne rezidentnosti u tu drugu državu članicu – Nacionalni propis koji ne omogućava pozivanje na porezni gubitak nastao u državi članici osnivanja prije prijenosa sjedišta)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/12

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud – Češka Republika) – AURES Holdings a.s. protiv Odvolací finanční ředitelství
      (Predmet C-405/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 49. UFEU-a - Sloboda poslovnog nastana - Porezno zakonodavstvo - Porez na dobit - Prijenos mjesta stvarne uprave društva u državu članicu različitu od one u kojoj je to društvo osnovano - Prijenos porezne rezidentnosti u tu drugu državu članicu - Nacionalni propis koji ne omogućava pozivanje na porezni gubitak nastao u državi članici osnivanja prije prijenosa sjedišta)
      (2020/C 137/14)
      Jezik postupka: češki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Nejvyšší správní soud

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: AURES Holdings a.s.

         Tuženik: Odvolací finanční ředitelství

         Izreka

                  1.

                  Članak 49. UFEU-a treba tumačiti na način da se društvo osnovano prema pravu jedne države članice, koje prenese mjesto stvarne uprave u drugu državu članicu pri čemu taj prijenos ne utječe na njegov status društva osnovanog prema pravu prve države članice, može pozvati na taj članak radi pobijanja odluke kojom se odbija, u drugoj državi članici, prijenos gubitaka nastalih prije tog prijenosa.

                  2.

                  Članak 49. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se ne protivi propis države članice koji isključuje mogućnost da se društvo koje je prenijelo mjesto stvarne uprave a samim time i svoju poreznu rezidentnost u tu državu članicu pozove na porezni gubitak ostvaren, prije tog prijenosa, u drugoj državi članici u kojoj je to društvo zadržalo svoje registrirano sjedište.

         (1)  SL C 301, 27. 8. 2018.


title: Predmet C-427/18 P: Presuda Suda (deseto vijeće) od 26. veljače 2020. – Europska služba za vanjsko djelovanje protiv Rubena Alba Aguilere i dr. (Žalba – Javna služba – Dužnosnici i službenici – Europska služba za vanjsko djelovanje (ESVD) – Primici od rada – Pravilnik o osoblju – Članak 110. – Osoblje Europske unije koje radi u trećoj zemlji – Prilog X. – Članak 1. treći stavak i članak 10. – Naknada za životne uvjete – Godišnje preispitivanje i usklađivanje – Smanjenje za osoblje koje radi u Etiopiji – Nužnost prethodnog donošenja općih provedbenih odredaba – Doseg)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/12

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 26. veljače 2020. – Europska služba za vanjsko djelovanje protiv Rubena Alba Aguilere i dr.
      (Predmet C-427/18 P) (1)

      (Žalba - Javna služba - Dužnosnici i službenici - Europska služba za vanjsko djelovanje (ESVD) - Primici od rada - Pravilnik o osoblju - Članak 110. - Osoblje Europske unije koje radi u trećoj zemlji - Prilog X. - Članak 1. treći stavak i članak 10. - Naknada za životne uvjete - Godišnje preispitivanje i usklađivanje - Smanjenje za osoblje koje radi u Etiopiji - Nužnost prethodnog donošenja općih provedbenih odredaba - Doseg)
      (2020/C 137/15)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Europska služba za vanjsko djelovanje (ESVD) (zastupnici: S. Marquardt i R. Spac, agenti, M. Troncoso Ferrer i S. Moya Izquierdo, odvjetnici, F.-M. Hislaire, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Ruben Alba Aguilera, Simone Barenghi, Massimo Bonannini, Antonio Capone, Stéphanie Carette, Alejo Carrasco Garcia, Francisco Carreras Sequeros, Carl Daspect, Nathalie Devos, Jean-Baptiste Fauvel, Paula Cristina Fernandes, Stephan Fox, Birgitte Hagelund, Chantal Hebberecht, Karin Kaup-Laponin, Terhi Lehtinen, Sandrine Marot, David Mogollon, Clara Molera Gui, Daniele Morbin, Charlotte Onraet, Augusto Piccagli, Gary Quince, Pierre-Luc Vanhaeverbeke, Tamara Vleminckx, Birgit Vleugels, Robert Wade, Luca Zampetti (zastupnici: T. Martin i S. Orlandi, odvjetnici)

         Izreka

                  1.

                  Ukidaju se točke 1. i 3. izreke presude Općeg suda Europske unije od 13. travnja 2018., Alba Aguilera i dr./ESVD (T-119/17, EU:T:2018:183).

                  2.

                  Predmet se vraća na odlučivanje Općem sudu Europske unije.

                  3.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.

         (1)  SL C 341, 24. 9. 2018.


title: Predmet C-457/18: Presuda Suda (veliko vijeće) od 31. siječnja 2020. – Republika Slovenija protiv Republike Hrvatske (Povreda obveze države članice – Članak 259. UFEU-a – Nadležnost Suda – Utvrđivanje zajedničke granice između dvije države članice – Granični spor između Republike Hrvatske i Republike Slovenije – Sporazum o arbitraži – Arbitražni postupak – Notifikacija Republike Hrvatske njezine odluke da okonča Sporazum o arbitraži zbog nepravilnosti koju stavlja na teret članu arbitražnog suda – Arbitražna odluka koju je donio arbitražni sud – Navodna povreda Republike Hrvatske Sporazuma o arbitraži i granice utvrđene arbitražnom odlukom – Načelo lojalne suradnje – Zahtjev za izdvajanje dokumenta iz spisa – Zaštita pravnih mišljenja)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/13

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 31. siječnja 2020. – Republika Slovenija protiv Republike Hrvatske
      (Predmet C-457/18) (1)

      (Povreda obveze države članice - Članak 259. UFEU-a - Nadležnost Suda - Utvrđivanje zajedničke granice između dvije države članice - Granični spor između Republike Hrvatske i Republike Slovenije - Sporazum o arbitraži - Arbitražni postupak - Notifikacija Republike Hrvatske njezine odluke da okonča Sporazum o arbitraži zbog nepravilnosti koju stavlja na teret članu arbitražnog suda - Arbitražna odluka koju je donio arbitražni sud - Navodna povreda Republike Hrvatske Sporazuma o arbitraži i granice utvrđene arbitražnom odlukom - Načelo lojalne suradnje - Zahtjev za izdvajanje dokumenta iz spisa - Zaštita pravnih mišljenja)
      (2020/C 137/16)
      Jezik postupka: hrvatski

         Stranke

         Tužitelj: Republika Slovenija (zastupnici: M. Menard, agent, J.-M. Thouvenin, odvjetnik)

         Tuženik: Republika Hrvatska (zastupnici: G. Vidović Mesarek, agent, uz asistenciju J. Stratford, QC)

         Izreka

                  1.

                  Interni radni dokument Europske komisije koji se odnosi na mišljenje njezine pravne službe, a koji se nalazi na stranicama 38. do 45. Priloga C.2 odgovoru Republike Slovenije na prigovor nedopuštenosti, izdvaja se iz spisa predmeta C-457/18.

                  2.

                  Sud Europske unije nije nadležan za odlučivanje o tužbi Republike Slovenije podnesenoj na temelju članka 259. UFEU-a u predmetu C-457/18.

                  3.

                  Republici Sloveniji nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 399, 5. 11. 2018.


title: Predmet C-482/18: Presuda Suda (veliko vijeće) od 3. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Mađarska) – Google Ireland Limited protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága (Zahtjev za prethodnu odluku – Slobodno pružanje usluga – Članak 56. UFEU-a – Ograničenja – Porezne odredbe – Porez na djelatnosti oglašavanja koji se temelji na prometu – Obveze u vezi s registracijom pri poreznoj upravi – Načelo nediskriminacije – Novčane kazne – Načelo proporcionalnosti)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/14

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 3. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Mađarska) – Google Ireland Limited protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága
      (Predmet C-482/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Slobodno pružanje usluga - Članak 56. UFEU-a - Ograničenja - Porezne odredbe - Porez na djelatnosti oglašavanja koji se temelji na prometu - Obveze u vezi s registracijom pri poreznoj upravi - Načelo nediskriminacije - Novčane kazne - Načelo proporcionalnosti)
      (2020/C 137/17)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Google Ireland Limited

         Tuženik: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága

         Izreka

                  1.

                  Članak 56. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se ne protivi propis države članice koji pružatelje usluga oglašavanja sa sjedištem u drugoj državi članici podvrgava obvezi prijave u svrhe njihova oporezivanja porezom na oglašavanje, dok su pružatelji takvih usluga sa sjedištem u državi članici oporezivanja od toga oslobođeni jer su podvrgnuti obvezama prijave ili registracije u svrhe njihova oporezivanja nekim drugim primjenjivim porezom na državnom području navedene države članice.

                  2.

                  Članak 56. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se protivi propis države članice kojim se pružateljima usluga sa sjedištem u drugoj državi članici koji nisu ispunili obvezu prijave u svrhe njihova oporezivanja porezom na oglašavanje u nekoliko dana izriče niz novčanih kazni, čiji se iznos, počevši od druge novčane kazne, utrostručuje u odnosu na iznos prethodne novčane kazne prilikom svakog novog utvrđenja neispunjenja te obveze, što dovodi do kumulativnog iznosa od nekoliko milijuna eura, a da nadležno tijelo, prije donošenja odluke kojom se konačno određuje kumulativni iznos tih novčanih kazni, tim pružateljima usluga pritom ne daje vrijeme potrebno za ispunjenje njihovih obveza i priliku da podnesu svoja očitovanja te sâmo ne ispituje težinu povrede, dok je iznos novčane kazne koja se izriče pružatelju sa sjedištem u državi članici oporezivanja koji je propustio ispuniti sličnu obvezu prijave ili registracije povredom općih odredaba nacionalnog poreznog zakonodavstva znatno niži i ne povećava se u slučaju ponovljenog nepoštovanja takve obveze, ni u istim razmjerima ni nužno u tako kratkim rokovima.

         (1)  SL C 352, 1. 10. 2018.


title: Predmet C-513/18: Presuda Suda (drugo vijeće) od 30. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Commissione Tributaria Provinciale di Palermo – Italija) – Autoservizi Giordano società cooperativa protiv Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo (Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje energenata i električne energije – Direktiva 2003/96/EZ – Članak 7. stavci 2. i 3. – Pojam „komercijalna plinska ulja koja se koriste kao pogonsko gorivo” – Nacionalni propis koji predviđa sniženu stopu trošarina za komercijalna plinska ulja koja se koriste kao pogonsko gorivo za redoviti prijevoz putnika, a ne i za povremeni prijevoz putnika – Načelo jednakog postupanja)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/15

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 30. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Commissione Tributaria Provinciale di Palermo – Italija) – Autoservizi Giordano società cooperativa protiv Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo
      (Predmet C-513/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje energenata i električne energije - Direktiva 2003/96/EZ - Članak 7. stavci 2. i 3. - Pojam „komercijalna plinska ulja koja se koriste kao pogonsko gorivo” - Nacionalni propis koji predviđa sniženu stopu trošarina za komercijalna plinska ulja koja se koriste kao pogonsko gorivo za redoviti prijevoz putnika, a ne i za povremeni prijevoz putnika - Načelo jednakog postupanja)
      (2020/C 137/18)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Commissione Tributaria Provinciale di Palermo

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Autoservizi Giordano società cooperativa

         Tuženik: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo

         Izreka

      Članak 7. stavke 2. i 3. Direktive Vijeća 2003/96/EZ od 27. listopada 2003. o restrukturiranju sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije treba tumačiti na način da je, s jedne strane, njegovim područjem primjene obuhvaćeno privatno poduzeće koje obavlja djelatnost prijevoza putnika putem usluga iznajmljivanja autobusa s vozačem, pod uvjetom da vozila koja iznajmljuje to poduzeće budu iz kategorije M2 ili M3 u smislu Direktive Vijeća 70/156/EEZ od 6. veljače 1970. o usklađivanju prava država članica u vezi s homologacijom tipa motornih vozila i njihovih prikolica, i, s druge strane, da mu se ne protivi nacionalno zakonodavstvo koje predviđa sniženu stopu trošarina za komercijalna plinska ulja koja se koriste kao pogonsko gorivo za redoviti prijevoz putnika a da pritom ne predviđa takvu stopu za ona koja se koriste za povremeni prijevoz putnika, pod uvjetom da takvo zakonodavstvo poštuje načelo jednakog postupanja, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

         (1)  SL C 436, 3. 12. 2018.


title: Predmet C-524/18: Presuda Suda (drugo vijeće) od 30. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co.KG protiv Queisser Pharma GmbH & Co. KG (Zahtjev za prethodnu odluku – Javno zdravlje – Informiranje i zaštita potrošača – Uredba (EZ) br. 1924/2006 – Provedbena odluka 2013/63/EU – Prehrambene i zdravstvene tvrdnje koje se navode na hrani – Članak 10. stavak 3. – Upućivanje na opće, nespecifične blagotvorne učinke – Pojam ‚popraćenost’ posebnom zdravstvenom tvrdnjom – Obveza podnošenja znanstvenih dokaza – Doseg)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/15

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 30. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co.KG protiv Queisser Pharma GmbH & Co. KG
      (Predmet C-524/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Javno zdravlje - Informiranje i zaštita potrošača - Uredba (EZ) br. 1924/2006 - Provedbena odluka 2013/63/EU - Prehrambene i zdravstvene tvrdnje koje se navode na hrani - Članak 10. stavak 3. - Upućivanje na opće, nespecifične blagotvorne učinke - Pojam ‚popraćenost’ posebnom zdravstvenom tvrdnjom - Obveza podnošenja znanstvenih dokaza - Doseg)
      (2020/C 137/19)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj revizije: Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co.KG

         Druga stranka u revizijskom postupku: Queisser Pharma GmbH & Co. KG

         Izreka

                  1.

                  Članak 10. stavak 3. Uredbe (EZ) br. 1924/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama koje se navode na hrani, kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 107/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. siječnja 2008., treba tumačiti na način da u njemu sadržan zahtjev, u skladu s kojim svako upućivanje na opće, nespecifične blagotvorne učinke hranjive tvari ili hrane treba biti popraćeno posebnom zdravstvenom tvrdnjom koja se nalazi na popisima iz članaka 13. ili 14. te uredbe, nije ispunjen u slučaju u kojem se na prednjoj strani pakiranja dodatka prehrani nalazi upućivanje na opće, nespecifične blagotvorne učinke hranjive tvari ili hrane za zdravlje, dok se posebna zdravstvena tvrdnja kojom treba biti popraćeno to upućivanje nalazi samo na poleđini tog pakiranja te među njima nema izričitog upućivanja, poput znaka zvjezdice.

                  2.

                  Članak 10. stavak 3. Uredbe br. 1924/2006, kako je izmijenjena Uredbom br. 107/2008, treba tumačiti na način da upućivanja na opće, nespecifične blagotvorne učinke hranjive tvari ili hrane za opće zdravlje ili dobrobit u vezi sa zdravljem moraju biti potkrijepljena znanstvenim dokazima, u smislu članka 5. stavka 1. točke (a) i članka 6. stavka 1. te uredbe. U tu svrhu dostatno je da su ta upućivanja popraćena posebnim zdravstvenim tvrdnjama koje se nalaze na popisima iz članaka 13. ili 14. navedene uredbe.

         (1)  SL C 392, 29. 10. 2018.


title: Spojeni predmeti C-538/18 P i C-539/18 P: Presuda Suda (osmo vijeće) od 30. siječnja 2020. – České dráhy a.s. protiv Europske komisije (Žalba – Tržišno natjecanje – Uredba (EZ) br. 1/2003 – Članka 20. stavak 4. – Odluke o pretrazi – Obveza obrazlaganja – Dovoljno ozbiljne indicije o postojanju povrede pravila tržišnog natjecanja – Zakonito prikupljeni dokazi – Pretraga naložena na temelju elemenata proizašlih iz ranije pretrage)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/16

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 30. siječnja 2020. – České dráhy a.s. protiv Europske komisije
      (Spojeni predmeti C-538/18 P i C-539/18 P) (1)

      (Žalba - Tržišno natjecanje - Uredba (EZ) br. 1/2003 - Članka 20. stavak 4. - Odluke o pretrazi - Obveza obrazlaganja - Dovoljno ozbiljne indicije o postojanju povrede pravila tržišnog natjecanja - Zakonito prikupljeni dokazi - Pretraga naložena na temelju elemenata proizašlih iz ranije pretrage)
      (2020/C 137/20)
      Jezik postupka: češki

         Stranke

         Žalitelj: České dráhy a.s. (zastupnici: K. Muzikář, J. Kindl, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: P. Rossi, G. Meessen, P. Němečková i M. Šimerdová, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalbe se odbijaju.

                  2.

                  Društvu České dráhy a.s. nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 392, 29. 10. 2018.


title: Predmet C-679/18: Presuda Suda (drugo vijeće) od 5. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Okresní soud v Ostravě – Češka Republika) – OPR-Finance s.r.o. protiv GK (Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita potrošača – Direktiva 2008/48/EZ – Ugovori o potrošačkim kreditima – Članak 8. – Vjerovnikova obveza ocjene kreditne sposobnosti potrošača – Nacionalni propisi – Učinak zastare na prigovor ništavosti ugovora koji je istaknuo potrošač – Članak 23. – Sankcije – Učinkovita, proporcionalna i odvraćajuća priroda – Nacionalni sud – Ispitivanje poštovanja navedene obveze po službenoj dužnosti)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/17

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 5. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Okresní soud v Ostravě – Češka Republika) – OPR-Finance s.r.o. protiv GK
      (Predmet C-679/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita potrošača - Direktiva 2008/48/EZ - Ugovori o potrošačkim kreditima - Članak 8. - Vjerovnikova obveza ocjene kreditne sposobnosti potrošača - Nacionalni propisi - Učinak zastare na prigovor ništavosti ugovora koji je istaknuo potrošač - Članak 23. - Sankcije - Učinkovita, proporcionalna i odvraćajuća priroda - Nacionalni sud - Ispitivanje poštovanja navedene obveze po službenoj dužnosti)
      (2020/C 137/21)
      Jezik postupka: češki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Okresní soud v Ostravě

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: OPR-Finance s.r.o.

         Tuženik: GK

         Izreka

      Članke 8. i 23. Direktive 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ treba tumačiti na način da se njima nacionalnom sudu nalaže da po službenoj dužnosti ispita postoji li povreda predugovorne vjerovnikove obveze ocjene kreditne sposobnosti potrošača predviđene u članku 8. te direktive i da utvrdi posljedice te povrede koje proizlaze iz nacionalnog prava, pod uvjetom da sankcije za te povrede ispunjavaju zahtjeve iz navedenog članka 23. Članke 8. i 23. Direktive 2008/48 također treba tumačiti na način da im se protive nacionalna pravna pravila na temelju kojih se vjerovnikova povreda predugovorne obveze ocjene kreditne sposobnosti potrošača ne sankcionira ništavošću ugovora o kreditu uz obvezu tog potrošača da vrati glavnicu vjerovniku u roku koji je u skladu s njegovim mogućnostima osim, ako navedeni potrošač istakne tu ništavost u zastarnom roku od tri godine.

         (1)  SL C 25, 21. 1. 2019.


title: Predmet C-725/18: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 30. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Grondwettelijk Hof – Belgija) – Anton van Zantbeek VOF protiv Ministerraad (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 56. UFEU-a – Članak 36. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru – Slobodno pružanje usluga – Porez na burzovne transakcije koje su zaključene ili provedene u državi članici – Razlika u postupanju na štetu korisnika usluga koji angažiraju profesionalne posrednike nerezidente – Ograničenje – Opravdanje)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/18

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 30. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Grondwettelijk Hof – Belgija) – Anton van Zantbeek VOF protiv Ministerraad
      (Predmet C-725/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 56. UFEU-a - Članak 36. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru - Slobodno pružanje usluga - Porez na burzovne transakcije koje su zaključene ili provedene u državi članici - Razlika u postupanju na štetu korisnika usluga koji angažiraju profesionalne posrednike nerezidente - Ograničenje - Opravdanje)
      (2020/C 137/23)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Grondwettelijk Hof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Anton van Zantbeek VOF

         Tuženik: Ministerraad

         Izreka

      Članak 56. UFEU-a i članak 36. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru od 2. svibnja 1992. treba tumačiti na način da im nije protivan propis države članice o uvođenju poreza na burzovne transakcije koje je zaključio ili proveo profesionalni posrednik nerezident po nalogu rezidenta te države članice, a koja za posljedicu ima ograničenje slobode pružanja usluga koje pružaju takvi profesionalni posrednici, ako taj propis tim nalogodavcima i spomenutim profesionalnim posrednicima nudi mogućnosti, kako kada je riječ o obvezama prijavljivanja povezanima s tim porezom tako i kada je riječ o njegovu plaćanju, koje ograničavaju to ograničenje na ono što je nužno za postizanje ciljeva koji se žele postići tim propisom.

         (1)  SL C 44, 4. 2. 2019.


title: Spojeni predmeti C-773/18 do C-775/18: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 27. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Halle – Njemačka) – TK (C-773/18), UL (C-774/18), VM (C-775/18) protiv Land Sachsen-Anhalt (Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja – Direktiva 2000/78/EZ – Članci 2. i 6. – Zabrana svake diskriminacije na temelju dobi – Plaća službenika – Diskriminatorni sustav plaća – Naknadna isplata plaće izračunana na temelju ranijeg diskriminatornog razvrstavanja – Nova diskriminacija – Članak 9. – Naknada štete zbog diskriminatornog zakonodavstva – Prekluzivni rok za podnošenje zahtjeva za naknadu štete – Načela ekvivalentnosti i djelotvornosti)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/19

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 27. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Halle – Njemačka) – TK (C-773/18), UL (C-774/18), VM (C-775/18) protiv Land Sachsen-Anhalt
      (Spojeni predmeti C-773/18 do C-775/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja - Direktiva 2000/78/EZ - Članci 2. i 6. - Zabrana svake diskriminacije na temelju dobi - Plaća službenika - Diskriminatorni sustav plaća - Naknadna isplata plaće izračunana na temelju ranijeg diskriminatornog razvrstavanja - Nova diskriminacija - Članak 9. - Naknada štete zbog diskriminatornog zakonodavstva - Prekluzivni rok za podnošenje zahtjeva za naknadu štete - Načela ekvivalentnosti i djelotvornosti)
      (2020/C 137/24)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Halle

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: TK (C-773/18), UL (C-774/18), VM (C-775/18)

         Tuženik: Land Sachsen-Anhalt

         Izreka

                  1.

                  Članak 2. i članak 6. Direktive Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja treba tumačiti na način da se, pod uvjetom da ona odgovara potrebi osiguranja zaštite prava stečenih u kontekstu obilježenom, među ostalim, povećanim brojem dotičnih službenika i sudaca, kao i nepostojanjem valjanog referentnog sustava i da ne dovodi do produljenja različitog postupanja na temelju dobi, ne protivi mjera kojom se službenicima i sucima, kako bi im se osigurala odgovarajuća plaća, dodjeljuje naknadna isplata plaće u postotku od osnovne plaće koju su prethodno primali na temelju, među ostalim, stupnja osnovne plaće koji je bio određen za svaki razred, pri njihovu zapošljavanju, na temelju njihove dobi.

                  2.

                  Načelo djelotvornosti treba tumačiti na način da mu se protivi to da država članica odredi početak tijeka prekluzivnog roka od dva mjeseca za podnošenje zahtjeva za naknadu štete koja proizlazi iz mjere koja predstavlja diskriminaciju na temelju dobi na dan objave presude Suda kojom je utvrđeno da je slična mjera diskriminatorna, kad postoji opasnost da dotične osobe u tom roku ne mogu saznati za postojanje ili važnost diskriminacije čije su bile žrtve. To osobito može biti slučaj kada u navedenoj državi članici postoji kontroverza o mogućnosti prenošenja utvrđenja koja proizlaze iz te presude na dotičnu mjeru.

         (1)  SL C 112, 25. 3. 2019.


title: Predmet C-785/18: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 29. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Francuska) – GAEC Jeanningros protiv Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Ministre de l'Économie et des Finances (Zahtjev za prethodnu odluku – Poljoprivreda – Zaštita oznaka zemljopisnog podrijetla i oznaka izvornosti za poljoprivredne i prehrambene proizvode – Zaštićena oznaka izvornosti „Comté” – Manja izmjena specifikacije proizvoda – Zahtjev za izmjenu koji je predmet pobijanja pred nacionalnim sudovima – Sudska praksa nacionalnih sudova prema kojoj tužba postaje bespredmetna kada Europska komisija odobri izmjenu – Djelotvorna sudska zaštita – Obveza odlučivanja o tužbi)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/20

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 29. siječnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Francuska) – GAEC Jeanningros protiv Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Ministre de l'Économie et des Finances
      (Predmet C-785/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Poljoprivreda - Zaštita oznaka zemljopisnog podrijetla i oznaka izvornosti za poljoprivredne i prehrambene proizvode - Zaštićena oznaka izvornosti „Comté” - Manja izmjena specifikacije proizvoda - Zahtjev za izmjenu koji je predmet pobijanja pred nacionalnim sudovima - Sudska praksa nacionalnih sudova prema kojoj tužba postaje bespredmetna kada Europska komisija odobri izmjenu - Djelotvorna sudska zaštita - Obveza odlučivanja o tužbi)
      (2020/C 137/25)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d'État

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: GAEC Jeanningros

         Tuženici: Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Ministre de l'Économie et des Finances

         uz sudjelovanje: Comité interprofessionnel de gestion du Comté

         Izreka

      Članak 53. stavak 2. Uredbe (EU) br. 1151/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. studenoga 2012. o sustavima kvalitete za poljoprivredne i prehrambene proizvode, članak 6. Delegirane uredbe Komisije (EU) br. 664/2014 od 18. prosinca 2013. o dopuni Uredbe br. 1151/2012 i članak 10. Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 668/2014 od 13. lipnja 2014. o utvrđivanju pravila za primjenu Uredbe br. 1151/2012, u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da, u slučaju u kojem je Europska komisija udovoljila zahtjevu nacionalnih tijela države članice za manju izmjenu specifikacije zaštićene oznake izvornosti, nacionalni sudovi pred kojima je podnesena tužba o zakonitosti odluke koju su donijela ta tijela o tom zahtjevu radi njezina slanja Komisiji, u skladu s člankom 53. stavkom 2. Uredbe br. 1151/2012, ne mogu samo zbog tog razloga odlučiti obustaviti postupak u sporu koji je pred njima u tijeku.

         (1)  SL C 72, 22. 5. 2019.


title: Predmet C-788/18: Presuda Suda (prvo vijeće) od 26. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Commissione tributaria provinciale di Parma – Italija) – Stanleyparma Sas di Cantarelli Pietro & C., Stanleybet Malta Ltd protiv Agenzia delle Dogane e dei Monopoli UM Emilia Romagna – SOT Parma (Zahtjev za prethodnu odluku – Slobodno pružanje usluga – Članak 56. UFEU-a – Igre na sreću – Oporezivanje – Načelo nediskriminacije – Jedinstveni porez na oklade)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/20

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 26. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Commissione tributaria provinciale di Parma – Italija) – Stanleyparma Sas di Cantarelli Pietro & C., Stanleybet Malta Ltd protiv Agenzia delle Dogane e dei Monopoli UM Emilia Romagna – SOT Parma
      (Predmet C-788/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Slobodno pružanje usluga - Članak 56. UFEU-a - Igre na sreću - Oporezivanje - Načelo nediskriminacije - Jedinstveni porez na oklade)
      (2020/C 137/26)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Commissione tributaria provinciale di Parma

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Stanleyparma Sas di Cantarelli Pietro & C., Stanleybet Malta Ltd

         Tuženik: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli UM Emilia Romagna – SOT Parma

         Izreka

      Članak 56. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se ne protivi propis države članice, koji određuje da se porezom na oklade oporezuju centri za prijenos podataka nastanjeni u toj državi članici, i – solidarno i supsidijarno – organizatori oklada, njihovi nalogodavci, nastanjeni u drugoj državi članici, i to neovisno o mjestu sjedišta tih organizatora i o nepostojanju koncesije za organizaciju oklada.

         (1)  SL C 112, 25. 3. 2019.


title: Predmet C-25/19: Presuda Suda (osmo vijeće) od 27. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Okręgowy w Poznaniu – Poljska) – Corporis sp. z o.o. protiv Gefion Insurance A/S (Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 2009/138/EZ – Zastupanje društva za neživotno osiguranje – Predstavnik s prebivalištem na državnom području – Dostava pismena – Zaprimanje pismena kojim se pokreće sudski postupak – Uredba (EZ) br. 1393/2007 – Neprimjenjivost)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/22

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 27. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Okręgowy w Poznaniu – Poljska) – Corporis sp. z o.o. protiv Gefion Insurance A/S
      (Predmet C-25/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2009/138/EZ - Zastupanje društva za neživotno osiguranje - Predstavnik s prebivalištem na državnom području - Dostava pismena - Zaprimanje pismena kojim se pokreće sudski postupak - Uredba (EZ) br. 1393/2007 - Neprimjenjivost)
      (2020/C 137/29)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Poznaniu

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Corporis sp. z o.o.

         Druga stranka u postupku: Gefion Insurance A/S

         Izreka

      Članak 152. stavak 1. Direktive 2009/138/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009. o osnivanju i obavljanju djelatnosti osiguranja i reosiguranja (Solventnost II) u vezi s njezinim člankom 151. i uvodnom izjavom 8. Uredbe (EZ) br. 1393/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o dostavi, u državama članicama, sudskih i izvansudskih pismena u građanskim ili trgovačkim stvarima („dostava pismena”) i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 1348/2000 treba tumačiti na način da imenovanje od strane društva za neživotno osiguranje predstavnika u državi članici domaćinu obuhvaća i ovlaštenje tog predstavnika za zaprimanje pismena kojim se pokreće sudski postupak za naknadu štete u slučaju prometne nezgode.

         (1)  SL C 164, 13. 5. 2019.


title: Predmet C-100/19: Presuda Suda (drugo vijeće) od 5. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour d'appel de Bruxelles – Belgija) – Viasat UK Ltd, Viasat Inc. protiv Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT) (Zahtjev za prethodnu odluku – Usklađivanje zakonodavstava – Sektor telekomunikacija – Usklađena uporaba radiofrekvencijskog spektra u pojasevima 2 GHz za uvođenje sustava za pružanje pokretnih satelitskih usluga – Odluka br. 626/2008/EZ – Članak 4. stavak 1. točka (c), članak 7. stavak 1. i članak 8. stavak 1. – Dodatne komponente na tlu – Odobrenja koja izdaju države članice – Obveza operatora da pruži usluge određenom postotku stanovništva i područja – Nepoštovanje – Utjecaj)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/24

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 5. ožujka 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour d'appel de Bruxelles – Belgija) – Viasat UK Ltd, Viasat Inc. protiv Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)
      (Predmet C-100/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Usklađivanje zakonodavstava - Sektor telekomunikacija - Usklađena uporaba radiofrekvencijskog spektra u pojasevima 2 GHz za uvođenje sustava za pružanje pokretnih satelitskih usluga - Odluka br. 626/2008/EZ - Članak 4. stavak 1. točka (c), članak 7. stavak 1. i članak 8. stavak 1. - Dodatne komponente na tlu - Odobrenja koja izdaju države članice - Obveza operatora da pruži usluge određenom postotku stanovništva i područja - Nepoštovanje - Utjecaj)
      (2020/C 137/31)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour d'appel de Bruxelles

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Viasat UK Ltd, Viasat Inc.

         Tuženik: Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

         uz sudjelovanje: Inmarsat Ventures Ltd c.o., Eutelsat SA

         Izreka

      Članak 8. stavak 1. Odluke br. 626/2008/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 30. lipnja 2008. o odabiru i odobrenju sustava za pružanje pokretnih satelitskih usluga (MSS), u vezi s člankom 7. stavkom 1. te odluke, treba tumačiti na način da, u slučaju da se utvrdi da operator – koji je odabran u skladu s glavom II. navedene odluke i ovlašten upotrebljavati radiofrekvencijski spektar u skladu s člankom 7. te iste odluke – nije pružao pokretne satelitske usluge putem pokretnog satelitskog sustava do krajnjeg datuma predviđenog u članku 4. stavku 1. točki (c) podtočki ii. Odluke br. 626/2008, nadležna tijela država članica tom operatoru ne mogu odbiti dodijeliti odobrenjâ potrebna za pribavljanje dodatnih komponenata na tlu za pokretne satelitske sustave jer nije ispunio obvezu koju je preuzeo tijekom svoje prijave.

         (1)  SL C 131, 8. 4. 2019.


title: Predmet C-248/19: Presuda Suda (šesto vijeće) od 5. ožujka 2020. – Europska komisija protiv Republike Cipar (Povreda obveze države članice – Članak 258. UFEU-a – Direktiva 91/271/EEZ – Pročišćavanje komunalnih otpadnih voda – Članci 3., 4., 10. i 15. – Prilog I. točke A, B i D – Nepostojanje sustava za prikupljanje komunalnih voda u određenim aglomeracijama – Nepostojanje sekundarnog pročišćavanja ili ekvivalentnog pročišćavanja komunalnih otpadnih voda – Izgradnja i iskorištavanje stanica za pročišćavanje – Kontrola otpada iz takvih stanica)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/24

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 5. ožujka 2020. – Europska komisija protiv Republike Cipar
      (Predmet C-248/19) (1)

      (Povreda obveze države članice - Članak 258. UFEU-a - Direktiva 91/271/EEZ - Pročišćavanje komunalnih otpadnih voda - Članci 3., 4., 10. i 15. - Prilog I. točke A, B i D - Nepostojanje sustava za prikupljanje komunalnih voda u određenim aglomeracijama - Nepostojanje sekundarnog pročišćavanja ili ekvivalentnog pročišćavanja komunalnih otpadnih voda - Izgradnja i iskorištavanje stanica za pročišćavanje - Kontrola otpada iz takvih stanica)
      (2020/C 137/32)
      Jezik postupka: grčki

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: D. Triantafyllou i E. Manhaeve, agenti)

         Tuženik: Republika Cipar (zastupnici: E. Zachariadou i M. Chatzigeorgiou, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Propustivši:

                              —

                              opremiti sabirni sustav komunalnih otpadnih voda u 31 aglomeracije (Aradippou, Ypsonas, Dali, Voroklini, Deryneia, Sotira, Xylophagou, Pervolia, Kolossi, Poli Chrysochous, Leivadia, Dromolaxia, Pera Chorio-Nisou, Liopetri, Avgorou, Paliometocho, Kiti, Frenaros, Ormideia, Kokkinotrimithia, Trachoni, Episkopi, Xylotympou, Pano Polemidia, Pyla, Lympia, Parekklisia, Kakopetria, Achna, Meneou i Pyrgos) i

                              —

                              osigurati, za te iste aglomeracije, da se komunalne otpadne vode koje ulaze u sabirne sustave podvrgnu sekundarnom pročišćavanju ili ekvivalentnom pročišćavanju prije ispuštanja,

                        Republika Cipar je povrijedila obveze koje ima na temelju članaka 3., 4., 10. i 15. kao i Priloga I. točaka A, B i D Direktive Vijeća 91/271/EEZ od 21. svibnja 1991. o pročišćavanju komunalnih otpadnih voda, kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 1137/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008.

                  2.

                  Republici Cipar nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 213, 24. 6. 2019.


title: Predmet C-258/18: Rješenje Suda (šesto vijeće) od 13. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Centrale Raad van Beroep – Nizozemska) – H. Solak protiv Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv) (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Sporazum o pridruživanju EEZ-Turska – Članak 59. Dodatnog protokola – Odluka br. 3/80 – Socijalna sigurnost turskih radnika migranata – Odstupanje od pravila o boravištu – Članak 6. – Dopunsko davanje – Obustava – Odricanje od državljanstva države članice domaćina – Uredba (EZ) br. 883/2004 – Posebna nedoprinosna novčana davanja – Uvjet boravišta)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/25

      Rješenje Suda (šesto vijeće) od 13. veljače 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Centrale Raad van Beroep – Nizozemska) – H. Solak protiv Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)
      (Predmet C-258/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Sporazum o pridruživanju EEZ-Turska - Članak 59. Dodatnog protokola - Odluka br. 3/80 - Socijalna sigurnost turskih radnika migranata - Odstupanje od pravila o boravištu - Članak 6. - Dopunsko davanje - Obustava - Odricanje od državljanstva države članice domaćina - Uredba (EZ) br. 883/2004 - Posebna nedoprinosna novčana davanja - Uvjet boravišta)
      (2020/C 137/33)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Centrale Raad van Beroep

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: H. Solak

         Tuženik: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)

         Izreka

      Članak 6. stavak 1. prvi podstavak Odluke br. 3/80 Vijeća za pridruživanje od 19. rujna 1980. o primjeni sustava socijalne sigurnosti država članica Europskih zajednica na turske radnike i članove njihovih obitelji, u vezi s člankom 59. Dodatnog protokola, potpisanog 23. studenoga 1970. u Bruxellesu te sklopljenog, odobrenog i potvrđenog u ime Europske ekonomske zajednice Uredbom Vijeća (EEZ) br. 2760/72 od 19. prosinca 1972., treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalno zakonodavstvo na temelju kojeg je isplata davanja kojim se dopunjuje invalidska mirovina radi osiguranja minimalnog dohotka, dodijeljena na temelju tog zakonodavstva, obustavljena u odnosu na turskog državljanina koji se nalazi na tržištu rada države članice i koji se, nakon što se odrekao državljanstva te države članice koje je stekao tijekom svojeg boravka u njoj, vratio u zemlju svojega podrijetla.

         (1)  SL C 276, 6. 8. 2018.


title: Predmet C-520/19: Rješenje Suda (deseto vijeće) od 14. studenoga 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Krajský soud v Ostravě – Češka Republika) – Armostav Místek s.r.o. protiv Odvolací finanční ředitelství (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda – Nedostatna pojašnjenja o činjeničnom kontekstu glavnog postupka kao i o razlozima koji opravdavaju potrebu odgovora na prethodna pitanja – Očita nedopuštenost)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/26

      Rješenje Suda (deseto vijeće) od 14. studenoga 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Krajský soud v Ostravě – Češka Republika) – Armostav Místek s.r.o. protiv Odvolací finanční ředitelství
      (Predmet C-520/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda - Nedostatna pojašnjenja o činjeničnom kontekstu glavnog postupka kao i o razlozima koji opravdavaju potrebu odgovora na prethodna pitanja - Očita nedopuštenost)
      (2020/C 137/35)
      Jezik postupka: češki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Krajský soud v Ostravě

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Armostav Místek s.r.o.

         Tuženik: Odvolací finanční ředitelství

         Izreka

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Krajský soud v Ostravě (Okružni sud u Ostravi, Češka Republika), odlukom od 18. lipnja 2019., očito je nedopušten.

         (1)  SL C 328, 30. 9. 2019.


title: Predmet C-679/19: Rješenje Suda (deveto vijeće) od 19. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunalul Ilfov – Rumunjska) – NL protiv Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Kontrola gotovine koja se unosi u Europsku uniju ili se iz nje iznosi – Uredba (EZ) br. 1889/2005 – Područje primjene – Članci 63. i 65. UFEU-a – Slobodno kretanje kapitala – Prijenos znatnih iznosa gotovine koja se unosi u državu članicu ili iz nje iznosi – Obveza prijavljivanja – Sankcije – Novčana kazna i zapljena u korist države neprijavljenog iznosa koji prelazi 10 000 eura – Proporcionalnost)

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/27

      Rješenje Suda (deveto vijeće) od 19. prosinca 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunalul Ilfov – Rumunjska) – NL protiv Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti
      (Predmet C-679/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Kontrola gotovine koja se unosi u Europsku uniju ili se iz nje iznosi - Uredba (EZ) br. 1889/2005 - Područje primjene - Članci 63. i 65. UFEU-a - Slobodno kretanje kapitala - Prijenos znatnih iznosa gotovine koja se unosi u državu članicu ili iz nje iznosi - Obveza prijavljivanja - Sankcije - Novčana kazna i zapljena u korist države neprijavljenog iznosa koji prelazi 10 000 eura - Proporcionalnost)
      (2020/C 137/36)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunalul Ilfov

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: NL

         Tuženik: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti

         Izreka

      Članke 63. i 65. UFEU-a treba tumačiti na način da im se protivi propis države članice koji kao sankciju za neispunjenje obveze prijavljivanja znatnih iznosa gotovine koja se unosi u tu državu ili iz nje iznosi, osim prekršajne novčane kazne, predviđa i zapljenu u korist države neprijavljenog iznosa koji prelazi 10 000 eura.

         (1)  SL C 423, 17. 12. 2019.


title: Predmet C-943/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. prosinca 2019. uputio Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) – SIA „ONDO” protiv Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/27

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. prosinca 2019. uputio Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) – SIA „ONDO” protiv Patērētāju tiesību aizsardzības centrs
      (Predmet C-943/19)
      (2020/C 137/37)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj u prvostupanjskom postupku i žalitelj u kasacijskom postupku: SIA „ONDO”

         Žalitelj u kasacijskom postupku: Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li pojam „ukupni troškovi kredita za potrošača”, definiran u članku 3. točki (g) Direktive 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ, autonomni pojam prava Europske unije?

                  2.

                  Jesu li troškovi produljenja kredita obuhvaćeni pojmom „ukupni troškovi kredita za potrošača” iz članka 3. točke (g) Direktive 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ (1), u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, ako su odredbe o produljenju roka otplate kredita dio odredbi i uvjeta ugovora o kreditu o kojima su se usuglasili korisnik kredita i vjerovnik?

         (1)  SL 2008., L 133, str. 66. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 13., str. 58.)


title: Predmet C-944/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. prosinca 2019. uputio Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) – AS „4finance” protiv Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/28

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. prosinca 2019. uputio Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) – AS „4finance” protiv Patērētāju tiesību aizsardzības centrs
      (Predmet C-944/19)
      (2020/C 137/38)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj u prvostupanjskom postupku i žalitelj u kasacijskom postupku: AS „4finance”

         Druga stranka u kasacijskom postupku: Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li pojam „ukupni troškovi kredita za potrošača”, definiran u članku 3. točki (g) Direktive 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ (1), autonomni pojam prava Europske unije?

                  2.

                  Jesu li troškovi produljenja kredita obuhvaćeni pojmom „ukupni troškovi kredita za potrošača” iz članka 3. točke (g) Direktive 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ, u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, ako su odredbe o produljenju roka otplate kredita dio odredbi i uvjeta ugovora o kreditu o kojima su se usuglasili korisnik kredita i vjerovnik?

         (1)  SL 2008., L 133, str. 66. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 13., str. 58.)


title: Predmet C-945/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. prosinca 2019. uputio Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) – SIA „OC Finance” protiv Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/29

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. prosinca 2019. uputio Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) – SIA „OC Finance” protiv Patērētāju tiesību aizsardzības centrs
      (Predmet C-945/19)
      (2020/C 137/39)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj u prvostupanjskom postupku i žalitelj u kasacijskom postupku: SIA „OC Finance”

         Druga stranka u kasacijskom postupku: Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

         Prethodna pitanja

      Prethodna pitanja istovjetna su onima iz referentnog zahtjeva za prethodnu odluku (C-944/19).


title: Predmet C-1/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. siječnja 2020. uputio Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – B

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/29

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. siječnja 2020. uputio Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – B
      (Predmet C-1/20)
      (2020/C 137/40)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj revizije: B

         Druga stranka u postupku: Finanzamt Wien

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 132. stavak 1. točku (g) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1) tumačiti na način da se od plaćanja poreza na dodanu vrijednost izuzimaju usluge odvjetnika koje on pruža kao skrbnik kojeg imenuje sud, pod uvjetom da nije riječ o tipičnim uslugama odvjetnika?

         (1)  SL 2006., L 347, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: Predmet C-5/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. siječnja 2020. uputio Oberlandesgericht Düsseldorf (Njemačka) – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. protiv Vodafone GmbH

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/30

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. siječnja 2020. uputio Oberlandesgericht Düsseldorf (Njemačka) – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. protiv Vodafone GmbH
      (Predmet C-5/20)
      (2020/C 137/41)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Tuženik: Vodafone GmbH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 3. stavak 1. Uredbe o jedinstvenom telekomunikacijskom tržištu (1) tumačiti na način da pravo krajnjih korisnika na upotrebu terminalne opreme po svom izboru putem svoje usluge pristupa internetu obuhvaća i pravo upotrebe usluge pristupa internetu putem terminalne opreme koja je izravno priključena na sučelje javne telekomunikacijske mreže (npr. pametni telefon, tablet) i putem druge terminalne opreme (drugi tablet/pametni telefon) (dijeljenje internetske veze (tethering))?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje:
                  Treba li članak 3. stavke 1. i 2. te uredbe tumačiti na način da se krajnjem korisniku nedopušteno ograničuje izbor terminalne opreme ako se dijeljenje internetske veze ne zabranjuje ugovorom niti se tehnički ograničava, ali na temelju sporazuma o količini podataka potrošenoj dijeljenjem internetske veze, za razliku od količine podataka potrošene bez dijeljenja internetske veze, nije uključeno u ponudu po nultoj stopi, nego se uračunava u osnovnu količinu i zasebno izračunava u slučaju prekoračenja?

         (1)  Uredba (EU) 2015/2120 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2015. o utvrđivanju mjera u vezi s pristupom otvorenom internetu te o izmjeni Direktive 2002/22/EZ o univerzalnoj usluzi i pravima korisnika u vezi s elektroničkim komunikacijskim mrežama i uslugama i Uredbe (EU) br. 531/2012 o roamingu u javnim pokretnim komunikacijskim mrežama u Uniji (SL 2015., L 310, str. 1.)


title: Predmet C-7/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. siječnja 2020. uputio Finanzgericht Düsseldorf (Njemačka) – VS protiv Hauptzollamt Münster

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/30

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. siječnja 2020. uputio Finanzgericht Düsseldorf (Njemačka) – VS protiv Hauptzollamt Münster
      (Predmet C-7/20)
      (2020/C 137/42)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Finanzgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: VS

         Tuženik: Hauptzollamt Münster

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 71. stavak 1. podstavak 2. Direktive vijeća 2006/112/EZ od 28.11.2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1) tumačiti na način da se odredba iz članka 87. stavka 4. Uredbe Europskog parlamenta i Vijeća (EU) br. 952/2013 od 09.10.2013. o Carinskom zakoniku Unije (2) odgovarajuće primjenjuje na nastanak poreza na dodanu vrijednost (porez na promet pri uvozu)?

         (1)  SL 2006, L 347, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.

         (2)  SL 2013, L 269, str. 1.


title: Predmet C-9/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. siječnja 2020. uputio Finanzgericht Hamburg (Njemačka) – Grundstücksgemeinschaft Kollaustraße 136 protiv Finanzamt Hamburg-Oberalster

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/31

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. siječnja 2020. uputio Finanzgericht Hamburg (Njemačka) – Grundstücksgemeinschaft Kollaustraße 136 protiv Finanzamt Hamburg-Oberalster
      (Predmet C-9/20)
      (2020/C 137/43)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Finanzgericht Hamburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Grundstücksgemeinschaft Kollaustraße 136

         Tuženik: Finanzamt Hamburg-Oberalster

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 167. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1) nacionalni propis na temelju kojeg pravo na odbitak nastaje već u trenutku izvršenja transakcije, čak i ako obveza dobavljača ili pružatelja usluge u pogledu obračuna PDV-a nastaje u skladu s nacionalnim pravom tek u vrijeme naplate naknade, a naknada još nije plaćena?

                  2.

                  U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje: protivi li se članku 167. Direktive Vijeća 2006/112/EZ nacionalni propis na temelju kojeg se ne može pozivati na pravo na odbitak u pogledu poreznog razdoblja u kojem je naknada plaćena, ako obveza dobavljača ili pružatelja usluge u pogledu obračuna PDV-a nastaje tek u vrijeme naplate naknade, a usluga je već pružena u prethodnom poreznom razdoblju te se prema nacionalnom pravu za to ranije porezno razdoblje više ne može ostvariti pravo na odbitak pretporeza zbog zastare?

         (1)  SL 2006., L 347, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: Predmet C-12/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. siječnja 2020. uputio Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Njemačka) – DB Netz AG protiv Savezne Republike Njemačke

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/31

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. siječnja 2020. uputio Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Njemačka) – DB Netz AG protiv Savezne Republike Njemačke
      (Predmet C-12/20)
      (2020/C 137/44)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: DB Netz AG

         Tuženik: Savezna Republika Njemačka

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li Uredbu (EU) br. 913/2010 (1), osobito u pogledu zadaća dodijeljenih upravnom odboru teretnog koridora u članku 13. stavku 1., članku 14. stavku 9. i članku 18. točki (c) te uredbe, tumačiti na način da je upravni odbor za teretni koridor ovlašten samostalno utvrđivati postupak podnošenja zahtjeva za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta na jedinstvenom mjestu navedenom u članku 13. stavku 1. Uredbe uključujući primjerice – u okolnostima kao u predmetnom slučaju – za propisivanje isključive upotrebe elektroničkih instrumenta za rezervaciju ili taj postupak podliježe općim odredbama članka 27. stavaka 1. i 2. u vezi s točkom 3. podtočkom (a) Priloga IV. Direktivi 2012/34/EU (2), tako da ga mogu urediti isključivo upravitelji infrastrukture uključeni u teretni koridor u svojim izvješćima o mreži?

                  2.

                  Ako na prvo pitanje valja odgovoriti na način da se postupak naveden u točki 1. može urediti samo izvješćima o mreži upravitelja infrastrukture uključenih u teretni koridor, je li preispitivanje izvješća o mreži koje provodi nacionalno regulatorno tijelo u tom pogledu uređeno člankom 20. Uredbe br. 913/2010 ili isto tako isključivo odredbama Direktive 2012/34 i nacionalnim propisima donesenim za njezinu provedbu?

                              a)

                              Ako je preispitivanje uređeno člankom 20. Uredbe br. 913/2010, je li u skladu s odredbama tog članka to da nacionalno regulatorno tijelo osporava pravilo iz izvješća o mreži, poput onog navedenog u točki 1., a da pritom ono ne djeluje zajednički i usklađeno s regulatornim tijelima drugih država uključenih u teretni koridor niti se s njima barem prethodno savjetuje kako bi se osigurao ujednačen pristup?

                              b)

                              U dijelu u kojem je preispitivanje uređeno odredbama Direktive 2012/34 i nacionalnim propisima donesenim za njezinu provedbu, je li s njima, osobito s općom obvezom koordinacije predviđenom u članku 57. stavku 1. drugoj rečenici Direktive, u skladu to da nacionalno regulatorno tijelo osporava pravilo iz izvješća o mreži, a da pritom ono ne djeluje zajednički i usklađeno s regulatornim tijelima drugih država uključenih u teretni koridor niti se s njima barem prethodno savjetuje kako bi se osigurao ujednačen pristup?

                  3.

                  Ako na prvo pitanje valja odgovoriti na način da je upravni odbor za teretni koridor ovlašten samostalno uređivati postupak naveden u točki 1., je li nacionalno regulatorno tijelo u skladu s člankom 20. Uredbe br. 913/2010 ili odredbama Direktive 2012/34 te nacionalnim propisima donesenim za njezinu provedbu ovlašteno provesti preispitivanje izvješća o mreži upravitelja infrastrukture kojim se nadilazi provjera njihove materijalne usklađenosti s postupkom koji je propisao upravni odbor i, prema potrebi, osporiti ih kada sadržavaju odredbe kojima se uređuje taj postupak? U slučaju potvrdnog odgovora, na koji način valja odgovoriti na pitanja navedena pod točkom 2. podtočkama (a) i (b) uzimajući u obzir tu ovlast regulatornog tijela?

                  4.

                  U mjeri u kojoj su nacionalna regulatorna tijela na temelju gore navedenih pitanja ovlaštena za preispitivanje postupka navedenog u točki 1., treba li članak 14. stavak 1. Uredbe br. 913/2010 tumačiti na način da su okvirna pravila, koja je na temelju te odredbe propisao izvršni odbor, pravo Unije koje je obvezujuće za nacionalna regulatorna tijela i nacionalne sudove, ima prednost pred nacionalnim pravom i podliježe konačnoj interpretaciji Suda?

                  5.

                  Ako na četvrto pitanje valja odgovoriti potvrdno, protivi li se odredbi, koju su u skladu s člankom 14. stavkom 1. Uredbe br. 913/2010 izvršni odbori svih teretnih koridora donijeli na temelju članka 8. stavka 2. dotičnih okvirnih pravila, u skladu s kojima se kapacitet koridora objavljuje i dodjeljuje putem međunarodnog sustava prijave, koja mora, koliko je to moguće, biti usklađena s ostalim teretnim koridorima, odluka nacionalnog regulatornog tijela kojom se upravitelju infrastrukture uključenom u teretni koridor u svrhu njegova izvješća o mreži nameću zahtjevi u pogledu oblika tog sustava za prijavu koji usto nisu dogovoreni s nacionalnim regulatornim tijelima država uključenih u teretne koridore?

         (1)  Uredba (EU) Nr. 913/2010 Europskog parlamenta i vijeća od 22. rujna 2010. o europskoj željezničkoj mreži za konkurentni prijevoz robe (SL 2010, L 276, str. 22) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 4., str. 221.)

         (2)  Direktiva 2012/34/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 21. studenoga 2012. o uspostavi jedinstvenog Europskog željezničkog prostora (SL 2012, L 343, str. 32) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 25., str. 136.)


title: Predmet C-15/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. siječnja 2020. uputio Juzgado de lo Mercantil n° 1 de Badajoz (Španjolska) – Asociación de Usuarios de Bancos, Cajas y Seguros de España (Adicae Consumidores Críticos y Responsables) protiv Caja Almendralejo Sociedad Cooperativa de Credito

text:
               27.4.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 137/33

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. siječnja 2020. uputio Juzgado de lo Mercantil no 1 de Badajoz (Španjolska) – Asociación de Usuarios de Bancos, Cajas y Seguros de España (Adicae Consumidores Críticos y Responsables) protiv Caja Almendralejo Sociedad Cooperativa de Credito
      (Predmet C-15/20)
      (2020/C 137/45)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de lo Mercantil no 1 de Badajoz

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Asociación de Usuarios de Bancos, Cajas y Seguros de España (Adicae Consumidores Críticos y Responsables)

         Tuženik: Caja Almendralejo Sociedad Cooperativa de Credito

         Prethodna pitanja

      Prethodna pitanja istovjetna su prvom, drugom, trećem, petom i šestom prethodnom pitanju u predmetu C-224/19 (1).

         (1)  SL 2019., C 246, str. 4.