title: Presuda Općeg suda (četvrto vijeće) od 15. srpnja 2015. # TVR Automotive Ltd protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Predmet T-398/13.

text:
         PRESUDA OPĆEG SUDA (četvrto vijeće)
      15. srpnja 2015. (
            *1
         )
      „Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Zajednice TVR ITALIA — Raniji nacionalni verbalni žig i raniji verbalni žig Zajednice TVR — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Postupak povodom opoziva — Stvarna uporaba ranijeg žiga — Članak 42. stavci 2. i 3. Uredbe br. 207/2009 — Članak 15. stavak 1. Uredbe br. 207/2009“
      U predmetu T‑398/13,

         TVR Automotive Ltd, sa sjedištem u Whiteleyju (Ujedinjena Kraljevina), koji zastupaju A. von Mühlendahl i H. Hartwig, avocats,
      tužitelj,
      protiv

         Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM), koji su zastupali G. Schneider i S. Hanne, a zatim J. Crespo Carrillo, u svojstvu agenata,
      tuženika,
      druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM‑a, intervenijent u postupku pred Općim sudom je

         TVR Italia Srl, sa sjedištem u Canosi (Italija), koji zastupa F. Caricato, avocat,
      intervenijent,
      povodom tužbe podnesene protiv odluke drugog žalbenog vijeća OHIM‑a od 14. svibnja 2013. (predmet R 823/2011‑2), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između Muadib Beteiligung GmbH i TVR Italia Srl,
      OPĆI SUD (četvrto vijeće)
      u sastavu: M. Prek, predsjednik, I. Labucka i V. Kreuschitz (izvjestitelj), suci,
      tajnik: L. Grzegorczyk, administrator,
      uzimajući u obzir tužbu podnesenu tajništvu Općeg suda 2. kolovoza 2013.,
      uzimajući u obzir OHIM‑ov odgovor na tužbu podnesen tajništvu Općeg suda 17. siječnja 2014.,
      uzimajući u obzir intervenijentov odgovor na tužbu podnesen tajništvu Općeg suda 14. siječnja 2014.,
      nakon rasprave održane 3. ožujka 2015.,
      donosi sljedeću

         Presudu

         Okolnosti spora

               1

               Intervenijent TVR Italia Srl je 19. veljače 2007. podnio Uredu za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) prijavu za registraciju žiga Zajednice na temelju Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 od 20. prosinca 1993. o žigu Zajednice (SL 1994., L 11, str. 1.), kako je izmijenjena [zamijenjena Uredbom (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (SL L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.)].

               2

               Žig za registraciju kojega je podnesena prijava sljedeći je figurativni znak:

               3

               Proizvodi za koje je zatražena registracija pripadaju u razrede 12, 25 i 37 u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen, te za svaki od tih razreda odgovaraju sljedećem opisu:

                        —

                        razred 12: Automobili; sportski automobili; motorna teretna vozila; mopedi; motocikli; bicikli; tricikli; gume i zračnice za vozila i motorna vozila općenito; traktori; autobusi; vozila i motorna vozila; zrakoplovi; helikopteri; jedrilice; čamci; gumeni čamci; brodovi; uređaji za kretanje po zemlji, zraku ili vodi; motori za kopnena vozila; dijelovi bicikala, motocikala, mopeda i motornih vozila; dijelovi morskih plovila i zrakoplova“;

                        —

                        razred 25: „Muška, ženska i dječja odjeća općenito, uključujući odjeću od kože; košulje; bluze; suknje; ženski kostimi; jakne; hlače; kratke hlače; džemperi; majice s kratkim rukavima; pidžame; čarape; potkošulje; steznici; podvezice za čarape; muške gaće; grudnjaci; donje rublje; pokrivala za glavu; marame; kravate; odjeća za kišu; muški ogrtači; kaputi; kupaći kostimi; trenirke; parke; skafander hlače; pojasevi; bunde; šalovi; rukavice; kućni ogrtači; obuća općenito uključujući papuče, cipele, sportske tenisice, čizme i sandale“;

                        —

                        razred 37: „Djelatnost na području izgradnje i popravaka, posebno na području mehanike i automobila“.

               4

               Prijava žiga Zajednice objavljena je u Glasniku žigova Zajednice br. 4/2008 od 28. siječnja 2008.

               5

               Muadib Beteiligung GmbH je 25. travnja 2008., na temelju članka 42. stavka 1. Uredbe br. 40/94 (koji je postao članak 41. stavak 1. Uredbe br. 207/2009), podnio prigovor na registraciju žiga za koji je podnesena prijava za proizvode i usluge iz točke 3. ove presude.

               6

               Razlozi izneseni u prilog prigovoru bili su oni iz članka 8. stavka 1. točke (b), članka 8. stavka 4. i članka 8. stavka 5. Uredbe br. 40/94 [koji su postali članak 8. stavak 1. točka (b), članak 8. stavak 4. i članak 8. stavak 5. Uredbe br. 207/2009].

               7

               Prigovor se, među ostalim, temeljio, s jedne strane, na ranijem verbalnom žigu Zajednice TVR, registriranom 14. travnja 1998. pod brojem 61283, koji označava „motorna vozila i njihove dijelove“ obuhvaćene razredom 12., i, s druge strane, na ranijem verbalnom žigu TVR, registriranom u Ujedinjenoj Kraljevini 27. veljače 2004. pod brojem 2343460, koji označava proizvode i usluge obuhvaćene razredima 9., 11., 25. i 41. (u daljnjem tekstu: „raniji britanski žig“).

               8

               Nakon intervenijentovog zahtjeva da Muadib Beteiligung dostavi dokaz o stvarnoj uporabi ranijeg žiga Zajednice, u smislu članka 42. stavaka 2. i 3. Uredbe br. 207/2009, ovaj potonji je kao dokaz podnio više dokumenata u obliku pisanog svjedočenja osobe H., odvjetnice na području žigova u društvu Marks & Clerk i pravne zastupnice Muadib Beteiligunga u okviru postupka povodom prigovora.

               9

               Odlukom od 21. rujna 2010. odjel za prigovore djelomično je prihvatio prigovor, a djelomično ga odbio. Prvo, odjel za prigovore prihvatio je prigovor smatrajući da je Muadib Beteiligung podnio dokaz o stvarnoj uporabi ranijeg žiga Zajednice za „sportske automobile i njihove dijelove“, obuhvaćene razredom 12. Drugo, vodeći računa o potonjim proizvodima i proizvodima i uslugama na koje se odnosi raniji britanski žig, odjel za prigovore zaključio je da postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu između suprotstavljenih žigova u vezi s proizvodima i uslugama koji pripadaju razredima 12, 25 i 37, uz iznimku „motornih teretnih vozila“, „traktora“, „autobusa“, „mopeda“, „bicikala“, „tricikala“, „zrakoplova“, „helikoptera“, „jedrilica“, „čamaca“, „gumenih čamaca“, „brodova“, „uređaja za kretanje po zraku ili vodi“, „dijelova bicikala, mopeda“ i „dijelova morskih plovila i zrakoplova“, koji su obuhvaćeni razredom 12. Treće, odjel za prigovore odbio je razloge prigovora koji se temelje na članku 8. stavku 4. i članku 8. stavku 5. Uredbe br. 207/2009. Četvrto, odbio je prijavu žiga Zajednice „za gore navedene proizvode i usluge“ i dopustio je za „preostale proizvode [iz] razreda 12“.

               10

               Intervenijent je 14. travnja 2011. podnio žalbu OHIM‑u na temelju članaka 58. do 64. Uredbe br. 207/2009 protiv odluke odjela za prigovore u dijelu u kojem je on odbio prijavu za registraciju.

               11

               Intervenijent je 17. travnja 2011. podnio OHIM‑u zahtjev za opoziv ranijeg žiga Zajednice na temelju članka 51. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009 što se tiče svih proizvoda koji su obuhvaćeni navedenim žigom i pripadaju razredu 12.

               12

               Intervenijent je 25. svibnja 2011. zatražio da se postupak povodom prigovora pred žalbenim vijećem suspendira do donošenja odluke o zahtjevu za opoziv.

               13

               Muadib Beteiligung je 15. srpnja 2011. podnio svoje očitovanje o žalbi i o zahtjevu za suspenziju, kojemu se protivio.

               14

               Žalbeno vijeće je 26. listopada 2011. odlučilo suspendirati postupak povodom prigovora do donošenja odluke o zahtjevu za opoziv.

               15

               Odlukom od 8. svibnja 2012. odjel za poništaje odbio je zahtjev za opoziv iz razloga što je Muadib Beteiligung podnio dokaz o stvarnoj uporabi ranijeg žiga Zajednice tijekom razdoblja od 17. svibnja 2006. do 16. svibnja 2011.

               16

               Intervenijent je 13. srpnja 2012. podnio žalbu protiv odluke odjela za poništaje.

               17

               Odlukom od 9. listopada 2012. žalbeno vijeće je odbacilo žalbu kao nedopuštenu zbog njezine nepravodobnosti.

               18

               OHIM je 1. ožujka 2013. obavijestio stranke da postupak povodom prigovora više nije suspendiran i da se navedeni postupak nastavlja.

               19

               Odlukom od 14. svibnja 2013. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka), dostavljenom Muadib Beteiligungu 23. svibnja 2013., drugo žalbeno vijeće OHIM‑a u cijelosti je prihvatilo žalbu, poništilo odluku odjela za prigovore te u cijelosti odbilo prigovor. U potporu svojoj odluci žalbeno vijeće je u biti smatralo da, s jedne strane, za razdoblje od 28. siječnja 2003. do 27. siječnja 2008. Muadib Beteiligung nije podnio dokaz o stvarnoj uporabi ni o ranijem žigu Zajednice (točke 16. do 31. pobijane odluke), niti o ranijem britanskom žigu (točka 32. pobijane odluke), i da, s druge strane, prigovor treba odbiti u dijelu u kojem se temelji na članku 8. stavku 4. Uredbe br. 207/2009 (točke 33. do 39. pobijane odluke).

               20

               Nakon više prijenosa tužitelj TVR Automotive Ltd stekao je vlasništvo ranijeg žiga Zajednice i ranijeg britanskog žiga, čiji je prethodni nositelj bio Muadib Beteiligung. Tako je na dan 1. kolovoza 2013. tužitelj bio naveden u bazama podataka OHIM‑a i United Kingdom Intellectual Property Office (Ured Ujedinjene Kraljevine za intelektualno vlasništvo), kao nositelj ranijeg žiga Zajednice i britanskog žiga.

         Zahtjevi stranaka

               21

               Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        poništi pobijanu odluku;

                        —

                        odbije intervenijentovu žalbu protiv odluke odjela za prigovore;

                        —

                        naloži OHIM‑u i intervenijentu snošenje troškova.

               22

               OHIM od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem je žalbeno vijeće odbilo prigovor zbog neuporabe ranijeg britanskog žiga;

                        —

                        odbije tužbu u preostalom dijelu.

               23

               Intervenijent od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        odbaci tužbu i potvrdi pobijanu odluku;

                        —

                        dopusti registraciju žiga za koji je podnesena prijava;

                        —

                        naloži tužitelju snošenje troškova, uključujući i onih nastalih u okviru postupka pred OHIM‑om.

         Pravo

         Dopuštenost

      Poštovanje roka za podnošenje tužbe

               24

               Na početku valja odbiti intervenijentov argument prema kojom je ova tužba podnesena nepravodobno.

               25

               Po tom pitanju dovoljno je zaključiti da je u ovom slučaju na temelju članka 65. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 u vezi s člankom 58. stavkom 1. točkama (a) i (b) Poslovnika Općeg suda, a nakon dostave pobijane odluke Muadib Beteiligungu 23. svibnja 2013., dvomjesečni rok za podnošenje tužbe, koji je produljen rokom zbog udaljenosti za deset dana predviđenim u članku 60. Poslovnika i koji se, suprotno onome što intervenijent iznosi, primjenjuje na svakog tužitelja neovisno o njegovoj stalnoj adresi, istekao 2. kolovoza 2013. Iz toga proizlazi da je kod podnošenja tužbe dostavljene telefaksom 2. kolovoza 2013., pri čemu je izvornik tužbe poslan 5. kolovoza 2013., navedeni rok bio poštovan.

         Tužiteljeva aktivna procesna legitimacija

               26

               U dijelu u kojem intervenijent osporava intervenijentovu aktivnu procesnu legitimaciju zato što nije dokazao da je nositelj ranijih žigova, valja istaknuti da je tužitelj, s jedne strane, dostavio izvatke iz OHIM‑ove baze podataka CTM‑online, s danom 1. kolovoza 2013., u kojima je on označen kao nositelj ranijeg žiga Zajednice, i, s druge strane, izvatke iz odgovarajuće baze podataka United Kingdom Intellectual Property Office, koji nose isti datum i u kojima je on označen kao nositelj ranijeg britanskog žiga te koji ukazuju na prijenose tog žiga od 17. listopada 2011. i 3. svibnja 2013., zbog prijenosa vlasništva povezanog s pravnim sljedništvom najprije između Muadib Beteiligunga i TVR GmbH, a potom i između potonjeg i tužitelja.

               27

               Intervenijentovim nejasnim i nepotkrijepljenim osporavanjem tih prijenosa vlasništva ranijih žigova ne može se dovesti u pitanje dokazna vrijednost gore navedenih dokumenata.

               28

               U tom pogledu ne može se prihvatiti intervenijentov navod prema kojem je on kao „talijanska podružnica“ bio pravi sljednik ranijeg društva majke TVR Engineering Ltd sa sjedištem u Ujedinjenoj Kraljevini. Naime, u dokumentima koje je intervenijent dostavio u prilog toj tvrdnji navodi se tek da je navedeno društvo držalo poslovni udio od samo 24% kapitala te podružnice pa iz toga ne proizlazi nikakva naznaka o pravnom sljedništvu između tih dvaju društava ili o partnerstvu između njih s ciljem davanja navedenoj podružnici isključive distribucije sportskih automobila koji nose žig TVR.

               29

               U tim se okolnostima mora odbiti intervenijentov argument prema kojem tužitelj nije opravdao svoju aktivnu procesnu legitimaciju jer nije nositelj ranijih žigova.

               30

               Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da je ova tužba dopuštena.

         Meritum

               31

               U prilog svojoj tužbi tužitelj iznosi dva tužbena razloga koji se temelje, prvo, na povredi članka 42. stavaka 2. i 3. Uredbe br. 207/2009, i, drugo, na povredi načela pravomoćno presuđene stvari ili non bis in idem te zabrane proturječnosti ranijem ponašanju (venire contra factum proprium) kao i na povredi članka 42. stavka 2. Uredbe br. 207/2009. u vezi s člankom 15. stavkom 1. iste uredbe.

         Prvi tužbeni razlog

               32

               U okviru prvog tužbenog razloga tužitelj ističe povredu članka 42. stavaka 2. i 3. Uredbe br. 207/2009 jer je žalbeno vijeće odbilo prigovor zasnovan na ranijem britanskom žigu zbog njegove neuporabe, iako dokaz o njegovoj stvarnoj uporabi nije bio zatražen niti je mogao biti zatražen. OHIM se pridružuje argumentima koje je tužitelj iznio i također zahtijeva da se prvi tužbeni razlog prihvati. S druge strane, intervenijent smatra da za svoj zaključak o neuporabi tužiteljevog „žiga“ žalbeno vijeće nije uzelo u obzir raniji britanski žig. Pobijana odluka ograničena je na ocjenu da raniji žig Zajednice nije bio u stvarnoj uporabi i tek se na kraju te analize poziva na raniji britanski žig radi analogne primjene te analize na taj žig. Nadalje, iako za potonji žig petogodišnje razdoblje prema članku 42. stavku 2. Uredbe br. 207/2009 nije još proteklo, iz podnesenih dokaza jasno proizlazi tužiteljeva namjera da ne rabi navedeni žig kao i nedostatak njegove djelatnosti.

               33

               U tom pogledu dostatno je ustvrditi da je u točki 32. pobijane odluke žalbeno vijeće zapravo odbilo prigovor zasnovan na ranijem britanskom žigu zbog njegove nedostatne uporabe pozvavši se mutatis mutandis na svoju ocjenu dokaza predočenih u svrhu dokazivanja uporabe ranijeg žiga Zajednice (točke 25. do 31. pobijane odluke). Međutim, kao što to s pravom ističu tužitelj i OHIM, intervenijent nije tijekom postupka pred OHIM‑om zahtijevao dokaz o stvarnoj uporabi ranijeg britanskog žiga i nije to mogao napraviti na dopušten način (vidjeti u tom pogledu rješenje od 30. svibnja 2013., Wohlfahrt/OHIM, C‑357/12 P, EU:C:2013:356, t. 30. i 31.). Naime, budući da je raniji britanski žig bio registriran 27. veljače 2014., petogodišnji rok predviđen člankom 42. stavcima 2. i 3. Uredbe br. 207/2009 u vezi s člankom 15. stavkom 1. iste uredbe nije još istekao na dan objave prijave žiga Zajednice 28. siječnja 2008. Stoga je u svojoj odluci odjel za prigovore s pravom ograničio svoju ocjenu na dokaz o stvarnoj uporabi ranijeg žiga Zajednice.

               34

               Proizlazi da žalbeno vijeće nije bilo u pravu kada je zaključilo da prigovor treba odbiti na temelju moguće nedostatne uporabe ranijeg britanskog žiga.

               35

               Slijedom toga, valja prihvatiti prvi tužbeni razlog.

         Drugi tužbeni razlog

               36

               U okviru drugog tužbenog razloga tužitelj prigovara Žalbenom vijeću da je povrijedilo načela pravomoćno presuđene stvari ili non bis in idem i zabranu venire contra factum proprium kao i članak 42. stavak 2. Uredbe br. 207/2009 u vezi s člankom 15. stavkom 1. iste uredbe. S jedne strane, odlukom odjela za poništaje u njegovu je korist konačno riješeno pitanje stvarne uporabe ranijeg žiga Zajednice tijekom razdoblja od svibnja 2006. do svibnja 2011., barem za razdoblje od svibnja 2006. do siječnja 2008. Stoga žalbeno vijeće nije bilo ovlašteno pristupiti novoj ocjeni istih dokaza, nego je moralo kao nedopušten odbaciti intervenijentov zahtjev za dokazivanje uporabe. S druge strane, žalbeno vijeće je pogrešno zaključilo da navedeni žig nije bio predmet stvarne uporabe za dotične proizvode tijekom razdoblja od pet godina koje je prethodilo objavi prijave žiga Zajednice.

               37

               I OHIM, poput intervenijenta, osporava činjenicu da su načela pravomoćno presuđene stvari ili non bis in idem i zabrana venire contra factum proprium primjenjivi na upravni postupak koji se vodi pred njim. Oba također osporavaju postojanje dokaza o stvarnoj uporabi ranijeg žiga Zajednice jer predočeni dokazi nisu bili dostatni u tu svrhu. Tako je nakon stečajnog postupka gospodarska djelatnost društva koje iskorištava navedeni žig prestala, pri čemu su posljednje poslovne knjige tog društva podnesene 2004., a njegova tvornica zatvorena 2007. Ta je tvornica već bila blizu zatvaranja kada ju je ruski investitor otkupio 2004. Tužitelj nije dokazao stvarnu prisutnost na tržištu niti da je stvarno došlo do prodaje vozila TVR tijekom navedenog razdoblja. Nejasan i nepouzdan navod prema kojem je 2006. proizvodnja pala na dva ili tri vozila tjedno nije dostatan. Nadalje, iako dokazano sudjelovanje na sajmovima automobila jest naznaka prisutnosti na tržištu, predstavljanje prototipova tom prilikom, kao što je prototip TVR Sagaris na sajmu automobila u Birminghamu (Ujedinjena Kraljevina) 2004., ne znači da je dotično vozilo krenulo u proizvodnju ili da je bilo prodavano nakon tih događaja. Isto tako, predočenim oglasnim materijalom i objavama za tisak se ne dokazuje ni da su predmetni modeli stvarno bili prodavani tijekom relevantnog razdoblja niti postojanje stvarnog tržišnog udjela. Međutim, tužitelj je mogao dati uvjerljive dokaze o stvarnoj uporabi ranijeg žiga Zajednice, kao što su poslovne knjige dotičnog društva, podaci o prodaji, računi ili drugi relevantni financijski dokazi.

               38

               Što se tiče prvog dijela drugog tužbenog razloga, koji se temelji na nepoštovanju načela pravomoćno presuđene stvari ili non bis in idem i zabrane venire contra factum proprium, valja podsjetiti na ustaljenu sudsku praksu kojom je priznato da načelo pravomoćno presuđene stvari, a kojim se zahtijeva da se pravomoćnost odluke suda ne dovodi u pitanje, nije primjenjivo na odnos između konačne odluke povodom prigovora i zahtjeva za poništenje, osobito s obzirom na to da su, s jedne strane, postupci pred OHIM‑om upravnog, a ne sudskog karaktera, i da, s druge strane, relevantnim odredbama Uredbe br. 207/2009, to jest člankom 53. stavkom 4. i člankom 100. stavkom 2. nije predviđeno pravilo u tom smislu (presude od 14. listopada 2009., Ferrero/OHIM – Tirol Milch (TiMi KiNDERJOGHURT), T‑140/08, Zb., EU:T:2009:400, t. 34.; od 22. studenoga 2011., mPAY24/OHIM – Ultra (MPAY24), T‑275/10, EU:T:2011:683, t. 15., i od 23. rujna 2014., Tegometall International/OHIM – Irega (MEGO), T‑11/13, EU:T:2014:803, t. 12.). Kao što OHIM navodi, isto vrijedi za obrnutu situaciju u pogledu odnosa između postupka koji dovodi do konačne odluke o opozivu ili proglašavanju ništavosti te postupka povodom prigovora. Ostaje činjenica da OHIM ne može u potpunosti zanemariti zaključke izvedene u konačnoj odluci o opozivu ili proglašavanju ništavosti kada se radi o odlučivanju o prigovoru između istih stranaka, u vezi s istim predmetom i zasnovanom na istim razlozima, kao u ovom slučaju, na dokazu o stvarnoj uporabi žiga Zajednice, pod uvjetom da na te zaključke ili riješena pitanja ne utječu nove činjenice, novi dokazi ili novi razlozi. Naime, ta je tvrdnja samo poseban odraz sudske prakse prema kojoj prethodna OHIM‑ova praksa odlučivanja predstavlja element koji se može uzeti u obzir radi ocjene je li određeni znak podoban za registraciju (vidjeti u tom smislu i po analogiji gore navedene presude TiMi KiNDERJOGHURT, EU:T:2009:400, t. 35., i MPAY24, EU:T:2011:683, t. 17.).

               39

               Proizlazi da u ovom slučaju žalbeno vijeće nije bilo dužno vjerno slijediti utvrđenja i zaključke iznesene u odluci odjela za poništaje. Ako bi bilo drukčije, korisni učinak različitih pravnih lijekova prigovora na registraciju žiga Zajednice, s jedne strane, i opoziva i proglašavanja ništavosti registriranog žiga Zajednice, s druge strane, bio bi ugrožen iako ih je na temelju Uredbe br. 207/2009 moguće podnositi jedan za drugim ili usporedno (vidjeti u tom smislu i po analogiji presude TiMi KiNDERJOGHURT, t. 38. ove presude, EU:T:2009:400, t. 36., i MPAY24, t. 38. ove presude, EU:T:2011:683, t. 18.). Tu ocjenu potvrđuje činjenica da se s obzirom na članak 42. stavak 2. i članak 57. stavak 2. Uredbe br. 207/2009, petogodišnja razdoblja tijekom kojih se zahtijeva dokaz o stvarnoj uporabi žiga Zajednice, mogu razlikovati ovisno o datumu bilo podnošenja zahtjeva za opoziv ili zahtjeva za proglašavanje ništavosti, bilo objave prijave za registraciju. Tako su u ovom slučaju, kao što je to tužitelj priznao, ta razdoblja tekla od siječnja 2003. do siječnja 2008. u pogledu postupka povodom prigovora i od svibnja 2006. do svibnja 2011. u pogledu postupka povodom opoziva, tako da predmeti tih dvaju postupaka nisu bili u potpunosti istovjetni.

               40

               Stoga tužitelj neosnovano ističe da je odlukom odjela za poništaje u njegovu korist konačno riješeno pitanje stvarne uporabe ranijeg žiga Zajednice tijekom razdoblja od svibnja 2006. do svibnja 2011., ili barem od svibnja 2006. do siječnja 2008.

               41

               Prethodne ocjene vrijede mutatis mutandis kako za načelo non bis in idem, koje je primjenjivo jedino na sankcije, osobito kaznene u užem smislu, ili u području tržišnog natjecanja (vidjeti u tom smislu presude od 10. svibnja 2007., SGL Carbon/Komisija, C‑328/05 P, Zb., EU:C:2007:277, t. 24. do 30.; od 21. srpnja 2011., Beneo‑Orafti, C‑150/10, Zb., EU:C:2011:507, t. 68. do 70., i od 14. veljače 2012., Toshiba Corporation i dr., C‑17/10, Zb., EU:C:2012:72, t. 94.), tako i za zabranu venire contra factum proprium (vidjeti u tom smislu presudu TiMi KiNDERJOGHURT, t. 38. ove presude, EU:T:2009:400, t. 36.). U tom se pogledu tužitelj uzaludno poziva na članak 53. stavak 4. Uredbe br. 207/2009, kojim je samo predviđeno višekratno podnošenje zahtjeva za proglašavanje ništavosti ili protutužbe u okviru postupka zbog povrede.

               42

               Slijedom toga, prvi dio drugog tužbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.

               43

               Što se tiče drugog dijela drugog tužbenog razloga, valja podsjetiti da tužitelj smatra da je iznio dokaz o stvarnoj uporabi ranijeg žiga Zajednice za proizvode za koje je taj žig bio registriran i za koje je odjel za prigovore priznao takvu uporabu tijekom petogodišnjeg razdoblja koje je prethodilo objavi prijave žiga Zajednice, u smislu članka 42. stavka 2. Uredbe br. 207/2009 u vezi s člankom 15. iste uredbe i pravila 22. stavka 3. Uredbe Komisije (EZ) br. 2868/95 od 13. prosinca 1995. o provedbi Uredbe br. 40/94 (SL L 303, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 84.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 1041/2005 od 29. lipnja 2005. (SL L 172, str. 4.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 153.), prema kojem se dokaz o uporabi mora odnositi na „mjesto, vrijeme, opseg i prirodu uporabe žiga protiv kojeg se podnosi prigovor“.

               44

               U tom pogledu iz ustaljene sudske prakse proizlazi da je žig u „stvarnoj uporabi“ ako se rabi, sukladno svojoj osnovnoj funkciji koja se sastoji u jamčenju istovjetnosti podrijetla proizvoda ili usluga za koje je registriran, kako bi stvorio ili očuvao tržište za te proizvode ili usluge, iz čega su isključene uporabe simbolične naravi čiji je jedini cilj zadržavanje prava zajamčenih žigom. Ocjena karaktera stvarnosti uporabe žiga mora se zasnivati na ukupnosti činjenica i okolnosti koje su prikladne za utvrđivanje kakva je doista njegova tržišna uporaba u trgovačkom prometu, osobito imajući u vidu onu koja se smatra opravdanom u relevantnom ekonomskom sektoru kako bi se održali ili stvorili dijelovi tržišta u korist proizvoda ili usluga koji su zaštićeni žigom, prirodu tih proizvoda ili usluga, karakteristike tržišta te opseg i učestalost uporabe žiga (presude od 11. svibnja 2006., Sunrider/OHIM, C‑416/04 P, Zb., EU:C:2006:310, t. 70.; od 19. prosinca 2012., Leno Merken, C‑149/11, Zb., EU:C:2012:816, t. 29., i od 17. srpnja 2014., Reber Holding/OHIM, C‑141/13 P, EU:C:2014:2089, t. 29.). Međutim, analiza stvarne uporabe ranijeg žiga ne može se ograničiti samo na utvrđenje o uporabi tog žiga u trgovačkom prometu jer se osim toga mora raditi o stvarnoj uporabi u skladu s tekstom članka 42. stavka 2. Uredbe br. 207/2009. Povrh toga, kvalifikacija „stvarne uporabe“ žiga ovisi o karakteristikama dotičnog proizvoda ili usluge na odgovarajućem tržištu. Stoga se svaka dokazana tržišna uporaba ne može automatski smatrati stvarnom uporabom predmetnog žiga (vidjeti u tom smislu gore navedenu presudu Reber Holding/OHIM, EU:C:2014:2089, t. 32.).

               45

               U sudskoj praksi je još pojašnjeno da iz članka 42. stavaka 2. i 3. Uredbe br. 207/2009, u vezi s uvodnom izjavom 10. navedene uredbe i pravilom 22. stavkom 3. Uredbe br. 2868/95, proizlazi da se ratio legis zahtjeva prema kojem raniji žig mora biti u stvarnoj uporabi kako bi mogao poslužiti za prigovor protiv prijave žiga Zajednice sastoji u tome da se ograniče sukobi između dvaju žigova, osim ako postoji opravdani ekonomski razlog koji proizlazi iz stvarnog djelovanja žiga na tržištu. Međutim, svrha navedenih odredaba nije ni procjena tržišnog uspjeha ni kontrola ekonomske strategije nekog poduzeća ni ograničavanje zaštite žigova samo na njihovu količinski značajnu tržišnu uporabu (vidjeti presudu od 8. srpnja 2004., Sunrider/OHIM – Espadafor Caba (VITAFRUIT), T‑203/02, Zb., EU:T:2004:225, t. 38. i navedenu sudsku praksu).

               46

               Što se tiče opsega uporabe ranijeg žiga, valja osobito uzeti u obzir tržišni volumen ukupne uporabe, s jedne strane, te trajanje razdoblja uporabe kao i njezinu učestalost, s druge strane. Nadalje, radi ispitivanja je li uporaba ranijeg žiga stvarna, potrebno je učiniti sveobuhvatnu ocjenu imajući u vidu sve relevantne faktore konkretnog slučaja. Ta ocjena obuhvaća određenu međuovisnost faktora koji su uzeti u obzir. Stoga, manji volumen proizvoda koji su stavljeni na tržište pod navedenim žigom može biti kompenziran snažnim intenzitetom ili velikom konstantom u vremenu uporabe tog žiga i obrnuto. Naposljetku, stvarna uporaba žiga ne može biti dokazana putem vjerojatnosti ili presumpcija, već se mora zasnivati na konkretnim i objektivnim elementima koji dokazuju efektivnu i dostatnu uporabu žiga na dotičnom tržištu (presude VITAFRUIT, t. 45. ove presude, EU:T:2004:225, t. 41. i 42., i MFE Marienfelde/OHIM – Vétoquinol (HIPOVITON), T‑334/01, Zb., EU:T:2004:223, t. 35. i 36.).

               47

               Valja podsjetiti da je žalbeno vijeće zaključilo da ne postoji dokaz o stvarnoj uporabi ranijeg žiga Zajednice tijekom razdoblja od siječnja 2003. do siječnja 2008. Naime, s obzirom na podnesene dokaze, ono je u bitnome zaključilo, prvo, da se svjedočenjem osobe H., koje potječe od samog tužitelja, ne jamči nepristranost ili neovisnost; drugo, da je 2006. položaj „društva TVR“ bio vrlo neizvjestan jer je njegov proizvodni pogon bio proglašen insolventnim u prosincu 2006., a posljednja dotad proizvedena TVR Cerbera bila je stavljena na dražbu u kolovozu 2008. a da nije postignuta utvrđena cijena (točka 27. pobijane odluke); treće, da nije bilo dokaza o prodaji proizvoda pod ranijim žigom Zajednice nakon kolovoza 2006., kao što su preslike poslovnih knjiga i deklaracija poreznim tijelima, jer sudjelovanja na sajmovima automobila 2007. i 2008., objava prodajnih cijena 2007. te recenzije TVR Sagarisa u prosincu 2006., srpnju 2007. i 11. srpnja 2008. nisu bile dostatne u tu svrhu (točke 28. i 29. pobijane odluke). Ukratko, ti dokumenti nisu pružili nijednu informaciju o opsegu prometa za proizvode prodane pod ranijim žigom Zajednice u Ujedinjenoj Kraljevini ili drugdje, niti dokaz o uporabi kojom se može stvoriti ili očuvati tržište za dotične proizvode nakon ljeta 2006. (točka 30. pobijane odluke).

               48

               Postupivši tako, žalbeno vijeće odbilo je suprotne zaključke odjela za poništaje u vezi s istim razdobljem i s obzirom na iste dokaze, a prema kojima je u biti tim dokazima, kao cjelinom, u dovoljnoj mjeri dokazana stvarna uporaba ranijeg žiga Zajednice za „sportske automobile kao i za njihove dijelove“ zato što je informacijama sadržanima u njima, osobito u novinskim člancima i cjenicima, pruženo dovoljno naznaka o razdoblju kao i o mjestu te uporabe, osobito u Ujedinjenoj Kraljevini. Iako tužitelj nije dostavio račune ili podatke o prodaji, članak BBC‑ja od 18. listopada 2006. ukazao je na opseg uporabe ranijeg žiga Zajednice jer je u njemu bilo navedeno da su u travnju 2006. narudžbe pale s dvanaest vozila tjedno na dva vozila. Odjel za poništaje iz toga je zaključio da ti dokumenti kao cjelina udovoljavaju minimalnom kriteriju koji se zahtijeva za dokazivanje stvarne uporabe ranijeg žiga Zajednice tijekom relevantnog razdoblja (stranica 4. odluke odjela za poništaje).

               49

               Isto tako, što se tiče razdoblja od svibnja 2006. do svibnja 2011., odjel za poništaje zaključio je da su čak i u izostanku računa i dokaza o podacima o prodaji, postojali drugi dokumenti u vidu novinskih članaka, kao drugih neovisnih izvora informacija, cijena, tehničkih specifikacija vozila kao i oglašavanja ranijeg žiga Zajednice u tisku i u specijaliziranim časopisima, kojima je dokazano da je navedeni žig bio u stvarnoj i ozbiljnoj tržišnoj uporabi na tržištu „tijekom posljednjih godina“ (točke 36. i 37. odluke odjela za poništaje). Što se tiče opsega uporabe, iako je točno da katalozi i novinski članci ne pružaju informacije o količini stvarno prodanih proizvoda, velik broj vozila obuhvaćenih ranijim žigom Zajednice bio je ponuđen u navedenim katalozima, a ti su članci bili dostupni barem u Ujedinjenoj Kraljevini tijekom dijela relevantnog razdoblja. Stoga općenito ti dokazi dopuštaju zaključak da je taj žig bio u određenoj mjeri rabljen i da to nije bilo samo simbolično (točke 38. i 39. odluke odjela za poništaje) što se tiče istih proizvoda (točke 42. do 44. odluke odjela za poništaje).

               50

               U tom pogledu valja prije svega odbiti tužiteljev argument prema kojem žalbeno vijeće nije vodilo računa o ocjeni izloženoj u odluci odjela za poništaje u dijelu u kojem se odnosila na iste dokaze ili u kojem je postojalo preklapanje između relevantnih razdoblja između svibnja 2006. i siječnja 2008. Naime, s jedne strane, opća obveza OHIM‑a da vodi računa o svojoj prethodnoj praksi odlučivanja ne utječe na njegovu dužnost da ispita stvarnu uporabu ranijeg žiga s obzirom na dokumente koje dostavio prigovaratelj i činjenične okolnosti svakog konkretnog slučaja (vidjeti u tom smislu presudu Reber Holding/OHIM, t. 44. ove presude, EU:C:2014:2089, t. 46.). Ta obveza stoga u ovom slučaju ne znači da je žalbeno vijeće bilo vezano zaključcima odjela za poništaje ili da nije moglo izvesti druge zaključke u pogledu postojanja stvarne uporabe ranijeg žiga Zajednice (vidjeti sudsku praksu navedenu u točki 38. ove presude), posebno stoga što je ta uporaba morala biti dokazana za dva različita razdoblja čak i ako su se preklapala. S druge strane, kao što to OHIM iznosi, sama činjenica da je žalbeno vijeće čekalo na kraj postupka povodom opoziva dostatno je za zaključak da je ono smatralo potrebnim uzeti u obzir odluku odjela za poništaje prije donošenja vlastite odluke.

               51

               Ostaje činjenica da je ocjena žalbenog vijeća zasnovana na pogrešnom shvaćanju članka 42. stavka 2. Uredbe br. 207/2009 u vezi s člankom 15. stavkom 1. iste uredbe i pravilom 22. stavkom 3. Uredbe br. 2868/95, kao i na pogrešnoj ocjeni dokazne vrijednosti svih relevantnih dokaza.

               52

               Što se tiče vremena uporabe, već je bilo odlučivano da sankcijama predviđenima člankom 15. stavkom 1. Uredbe br. 207/2009 podliježu samo žigovi čija je stvarna uporaba suspendirana tijekom neprekinutog razdoblja od pet godina. Stoga je dovoljno da je žig bio u stvarnoj uporabi tijekom dijela tog razdoblja kako bi se izbjegle navedene sankcije (presude od 8. studenoga 2007., Charlott/OHIM – Charlo (Charlott France Entre Luxe i Tradition), T‑169/06, EU:T:2007:337, t. 41.; i od 16. prosinca 2008., Deichmann‑Schuhe/OHIM – Design for Woman (DEITECH), T‑86/07, EU:T:2008:577, t. 52., i od 8. ožujka 2012., Arrieta D. Gross/OHIM – International Biocentric Foundation i dr. (BIODANZA), T‑298/10, EU:T:2012:113, t. 58.). Isto tako, pravilom 22. stavkom 3. Uredbe br. 2868/05 utvrđen je kriterij vremena uporabe, a da se ne zahtijeva dokazivanje njezine trajnosti tijekom petogodišnjeg razdoblja, i razlikuje ga osobito od kriterija opsega i prirode uporabe koji samo razmatrani u cjelini dopuštaju zaključak o postojanju stvarne uporabe ranijeg žiga. Naime, samo se uzimanjem u obzir svih elemenata podnesenih žalbenom vijeću na ocjenu može dokazati navedena uporaba (vidjeti u tom smislu i po analogiji presudu od 16. rujna 2013., Avery Dennison/OHIM – Dennison‑Hesperia (AVERY DENNISON), T‑200/10, EU:T:2013:467, t. 85. i 86. i navedenu sudsku praksu).

               53

               Prema tome, propisivanje petogodišnjeg razdoblja u odredbama članka 42. stavka 2. i članka 15. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 ne znači da se dokaz o stvarnoj uporabi ranijeg žiga mora podnijeti zasebno za svaku od godina obuhvaćenih navedenim razdobljem, nego je dovoljno dokazati da vodeći računa o svim relevantnim čimbenicima svojstvenima za predmetni slučaj taj žig tijekom barem jednog dijela tog razdoblja nije bio rabljen samo simbolički, nego stvarno i u svrhu stvaranja ili očuvanja tržišta za predmetne proizvode ili usluge. Osobito, ako bi bilo drukčije, u slučaju kao što je ovaj, nastanak već samo djelomične financijske krize koja sprječava uporabu ranijeg žiga tijekom ograničenog razdoblja, iako njegov nositelj namjerava nastaviti rabiti navedeni žig u bliskoj budućnosti, mogao bi biti dovoljan da mu se onemogući podnošenje prigovora na registraciju sličnog žiga.

               54

               U ovom slučaju, i s obzirom na sve dokaze koje je tužitelj podnio kako pred odjelom za prigovore tako i pred žalbenim vijećem, valja istaknuti da je uporaba ranijeg žiga Zajednice kao takvog dokazana, barem do 2006.

               55

               Čak i ako pisana izjava svjedoka sama po sebi ne predstavlja dostatan dokaz u tu svrhu, u njoj se ipak iznosi niz relevantnih dokumenata koji potječu od neovisnih izvora, među kojima su izvadak s internetske stranice Wikipedija koja opisuje povijest proizvođača sportskih automobila TVR, TVR Motors Company Ltd, i koja obuhvaća popis modela koji su se proizvodili do 2006., a među kojima su TVR Tuscan i Sagaris, dva članka koji se odnose na proizvođača TVR koji su bili objavljeni na internetskoj stranici BBC‑ja 18. listopada 2006. i 22. veljače 2007., članci koji se odnose na modele TVR 350C i TVR Sagaris koji su se pojavili u specijaliziranim časopisima u lipnju 2003., travnju 2005., prosincu 2006. i u srpnju 2008., katalozi koji prikazuju modele TVR Tuscan, koji se proizvodio između 1999. i 2006. i TVR Sagaris koji se proizvodio između 2004. i 2006. te katalog koji sadržava tehničke specifikacije i prodajnu cijenu TVR Tuscana u Ujedinjenoj Kraljevini.

               56

               Tako se dokumentima navedenima u točki 55. ove presude dokazuje postojanje uporabe ranijeg žiga Zajednice za sportske automobile TVR, barem između siječnja 2003. i prosinca 2006., to jest tijekom značajnog dijela petogodišnjeg razdoblja koje je završavalo 2008., a što samo po sebi ni OHIM niti intervenijent ne osporavaju.

               57

               Što se tiče mjesta, prirode i opsega te uporabe, valja istaknuti da se predmetno tržište odnosi na proizvodnju i prodaju sportskih automobila visoke klase s tehničkim specifikacijama koje nisu namijenjene svakodnevnom i uobičajenom cestovnom prometu te čija cijena premašuje cijenu većine osobnih vozila. Međutim, opće je poznato da to tržište često obilježava relativno niska potražnja, proizvodnja po posebnoj narudžbi te prodaja ograničenog broja vozila, kao što je to potvrđeno BBC‑jevim člankom od 18. listopada 2006. (točka 27. pobijane odluke). Stoga podnošenje računovodstvenih dokumenata kojima se iskazuju podaci o prodaji ili računa nije neophodno za dokazivanje stvarne uporabe predmetnog žiga. S druge strane, iz dokumenata uloženih u spis (vidjeti t. 55. ove presude), među kojima je više članaka objavljenih na internetu ili u katalozima, jasno proizlazi da su modeli TVR bili prodavani između 2003. i 2006., barem na državnom području Ujedinjene Kraljevine, što je dostatno s teritorijalnog aspekta (vidjeti u tom pogledu presudu Leno Merken, t. 44. ove presude, EU:C:2012:816, t. 50. i 54.) te potvrđuje prirodu i određeni opseg uporabe ranijeg žiga Zajednice tijekom tog razdoblja. Nadalje, objave iz srpnja 2007. i 2008. dokazuju da je navedeni žig bio predmet javne rasprave iz perspektive ponovnog pokretanja proizvodnje i prodaje modela TVR Sagaris (vidjeti također točke 28. i 29. in fine pobijane odluke).

               58

               S obzirom na sve te okolnosti, i nasuprot onome što žalbeno vijeće ističe i onome što smatraju OHIM i intervenijent, ne može se zaključiti da je uporaba ranijeg žiga Zajednice tijekom predmetnog razdoblja bila samo simbolična i da navedeni žig nije bio rabljen u svrhu stvaranja ili očuvanja tržišta za sportske automobile TVR. U tom pogledu činjenica da su proizvodnja i prodaja navedenih automobila pale 2006. i da je na kraju 2006. njihova proizvodnja okončana zbog insolventnosti tvornice koja se nalazi u Ujedinjenoj Kraljevini nije dostatna da se izvede suprotan zaključak, vodeći računa o dokazanim pokušajima nositelja navedenog žiga da ponovno pokrene proizvodnju sportskih automobila TVR i njegovoj gospodarskoj djelatnosti tijekom 2007. i 2008. Tako se također mora odbiti tvrdnja žalbenog vijeća, iznesena u točki 29. pobijane odluke, prema kojoj financijske poteškoće koje utječu na uporabu ranijeg žiga Zajednice ostavljaju sumnju o njegovoj uporabi nakon ljeta 2006. jer se kod te tvrdnje ne vodi računa o činjenici da je dostatno da je žig bio u stvarnoj uporabi tijekom barem dijela petogodišnjeg razdoblja u smislu odredbi članka 42. stavka 2. i članka 15. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 (vidjeti točke 52. i 53. ove presude). Valja naposljetku podsjetiti da je sudska praksa priznala da svrha navedenih odredaba nije ni procjena tržišnog uspjeha ni kontrola ekonomske strategije nekog poduzeća ni ograničavanje zaštite žigova samo na njihovu količinski značajnu tržišnu uporabu (vidjeti točku 45. ove presude).

               59

               S obzirom na sva prethodna razmatranja, valja zaključiti da je žalbeno vijeće pogriješilo kada je odbilo prigovor iz razloga što prigovaratelj nije u dovoljnoj mjeri dokazao stvarnu uporabu ranijeg žiga Zajednice.

               60

               Slijedom navedenog valja također prihvatiti drugi dio drugog tužbenog razloga.

               61

               Budući da su prvi tužbeni razlog i drugi dio drugog tužbenog razloga prihvaćeni, valja poništiti pobijanu odluku u cijelosti.

               62

               Što se tiče drugog dijela tužiteljevog zahtjeva kojim se traži da Opći sud odbije intervenijentovu žalbu protiv odluke odjela za poništaje, valja podsjetiti da ovlast Općeg suda za izmjenu, koja mu je priznata na temelju članka 65. stavka 3. Uredbe br. 207/2009, istom ne daje ovlast da svojom ocjenom zamijeni ocjenu žalbenog vijeća, kao ni mogućnost da ocijeni ono o čemu se žalbeno vijeće još nije izjasnilo. Izvršavanje ovlasti za izmjenu stoga treba biti ograničeno u načelu na situacije u kojima Opći sud može donijeti, nakon izvršenog nadzora nad ocjenom žalbenog vijeća, na temelju činjeničnih i pravnih elemenata kako su utvrđeni, odluku koju je žalbeno vijeće trebalo donijeti (presuda od 5. srpnja 2011., Edwin/OHIM, C‑263/09 P, Zb., EU:C:2011:452, t. 72.).

               63

               U tom pogledu dostatno je istaknuti da je žalbeno vijeće zasnovalo pobijanu odluku samo na okolnosti da stvarna uporaba ranijeg žiga Zajednice nije bila dokazana a da nije ocijenilo vjerojatnost dovođenja u zabludu između suprotstavljenih žigova u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009. Takva ocjena nije stoga bila predmet spora iznesenog pred Opći sud. U tom okolnostima nije na Općem sudu da na temelju svoje ovlasti za izmjenu ocijeni tu vjerojatnost dovođenja u zabludu, tako da se drugi dio tužiteljevog zahtjeva treba odbiti.

         Troškovi

               64

               U skladu s člankom 134. stavkom 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.

               65

               Budući da OHIM i intervenijent nisu uspjeli u postupku, treba im naložiti snošenje troškova sukladno tužiteljevom zahtjevu.

               Slijedom navedenoga,
               OPĆI SUD (četvrto vijeće)
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Poništava se odluka drugog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) od 14. svibnja 2013. (predmet R 823/2011‑2), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između Muadib Beteiligung GmbH i TVR Italia Srl.

                           2.

                           U preostalom dijelu tužba se odbija.

                           3.

                           OHIM‑u i TVR Italiji nalaže se snošenje troškova.

                           Prek

                           Labucka

                           Kreuschitz

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 15. srpnja 2015.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: engleski


Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 24. lipnja 2014. # Unister GmbH protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Predmet T-273/12.


title: Presuda Suda (prvo vijeće) od 2. srpnja 2015.#Johannes Demmer protiv Fødevareministeriets Klagecenter.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Vestre Landsret.#Zahtjev za prethodnu odluku – Poljoprivreda – Zajednička poljoprivredna politika – Program jedinstvenih plaćanja – Uredba (EZ) br. 1782/2003 – Članak 44. stavak 2. – Uredba (EZ) br. 73/2009 – Članak 34. stavak 2. točka (a) – Pojam ,prihvatljivi hektarʼ – Površine oko uzletno‑sletne staze i staze za vožnju i zaustavljanje – Upotreba u poljoprivrede svrhe – Dopuštenost – Povrat neopravdano dodijeljenih poljoprivrednih potpora.#Predmet C-684/13.

text:
               Stranke
               Osnova
               Operativni dio

            Stranke
            U predmetu C‑684/13,
            povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Vestre Landsret (Danska), odlukom od 16. prosinca 2013., koju je Sud zaprimio 23. prosinca 2013., u postupku
            Johannes Demmer
            protiv
            Fødevareministeriets Klagecenter,
            SUD (prvo vijeće),
            u sastavu: A. Tizzano, predsjednik vijeća, S. Rodin, A. Borg Barthet (izvjestitelj), E. Levits i M. Berger, suci,
            nezavisni odvjetnik: N. Wahl,
            tajnik: A. Calot Escobar,
            uzimajući u obzir pisani postupak,
            uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
            – za J. Demmer, G. Lund, advokat ,
            – za dansku vladu, C. Thorning, u svojstvu agenta, uz asistenciju R. Holdgaarda, advokat ,
            – za grčku vladu, I. Chalkias i O. Tsirkinidou, u svojstvu agenata,
            – za poljsku vladu, B. Majczyna, u svojstvu agenta,
            – za Europsku komisiju, H. Kranenborg i L. Grønfeldt, u svojstvu agenata,
            saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 26. veljače 2015.,
            donosi sljedeću
            Presudu

            Osnova
            1. Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 44. stavka 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1782/2003 od 29. rujna 2003. o zajedničkim pravilima za programe izravne potpore u sklopu zajedničke poljoprivredne politike i o uvođenju određenih programa potpore poljoprivrednicima, te izmjeni uredaba (EEZ) br. 2019/93, (EZ) br. 1452/2001, (EZ) br. 1453/2001, (EZ) br. 1454/2001, (EZ) br. 1868/94, (EZ) br. 1251/1999, (EZ) br. 1254/1999, (EZ) br. 1673/2000, (EEZ) br. 2358/71 i (EZ) br. 2529/2001 [neslužbeni prijevod] (SL L 270, str. 1. i izmjena SL 2004., L 94, str. 70.), članka 34. stavka 2. točke (a) i članka 137. Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 od 19. siječnja 2009. o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore za poljoprivrednike u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike, kojom se izmjenjuju uredbe (EZ) br. 1290/2005, (EZ) br. 247/2006, (EZ) br. 378/2007 i stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 1782/2003 (SL L 30, str. 16. i izmjena SL 2010., L 43, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 19., str. 199.), te članka 73. stavaka 4. i 5. Uredbe Komisije (EZ) br. 796/2004 od 21. travnja 2004. o detaljnim pravilima za provedbu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava predviđenih Uredbom Vijeća (EZ) br. 1782/2003 (SL L 141, str. 18.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 2184/2005 od 23. prosinca 2005. (SL L 347, str. 61.; u daljnjem tekstu: Uredba br. 796/2004) [neslužbeni prijevod].
            2. Taj je zahtjev upućen u okviru spora između J. Demmera i Fødevareministeriets Klagecentera (Centar za prigovore Ministarstva prehrane, u daljnjem tekstu: Klagecenter) o dopuštenosti korištenja potpore, na temelju sustava jedinstvenog plaćanja, površina korištenih za proizvodnju sušene silaže i koje graniče s uzletno‑sletnim stazama, stazama za vožnju i zaustavljanje zračne baze Skrydstrup (Danska) i zračne luke Aalborg (Danska).
            Pravni okvir
            Pravo Unije
             Uredba br. 1782/2003
            3. Uvodna izjava 21. Uredbe br. 1782/2003 glasila je:
            „Programima potpore u okviru ZPP‑a predviđa se izravna potpora dohotku, posebno kako bi se poljoprivrednicima osigurao prihvatljiv životni standard. Taj je cilj usko povezan s očuvanjem ruralnih područja. [...]“
            4. Članak 1. iste uredbe propisivao je:
            „Ovom se Uredbom utvrđuje sljedeće:
            [...]
            – potpora dohotku poljoprivrednika (u daljnjem tekstu: program jedinstvenih plaćanja),
             [...]“
            5. Na temelju članka 2. točaka (b) i (c) navedene uredbe:
            „(b) ,gospodarstvo' znači sve proizvodne jedinice kojima upravlja poljoprivrednik, a koje se nalaze na području iste države članice;
            (c) ,poljoprivredna aktivnost' znači proizvodnja, uzgoj ili sadnja poljoprivrednih proizvoda, uključujući žetvu/berbu, mužnju, uzgoj stoke i držanje stoke radi uzgoja, ili održavanje zemljišta u dobrim poljoprivrednim i okolišnim uvjetima, kako je utvrđeno člankom 5.“
            6. Članak 43. stavak 1. prvi podstavak iste uredbe predviđa:
            „Ne dovodeći u pitanje članak 48., poljoprivrednici primaju pravo na plaćanje po hektaru, što se računa tako da se referentni iznos podijeli sa srednjim iznosom izračunatim za tri godine za ukupne hektare koji su dali pravo, tijekom referentnog razdoblja, na izravna plaćanja čiji se popis nalazi u Prilogu VI.“
            7. Članak 44. stavci 1. i 2. Uredbe br. 1782/2003 predviđali su:
            „1. Svako pravo na plaćanje vezano za prihvatljivi hektar daje pravo na plaćanje iznosa određenog pravom.
            2. ,Prihvatljivi hektar' znači bilo koja poljoprivredna površina na gospodarstvu koja se koristi kao obradivo zemljište i trajni travnjak, osim trajnih nasada i šuma ili onih koje se koriste za nepoljoprivrednu aktivnost.“
            [neslužbeni prijevod]
            Uredba br. 73/2009
            8. Uredbom br. 73/2009 stavljena je izvan snage i zamijenjena Uredba br. 1782/2003 od 1. siječnja 2009.
            9. Uvodna izjava 49. Uredbe br. 73/2009 glasi:
            „Prilikom prve dodjele prava na plaćanje od strane država članica, određene su pogreške dovele do posebno visokih plaćanja u korist poljoprivrednika. Ovakva se nesukladnost obično uklanja putem financijskog ispravka do poduzimanja korektivnih mjera. Međutim, s obzirom na vrijeme koje je proteklo od prve dodjele prava na plaćanje, potrebno bi ispravljanje imalo za posljedicu pojavu nerazmjernih pravnih i administrativnih ograničenja za države članice. U interesu je pravne sigurnosti dodjelu tih plaćanja urediti propisima.“
            10. Sukladno članku 2. te uredbe:
            „[…]
            (b) ,gospodarstvo' znači sve proizvodne jedinice kojima upravlja poljoprivrednik, a koje se nalaze na području iste države članice;
            (c) ,poljoprivredna aktivnost' znači proizvodnja, uzgoj ili sadnja poljoprivrednih proizvoda, uključujući žetvu/berbu, mužnju, uzgoj stoke i držanje stoke radi uzgoja, ili održavanje zemljišta u dobrim poljoprivrednim i okolišnim uvjetima, kako je utvrđeno člankom 6.;
            [...]
            (h) ,poljoprivredna površina' znači bilo koja površina koja se koristi kao obradivo zemljište, trajni pašnjak ili trajni nasad.“
            11. Članak 34. navedene uredbe predviđao je:
            „Potpora u okviru programa jedinstvenih plaćanja dodjeljuje se poljoprivrednicima nakon aktiviranja prava na plaćanje po prihvatljivom hektaru. Aktiviranjem se prava na plaćanje ostvaruje pravo na isplatu utvrđenih iznosa.
            2. Za potrebe ove glave ,prihvatljivi hektar' znači:
            (a) bilo koju poljoprivrednu površinu na gospodarstvu te bilo koju površinu zasađenu kulturama kratkih ophodnji (oznaka KN ex 0602 90 41) koje se koriste za obavljanje poljoprivredne aktivnosti ili, ako se površina koristi i za nepoljoprivredne aktivnosti, koje se pretežito koriste za obavljanje poljoprivredne aktivnosti [...]
            [...]
            U skladu s postupkom iz članka 141. stavka 2. Komisija utvrđuje podrobna pravila o uporabi prihvatljivih hektara za nepoljoprivredne aktivnosti.
            Osim u slučaju više sile ili u iznimnim okolnostima, hektari moraju ispunjavati uvjete za prihvatljivost tijekom čitave kalendarske godine.“
            12. Članak 137. Uredbe br. 73/2009 određivao je:
            „1. Prava na plaćanje dodijeljena poljoprivrednicima prije 1. siječnja 2009. smatraju se zakonitima i redovitima od 1. siječnja 2010.
            2. Stavak 1. ne primjenjuje se na prava na plaćanje dodijeljena poljoprivrednicima na temelju činjenično netočnih zahtjeva, osim u slučajevima u kojima poljoprivrednik opravdano nije bio u stanju zamijetiti pogrešku.
            [...]“
            Uredba (EZ) br. 795/2004
            13. U skladu s člankom 2. točkom (a) Uredbe Komisije (EZ) br. 795/2004 od 21. travnja 2004. o detaljnim pravilima primjene programa jedinstvenog načina plaćanja predviđenog Uredbom br. 1782/2003 (SL L 141, str. 1.), „,poljoprivredna površina’ znači ukupna površina koja se koristi kao obradivo zemljište, trajni travnjak i trajni nasad.“ [neslužbeni prijevod]
            Uredba (EZ) br. 370/2009
            14. Uvodna izjava 3. Uredbe Komisije (EZ) br. 370/2009 od 6. svibnja 2009., koja zamjenjuje Uredbu br. 795/2004 (SL L 114, str. 3.), propisuje:
            „Odredbe o prihvatljivosti iz članka 3.b Uredbe [...] br. 795/2004 zastarjele su i stoga ih valja ukloniti. Međutim, članak 34. stavak 2. točka (a) Uredbe [...] br. 73/2009 predviđa korištenje prihvatljivih hektara i za nepoljoprivredne aktivnosti. Valja uspostaviti okvir kriterija za sve države članice.“ [neslužbeni prijevod]
            15. Članak 1. točka 3. Uredbe br. 370/2009 dodao je Uredbi br. 795/2004 članak 3.c, koji glasi:
            „U svrhu primjene članka 34. stavka 2. točke (a) Uredbe [...] br. 73/2009, kada se poljoprivredna površina na gospodarstvu koristi i za obavljanje nepoljoprivredne aktivnosti, ta se površina smatra pretežito korištenom u poljoprivredne svrhe ako se poljoprivredna aktivnost može izvršiti bez značajnog ometanja intenzitetom, prirodom, trajanjem i rasporedom nepoljoprivredne aktivnosti.
            Države članice određuju kriterije za provedbu prvog stavka na svojem području.“ [neslužbeni prijevod]
            16. Sukladno članku 2. Uredba br. 370/2009 primjenjuje se od 1. siječnja 2009.
            Uredba br. 796/2004
            17. U skladu s člankom 2. Uredbe br. 796/2004:
            „[...]
            1) ,obradivo zemljište’: obrađena zemlja namijenjena uzgoju i tla na ugaru ili tla održavana u dobrim poljoprivrednim i okolišnim uvjetima [...];
            [...]
            2) ,trajni pašnjak’ je zemljište koje se koristi za uzgoj trava ili drugoga zeljastoga krmnog bilja na prirodan način (zasijano ili samoniklo) koje nije bilo uključeno u plodored usjeva na poljoprivrednom gospodarstvu pet ili više godina [...]“ [neslužbeni prijevod]
            18. Članak 12. iste uredbe propisivao je:
            „1. Jedinstveni zahtjev sadrži sve informacije potrebne za utvrđivanje prihvatljivosti za potporu, a posebno:
            [...]
            d) elemente koji omogućuju identifikaciju svih poljoprivrednih parcela na gospodarstvu, njihovu površinu izraženu u hektarima s dvije decimale, njihovu lokaciju i prema potrebi njihovo korištenje, kao i napomenu o tome radi li se o navodnjenoj poljoprivrednoj parceli;
            [...]
             f) izjavu poljoprivrednika kojom potvrđuje da je upoznat s uvjetima dodjele predmetne potpore.
            [...]
            4. Prilikom podnošenja obrasca za zahtjev poljoprivrednik ispravlja gotovi obrazac u skladu sa stavcima 2. i 3. ako je došlo do promjena, posebno u prijenosu prava na plaćanja u skladu s člankom 46. Uredbe [...] br. 1782/2003 ili ako je neki podatak u unaprijed pripremljenom obrascu netočan.
            [...]“
            19. Članak 24. Uredbe br. 796/2004 propisivao je:
            1. Administrativne kontrole u skladu s člankom 23. Uredbe [...] br. 1782/2003 imaju za cilj utvrđivanje nepravilnosti, posebno automatizirano otkrivanje nepravilnosti pomoću informatičke opreme, uključujući unakrsne provjere:
            [...]
            (c) između poljoprivrednih parcela kako su prijavljene u jedinstvenom zahtjevu i referentnih parcela sadržanih u sustavu za identifikaciju poljoprivrednih parcela radi provjere ispunjavaju li te površine kao takve uvjete za dodjelu potpore;
            [...]“
            20. Članak 73. navedene uredbe predviđao je:
            „1.Ako je izvršeno neopravdano plaćanje, poljoprivrednik vraća dotični iznos s kamatama koje se obračunavaju u skladu sa stavkom 3.
            [...]
            4. Obveza povrata u skladu sa stavkom 1. ne primjenjuje se ako je plaćanje izvršeno pogreškom nadležnog tijela ili drugog tijela uprave, a poljoprivrednik opravdano nije bio u stanju zamijetiti je.
            Međutim, kad se pogreška odnosi na činjenične elemente bitne za izračun dotične potpore, prvi se podstavak primjenjuje samo ako odluka o povratu nije dostavljena u roku od 12 mjeseci nakon plaćanja.
            5. Obveza povrata iz stavka 1. ne primjenjuje se ako je prošlo više od deset godina između dana kada je potpora isplaćena i dana kada je nadležno tijelo obavijestilo korisnika da je primljeno plaćanje neopravdano.
            Međutim razdoblje iz stavka 1. ograničeno je na četiri godine ako je korisnik postupao u dobroj vjeri.
            [...]“
            21. Članak 73.a Uredbe br. 796/2004 propisivao je:
            „1. Ako se, nakon što je pravo na plaćanje dodijeljeno poljoprivrednicima sukladno Uredbi [...] br. 795/2004, utvrdi da su određena prava na plaćanje dodijeljena neopravdano, dotični poljoprivrednik prenosi neopravdano dodijeljena prava nacionalnoj rezervi iz članka 42. Uredbe [...] br. 1782/2003.
            [...]
            Neopravdano dodijeljena prava smatraju se nedodijeljenima ab initio .
            [...]
            4. Neopravdano isplaćeni iznosi vraćaju se u skladu s člankom 73.“
            [neslužbeni prijevod]
            Dansko pravo
            22. Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je u Danskoj zahtjeve primjenjive na sigurnosne površine zračnih luka odredio Trafikstyrelsen (Agencija za zemaljski, morski i zračni prijevoz) u pravilima koja se tiču civilnog zrakoplovstva (Bestemmelser for Civil Luftfart).
            23. Sigurnosna površina u njima je definirana kao područje namijenjeno umanjivanju rizika materijalne štete u slučaju da zrakoplov izađe sa staze i osiguravanju zaštite zrakoplova koji nadlijeću to područje tijekom polijetanja ili slijetanja.
            24. Prema sudu koji je uputio zahtjev odredbe koje se tiču uzgoja na sigurnosnim površinama iz Pravila o civilnom zrakoplovstvu 3-16 od 31. siječnja 2005., u pogledu mjera koje treba provesti radi umanjivanja rizika sudara između zrakoplova i ptica ili sisavaca u zračnim lukama, predviđaju osobito:
            „5.2.2.	 Za površine bez tvrde gornje površine koje se nalaze u zračnoj luci i koje se protežu do širine od 150 m oko granica staze ili staza:
            a) Na površini treba biti posađena trava [...]
            [...]
            5.2.3. Za površine bez tvrde gornje površine koje se nalaze u zračnoj luci, smještene između 150 i 300 m od granica staze ili staza:
            a) Površina mora biti korištena za uzgoj trave osim ako prirodna vegetacija, primjerice vrijesak, dovoljno odvraća ptice i sisavce od nje.
            b) Površina se može koristiti za uzgoj žitarica tek nakon savjetovanja sa savjetnikom. [...]
            5.2.4. Površine bez tvrde gornje površine koje se nalaze u zračnoj luci, smještene dalje od 300 m od granica staze ili staza, mogu biti predmet poljoprivrednog iskorištavanja tek nakon savjetovanja sa savjetnikom.
            [...]
            6.4.1. Što se tiče uzgoja površina, moraju se poštovati sljedeća pravila:
            a) Trava se mora u svakom trenutku održavati na visini od 20 cm na uzletno‑sletnim stazama i prometnim putovima bez šljunka ili tvrde površine [...]
            b) U područjima iz točke 5.2.2. koje su smještene izvan onih iz točke (a) mora se nastojati u svakom trenutku travu održavati na visini od 20 do najviše 40 cm [...]
            [...]“
            Glavni postupak i prethodna pitanja
            25. J. Demmer je 21. prosinca 1999. i 10. svibnja 2000. sklopio dva ugovora o zakupu poljoprivrednog zemljišta sa zračnom lukom Aalborg i zrakoplovnom bazom Skrydstrup, koji se odnose na površine koje se nalaze u okviru te zračne luke i zračne baze.
            26. Navedenim ugovorima predviđeno je da je J. Demmer kao zakupnik ovlašten kositi i koristiti travu koja raste na predmetnim površinama i određeno je plaćanje zakupnine poštujući uvjete predviđene istim ugovorima.
            27. Na temelju ugovora sklopljenog sa zračnom lukom Aalborg J. Demmer je bio dužan obavijestiti zakupodavca o trenutku kada želi imati pristup zakupljenim površinama, a oružane snage su mogle bez ikakvog ograničenja koristiti navedene površine ili dopustiti njihovo korištenje radi bilo kojeg oblika vojnih vježbi.
            28. Tim je ugovorom nadalje predviđeno da gnojenje treba početi najranije u travnju i da se prskanje gnojivom mora trenutačno moći prekinuti ako se smatra da ono predstavlja rizik za sigurnost letova.
            29. K tomu, zakupnik je preuzeo obvezu kosidbe trave prije nego što ona dosegne visinu za koju lokalni vojni zapovjednik smatra da bi mogla znatno ometati vojne vježbe.
            30. Nakraju, navedeni ugovor određuje da od 1. siječnja 2005. zakupnik ima obvezu koristiti predmetne površine za proizvodnju na način da može polagati pravo na isplatu.
            31. Ugovor sklopljen sa zračnom bazom Skrydstrup određuje da održavanje travnjaka uključuje prskanje umjetnim gnojivom kao i njihovu kosidbu te valjanje.
            32. J. Demmer bio je osobito dužan kositi travu na visinu od 15 centimetara uzduž uzletno‑sletne staze i prometnih staza, uz pomoć oruđa koje omogućava kosidbu što bliže opremi. Ta se kosidba radila, ovisno o potrebi, na zahtjev službe za kontrolu leta, a pri zadnjoj kosidbi u listopadu ili studenome travu je trebalo pokositi u potpunosti.
            33. Što se tiče područja koja okružuju rubove staza, trava je trebala biti pokošena, ovisno o potrebi, prvi put u razdoblju od 1. svibnja do 15. srpnja i poslije, ovisno o eventualnom zahtjevu službe za kontrolu leta.
            34. Kada je riječ o zahtjevima za kosidbu uzletno‑sletnih staza i njihovih rubova, zakupodavac je trebao poštovati rok od pet radnih dana. Kosidba je trebala početi na željeni datum i trajati dok se ne dovrši, s tim da je zakupnik dužan odnijeti pokošenu travu odmah nakon njezina završetka.
            35. Nadalje, valjanje koje je trebalo obaviti svakog proljeća, a zatim na zahtjev službe za kontrolu leta, trebalo se izvršiti na sigurnosnim površinama širine 30 metara, sa svake strane glavne staze i usporednih staza.
            36. J. Demmer bio je ovlašten prskati umjetno gnojivo u mjeri koja je potrebna za korištenje pokošene trave, ali mu nije bilo dopušteno učiniti to prije kraja ožujka. Naprotiv, upotreba pesticida na zakupljenim površinama bila je zabranjena.
            37. Konačno, J. Demmer morao je uzeti u obzir zahtjeve vezane za letačke operacije te poštovati upute i zabrane koje je mogla izdati služba za kontrolu leta ili uprava zračne baze.
            38. J. Demmer je 25. travnja 2005. podnio zahtjev za sudjelovanje u programu jedinstvenog plaćanja navodeći ukupne površine od 232,65 hektara i 317 hektara koje se odnose na zračnu bazu Skrydstrup i zračnu luku Aalborg.
            39. Odlukom od 29. svibnja 2006. Direktoratet for FødevareErhverv (Agencija za prehrambeni sektor) dodijelio je J. Demmeru prava na plaćanje izračunata na temelju površina navedenih u tom zahtjevu i isplaćen mu je odgovarajući iznos potpore za 2005. godinu.
            40. U međuvremenu J. Demmer je 1. veljače 2006. prenio na danske oružane snage prava na plaćanje koja pripadaju površinama smještenima u okviru zračne luke Aalborg.
            41. Tijekom razdoblja od 2006. do 2009. J. Demmer je nastavio primati potporu na temelju programa jedinstvenog plaćanja za površine smještene u okviru zračne baze Skrydstrup.
            42. Pismom od 24. studenoga 2008. J. Demmer bio je obaviješten o tome da su, nakon revizije danskog registra poljoprivrednih parcela, neke od površina koje je naveo u okviru programa jedinstvenog plaćanja bile smanjene odnosno obrisane iz tog registra, što je odgovaralo smanjenju od 166,48 hektara za zračnu luku Aalborg i od 218,03 hektara za zračnu bazu Skrydstrup, zato što se sigurnosne površine ne mogu smatrati površinama prihvatljivima za primanje predmetne potpore. J. Demmer je nadalje bio obaviješten o činjenici da će se ponovno ocijeniti zahtjevi koje je podnio za prethodne godine i da će se stoga ponovno izračunati njegova prava na plaćanje.
            43. Odlukom od 2. svibnja 2011. prava na plaćanje J. Demmera bila su smanjena te mu je naloženo da vrati iznos potpore koji mu je neopravdano isplaćen. Posebnom odlukom istog datuma površine koje je prijavio J. Demmer u svojem zahtjevu koji se odnosi na 2010. godinu također su smanjene, s 319,43 na 96,11 hektara.
            44. J. Demmer podnio je prigovore protiv tih dviju odluka Klagecenteru, koji ih je potvrdio odlukama od 15. svibnja i 12. lipnja 2012.
            45. J. Demmer je 13. studenoga 2012. podnio tužbu protiv tih dviju odluka.
            46. S obzirom na to da rješenje spora u glavnom postupku ovisi o tumačenju prava Unije, Vestre Landsret (Žalbeni sud zapadne regije) odlučio je prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
            „1. a) Trebaju li se zahtjev da se poljoprivredna površina ne koristi za ,nepoljoprivredne aktivnosti' u smislu članka 44. stavka 2. Uredbe br. 1782/2003 i zahtjev da se poljoprivredna površina koristi ,za obavljanje poljoprivredne aktivnosti ili […] pretežito koristi za obavljanje poljoprivredne aktivnosti' u smislu članka 34. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 73/2009 tumačiti na način da je uvjet za potporu taj da je osnovna svrha upotrebe površine poljoprivredna aktivnost?
            b) U slučaju potvrdnog odgovora, koje kriterije treba uzeti u obzir prilikom odlučivanja koja je svrha upotrebe ,osnovna' upotreba ako se površina istodobno koristi za više različitih svrha?
            c) U slučaju potvrdnog odgovora, znači li to, ako je primjenjivo, da sigurnosne površine koje okružuju uzletno‑sletne staze i staze za vožnju i zaustavljanje, koje su s jedne strane dio zračne luke te na koje se primjenjuju posebna pravila i ograničenja, kao što su ona o kojima je riječ u ovom predmetu, a koja se odnose na upotrebu zemljišta, ali koje se s druge strane istodobno koriste za uzgoj sijena za proizvodnju peleta stočne hrane, po svojoj naravi i upotrebi ispunjavaju uvjete za potporu na temelju gore navedenih odredbi?
            2. Treba li se zahtjev da je poljoprivredno zemljište dio poljoprivrednikovog ,gospodarstva' u smislu članka 44. stavka 2. Uredbe br. 1782/2003 i članka 34. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 73/2009 tumačiti na način da sigurnosne površine koje okružuju uzletno‑sletne staze i staze za vožnju i zaustavljanje, koje su s jedne strane dio zračne luke i na koje se primjenjuju posebna pravila i ograničenja, kao što su ona o kojima je riječ u ovom predmetu, a koja se odnose na upotrebu zemljišta, ali koje se s druge strane istodobno koriste za uzgoj sijena za proizvodnju peleta stočne hrane, ispunjavaju uvjete za potporu na temelju gore navedenih odredbi?
            3. Ako na prvo pitanje pod (c) i/ili drugo pitanje valja dati negativan odgovor, hoće li, zato što se predmetne zemljišne čestice osim za uzgoj sijena za proizvodnju peleta stočne hrane također koriste i kao sigurnosne površine koje okružuju uzletno‑sletne staze i staze za vožnju i zaustavljanje, doći do:
            a) pogreške koju je poljoprivrednik opravdano mogao zamijetiti u smislu članka 137. Uredbe br. 73/2009 s obzirom na to da su prava na plaćanje unatoč tomu dodijeljena;
            b) pogreške koju je poljoprivrednik opravdano mogao zamijetiti u smislu članka 73. stavka 4. Provedbene uredbe Komisije br. 796/2004 s obzirom na to da su potpore za spomenute površine unatoč tomu isplaćene;
            c) neopravdanog plaćanja u svezi kojeg se ne može smatrati da je korisnik postupao u dobroj vjeri u smislu članka 73. stavka 5. Provedbene uredbe Komisije br. 796/2004 s obzirom na to da su potpore za spomenute površine unatoč tomu isplaćene?
            4. Koji trenutak treba uzeti u obzir radi ocjene:
            a) postoji li pogreška koju je poljoprivrednik opravdano mogao zamijetiti u smislu članka 137. Uredbe br. 73/2009;
            b) postoji li pogreška koju je poljoprivrednik opravdano mogao zamijetiti u smislu članka 73. stavka 4. Provedbene uredbe Komisije br. 796/2004;
            c) može li se smatrati da je korisnik postupao u dobroj vjeri u smislu članka 73. stavka 5. Provedbene uredbe Komisije br. 796/2004?
            5. Mora li se ocjena iz pitanja 4. a) do c) provesti za svaku predmetnu godinu ili za plaćanja u cjelini?“
            O prethodnim pitanjima
            Prvo i drugo pitanje
            47. Prvim i drugim pitanjem, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u bitnome pita u kojoj se mjeri površine oko uzletno‑sletne staze i staze za vožnju i zaustavljanje zračne luke mogu smatrati „prihvatljivima“ u smislu članka 44. stavka 2. Uredbe br. 1782/2003 i članka 34. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 73/2009.
            48. Uvodno valja podsjetiti da se sukladno članku 44. stavku 2. Uredbe 1782/2003 „prihvatljivim hektarom“ smatra poljoprivredna površina na gospodarstvu koja se koristi kao obradivo zemljište i trajni travnjak, osim trajnih nasada i šuma ili površina korištenih za nepoljoprivrednu aktivnost.
            49. Uredba br. 1782/2003 je od 1. siječnja 2009. zamijenjena Uredbom br. 73/2009. Na temelju članka 34. stavka 2. točke (a) te uredbe bilo koju poljoprivrednu površinu na gospodarstvu koja se koristi za obavljanje poljoprivredne aktivnosti ili, ako se površina koristi i za nepoljoprivredne aktivnosti, koja se pretežito koristi za obavljanje poljoprivredne aktivnosti treba smatrati „prihvatljivim hektarom“.
            50. Uzimajući u obzir relevantno razdoblje činjenica u glavnom postupku, odnosno od 2005. do 2009. te dvije uredbe primjenjive su ratione temporis . Međutim treba istaknuti da postoji razlika između sadržaja članka 44. stavka 2. Uredbe br. 1782/2003 i sadržaja članka 34. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 73/2009.
            51. Naime, dok iz dvoznačnosti sadržaja članka 34. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 73/2009 proizlazi da poljoprivredna površina korištena za nepoljoprivredne aktivnosti ulazi u pojam „prihvatljivi hektar“ ako se pretežito koristi za poljoprivredne aktivnosti, to nije slučaj u pogledu članka 44. stavka 2. Uredbe br. 1782/2003.
            52. Međutim, s obzirom na to da nije neuobičajeno da se poljoprivredna površina koristi i za poljoprivredne aktivnosti i za nepoljoprivredne aktivnosti te da ništa iz pripremnih poslova Uredbe br. 73/2009 ne upućuje na namjeru zakonodavca da izmijeni pojam „prihvatljive površine“ kako je definiran u Uredbi br. 1782/2003, članak 34. stavak 2. točka (a) Uredbe br. 73/2009, tumačen u svjetlu članka 3.c Uredbe br. 795/2004, čini se kao rezultat volje zakonodavca Unije da razjasni taj pojam.
            53. U tim okolnostima valja ispitati prvo i drugo pitanje u odnosu na pojam „prihvatljivi hektar“ kako je definiran u članku 34. stavku 2. točki (a) Uredbe br. 73/2009 za cijelo razdoblje od 2005. do 2009.
            54. Dakle, kako bi bila prihvatljiva za primanje predmetne potpore, površina koja je predmet glavnog postupka mora biti poljoprivredna površina, dio gospodarstva poljoprivrednika i korištena u poljoprivredne svrhe ili u slučaju dodatnog korištenja, biti pretežito korištena u te svrhe.
            55. Što se tiče, kao prvo, pojma „poljoprivredne površine“, on je definiran u članku 2. točki (h) Uredbe br. 73/2009 kao „bilo koja površina koja se koristi kao obradivo zemljište, trajni pašnjak ili trajni nasad“.
            56. U glavnom postupku nesporno je da je predmetne površine J. Demmer iskorištavao kako bi skupljao travu za proizvodnju peleta stočne hrane. U tom smislu treba precizirati da s obzirom na to da su korištene kao „trajni pašnjaci“ u smislu članka 2. točke 2. Uredbe br. 796/2004, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, navedene površine treba kvalificirati kao „poljoprivredne“. Naime, kvalifikacija „trajnim pašnjacima“ u smislu te odredbe i posljedično, „poljoprivrednom površinom“ ovisi o stvarnoj namjeni zemlje u pitanju (vidjeti u tom smislu presudu Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09, EU:C:2010:606, t. 37.).
            57. Slijedi da je okolnost da kosidba trave u blizini uzletno‑sletne staze i staze za zaustavljanje također odgovara ciljevima sigurnosti zračnog prometa irelevantna u tom smislu. Isto vrijedi i za okolnost da je sukladno primjenjivim propisima cilj spornih površina, kao takvih, osigurati sigurnost zrakoplova tijekom polijetanja i slijetanja.
            58. Kao drugo, kako bi bila „prihvatljiva“ u smislu članka 44. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 1782/2003 i članka 34. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 73/2009, predmetna poljoprivredna površina treba biti dio gospodarstva dotičnog poljoprivrednika. U tom pogledu Sud je odlučio da je to tako kada potonji raspolaže ovlašću upravljanja njome u svrhu obavljanja poljoprivredne aktivnosti, tj. kada raspolaže dovoljnom autonomijom u svrhu obavljanja svoje poljoprivredne aktivnosti (presuda Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09, EU:C:2010:606, t. 58. i 62.).
            59. U ovom slučaju, pravila i ograničenja primjenjiva na korištenje sigurnosnih površina koje okružuju uzletno‑sletne staze i staze za vožnju i zaustavljanje proizlaze kako iz nacionalnih i međunarodnih odredaba kojima se želi osigurati sigurnost zračnog prometa tako i iz ugovornih odredaba na temelju kojih su predmetne površine stavljene na raspolaganje J. Demmeru. Te zakonske i ugovorne odredbe, koje se tiču osobito načina na koji navedene površine moraju biti održavane, uzgoja koji se na njima može izvršavati kao i dopuštene visine trave, neosporno znatno ograničavaju slobodu J. Demmera da njima raspolaže.
            60. Međutim, dokle god ta ograničenja ne predstavljaju dotičnom poljoprivredniku zapreku obavljanja svoje poljoprivredne aktivnosti na gospodarskim površinama, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, ne može se smatrati da te površine ne čine dio njegova gospodarstva.
            61. U okolnostima glavnog postupka, valja još podsjetiti da, iako pojam upravljanja ne podrazumijeva postojanje ovlasti neograničenog raspolaganja predmetnom površinom u korist poljoprivrednika u okviru njezina korištenja u poljoprivredne svrhe, ipak je važno da poljoprivrednik ne bude u potpunosti podvrgnut uputama zakupodavca (vidjeti u tom smislu presudu Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09, EU:C:2010:606, t. 61. i 63.).
            62. Tako poljoprivrednik mora osobito raspolagati određenom manevarskom marginom u vođenju svoje poljoprivredne aktivnosti na predmetnim površinama i ne intervenirati na njima isključivo na zahtjev zakupodavca, što je također na sudu koji je uputio zahtjev da procjeni, u odnosu na ukupnost okolnosti glavnog postupka.
            63. Kao treće, iz točke 54. ove presude proizlazi da kako bi bile prihvatljive za primanje potpore, primjenom članka 44. stavka 2. Uredbe br. 1782/2003 i članka 34. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 73/2009, poljoprivredne površine u pitanju u glavnom postupku moraju biti korištene u svrhu poljoprivredne aktivnosti ili, u slučaju korištenja i za nepoljoprivredne aktivnosti, pretežito korištene u tu svrhu.
            64. U glavnom postupku je nesporno da aktivnost koju obavlja J. Demmer na predmetnim površinama, odnosno žetva za proizvodnju peleta stočne hrane, predstavlja poljoprivrednu aktivnost u smislu članka 2. točke (c) Uredbe br. 1782/2003 i članka 2. točke (c) Uredbe br. 73/2009.
            65. Osim toga, treba precizirati da je u svrhu članka 44. stavka 2. Uredbe br. 1782/2003 i članka 34. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 73/2009 nevažno odgovara li obavljanje takve aktivnosti na predmetnim površinama zakonskim zahtjevima kojima je cilj osigurati sigurnost zračnog prometa u predmetnom području zračne luke (vidjeti u tom smislu presudu Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09, EU:C:2010:606, t. 47.).
            66. Prema odluci o upućivanju zahtjeva J. Demmer je prihvatio koristiti površine koje su predmet glavnog postupka, smještene u okviru zračne baze Skrydstrup, uzimajući ispravno u obzir letačke operacije te su, na temelju ugovora o zakupu sklopljenog sa zračnom lukom Aalborg, oružane snage raspolagale pravom korištenja predmetnih površina, smještenih u okviru navedene zračne luke, kako bi organizirale bilo koji oblik vojne vježbe.
            67. Međutim, kako je istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 41. svojeg mišljenja, ni postojanje tih odredaba ni položaj navedenih površina na rubu uzletno‑sletne staze i staze za vožnju i zaustavljanje zračne luke ne može predstavljati dokaz obavljanja nepoljoprivredne aktivnosti na tim istim površinama.
            68. U tim okolnostima sud koji je uputio zahtjev treba provjeriti jesu li se na navedenim površinama zaista obavljale nepoljoprivredne aktivnosti kao što su vojne vježbe ili letačke operacije.
            69. U slučaju da sud koji je uputio zahtjev dođe do zaključka da su površine u pitanju u glavnom postupku bile predmet korištenja kako u poljoprivredne tako i u nepoljoprivredne svrhe, valja podsjetiti da bi se primjenom članka 3.c Uredbe br. 795/2004 te površine smatrale korištenima pretežito u poljoprivredne svrhe, u svrhu članka 34. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 73/2009, ako se predmetna poljoprivredna aktivnost mogla obavljati bez značajnog ometanja intenzitetom, prirodom, trajanjem i rasporedom nepoljoprivredne aktivnosti.
            70. U okviru te procjene važno je uzeti u obzir sve činjenične okolnosti vezane za različito korištenje površina u pitanju u glavnom postupku. Kako je nezavisni odvjetnik iznio u točki 52. svojega mišljenja, treba također utvrditi postojanje znatne smetnje za poljoprivrednu aktivnost koja se obavlja na navedenim površinama, zbog koje dotični poljoprivrednik pri njezinu obavljanju nailazi na stvarne poteškoće ili prepreke koje nisu nevažne, zbog usporednog obavljanja aktivnosti drukčije prirode.
            71. Osim toga je s obzirom na članak 3.c Uredbe br. 795/2004 važno da poljoprivrednik može obavljati svoju poljoprivrednu aktivnost na predmetnim površinama unatoč ograničenjima koja proizlaze iz obavljanja nepoljoprivredne aktivnosti na istim površinama.
            72. Stoga je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri je li aktivnost koju obavlja J. Demmer na tim površinama zaista mogla biti obavljana a da nije znatno ometana intenzitetom, prirodom, trajanjem i rasporedom nepoljoprivredne aktivnosti.
            73. S obzirom na prethodna razmatranja, na prvo i drugo pitanje valja odgovoriti tako da članak 44. stavak 2. točku (a) Uredbe 1782/2003 i članak 34. stavak 2. Uredbe br. 73/2009 treba tumačiti na način da poljoprivredna površina koju čine sigurnosne površine koje u zračnoj luci okružuju uzletno‑sletne staze i staze za vožnju i zaustavljanje, koje su podvrgnute posebnim pravilima i ograničenjima, predstavlja prihvatljivu površinu pod uvjetom da, s jedne strane, poljoprivrednik koji tu površinu koristi za proizvodnju raspolaže dovoljnom autonomijom u njezinu korištenju, u svrhu obavljanja svoje poljoprivredne aktivnosti i, s druge strane, da može obavljati tu aktivnost na navedenoj površini, usprkos ograničenjima koja proizlaze iz obavljanja nepoljoprivredne aktivnosti na istoj površini.
            O trećem, četvrtom i petom pitanju
            74. Trećim do petim pitanjem, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev, ako dođe do zaključka da predmetne površine nisu prihvatljive za korištenje potpore zato što poljoprivrednik ne raspolaže manevarskom marginom u korištenju tih površina u svrhu obavljanja svoje poljoprivredne aktivnosti i/ili ne može obavljati svoju poljoprivrednu aktivnost na navedenim površinama zbog ograničenja koja proizlaze iz obavljanja nepoljoprivrednih aktivnosti na tim istim površinama, u biti pita je li dotični poljoprivrednik mogao opravdano zamijetiti da je dodjela prava na plaćanje kao i isplata odgovarajuće potpore pogrešna.
            75. Kao prvo, valja podsjetiti da su primjenom članka 43. Uredbe 1782/2003 prava na plaćanje dodijeljena poljoprivrednicima bila načelno određena na temelju srednjeg iznosa izračunatog za tri godine za ukupne hektare koji su dali pravo, u razdoblju od 2000. do 2002., na izravna plaćanja navedena u Prilogu VI. toj uredbi. Stoga okolnost da površine koje su dale pravo na takva izravna plaćanja ne predstavljaju u okviru programa jedinstvenog plaćanja prihvatljive hektare ne može kao takva opravdati dovođenje u pitanje prava na plaćanje dodijeljena u skladu s člankom 43.
            76. U slučaju da sud koji je uputio zahtjev dođe do zaključka da su prava na plaćanje koja su predmet glavnog postupka bila neopravdano isplaćena J. Demmeru, treba podsjetiti da iako članak 73.a Uredbe 796/2004 predviđa da takva prava treba prenijeti nacionalnoj rezervi, iz članka 137. stavka 1. Uredbe 73/2009 proizlazi da se neopravdano dodijeljena prava na plaćanje prije 1. siječnja 2009. smatraju zakonitima i redovitima od 1. siječnja 2010. Prema članku 137. stavku 2. te uredbe, ta odredba međutim nije primjenjiva na prava na plaćanje dodijeljena poljoprivrednicima na temelju činjenično netočnih zahtjeva, osim u slučajevima u kojima poljoprivrednik opravdano nije bio u stanju zamijetiti pogrešku.
            77. U ovom slučaju, iz odluke o upućivanju proizlazi da je u studenome 2008. nadležno tijelo obavijestilo J. Demmera o činjenici da se površine u pitanju u glavnom postupku ne mogu smatrati prihvatljivima. Tom prilikom J. Demmer je također bio upoznat s namjerom nadležnog tijela da ponovno izračuna prava na plaćanje koja su mu prvotno bila dodijeljena.
            78. No, kako je nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 70. svojega mišljenja, članak 137. Uredbe br. 73/2009 opravdan je načelom zaštite legitimnih očekivanja. Slijedi da se J. Demmer od trenutka u kojem je bio obaviješten, prije 1. siječnja 2010., o neopravdanosti dodjele prava na plaćanje koja pripadaju navedenim površinama, ne može pozivati na tu odredbu kako bi uredio ta prava.
            79. Stoga je J. Demmer bio dužan, primjenom članka 73.a stavka 1. Uredbe br. 796/2004, prenijeti nacionalnoj rezervi prava na plaćanje koja su mu bila neopravdano dodijeljena, pri čemu je trebalo smatrati da mu ona nikada nisu bila dodijeljena.
            80. Nadalje, kada se radi o neopravdano isplaćenim iznosima potpore, oni trebaju biti vraćeni, sukladno onome što je predviđeno člankom 73. stavkom 1. Uredbe br. 796/2004. Kako proizlazi iz članka 73.a stavka 4. te uredbe, to je također slučaj s plaćanjima koja se pokažu neopravdanima jer su izvršena na temelju prava koja su sama neopravdano dodijeljena dotičnom poljoprivredniku.
            81. Međutim, primjenom članka 73. stavka 4. navedene uredbe poljoprivrednik nije načelno dužan vratiti potporu koju je neopravdano primio ako mu ju je nadležno tijelo ili neko drugo tijelo isplatilo pogreškom, koju opravdano nije bio u stanju zamijetiti.
            82. Kako je nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 70. svojeg mišljenja, ta je iznimka opravdana načelom zaštite legitimnih očekivanja.
            83. U ovom slučaju iz odgovora na prvo i drugo pitanje proizlazi da se pogreška sastoji, ovisno o slučaju, u činjenici da je nadležno tijelo J. Demmeru isplatilo potporu koja odgovara površinama u pitanju u glavnom postupku, iako one nisu bile prihvatljive za primanje te potpore zato što nisu bile dio njegova gospodarstva i/ili nisu bile pretežito korištene u poljoprivredne svrhe.
            84. Kako bi se odredilo je li se takva pogreška mogla otkriti, valja uzeti u obzir činjenicu da poljoprivrednici trebaju, kao stručnjaci, obratiti posebnu pozornost kada podnose zahtjev za potporu i upoznati se s uvjetima njezine dodjele. To osobito proizlazi iz članka 12. Uredbe br. 796/2004, na temelju kojeg je na poljoprivredniku da provjeri točnost podataka unaprijed pripremljenog obrasca koji se koristi za traženje potpore na temelju programa jedinstvenog plaćanja. Iz tog članka također proizlazi da se taj program jedinstvenog plaćanja temelji na premisi prema kojoj su poljoprivrednici upoznati s uvjetima dodjele potpore u okviru predmetnih programa.
            85. Osim toga, treba istaknuti da ako predvidi iznimku od obveze povrata neopravdano primljenih plaćanja, članak 73. stavak 4. Uredbe br. 796/2004 treba strogo tumačiti, tim više što se takvom obvezom žele zaštititi financijski interesi Europske unije.
            86. U tim okolnostima i unatoč poteškoćama u tumačenju koje mogu izazvati relevantne odredbe prava Unije, valja smatrati da poljoprivrednik koji se nalazi u situaciji J. Demmera može načelno zamijetiti neprihvatljivost potpore za površine u pitanju u glavnom postupku, s obzirom na to da one kao takve nisu bile dio njegova gospodarstva i/ili nisu pretežito korištene u poljoprivredne svrhe te stoga nisu ispunjavale uvjete iz članka 34. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 73/2009.
            87. U okviru te procjene ipak je na sudu koji je uputio zahtjev da uzme u obzir sve okolnosti, a osobito je li prije revizije registra poljoprivrednih parcela koja se odvila tijekom 2008. u Danskoj postojala upravna praksa koja bi sustavno priznavala prihvatljivost predmetnih potpora za površine poput onih u glavnom postupku. U tom bi slučaju naime trebalo pretpostaviti da J. Demmer nije mogao zamijetiti pogrešku navedenu u točki 83. ove presude (vidjeti u tom smislu presudu Vonk Noordegraaf, C‑105/13, EU:C:2014:1126, t. 50.).
            88. Naprotiv, činjenica da su nadležna tijela isplatila potporu za predmetne površine ne može sama po sebi dopustiti da se isključi postojanje pogreške koju je dotični poljoprivrednik mogao opravdano zamijetiti. Naime, odredbe na koje upućuje sud koji je uputio zahtjev u svojim pitanjima, osobito članak 73. Uredbe 796/2004, tiču se upravo slučajeva u kojima je izvršeno neopravdano plaćanje, na način da se pretpostavlja da su poljoprivrednici upoznati s postojanjem opasnosti od ispravaka, uključujući razdoblje nakon isplate potpore.
            89. Nadalje, kako bi se ocijenilo je li dotični poljoprivrednik mogao opravdano zamijetiti pogrešku zbog koje je potpora isplaćena, mjerodavni trenutak je trenutak isplate potpore kako proizlazi iz sadržaja članka 73. stavka 4. Uredbe br. 796/2004.
            90. Osim toga, s obzirom na to da je potpora isplaćena samo za jednu godinu odjednom i da se okolnosti relevantne za prihvatljivost dotičnih površina mogu razlikovati tijekom vremena, ocjena u smislu članka 73. stavka 4. Uredbe br. 796/2004 treba biti izvršena odvojeno za svaku od predmetnih godina.
            91. Konačno, treba podsjetiti da, sukladno onome što je predviđeno člankom 73. stavkom 5. Uredbe br. 796/2004, obveza povrata neopravdano isplaćene potpore propisana je nakon isteka roka od deset godina računajući od dana isplate. Međutim taj je rok skraćen na četiri godine kada poljoprivrednik postupa u dobroj vjeri.
            92. U tom pogledu, treba precizirati da će se smatrati da je dotični poljoprivrednik postupao u dobroj vjeri ako je zaista bio uvjeren da su predmetne površine bile prihvatljive. Međutim, zbog razloga navedenog u točki 88. ove presude, činjenica da su nadležna tijela isplatila potporu za te površine ne može sama po sebi omogućiti da se utvrdi dobra vjera tog poljoprivrednika.
            93. Osim toga, s obzirom na to da se uzimanjem u obzir dobre vjere poljoprivrednika želi osigurati poštovanje načela zaštite legitimnog očekivanja, ta dobra vjera mora u okolnostima poput onih u glavnom postupku postojati u trenutku podnošenja zahtjeva za potporu i treba trajati tijekom četiri godine nakon dana isplate potpore. Posljedično, ocjenu postojanja te dobre vjere, u svrhu članka 73. stavka 5. Uredbe br. 796/2004, treba izvršiti odvojeno za svaku odnosnu godinu, a dobra vjera dotičnog poljoprivrednika mora trajati do isteka četvrte godine nakon dana isplate potpore.
            94. S obzirom na prethodna razmatranja, na treće, četvrto i peto pitanje treba odgovoriti na sljedeći način:
            – članak 137. Uredbe br. 73/2009 treba tumačiti na način da se poljoprivrednik koji je bio obaviješten prije 1. siječnja 2010. o neopravdanosti dodjele prava na plaćanje ne može pozvati na taj članak u svrhu regularizacije tih prava;
            – članak 73. stavak 4. Uredbe br. 796/2004 treba tumačiti na način da se treba smatrati da je poljoprivrednik mogao opravdano zamijetiti neprihvatljivost površina za primanje predmetne potpore za čije korištenje, u svrhu obavljanja svoje poljoprivredne djelatnosti, ne raspolaže nikakvom manevarskom marginom i/ili na kojima ne može obavljati tu djelatnost zbog ograničenja koja proizlaze iz obavljanja nepoljoprivredne djelatnosti na njima. U svrhu ocjene je li učinjenu pogrešku poljoprivrednik mogao opravdano zamijetiti, mjerodavni trenutak je trenutak isplate potpore. Ocjenu iz članka 73. stavka 4. Uredbe br. 796/2004 treba izvršiti odvojeno za svaku odnosnu godinu i
            – članak 73. stavak 5. Uredbe br. 796/2004 treba tumačiti na način da u okolnostima kao što su one u glavnom postupku valja smatrati da je poljoprivrednik postupio u dobroj vjeri ako je zaista bio uvjeren da su predmetne površine prihvatljive. Ocjenu dobre vjere tog poljoprivrednika u svrhu članka 73. stavka 5. Uredbe br. 796/2004 treba izvršiti odvojeno za svaku odnosnu godinu i ta dobra vjera treba trajati do isteka četvrte godine nakon dana isplate potpore.
            Troškovi
            95. Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

            Operativni dio
            Slijedom navedenoga, Sud (prvo vijeće) odlučuje:
            1. Članak 44. stavak 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1782/2003 od 29. rujna 2003. o zajedničkim pravilima za programe izravne potpore u sklopu zajedničke poljoprivredne politike i o uvođenju određenih programa potpore poljoprivrednicima, te izmjeni uredaba (EEZ) br. 2019/93, (EZ) br. 1452/2001, (EZ) br. 1453/2001, (EZ) br. 1454/2001, (EZ) 1868/94, (EZ) br. 1251/1999, (EZ) br. 1254/1999, (EZ) br. 1673/2000, (EEZ) br. 2358/71 i (EZ) br. 2529/2001 i članak 34. stavak 2. točku (a) Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 od 19. siječnja 2009. o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore za poljoprivrednike u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih pro grama potpore za poljoprivrednike, kojom se izmjenjuju uredbe (EZ) br. 1290/2005, (EZ) br. 247/2006 i (EZ) br. 378/2007 i stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 1782/2003, treba tumačiti na način da poljoprivredna površina koju čine sigurnosne površine koje u zračnoj luci okružuju uzletno‑sletne staze i staze za vožnju i zaustavljanje, koje su podvrgnute posebnim pravilima i ograničenjima, predstavlja prihvatljivu površinu pod uvjetom da, s jedne strane, poljoprivrednik koji tu površinu koristi za proizvodnju raspolaže dovoljnom autonomijom u njezinu korištenju, u svrhu obavljanja svoje poljoprivredne aktivnosti i, s druge strane, da može obavljati tu aktivnost na navedenoj površini usprkos ograničenjima koja proizlaze iz obavljanja nepoljoprivredne aktivnosti na istoj površini.
            2. Članak 137. Uredbe br. 73/2009 treba tumačiti na način da se poljoprivrednik koji je bio obaviješten prije 1. siječnja 2010. o neopravdanosti dodjele prava na plaćanje ne može pozvati na taj članak u svrhu uređenja tih prava.
            Članak 73. stavak 4. Uredbe Komisije (EZ) br. 796/2004 od 21. travnja 2004. o detaljnim pravilima za provedbu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava predviđenih Uredbom Vijeća (EZ) br. 1782/2003, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 2184/2005 od 23. prosinca 2005., treba tumačiti na način da se treba smatrati da je poljoprivrednik mogao opravdano zamijetiti neprihvatljivost površina za primanje predmetne potpore za čije korištenje, u svrhu obavljanja svoje poljoprivredne djelatnosti, ne raspolaže nikakvom manevarskom marginom i/ili na kojima ne može obavljati tu djelatnost zbog ograničenja koja proizlaze iz obavljanja nepoljoprivredne djelatnosti na njima. U svrhu ocjene je li učinjenu pogrešku poljoprivrednik mogao opravdano zamijetiti mjerodavni trenutak je trenutak isplate potpore. Ocjenu iz članka 73. stavka 4. navedene Uredbe br. 796/2004 treba izvršiti odvojeno za svaku odnosnu godinu.
            Članak 73. stavak 5. Uredbe br. 796/2004, kako je izmijenjena Uredbom br. 2184/2005, treba tumačiti na način da u okolnostima kao što su one u glavnom postupku valja smatrati da je poljoprivrednik postupio u dobroj vjeri ako je zaista bio uvjeren da su predmetne površine prihvatljive. Ocjenu dobre vjere tog poljoprivrednika u svrhu članka 73. stavka 5. navedene Uredbe br. 796/2004 treba izvršiti odvojeno za svaku odnosnu godinu i ta dobra vjera treba trajati do isteka četvrte godine nakon dana isplate potpore.


Presuda Prvostupanjskog suda (šesto vijeće) od 18. prosinca 2008. # General Química, SA, Repsol Química, SA i Repsol YPF, SA protiv Komisije Europskih zajednica. # Tržišno natjecanje - Novčane kazne. # Predmet T-85/06.


Presuda Suda (treće vijeće) od 8. studenog 2012. # Atilla Gülbahce protiv Freie und Hansestadt Hamburg. # Zahtjev za prethodnu odluku: Hamburgisches Oberverwaltungsgericht - Njemačka. # Zahtjev za prethodnu odluku. # Predmet C-268/11.


Presuda Suda (veliko vijeće) od 8. rujna 2010.#Carmen Media Group Ltd protiv Land Schleswig-Holstein i Innenminister des Landes Schleswig-Holstein.#Zahtjev za prethodnu odluku: Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht - Njemačka.#Članak 49. UEZ-a - Slobodno pružanje usluga.#Predmet C-46/08.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 12. prosinca 1989. # Kazneni postupak protiv Lothar Messner. # Zahtjev za prethodnu odluku: Pretura di Volterra - Italija. # Slobodno kretanje osoba. # Predmet C-265/88.


Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 30. rujna 2013. # BP protiv Agencije Europske unije za temeljna prava (FRA). # Predmet F-38/12.


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 11. listopada 2007.#Erika Waltraud Ilse Hollmann protiv Fazenda Pública.#Zahtjev za prethodnu odluku: Supremo Tribunal Administrativo - Portugal.#Predmet C-443/06.