title: Predmet T-484/13: Presuda Općeg suda od 18. studenoga 2014. – Lumene protiv OHIM-a (THE YOUTH EXPERTS) ( „Žig Zajednice — Prijava verbalnog žiga Zajednice THE YOUTH EXPERTS — Apsolutni razlog za odbijanje — Nedostatak razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Doseg ispitivanja koji provode žalbena vijeća — Ispitivanje o meritumu ovisi o dopuštenosti tužbe — Članak 59. prva rečenica Uredbe br. 207/2009” )

text:
               12.1.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 7/35

         Presuda Općeg suda od 18. studenoga 2014. – Lumene protiv OHIM-a (THE YOUTH EXPERTS)
   (Predmet T-484/13) (1)

   ((„Žig Zajednice - Prijava verbalnog žiga Zajednice THE YOUTH EXPERTS - Apsolutni razlog za odbijanje - Nedostatak razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Doseg ispitivanja koji provode žalbena vijeća - Ispitivanje o meritumu ovisi o dopuštenosti tužbe - Članak 59. prva rečenica Uredbe br. 207/2009”))
   (2015/C 007/39)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Lumene Oy (Espoo, Finska) (zastupnik: L. Laaksonen, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: G. Schneider, agent)

      Predmet

   Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća OHIM-a od 26. lipnja 2013. (predmet R-187/2013-2), koja se odnosi na prijavu za registraciju verbalnog žiga THE YOUTH EXPERTS kao žiga Zajednice.

      Izreka

               1.

               Odluka drugog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) od 26. lipnja 2013. (predmet R-187/2013-2) poništava se u dijelu koji se odnosi na „preparate za bijeljenje i ostale tvari za pranje [i] preparate za čišćenje, poliranje, odmašćivanje i struganje”iz razreda 3. u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je izmijenjen i dopunjen, i „higijensk[e] proizvod[e] za upotrebu u medicini, flaster[e,] materijal za previjanje, materijal[e] za plombiranje zubi i zubne otiske, dezinfekcijska sredstva, proizvod[e] za uništavanje životinjskih štetočina, fungicid[e], herbicid[e]” iz razreda 5. u smislu navedenog sporazuma.

               2.

               Tužba se odbija u preostalom dijelu.

               3.

               Svaka stranka snosi vlastite troškove.

      (1)  SL C 344, 23.11.2013.


title: Predmet C-219/14: Presuda Suda (šesto vijeće) od 11. studenoga 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Employment Tribunals, Birmingham – Ujedinjena Kraljevina) – Kathleen Greenfield protiv The Care Bureau Ltd (Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna politika — Okvirni sporazum o radu s nepunim radnim vremenom — Organizacija radnog vremena — Direktiva 2003/88/EZ — Pravo na plaćeni godišnji odmor — Izračun prava na odmor u slučaju povećanja radnog vremena — Tumačenje načela pro rata temporis)

text:
               18.1.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 16/9

         Presuda Suda (šesto vijeće) od 11. studenoga 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Employment Tribunals, Birmingham – Ujedinjena Kraljevina) – Kathleen Greenfield protiv The Care Bureau Ltd
   (Predmet C-219/14) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Okvirni sporazum o radu s nepunim radnim vremenom - Organizacija radnog vremena - Direktiva 2003/88/EZ - Pravo na plaćeni godišnji odmor - Izračun prava na odmor u slučaju povećanja radnog vremena - Tumačenje načela pro rata temporis))
   (2016/C 016/09)
   Jezik postupka: engleski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Employment Tribunals, Birmingham

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Kathleen Greenfield

      Tuženik: The Care Bureau Ltd

      Izreka

               1.

               Članak 4. stavak 2. Okvirnog sporazuma o radu s nepunim radnim vremenom sklopljen 6. lipnja 1997. koji se nalazi u prilogu Direktivi Vijeća 97/81/EZ od 15. prosinca 1997. o Okvirnom sporazumu o radu s nepunim radnim vremenom koji su sklopili UNICE, CEEP i ETUC, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 98/23/EZ od 7. travnja 1998., i članak 7. Direktive 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena treba tumačiti na način da države članice u slučaju povećanja broja izvršenih radnih sati radnika nemaju obvezu predvidjeti da se po potrebi retroaktivno ponovno izračunaju već stečena i eventualno iskorištena prava na plaćeni godišnji odmor s obzirom na novi radni raspored navedenog radnika. Međutim, novi izračun mora se provesti za razdoblje tijekom kojeg se povećalo radno vrijeme.

               2.

               Članak 4. stavak 2. navedenog okvirnog sporazuma i članak 7. Direktive 2003/88 treba tumačiti na način da se izračun prava na plaćeni godišnji odmor mora provesti prema istim načelima neovisno o tomu radi li se o utvrđivanju odštetne naknade za neiskorišteni stečeni plaćeni godišnji odmor u slučaju završetka radnog odnosa ili o zbrajanju prava na plaćeni godišnji odmor u slučaju zadržavanja radnog odnosa.

      (1)  SL C 223, 14. 7. 2014.


title: Predmet C-114/16: Rješenje predsjednika Suda od 21. travnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Kúria – Mađarska) – Damien Zöldség, Gyümölcs Kereskedelmi és Tanácsadó Kft. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság

text:
               5.9.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 326/20

         Rješenje predsjednika Suda od 21. travnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Kúria – Mađarska) – Damien Zöldség, Gyümölcs Kereskedelmi és Tanácsadó Kft. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság
   (Predmet C-114/16) (1)

   (2016/C 326/37)
   Jezik postupka: mađarski
   Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 211, 13. 6. 2016.


title: Predmet T-303/15: Presuda Općeg suda od 11. svibnja 2017. – Barqawi protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja protiv Sirije — Zamrzavanje financijskih sredstava — Očita pogreška u ocjeni”)

text:
               3.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/27

         Presuda Općeg suda od 11. svibnja 2017. – Barqawi protiv Vijeća
   (Predmet T-303/15) (1)

   ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja protiv Sirije - Zamrzavanje financijskih sredstava - Očita pogreška u ocjeni”))
   (2017/C 213/35)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Ahmad Barqawi (Dubai, Ujedinjeni Arapski Emirati) (zastupnici: J.-P. Buyle i L. Cloquet, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: G. Étienne i N. Rouam, zatim G. Étienne i S. Kyriakopoulou i naposljetku S. Kyriakopoulou, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a radi poništenja Provedbene odluke Vijeća (ZVSP) 2015/383 od 6. ožujka 2015. o provedbi Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL 2015., L 64, str. 41.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2015/375 od 6. ožujka 2015. o provedbi Uredbe (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji (SL 2015., L 64, str. 10.) jer su imena tužitelja uvrštena na popis osoba i subjekata na koje se primjenjuju mjere ograničavanja.

      Izreka

               1.

               Poništavaju se Provedbena odluka Vijeća (ZVSP) 2015/383 od 6. ožujka 2015. o provedbi Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije i Provedbena uredba Vijeća (EU) 2015/375 od 6. ožujka 2015. o provedbi Uredbe (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji u dijelu u kojem se odnose na Ahmada Barqawija.

               2.

               Vijeće Europske unije snosit će vlastite troškove i troškove A. Barqawija.

      (1)  SL C 245, 27. 7. 2015.


title: Predmet C-222/17 P: Žalba koju su 27. travnja 2017. podnijeli Plásticos Españoles, S. A. (ASPLA) i Armando Álvarez, S. A. protiv presude Općeg suda (treće prošireno vijeće) od 17. veljače 2017. u predmetu T-40/15, ASPLA i Armando Álvarez protiv Europske unije

text:
               3.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/22

         Žalba koju su 27. travnja 2017. podnijeli Plásticos Españoles, S. A. (ASPLA) i Armando Álvarez, S. A. protiv presude Općeg suda (treće prošireno vijeće) od 17. veljače 2017. u predmetu T-40/15, ASPLA i Armando Álvarez protiv Europske unije
   (Predmet C-222/17 P)
   (2017/C 213/29)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Žalitelji: Plásticos Españoles, S. A. (ASPLA) i Armando Álvarez, S. A. (zastupnici: S. Moya Izquierdo i M. Troncoso Ferrer, odvjetnici)

      Druga stranka u postupku: Europska unija

      Žalbeni zahtjev

               —

               Žalitelji od Suda zahtijevaju da ukine presudu Općeg suda Europske unije od 17. veljače 2017. u predmetu T-40/15 i naloži Europskoj uniji da žaliteljima plati iznos od 3 495 038,66 eura radi naknade štete nastale zato što je Opći sud Europske unije povrijedio članak 47. drugi stavak Povelje Europske unije o temeljnim pravima, uključujući odgovarajuće kompenzacijske i zatezne kamate.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

               1.

               Nedostatak u obrazloženju i pogreška koja se tiče prava pri izračunu primjerenog razdoblja između završetka pisanog i otvaranja usmenog dijela postupka.

               2.

               Pogreška koja se tiče prava a odnosi se na ocjenu da su kamate na novčanu kaznu šteta.

               3.

               Pogreška koja se tiče prava pri primjeni načela zabrane odlučivanja ultra petita.

               4.

               Povreda prava na obranu žalitelja u vezi s procjenom nastale materijalne štete.

               5.

               Pogreška koja se tiče prava jer pobijana presuda sadržava očitu proturječnost u vezi s razdobljem na koje se odnosi naknada štete.


title: Predmet T-710/13: Tužba podnesena 23. prosinca 2013. — Bundesverband Deutsche Tafel protiv OHIM-a — Tiertafel Deutschland (Tafel)

text:
               1.3.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 61/16

         Tužba podnesena 23. prosinca 2013. — Bundesverband Deutsche Tafel protiv OHIM-a — Tiertafel Deutschland (Tafel)
   (Predmet T-710/13)
   2014/C 61/28
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Bundesverband Deutsche Tafel eV (Berlin, Njemačka) (zastupnici: T. Koerl, E. Celenk i S. Vollmer, Rechtsanwälte)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Tiertafel Deutschland eV (Rathenow, Njemačka)

      Tužbeni zahtjevi

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku četvrtog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) od 17. listopada 2013. u predmetu R 1074/2012-4

               —

               naloži OHIM-u snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Registrirani žig Zajednice protiv kojeg je podnesen zahtjev za proglašavanje žiga ništavim: verbalni žig „Tafel” za usluge iz razreda 39 i 45 — registracija žiga Zajednice br. 8 985 541

      Nositelj žiga Zajednice: tužitelj

      Stranka koja zahtijeva proglašenje žiga Zajednice ništavim: Tiertafel Deutschland e.V.

      Obrazloženje zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim: apsolutni razlozi za ništavost sukladno članku 52. stavku 1. točki (a) povezano s člankom 7. stavkom 1. točkama (b) i (c) Uredbe 207/2009 te postupanje tužitelja u zloj vjeri sukladno članku 52. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 207/2009

      Odluka odjela za brisanje: odbijanje zahtjeva za poništenje

      Odluka žalbenog vijeća: usvajanje žalbe i proglašavanje žiga ništavim

      Tužbeni razlozi: povreda članka 7. stavka 1. točaka (b) i (c) Uredbe br. 207/2009


title: Predmet C-533/13: Presuda Suda (veliko vijeće) od 17. ožujka 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Työtuomioistuin – Finska) – Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry protiv Öljytuote ry, Shell Aviation Finland Oy (Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna politika — Direktiva 2008/104/EZ — Rad preko poduzeća za privremeno zapošljavanje — Članak 4. stavak 1. — Zabrane ili ograničenja primjene rada preko poduzeća za privremeno zapošljavanje — Razlozi za opravdanje — Razlozi od općeg interesa — Obveza preispitivanja — Opseg)

text:
               11.5.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 155/5

         Presuda Suda (veliko vijeće) od 17. ožujka 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Työtuomioistuin – Finska) – Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry protiv Öljytuote ry, Shell Aviation Finland Oy
   (Predmet C-533/13) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Direktiva 2008/104/EZ - Rad preko poduzeća za privremeno zapošljavanje - Članak 4. stavak 1. - Zabrane ili ograničenja primjene rada preko poduzeća za privremeno zapošljavanje - Razlozi za opravdanje - Razlozi od općeg interesa - Obveza preispitivanja - Opseg))
   (2015/C 155/05)
   Jezik postupka: finski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Työtuomioistuin

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry

      Tuženici: Öljytuote ry, Shell Aviation Finland Oy

      Izreka

   Članak 4. stavak 1. Direktive 2008/104/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o radu preko poduzeća za privremeno zapošljavanje treba tumačiti na način da:

               —

               je upućen samo nadležnim tijelima država članica, namećući im obvezu preispitivanja kako bi se uvjerila u opravdanost eventualnih zabrana ili ograničenja koji se tiču primjene rada preko poduzeća za privremeno zapošljavanje i, stoga,

               —

               ne nameće nacionalnim sudovima obvezu neprimjenjivanja svake odredbe nacionalnog prava koja sadrži zabrane ili ograničenja koji se tiču primjene rada preko poduzeća za privremeno zapošljavanje koji nisu opravdani općim interesom u smislu navedenog članka 4. stavka 1.

      (1)  SL C 352, 30.11.2013.


title: Predmet C-64/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. veljače 2015. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – BP Europa SE protiv Hauptzollamta Hamburg-Stadt

text:
               27.4.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 138/37

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. veljače 2015. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – BP Europa SE protiv Hauptzollamta Hamburg-Stadt
   (Predmet C-64/15)
   (2015/C 138/50)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesfinanzhof

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: BP Europa SE

      Tuženik: Hauptzollamt Hamburg-Stadt

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 10. stavak 4. Direktive 2008/118/EZ (1) tumačiti tako da su njegove pretpostavke ispunjene jedino kada ukupna količina robe koja se kreće unutar sustava odgode plaćanja trošarine ne dospije na mjesto odredišta ili se pravilo – uzimajući u obzir članak 10. stavak 6. Direktive 2008/118/EZ – može primijeniti i na slučajeve u kojima samo dio ukupne količine robe koja se kreće unutar sustava odgode plaćanja trošarine ne dospije na mjesto odredišta?

               2.

               Treba li članak 20. stavak 2. Direktive 2008/118/EZ tumačiti tako da kretanje trošarinske robe unutar sustava odgode plaćanja trošarine završava tek kada je primatelj u potpunosti istovario prijevozno sredstvo koje je kod njega dospjelo tako da utvrđenje manjka prilikom istovara nastupi već tijekom kretanja?

               3.

               Protivi li se članak 10. stavak 2. u vezi s člankom 7. stavkom 2. točkom (a) Direktive 2008/118/EZ nacionalnom propisu prema kojem nadležnost ubiranja trošarine države odredišta (pored isključenja slučajeva uređenih u članku 7. stavku 4. Direktive 2008/118/EZ) ovisi jedino o utvrđenju da je došlo do nepravilnosti i nemogućnosti određivanja mjesta u kojem je do nje došlo ili je dodatno potrebno utvrđenje da je trošarinska roba njezinim otpuštanjem iz sustava odgode plaćanja trošarine puštena u potrošnju?

               4.

               Treba li članak 7. stavak 2. točku (a) Direktive 2008/118/EZ tumačiti tako da prilikom utvrđenja nepravilnosti u skladu s člankom 10. stavkom 2. Direktive 2008/118/EZ treba polaziti od puštanja u potrošnju trošarinske robe koja se kretala unutar sustava odgode plaćanja trošarine a nije dospjela na mjesto odredišta u svim slučajevima u kojima ne može biti pružen dokaz potpunog uništenja ili nepovratnog gubitka utvrđenog manjka propisan u članku 7. stavku 4. Direktive 2008/118/EZ?

      (1)  Direktiva Vijeća 2008/118/EZ od 16. prosinca 2008. o općim aranžmanima za trošarine i o stavljanju izvan snage Direktive 92/12/EEZ (SL 2009, L 9, str. 12.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2. str. 174.).


title: Predmet C-201/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. travnja 2014. uputio Curtea de Apel Cluj (Rumunjska) – Smaranda Bara i dr. protiv Ravnatelja Casa Naţională de Asigurări de Sănătate, Casa Naţională de Asigurări de Sănătate (CNAS) i Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF)

text:
               14.7.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 223/5

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. travnja 2014. uputio Curtea de Apel Cluj (Rumunjska) – Smaranda Bara i dr. protiv Ravnatelja Casa Naţională de Asigurări de Sănătate, Casa Naţională de Asigurări de Sănătate (CNAS) i Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF)
   (Predmet C-201/14)
   2014/C 223/07
   Jezik postupka: rumunjski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Curtea de Apel Cluj

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Smaranda Bara i dr.

      Tuženici: Ravnatelj Casa Naţională de Asigurări de Sănătate, Casa Naţională de Asigurări de Sănătate (CNAS) i Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF)

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li nacionalno porezno tijelo koje zastupa nadležno ministarstvo države članice financijska institucija u smislu članka 124. UFEU-a?

               2.

               Može li prijenos baze podataka o dohocima koje su ostvarili državljani države članice od strane nacionalnog poreznog tijela drugoj instituciji predmetne države članice biti uređen aktom koji je istovjetan upravnim aktima odnosno protokolom sklopljenim između nacionalnog poreznog tijela i druge institucije države članice, a da pritom takvo postupanje ne predstavlja povlašteni pristup u smislu članka 124. UFEU-a?

               3.

               Obuhvaća li pojam stabilnog i sigurnog poslovanja u smislu članka 124. UFEU-a prijenos baze podataka s ciljem nametanja državljanima države članice obveze plaćanja socijalnih doprinosa instituciji države članice u korist koje se obavio prijenos?

               4.

               Može li osobne podatke obrađivati tijelo kojem takvi podaci nisu namijenjeni, ako takvo postupanje retroaktivno uzrokuje imovinsku štetu?


title: Predmet C-464/15: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 30. lipnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landesgericht Wiener Neustadt – Austrija) – Admiral Casinos & Entertainment AG protiv Balmatic Handelsgesellschaft mbH i dr. (Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 56. UFEU-a — Sloboda pružanja usluga — Igre na sreću — Propis države članice kojim se zabranjuje, pod prijetnjom kaznenopravnih sankcija, gospodarsko iskorištavanje automata za igru na sreću s manjim dobitkom (kleines Glücksspiel) bez koncesije nadležnog tijela — Ograničenje — Opravdanje — Proporcionalnost — Ocjena proporcionalnosti cilja propisa u trenutku donošenja te učinaka istog propisa tijekom njegove provedbe — Učinci koji se utvrđuju empirijski i sa sigurnošću)

text:
               12.9.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 335/25

         Presuda Suda (sedmo vijeće) od 30. lipnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landesgericht Wiener Neustadt – Austrija) – Admiral Casinos & Entertainment AG protiv Balmatic Handelsgesellschaft mbH i dr.
   (Predmet C-464/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 56. UFEU-a - Sloboda pružanja usluga - Igre na sreću - Propis države članice kojim se zabranjuje, pod prijetnjom kaznenopravnih sankcija, gospodarsko iskorištavanje automata za igru na sreću s manjim dobitkom (kleines Glücksspiel) bez koncesije nadležnog tijela - Ograničenje - Opravdanje - Proporcionalnost - Ocjena proporcionalnosti cilja propisa u trenutku donošenja te učinaka istog propisa tijekom njegove provedbe - Učinci koji se utvrđuju empirijski i sa sigurnošću))
   (2016/C 335/34)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Landesgericht Wiener Neustadt

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Admiral Casinos & Entertainment AG

      Tuženici: Balmatic Handelsgesellschaft mbH, Robert Schnitzer, Suayip Polat KG, Ülkü Polat, Attila Juhas, Milazim Rexha

      Izreka

   Članak 56. UFEU-a treba tumačiti na način da, prilikom ocjene proporcionalnosti nacionalnog propisa koji je ograničavajući za područje igara na sreću, nije važan samo cilj kojem taj propis teži, kakav je bio u trenutku donošenja tog propisa, već također i učinci toga propisa, koji se ocjenjuju nakon njegova donošenja.

      (1)  SL C 398, 30. 11. 2015.


title: Predmet T-166/16: Presuda Općeg suda od 18. svibnja 2017. – Panzeri protiv Parlamenta („Pravilnik o isplati troškova i naknada zastupnicima u Europskom parlamentu — Naknada za parlamentarnu pomoć — Povrat neosnovano isplaćenih iznosa”)

text:
               10.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 221/21

         Presuda Općeg suda od 18. svibnja 2017. – Panzeri protiv Parlamenta
   (Predmet T-166/16) (1)

   ((„Pravilnik o isplati troškova i naknada zastupnicima u Europskom parlamentu - Naknada za parlamentarnu pomoć - Povrat neosnovano isplaćenih iznosa”))
   (2017/C 221/27)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Pier Antonio Panzeri (Calusco d’Adda, Italija) (zastupnik: C. Cerami, odvjetnik)

      Tuženik: Europski parlament (zastupnici: N. Lorenz, A. Caiola, G. Corstens i S. Seyr, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a radi poništenja odluke glavnog tajnika Europskog parlamenta od 11. veljače 2016., kojom se tužitelju nalaže povrat iznosa od 83 764,34 eura, i povezane obavijesti o dugovanju od istog dana.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Pieru Antoniju Panzeriju nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 200, 6. 6. 2016.


title: Predmet C-124/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. ožujka 2017. uputio Vergabekammer Südbayern (Njemačka) – Vossloh Laeis GmbH protiv Stadtwerke München GmbH

text:
               6.6.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 178/8

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. ožujka 2017. uputio Vergabekammer Südbayern (Njemačka) – Vossloh Laeis GmbH protiv Stadtwerke München GmbH
   (Predmet C-124/17)
   (2017/C 178/09)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Vergabekammer Südbayern

      Stranke glavnog postupka

      Podnositelj zahtjeva: Vossloh Laeis GmbH

      Protivnik zahtjeva: Stadtwerke München GmbH

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li propis države članice koji kao pretpostavku uspješne dobrovoljne rehabilitacije gospodarskog subjekta propisuje da on činjenice i okolnosti u vezi s kaznenim djelom ili povredom i s time uzrokovanom štetom temeljito razjasni ne samo s istražnim tijelima nego i s javnim naručiteljem u skladu s odredbama članka 80. Direktive 2014/25/EU (1) u vezi s člankom 57. stavkom 6. drugim podstavkom Direktive 2014/24/EU (2)?

               2.

               U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje: treba li članak 57. stavak 6. drugi podstavak Direktive 2014/24/EU u tom kontekstu tumačiti na način da je dotični gospodarski subjekt radi uspješne dobrovoljne rehabilitacije u svakom slučaju javnom naručitelju obvezan razjasniti činjenično stanje u toj mjeri da on može ocijeniti jesu li poduzete mjere dobrovoljne rehabilitacije (tehničke, organizacijske i osobne mjere i naknada štete) prikladne i dovoljne?

               3.

               Za fakultativne osnove za isključenje uređene člankom 57. stavkom 4. Direktive 2014/24/EU maksimalno razdoblje, odnosno rok za isključenje prema članku 57. stavku 7. Direktive 2014/24/EU iznosi tri godine od datuma dotičnog događaja. Treba li dotičnim događajem smatrati već ostvarenje osnova za isključenje navedenih u članku 57. stavku 4. Direktive 2014/24/EU ili je relevantan trenutak onaj u kojem javni naručitelj ima sigurno i pouzdano saznanje o postojanju osnove za isključenje?

               4.

               Je li sukladno tome u slučaju ispunjenja pretpostavki za isključenje iz članka 54. stavka 4. točke (d) Direktive 2014/24/EU zbog sudjelovanja gospodarskog subjekta u zabranjenom sporazumu dotični događaj u smislu članka 54. stavka 7. Direktive 2014/24/EU okončanje sudjelovanja u zabranjenom sporazumu ili stjecanje javnog naručitelja sigurnog i pouzdanog saznanja o sudjelovanju u zabranjenom sporazumu?

      (1)  Direktiva 2014/25/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o nabavi subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga i stavljanju izvan snage Direktive 2004/17/EZ (SL L 94, str. 243.)

      (2)  Direktiva 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL L 94, str. 65.)


title: Predmet C-48/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. veljače 2017. uputio Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Nizozemska) – X protiv Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               10.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/24

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. veljače 2017. uputio Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Nizozemska) – X protiv Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
   (Predmet C-48/17)
   (2017/C 112/34)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: X

      Tuženik: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li država članica kojoj se podnosi zahtjev, uzimajući u obzir cilj, sadržaj i doseg Uredbe Dublin (1) i uredbe o postupku (2) u roku od dva tjedna odgovoriti na zahtjev za ponovno razmatranje zahtjeva sukladno članku 5. stavku 2. Provedbene uredbe (3)?

               2.

               Ako je odgovor na prvo pitanje negativan: treba li u tom slučaju, uzimajući u obzir zadnju rečenicu članka 5. stavka 2. Provedbene uredbe, primijeniti najduži rok od mjesec dana predviđen člankom 20. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 343/2003 (4) (sada članak 25. stavak 1. Uredbe Dublin)?

               3.

               Ako su odgovori na prvo i drugo pitanje negativni: raspolaže li država članica kojoj se podnosi zahtjev na temelju izraza „nastoji” [u inačici na nizozemskom jeziku] u članku 5. stavku 2. Provedbene uredbe, razumnim rokom za provedbu zahtjeva za ponovnim razmatranjem?

               4.

               Ako država članica kojoj se podnosi zahtjev mora stvarno odgovoriti u razumnom roku na zahtjev za ponovno razmatranje prema članku 5. stavku 2. Provedbene uredbe, radi li se još uvijek o razumnom roku, kao u ovom slučaju, i nakon proteka sedam i pol tjedana? Ako je odgovor na ovo pitanje negativan: koji rok se može smatrati razumnim?

               5.

               Koje su posljedice ako država članica kojoj se podnosi zahtjev ne odgovori na zahtjev za ponovno razmatranje ni u roku od dva tjedna, niti u razumnom roku? Je li u tom slučaju država članica koja podnosi zahtjev nadležna za meritorno ispitivanje zahtjeva za azilom koji je podnio stranac, ili je to ipak država kojoj se podnosi zahtjev?

               6.

               Ako se pretpostavlja da je država članica kojoj se podnosi zahtjev nadležna za meritorno ispitivanje zahtjeva za azilom zbog nedonošenja pravodobnog odgovora na zahtjev za ponovno razmatranje zahtjeva prema članku 5. stavku 2. Provedbene uredbe, u kojem roku država članica, koja je u ovom slučaju tuženik u glavnom postupku, o tome obavijestiti stranca?

      (1)  Uredba (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva (SL 2013., L 180, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 108.).

      (2)  Direktiva 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite (SL 2013., L 180, str. 60.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 249.).

      (3)  Uredba Komisije (EZ) br. 1560/2003 od 2. rujna 2003. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe Vijeća (EZ) br. 343/03 o uvođenju kriterija i mehanizama za utvrđivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za azil koji državljanin treće zemlje podnosi u jednoj od država članica (SL 2003., L 222, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 10., str. 17.).

      (4)  Uredba Vijeća (EZ) br. 343/2003 od 18. veljače 2003. o uvođenju kriterija i mehanizama za utvrđivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za azil koji državljanin treće zemlje podnosi u jednoj od država članica (SL 2003., L 50, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 37.).


title: Predmet T-340/16: Tužba podnesena 28. lipnja 2016. – Flatworld Solutions protiv EUIPO-a – Outsource2India Ltd (Outsource 2 India)

text:
               22.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/47

         Tužba podnesena 28. lipnja 2016. – Flatworld Solutions protiv EUIPO-a – Outsource2India Ltd (Outsource 2 India)
   (Predmet T-340/16)
   (2016/C 305/63)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Flatworld Solutions Pvt. Ltd (Bangalore, Indija) (zastupnici: S. Gillert, K. Vanden Bossche, B. Köhn-Gerdes i J. Schumacher, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Outsource2India Ltd (Friedrichshafen, Njemačka)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije s verbalnim elementima „Outsource 2 India” – žig Europske unije br. 6 035 547

      Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

      Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 15. travnja 2016. u predmetu R 611/2015-4

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku u cijelosti;

               —

               potvrdi odluku odjela za poništaje od 3. veljače 2015.;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova, uključujući tužiteljeve troškove.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 52. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet T-684/14: Tužba podnesena 19. rujna 2014. – Krka protiv Komisije

text:
               1.12.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 431/34

         Tužba podnesena 19. rujna 2014. – Krka protiv Komisije
   (Predmet T-684/14)
   (2014/C 431/57)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Krka Tovarna Zdravil d.d. (Novo Mesto, Slovenija) (zastupnik: T. Ilešič i M. Kocmut, odvjetnici).

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Odluku Komisije C(2014) 4955 final od 9. srpnja 2014. u predmetu AT.39612 – Perindopril (Servier) koja je dostavljena tužitelju 11. srpnja 2014., u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja, a osobito članak 4., članak 7. stavak 4. točku (a), članak 8. i članak 9.;

               —

               naloži Komisiji snošenje troškova i drugih izdataka koji su tužitelju nastali povodom ovog postupka; i

               —

               odredi svaku drugu mjeru koju smatra potrebnom.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe šest tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog odnosi se na Komisijinu pogrešnu analizu pravnog, činjeničnog i ekonomskog konteksta situacije tužitelja.

               2.

               Drugi tužbeni razlog odnosi se na Komisijin pogrešan zaključak da su tužitelj i Servier stvarni ili potencijalni konkurenti u smislu članka 101. UFEU-a.

               3.

               Treći tužbeni razlog odnosi se na tvrdnju da se Komisijin pogrešan zaključak o tome da nagodba u vezi patenata, sklopljena između tužitelja i Serviera, ima za cilj ograničavanje tržišnog natjecanja u smislu članka 101. stavka 1. UFEU-a, zasniva na pogrešnoj činjeničnoj i pravnoj analizi te pogrešnoj primjeni načela koja se primjenjuju na ograničenja prema cilju.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog odnosi se na Komisijinu povredu tužiteljeva prava na obranu koja je učinjena nedosljednim ispitivanjem ugovora o cesiji i licenciji i pogrešnim zaključkom da navedeni ugovor predstavlja ograničenje tržišnog natjecanja prema cilju u smislu članka 101. stavka 1. UFEU-a.

               5.

               Peti tužbeni razlog odnosi se na Komisijin pogrešan zaključak da su sporazumi sklopljeni između tužitelja i Serviera imali za posljedicu ograničenje tržišnog natjecanja u smislu članka 101. stavka 1. UFEU-a.

               6.

               Šesti tužbeni razlog odnosi se na tvrdnju da Komisija nije točno ocijenila argumente koje je tužitelj istaknuo temeljem članka 101. stavka 3. UFEU-a.


title: Predmet C-386/13: Tužba podnesena 5. srpnja 2013. — Europska komisija protiv Republike Cipar

text:
               7.9.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 260/25

         Tužba podnesena 5. srpnja 2013. — Europska komisija protiv Republike Cipar
   (Predmet C-386/13)
   2013/C 260/63
   Jezik postupka: grčki

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: P. Hetsch, K. Herrmann i M. Patakia)

      Tuženik: Republika Cipar

      Tužbeni zahtjevi

               —

               utvrditi da je Republika Cipar, time što nije usvojila sve zakonske, podzakonske i upravne propise potrebne za usklađivanje s Direktivom 2009/28/EZ (1) o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora te o izmjeni i kasnijem stavljanju izvan snage direktiva 2001/77/EZ (2) i 2003/30/EZ (3) ili, u svakom slučaju, time što te propise nije priopćila Komisiji povrijedila obveze koje proizlaze iz članka 27. stavka 1. navedene Direktive;

               —

               naložiti Republici Cipar sukladno članku 260. stavku 3. UFEU-a plaćanje novčane kazne u dnevnom iznosu od 11 404,80 eura počevši od dana objave presude Suda;

               —

               naložiti Republici Cipar snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

               1.

               Direktiva 2009/28/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. tiče se promicanja uporabe energije iz obnovljivih izvora te izmjena kao i kasnijem stavljanju izvan snage Direktiva 2001/77/EZ i 2003/30/EZ (u daljnjem tekstu: Direktiva 2009/28/EZ). Sukladno njenom članku 1., spomenutom Direktivom utvrđuje se zajednički okvir za promicanje energije iz obnovljivih izvora. Direktiva postavlja obvezne nacionalne ciljeve za ukupan udjel energije iz obnovljivih izvora u konačnoj bruto potrošnji energije i za udjel energije iz obnovljivih izvora u prometu. Direktivom se propisuju pravila koja se odnose na statističke prijenose među državama članicama, zajedničke projekte država članica i zajedničke projekte država članica i trećih zemalja, jamstva o podrijetlu, upravne postupke, informacije i osposobljavanje te pristup elektroenergetskoj mreži za energiju iz obnovljivih izvora. Njome se utvrđuju kriteriji održivosti za pogonska biogoriva i druga tekuća biogoriva.

               2.

               Sukladno članku 27. Direktive 2009/28/EZ, države članice trebale su donijeti nacionalne propise potrebne za ispunjavanje odredaba Direktive do 5. prosinca 2010. i priopćiti usvojene mjere Komisiji. Takvo priopćavanje predstavlja sastavni dio obveze prenošenja direktiva EU-a u unutarnji pravni sustav i obveze lojalne suradnje, što proizlazi iz članka 260. stavka 3. UFEU-a.

               3.

               Na osnovi službenih dopisa ciparskih institucija i priopćenih nacionalnih mjera u razdoblju prije pokretanja postupka i prije donošenja odluke o podnošenju predmetne tužbe, Komisija je utvrdila da Republika Cipar nije usvojila sve zakonske, podzakonske i upravne mjere potrebne za usklađivanje nacionalnog pravnog okvira s odredbama Direktive 2009/28/EZ pa je odlučila podnijeti tužbu sukladno članku 258. u vezi s člankom 260. stavkom 3. UFEU-a zahtijevajući od Suda da utvrdi da je Republika Cipar povrijedila obveze iz članka 27. stavka 1. spomenute Direktive.

      (1)  SL L 140, 5.6.2009., str. 16.-62.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 11., str. 39.

      (2)  SL L 283, 27.10.2001., str. 33.-40.

      (3)  SL L 123, 17.5.2003., str. 42.-46.


title: Predmet T-557/17: Tužba podnesena 17. kolovoza 2017. – Liaño Reig protiv SRB-a

text:
               23.10.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/24

         Tužba podnesena 17. kolovoza 2017. – Liaño Reig protiv SRB-a
   (Predmet T-557/17)
   (2017/C 357/32)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Carmen Liaño Reig (Alcobendas, Španjolska) (zastupnik: F. López Antón, odvjetnik)

      Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               na temelju onoga što je navedeno u tužbenim razlozima iznesenima pod 3.1 do 3.4, kao nedopušten i neusklađen s Uredbom i Poveljom Europske unije o temeljnim pravima poništi instrument sanacije koji se sastoji od konverzije u novoizdane dionice društva Banco Popular Español, S.A. instrumenta dopunskog kapitala koji se odnosi na podređene obveznice koje je izdao BPE Financiaciones, S.A. s ISIN XS0550098569 označene kao #4, što je odlučeno u članku 6. stavku 1. točki (d) Odluke;

               —

               ako prihvati prethodno navedeni zahtjev, s obzirom na to što, u skladu s uvodnom izjavom 91. i člankom 85. stavkom 4. posljednjim podstavkom Direktive, poništenje odluke sanacijskog tijela neće utjecati na naknade upravne akte i radnje koji se temelje na poništenoj odluci, u skladu s onim što je određeno u tom članku, naloži SRB-u da tužitelju naknadi gubitak koji je pretrpio zbog poništenja odluke navedene u prethodnoj točki, na temelju članka 87. stavka 3. Uredbe.
               u tu svrhu gubitak koji je pretrpio tužitelj utvrđuje se kao stvarna vrijednost koju je na dan njegova plaćanja imao iznos od 50 000 eura koji odgovara nominalnoj vrijednosti obveznice s datumom dospijeća 22. listopada 2020. koju je izdao BPE Financiaciones, S.A. s ISIN XS0550098569, čiji je imatelj bio tužitelj na dan donošenja odluke, koja je uvećana za stvarnu vrijednost koju su na dan njihova plaćanja imale kamate s godišnjom fiksnom kamatnom stopom od 6,873 % koje su tekle na navedenu obveznicu od 7. lipnja 2017. (datum donošenja odluke) do 22. listopada 2020. (datum dospijeća te obveznice);

               —

               podredno zahtjevima sadržanima u prethodnim točkama, na temelju onoga što je navedeno u tužbenom razlogu iznesenom pod 3.5, naloži SRB-u da tužitelju naknadi svotu koja odgovara onoj koju bi tužitelj bio primio kao imatelj obveznice s ISIN XS0550098569 koju je izdao BPE Financiaciones, S.A. da je to društvo likvidirano na dan donošenja odluke nakon provedenog redovnog postupka u slučaju insolventnosti, uzimajući u obzir da tužitelj nije primio nikakvu naknadu ili protučinidbu ni zbog konverzije navedene obveznice čiji je bio imatelj u novoizdane dionice društva Banco Popular Español, S.A. ni na temelju prijenosa tih dionica društvu Banco Santander, S.A.;

               —

               ako (kao što to smatra tužitelj) društvo BPE Financiaciones, S.A. ne ispunjava zahtjeve koje španjolsko zakonodavstvo predviđa za pokretanje redovnog postupka u slučaju svoje insolventnosti na kraju kojeg se ono likvidira na dan donošenja Odluke, utvrdi da je iznos naknade štete tužitelju 50 000 eura, koji odgovara nominalnoj vrijednosti navedene obveznice koju je izdalo dotično društvo, a čiji je bio imatelj;

               —

               ako društvo BPE Financiaciones, S.A. ispunjava zahtjeve koje španjolsko zakonodavstvo predviđa za pokretanje redovnog postupka u slučaju svoje insolventnosti na kraju kojeg se ono likvidira na dan donošenja Odluke, utvrdi da je zahtijevani iznos naknade štete onaj koji proizlazi iz vrednovanja koje valja provesti u skladu s onim što je navedeno u članku 20. stavcima 16. do 18. Uredbe.

               —

               podredno zahtjevima sadržanima u prethodnim točkama, na temelju onoga što je navedeno u tužbenom razlogu iznesenom pod 3.6., naloži SRB-u da tužitelju naknadi proporcionalni iznos koji bi mu pripao da su se konvertirale u dionice Banco Popular Español, S.A. sve podređene obveznice koje je to društvo izdalo, koje su postojale su na dan donošenja Odluke, a nisu konvertirane u dionice tog subjekta u skladu s odredbom članka 6. stavka 1. točke (d) Odluke.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Tužbeni razlozi i glavni argumenti slični su onima navedenima u predmetima T-478/17, Mutualidad de la Abogacía i Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos/Jedinstveni sanacijski odbor, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno i SFL/Jedinstveni sanacijski odbor, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde/Komisija i Jedinstveni sanacijski odbor, T-483/17, García Suárez i dr./Komisija i Jedinstveni sanacijski odbor, T-484/17, Fidesban i dr./Jedinstveni sanacijski odbor, T-497/17, Sáchez del Valle i Calatrava Real State 2015/Komisija i Jedinstveni sanacijski odbor te T-498/17, Pablo Álvarez de Linera Granda/Komisija i Jedinstveni sanacijski odbor.


title: Predmet C-59/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. veljače 2014. uputio Finanzgericht Hamburg (Njemačka) – Firma Ernst Kollmer Fleischimport und -export protiv Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               12.5.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 142/13

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. veljače 2014. uputio Finanzgericht Hamburg (Njemačka) – Firma Ernst Kollmer Fleischimport und -export protiv Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Predmet C-59/14)
   2014/C 142/17
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Finanzgericht Hamburg

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Firma Ernst Kollmer Fleischimport und -export

      Tuženik: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

      Prethodna pitanja

               1.

               Uvjetuje li početak roka zastare na temelju članka 3. stavka 1. prvog podstavka Uredbe (EZ, Euratom) br. 2988/95 potrebna i u članku 1. stavku 2. Uredbe (EZ, Euratom) br. 2988/95 (1) definirana nepravilnost u slučaju u kojem je povreda odredbe Zajednice otkrivena tek nakon nastupanja štete, pored učinjene ili propuštene radnje od strane gospodarskog subjekta kumulativno da su dovedeni u pitanje opći proračun Unije ili proračuni kojima Unija upravlja, tako da rok zastare počinje teći tek od nastanka štete ili on počinje teći neovisno o trenutku nastanka štete već učinjenom ili propuštenom radnjom gospodarskog subjekta koji predstavlja povredu odredbe Zajednice?

               2.

               Ako se na prvo pitanje odgovori da rok zastare počinje tek nastupom štete: postoji li – u vezi sa zahtjevom za povrat konačno isplaćene izvozne subvencije – šteta u smislu članka 1. stavka 2. Uredbe (EZ, Euratom) br. 2988/95 već kada je izvozniku plaćen iznos koji odgovara izvoznoj subvenciji u smislu članka 5. stavka 1. Uredbe (EEZ) br. 565/80, a da jamstvo nije već oslobođeno, u skladu s člankom 6. Uredbe (EEZ) br. 565/80 ili šteta postoji tek u trenutku oslobađanja jamstva odnosno konačne isplate izvozne subvencije?

      (1)  Uredba Vijeća (EZ, Euratom) br. 2988/95 od 18. prosinca 1995. o zaštiti financijskih interesa Europskih zajednica (SL L 312, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 5.).


title: Predmet C-192/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. travnja 2017. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Cobra SpA protiv Ministero dello Sviluppo Economico

text:
               17.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 231/7

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. travnja 2017. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Cobra SpA protiv Ministero dello Sviluppo Economico
   (Predmet C-192/17)
   (2017/C 231/09)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Consiglio di Stato

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Cobra SpA

      Druga strana u postupku: Ministero dello Sviluppo Economico

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li Direktivu 1999/5/EZ (1) tumačiti na način da se proizvođač – koji pokreće postupak predviđen u drugom stavku Priloga III., kada postoje usklađene norme kojima se određuju bitna radijska ispitivanja koja se moraju provesti – mora obratiti prijavljenom tijelu i stoga uz oznaku EZ (koja potvrđuje usklađenost s bitnim zahtjevima iz iste direktive) navesti i identifikacijski broj istog prijavljenog tijela?

               2.

               U slučaju pozitivnog odgovora na 1. pitanje, mora li proizvođač – nakon što je pokrenuo postupak iz drugog stavka Priloga III., kada postoje usklađene norme kojima se određuju bitna radijska ispitivanja koja se moraju provesti, i koji se u svakom slučaju svojevoljno obratio prijavljenom tijelu zahtijevajući da mu potvrdi popis navedenih ispitivanja – uz oznaku EZ koja potvrđuje usklađenost s bitnim zahtjevima Direktive 1999/5/EZ navesti i identifikacijski broj prijavljenog tijela?

               3.

               U slučaju potvrdnog odgovora na 2. pitanje, mora li proizvođač – koji je pokrenuo postupak iz drugog stavka Priloga III., kada postoje usklađene norme kojima se određuju bitna radijska ispitivanja koja se moraju provesti, i koji se u svakom slučaju naknadno svojevoljno obratio prijavljenom tijelu zahtijevajući da mu potvrdi popis navedenih ispitivanja, te koji je uz proizvod svojevoljno naveo identifikacijski broj prijavljenog tijela – staviti identifikacijski broj tijela na proizvod i na njegovo pakiranje?

      (1)  Direktiva 1999/5/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 1999. o radijskoj opremi i telekomunikacijskoj terminalnoj opremi i o uzajamnom priznavanju njihove sukladnosti (SL 1999., L 91, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 39., str. 40.)


title: Predmet T-86/15: Tužba podnesena 20. veljače 2015. – Aston Martin Lagonda protiv OHIM-a (Prikaz rešetke postavljene na prednji dio motornog vozila)

text:
               27.4.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 138/58

         Tužba podnesena 20. veljače 2015. – Aston Martin Lagonda protiv OHIM-a (Prikaz rešetke postavljene na prednji dio motornog vozila)
   (Predmet T-86/15)
   (2015/C 138/75)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Aston Martin Lagonda Ltd (Gaydon, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: D. Farnsworth, solicitor)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)

      Podaci o postupku pred OHIM-om

      Sporni žig u pitanju: žig Zajednice označen kao „ostalo” koji prikazuje rešetku postavljenu na prednji dio motornog vozila – prijava za registraciju br. 1 2 2 18  418

      Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća OHIM-a od 18. prosinca 2014. u predmetu R 1795/2014-2

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem je njome prihvaćen zaključak ispitivača da prijavljenom žigu nedostaje prima facie razlikovni karakter za predmetne proizvode i usluge;

               —

               dopusti objavu prijave žiga Zajednice br. 1 2 2 18  418; i

               —

               naloži OHIM-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-517/13: Presuda Suda (treće vijeće) od 17. prosinca 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal de première instance de Namur – Belgija) – Proximus SA, prije Belgacom SA, nastavivši postupak koji je prethodno pokrenuo Belgacom Mobile SA protiv Province de Namur (Zahtjev za prethodnu odluku — Elektroničke komunikacijske mreže i usluge — Direktiva 97/13/EZ — Članci 4. i 11. — Direktiva 2002/20/EZ — Članak 6. — Uvjeti koji se mogu postaviti uz opće ovlaštenje i prava na korištenje radijskih frekvencija i brojeva te posebne obveze — Članak 13. — Naknada za prava na instalaciju opreme — Područje primjene — Provincijski propis — Porez na stupove i/ili primopredajnike u mobilnoj telefonskoj mreži)

text:
               22.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 68/3

         Presuda Suda (treće vijeće) od 17. prosinca 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal de première instance de Namur – Belgija) – Proximus SA, prije Belgacom SA, nastavivši postupak koji je prethodno pokrenuo Belgacom Mobile SA protiv Province de Namur
   (Predmet C-517/13) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Elektroničke komunikacijske mreže i usluge - Direktiva 97/13/EZ - Članci 4. i 11. - Direktiva 2002/20/EZ - Članak 6. - Uvjeti koji se mogu postaviti uz opće ovlaštenje i prava na korištenje radijskih frekvencija i brojeva te posebne obveze - Članak 13. - Naknada za prava na instalaciju opreme - Područje primjene - Provincijski propis - Porez na stupove i/ili primopredajnike u mobilnoj telefonskoj mreži))
   (2016/C 068/03)
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal de première instance de Namur

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Proximus SA, prije Belgacom SA, nastavivši postupak koji je prethodno pokrenuo Belgacom Mobile SA

      Tuženik: Province de Namur

      Izreka

   Članke 6. i 13. Direktive 2002/20/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o ovlaštenju u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (Direktiva o ovlaštenju) treba tumačiti na način da se ne protive tomu da se porez kao što je to onaj o kojem je riječ u glavnom postupku nametne fizičkoj ili pravnoj osobi koja koristi tornjeve i/ili primopredajnike u mobilnoj telefonskoj mreži

      (1)  SL C 352, 30. 11. 2013.


title: Predmet C-617/13 P: Žalba koju su 27. studenog 2013. podnijeli Repsol Lubricantes y Especialidades i drugi protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) donesene 16. rujna 2013. u predmetu T-496/07, Repsol Lubricantes y Especialidades i drugi protiv Komisije

text:
               25.1.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 24/16

         Žalba koju su 27. studenog 2013. podnijeli Repsol Lubricantes y Especialidades i drugi protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) donesene 16. rujna 2013. u predmetu T-496/07, Repsol Lubricantes y Especialidades i drugi protiv Komisije
   (Predmet C-617/13 P)
   2014/C 24/28
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Žalitelji: Repsol Lubricantes y Especialidades, S.A., Repsol Petróleo, S.A. i Repsol, S. A. (zastupnici: L. Ortiz Blanco, J.L. Buendía Sierra, M. Muñoz de Juan, Á. Givaja Sanz i A. Lamadrid de Pablo, odvjetnici)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija

      Žalbeni zahtjevi

               1.

               Ukinuti pobijanu presudu s obzirom na:

                           —

                           Pripisivanje zajedničke i solidarne odgovornosti Repsol Petróleu, S.A. i Repsol YPF-u, S.A. (sadašnji Repsol, S.A.)

                           —

                           Pogrešno uzimanje u obzir razdoblja od 1998. do 2002. za potrebe izračuna novčane kazne.

                           —

                           Činjenicu da je Opći sud, ne pristupivši nadzoru temeljem svoje neograničene nadležnosti i povređujući načelo proporcionalnosti, pogrešno prihvatio osnovni iznos kazne koji je utvrdila Komisija.

               2.

               Poništiti pobijanu Odluku u tom smislu.

               3.

               Smanjiti, na temelju svoje neograničene nadležnosti, iznos novčane kazne u visini koju smatra primjerenom.

               4.

               Ocijeniti nerazumnim i neopravdanim trajanje sudskog postupka pred Općim sudom čime je povrijeđeno pravo na učinkoviti pravni lijek i pravo da se vlastiti slučaj ispita pravično i u razumnom roku (članak 47. Povelje i članak 6. EKLJP).

               5.

               Naložiti Komisiji snošenje troškova.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

               1.

               Kao prvo, Repsol se poziva na povredu prava metodologijom koja je u presudi primijenjena radi ocjene dokaza podnesenih u prilog potpune i stvarne poslovne autonomije društva kćeri — Repsol Lubricantes y Especialidades, S.A. — ili, podredno, na nedostatak u obrazloženju.

               2.

               Kao drugo, Repsol smatra da je u presudi pogrešno protumačena Obavijest o oslobađanju od kazne iz 2002.

               3.

               Kao treće, Repsol smatra da je presudom povrijeđen članak 261. UFEU-a i načelo proporcionalnosti jer Opći sud nije izvršio obvezu provedbe nadzora temeljem neograničene nadležnosti u vezi s novčanim kaznama u području tržišnog natjecanja.

               4.

               Konačno, Repsol navodi da je Opći sud povrijedio članak 47. Povelje o temeljnim pravima Europske unije (1) i članak 6. Europske konvencije o ljudskim pravima ne presudivši u razumnom roku.

      (1)  SL 2000, C 364, str. 1.


title: Predmet C-331/13: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. lipnja 2013. podnio Tribunalul Sibiu (Rumunjska) — Illie Nicolae Nicula protiv Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Sibiu, Administrația Fondului pentru Mediu

text:
               7.9.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 260/19

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. lipnja 2013. podnio Tribunalul Sibiu (Rumunjska) — Illie Nicolae Nicula protiv Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Sibiu, Administrația Fondului pentru Mediu
   (Predmet C-331/13)
   2013/C 260/40

   Predmetni postupak pokrenut je prije 1. srpnja 2013., datuma pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji


               10.11.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/10

         Postupak koji je Nadzorno tijelo EFTA-e pokrenulo protiv Islanda 3. kolovoza 2016.
   (Predmet E-10/16)
   (2016/C 413/09)
   Nadzorno tijelo EFTA-e, koje zastupaju Carsten Zatschler, Øyvind Bø and Marlene Lie Hakkebo, zastupnici Nadzornog tijela EFTA-e, 35 Rue Belliard, 1040 Bruxelles, Belgija, pokrenulo je 3. kolovoza 2016. postupak protiv Islanda pred Sudom EFTA-e.
   Nadzorno tijelo EFTA-e traži od Suda EFTA-e:

               1.

               da ustvrdi da Island nije ispunio svoje obveze iz Akta navedenog u točkama 6.a i 6.e poglavlja VIII. Priloga II. Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru (Direktiva 2014/68/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o usklađivanju zakonodavstava država članica o stavljanju na raspolaganje na tržištu tlačne opreme) prilagođenog Sporazumu njegovim Protokolom 1., i svoje obveze iz članka 7. Sporazuma, time što nije u predviđenom roku donio mjere potrebne za provedbu članka 13. tog Akta ili u svakom slučaju nije o tome obavijestio Nadzorno tijelo EFTA-e.

               2.

               da naloži Islandu da snosi troškove postupka.

      Pravna pozadina i činjenična osnova te navedeni razlozi:

               —

               Tužba se odnosi na propust Islanda da se do 13. ožujka 2016. uskladi s obrazloženim mišljenjem Nadzornog tijela EFTA-e od 13. siječnja 2016. o propustu te države da u svoj nacionalni pravni poredak provede Direktivu 2014/68/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o usklađivanju zakonodavstava država članica o stavljanju na raspolaganje na tržištu tlačne opreme navedenu u točkama 6.a i 6.e poglavlja VIII. Priloga II. Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru, prilagođenu Sporazumu njegovim Protokolom 1. („Akt”).

               —

               Nadzorno tijelo EFTA-e smatra da, zbog toga što u predviđenom roku nije donio mjere potrebne za provedbu Akta, Island nije ispunio svoje obveze iz Akta i iz članka 7. Sporazuma o EGP-u.


title: Predmet C-175/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. travnja 2015. uputio Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumunjska) – Taser International Inc. protiv SC Gate 4 Business SRL, Cristian Mircea Anastasiu

text:
               20.7.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 236/24

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. travnja 2015. uputio Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumunjska) – Taser International Inc. protiv SC Gate 4 Business SRL, Cristian Mircea Anastasiu
   (Predmet C-175/15)
   (2015/C 236/33)
   Jezik postupka: rumunjski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Taser International Inc.

      Tuženici: SC Gate 4 Business SRL, Cristian Mircea Anastasiu

      Prethodna pitanja

   Treba li članak 24. Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (1) tumačiti na način da navod „nadležnost koja proizlazi iz [drugih] odredaba ove Uredbe” uključuje i slučaj u kojemu su stranke ugovora o ustupanju prava na žig koji je registriran u jednoj državi članici Europske unije na nedvojben i nesporan način utvrdile za sve sporove koji se odnose na ispunjenje ugovornih obveza nadležnost sudova države koja nije članica Europske unije i u kojoj tužitelj ima domicil (sjedište), a tužitelj je pokrenuo postupak pred sudom države članice Europske unije na čijem području tuženik ima domicil (sjedište)?
   U slučaju potvrdnog odgovora:
   Treba li članak 23. stavak 5. iste uredbe tumačiti na način da se isti ne odnosi na klauzulu o utvrđivanju nadležnosti u korist države koja nije članica Europske unije te da je sud koji sudi sukladno članku 2. Uredbe dužan utvrditi nadležnost na temelju pravila međunarodnog privatnog prava svog nacionalnog zakona?
   Može li se smatrati da spor, čiji je predmet izvršenje, putem pravosudnog tijela, obveze ustupanja prava na žig koji je registriran u jednoj državi članici Europske unije, koja je obveza preuzeta na temelju ugovora kojeg su zaključile stranke istog spora, upućuje na pravo „koje mora biti deponirano ili registrirano” u smislu članka 22. točke 4. Uredbe, imajući u vidu da, sukladno zakonu države u kojoj je žig registriran, ustupanje prava na žig podliježe upisu u registar žigova i objavi u Službenom glasniku industrijskog vlasništva.
   U slučaju negativnog odgovora, je li članku 24. Uredbe protivno to da sud koji sudi sukladno članku 2. Uredbe, u slučaju kao što je onaj opisan u prethodnom pitanju, prihvati to da nije nadležan odlučivati u predmetu, čak i kada se tuženik pojavio pred tim sudom, i to pred sudom koji sudi u posljednjem stupnju, a da pritom nije osporio nadležnost.

      (1)  SL L 12, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 30.


title: Predmet T-110/15: Tužba podnesena 2. ožujka 2015. – International Management Group protiv Komisije

text:
               27.4.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 138/65

         Tužba podnesena 2. ožujka 2015. – International Management Group protiv Komisije
   (Predmet T-110/15)
   (2015/C 138/84)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: International Management Group (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: M. Burgstaller, solicitor, i E. Wright, barrister)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku Europskog ureda za borbu protiv prijevara (OLAF) THOR/C4/LL/el/(S)(2015)4287 od 6. veljače 2015. o odbijanju pristupa pojedinim dokumentima u skladu s Uredbom (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije; i

               —

               naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, u kojemu tvrdi da tuženik nije ispunio obvezu obrazlaganja odbivši odobriti pristup traženim dokumentima, pri čemu se oslonio na opću pretpostavku primjenjivosti zaštite ciljeva inspekcija, istraga i revizija.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, u kojemu tvrdi da postoji prevladavajući javni interes za objavu dokumenata.

               3.

               Treći tužbeni razlog, u kojemu tvrdi da tuženik nije objasnio zašto bi zaštita privatnosti i integriteta pojedinaca sprječavala djelomični pristup traženim dokumentima.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, u kojemu tvrdi da je tuženik povrijedio tužiteljevo pravo na dobru upravu.


title: Predmet T-534/14: Rješenje Općeg suda od 17. prosinca 2015. – Murnauer Markenvertrieb protiv OHIM-a – Bach Flower Remedies (MURNAUERS Bachblüten) („Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Povlačenje prigovora — Obustava postupka”)

text:
               22.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 68/27

         Rješenje Općeg suda od 17. prosinca 2015. – Murnauer Markenvertrieb protiv OHIM-a – Bach Flower Remedies (MURNAUERS Bachblüten)
   (Predmet T-534/14) (1)

   ((„Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora - Povlačenje prigovora - Obustava postupka”))
   (2016/C 068/35)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Murnauer Markenvertrieb GmbH (Egelsbach, Njemačka) (zastupnici: F. Traub i D. Horst, odvjetnici)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: D. Walicka, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Bach Flower Remedies Ltd (Wimbledon, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: A. Renck i M. Petersen, odvjetnici)

      Predmet

   Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća OHIM-a od 5. svibnja 2014. (predmet R 2041/2012-2), o postupku povodom prigovora između društva Murnauer Markenvertieb GmbH i društva Bach Flower Remedies Ltd.

      Izreka

               1.

               Obustavlja se postupak povodom tužbe.

               2.

               Društvima Murnauer Markenvertrieb GmbH i Bach Flower Remedies Ltd nalaže se snošenje vlastitih troškova, kao i, svakome od njih, polovice troškova Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).

      (1)  SL C 351, 6. 10. 2014.


title: Predmet T-228/16: Tužba podnesena 10. svibnja 2016. – Haverkamp protiv EUIPO-a – Sissel (reljefni uzorak šljunčane plaže)

text:
               4.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 243/43

         Tužba podnesena 10. svibnja 2016. – Haverkamp protiv EUIPO-a – Sissel (reljefni uzorak šljunčane plaže)
   (Predmet T-228/16)
   (2016/C 243/48)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Reinhard Haverkamp (Kindberg, Austrija) (zastupnik: A. Waldenberger, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Sissel GmbH (Bad Dürkheim, Njemačka)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog dizajna: tužitelj

      Predmetni sporni dizajn: međunarodna registracija dizajna „reljefni uzorak šljunčane plaže” u kojoj je naznačena Europska unija – međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija br. DM/072198-0001

      Pobijana odluka: odluka trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 26. veljače 2016. u predmetu R 2619/2014-3

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka povodom tužbe, postupka pred žalbenim vijećem kao i postupka za proglašavanje žiga ništavim pred EUIPO-om.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 5. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 6/2002;

               —

               povreda članka 6. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 6/2002.


title: Predmet T-309/12 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 5. srpnja 2013. — Zweckverband Tierkörperbeseitigung protiv Komisije ( „Privremena pravna zaštita — Uplata doprinosa udruženju javnog prava — Državne potpore — Obveza povrata — Zahtjev za odgodu primjene — Hitnost” )

text:
               7.9.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 260/32

         Rješenje predsjednika Općeg suda od 5. srpnja 2013. — Zweckverband Tierkörperbeseitigung protiv Komisije
   (Predmet T-309/12 R)
   (Privremena pravna zaštita - Uplata doprinosa udruženju javnog prava - Državne potpore - Obveza povrata - Zahtjev za odgodu primjene - Hitnost)
   2013/C 260/74
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Podnositelj zahtjeva: Zweckverband Tierkörperbeseitigung in Rheinland-Pfalz, im Saarland, im Rheingau-Taunus-Kreis und im Landkreis Limburg-Weilburg (Rivenich, Njemačka) (zastupnik: A. Kerkmann, odvjetnik)

      Protivnik zahtjeva: Europska komisija (zastupnici: R. Sauer i T. Maxian Rusche, agenti)

      Intervenijenti koji podržavaju protivnika zahtjeva: Saria Bio Industries AG & Co. KG (Selm, Njemačka); SecAnim GmbH (Lünen, Njemačka); i Knochen- und Fett-Union (KFU) GmbH (Selm) (zastupnici: U. Karpenstein i C. Johann, odvjetnici)

      Predmet

   Zahtjev za odgodu primjene Odluke Komisije 2012/485/EU od 25. travnja 2012. o državnoj potpori SA.25051 (C 19/2010) (ex NN 23/2010) koju je Njemačka dodijelila Zweckverband Tierkörperbeseitigung in Rheinland-Pfalz, im Saarland, im Rheingau-Taunus-Kreis und im Landkreis Limburg-Weilburg (SL L 236, str. 1.).

      Izreka

               1.

               Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

               2.

               O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet T-282/14: Tužba podnesena 30. travnja 2014. – Bayer MaterialScience protiv Komisije

text:
               14.7.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 223/34

         Tužba podnesena 30. travnja 2014. – Bayer MaterialScience protiv Komisije
   (Predmet T-282/14)
   2014/C 223/38
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Bayer MaterialScience AG (Leverkusen, Njemačka) (zastupnici: C. Arhold, N. Wimmer, F. Wesche, L. Petersen i T. Woltering, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku Europske komisije od 18. prosinca 2013. o pokretanju formalnog ispitnog postupka u predmetu o državnim potporama SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) – potpora električnoj energiji iz obnovljivih izvora i sniženi EEG doplatak za velike potrošače;

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog: povreda članka 107. stavka 1. i članka 108. UFEU-a zbog pogrešne klasifikacije posebnog uređenja kompenzacije

                           —

                           Tužitelj ističe da odluka o pokretanju ispitnog postupka povređuje članak 107. stavak 1. i članak 108. UFEU-a i članak 13. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 659/1999 o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 93. Ugovora o EZ-u (1) jer EEG doplatak predviđen u Zakonu o obnovljivoj energiji (Gesetz für den Vorrang erneuerbarer Energien, u daljnjem tekstu: EEG) ne predstavlja dodjelu državnih sredstava i sniženi EEG doplatak za velike potrošače ne predstavlja odricanje od državnih sredstava.

                           —

                           S tim u vezi navodi da je Komisija kao temelj za svoje ispitivanje uzela nove parametre razlikovanja nespojive s načelima dosadašnje sudske prakse. Konkretno, u potpunosti nije uzela u obzir kriterij stvarne ovlasti raspolaganja državnih tijela koji je prema ustaljenoj sudskoj praksi potreban za klasifikaciju kao državna sredstva i smatrala je dovoljnim što državni zakonodavac utječe na novčane tokove između privatnih osoba i što tijela vlasti nadziru poštuju li privatne osobe zakonske odredbe.

                           —

                           Nadalje, Komisiju obvezuje odluka kojom EEG 2000 nije svrstala pod potpore u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a jer nije bilo prijenosa državnih sredstava i stoga je pravno pogrešno klasificirala EEG 2012 kao novi protupravno uvedeni sustav potpora.

                           —

                           Usto Komisija nije dovoljno ispitala i stoga spoznala da su iznimke za velike potrošače prema cilju, naravi i unutarnjoj strukturi EEG 2012 opravdane i zbog toga ne predstavljaju selektivnu prednost.

               2.

               Drugi tužbeni razlog: povreda članka 108. stavka 1. UFEU-a i članaka 18. i 19. Uredbe br. 659/1999 zbog propusta predlaganja odgovarajućih mjera

                           —

                           Tužitelj ističe da je Komisija pri ispitivanju EEG 2012 u svakom slučaju morala primijeniti postupak za postojeće potpore u skladu s člankom 108. stavkom 1. UFEU-a i člancima 17. do 19. Uredbe br. 659/1999 i da je Njemačkoj prije pokretanja formalnog ispitnog postupka morala predložiti odgovarajuće mjere, umjesto izlaganja sudionika na tržištu znatnim ekonomskim rizicima zbog klasifikacije EEG 2012 kao nove nepriopćene potpore.

               3.

               Treći tužbeni razlog: povreda prava na saslušanje

                           —

                           Tužitelj također ističe da ga je Komisija u svakom slučaju trebala saslušati prije donošenja odluke s tako ozbiljnim pravnim učincima.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog: nedovoljno obrazloženje

                           —

                           Tužitelj zaključno ističe da je odluka o otvaranju ispitnog postupka na bitnim mjestima nedovoljno obrazložena.

      (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 93. Ugovora o EZ-u (SL L 83, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 16.).


title: Predmet C-6/15: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 14. srpnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Raad van State – Belgija) – TNS Dimarso NV protiv Vlaams Gewest (Zahtjev za prethodnu odluku — Javna nabava usluga — Direktiva 2004/18/EZ — Članak 53. stavak 2. — Kriteriji dodjele — Ekonomski najpovoljnija ponuda — Metoda ocjenjivanja — Pravila ponderiranja — Obveza javnog naručitelja da u pozivu na nadmetanje navede pondere kriterija za dodjelu — Opseg obveze)

text:
               12.9.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 335/9

         Presuda Suda (četvrto vijeće) od 14. srpnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Raad van State – Belgija) – TNS Dimarso NV protiv Vlaams Gewest
   (Predmet C-6/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Javna nabava usluga - Direktiva 2004/18/EZ - Članak 53. stavak 2. - Kriteriji dodjele - Ekonomski najpovoljnija ponuda - Metoda ocjenjivanja - Pravila ponderiranja - Obveza javnog naručitelja da u pozivu na nadmetanje navede pondere kriterija za dodjelu - Opseg obveze))
   (2016/C 335/11)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Raad van State

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: TNS Dimarso NV

      Tuženik: Vlaams Gewest

      Izreka

   Članak 53. stavak 2. Direktive Europskog parlamenta i Vijeća 2004/18/EZ od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima [javnoj nabavi radova], ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama [javnoj nabavi usluga], uzimajući u obzir načelo jednakog postupanja i obvezu transparentnosti koja je posljedica tog načela, treba tumačiti na način da, u slučaju ugovora o javnoj nabavi usluga koji treba dodijeliti u skladu s kriterijem ekonomski najpovoljnije ponude sa stajališta javnog naručitelja, javni naručitelj ne mora potencijalnim ponuditeljima u pozivu na nadmetanje ili u dokumentaciji za nadmetanje koji se odnose na predmetni ugovor staviti na znanje metodu ocjenjivanja koju javni naručitelj primjenjuje kako bi konkretno ocijenio i razvrstao ponude. Međutim, ta metoda ne može imati za posljedicu izmjenu kriterija dodjele i njihova relativnog značaja.

      (1)  SL C 118, 13. 4. 2015.


title: Predmet C-450/13 P: Žalba koju je 12. kolovoza 2013. podnio Donaldson Filtration Deutschland GmbH protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) donesene 30. svibnja 2013. u predmetu T-396/11, ultra air GmbH protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

text:
               26.10.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 313/12

         Žalba koju je 12. kolovoza 2013. podnio Donaldson Filtration Deutschland GmbH protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) donesene 30. svibnja 2013. u predmetu T-396/11, ultra air GmbH protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)
   (Predmet C-450/13 P)
   2013/C 313/21
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Žalitelj: Donaldson Filtration Deutschland GmbH (zastupnici: N. Siebertz, M. Teworte-Vey, A. Renvert, Rechtsanwältinnen)

      Druge stranke u postupku: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni), ultra air GmbH

      Zahtjevi

   Žalitelj zahtijeva od Suda da:

               —

               ukine odluku Općeg suda (drugo vijeće) od 30. svibnja 2013. u predmetu T-396/11 i time odbije tužbu ultra air GmbH-a radi ukidanja odluke 4. žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu od 18. svibnja 2011. u predmetu R 374/2010-4;

               —

               naloži ultra air GmbH-u snošenje troškova žalitelja.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Žalba protiv navedene odluke Općeg suda se u bitnom temelji na sljedećem:

               1.

               nepriznavanje prigovora zlouporabe prava kao općeg pravnog instituta
               Opći sud je u pobijanoj odluci pogrešno primijenio pravo suprotno sudskoj praksi Suda kojem se podnosi žalba time što nije uzeo u obzir opći pravni institut prigovora zlouporabe prava koji dopušta i zahtijeva ocjenu okolnosti pojedinačnog slučaja, a treba se poštivati i u pravu žiga Zajednice. Opći sud se nasuprot tome ograničio samo na utvrđenje da se radi o postupku sukladno članku 52. stavku 1. točki (a) u vezi s člankom 56. stavkom 1. točkom (a) Uredbe br. 207/2009 (1) koji se pokreće na zahtjev stranke, a može ga podnijeti svaka procesno sposobna fizička i pravna osoba (Popularantrag), i time nije ocijenio iznesene posebne okolnosti ovog slučaja.
               Pritom je Opći sud previdio da je zakonodavac postupak za proglašavanje žiga ništavim sukladno članku 56. stavku 1. točki (a) Uredbe br. 207/2009 doduše uredio kao postupak koji može pokrenuti svaka procesno sposobna fizička i pravna osoba, no to nije u suprotnosti s poštivanjem prigovora zlouporabe prava kao općenito važećeg pravnog instituta koji se mora poštivati i u pravu Zajednice.
               Naime, isključenje zahtjeva zbog zlouporabe prava ne može se izjednačavati s uvođenjem obveze dokazivanja pravnog interesa podnositelja zahtjeva i stoga ne dovodi do ograničenja aktivne legitimacije za podnošenje zahtjeva uvođenjem određenih dodatnih uvjeta. Uvažavanju prigovora zlouporabe prava u okviru članka 56. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009 dodatno ide u prilog što je zakonodavac proglašavanje žiga ništavim uredio kao postupak koji se pokreće na zahtjev stranke te što proglašavanje registriranog žiga ništavim po službenoj dužnosti nije moguće.

               2.

               nepriznavanje konkretnih okolnosti pojedinačnog slučaja
               Budući da je Opći sud žalitelju uskratio uvažavanje prigovora zlouporabe prava kao općenito važećeg pravnog instituta, nisu ocijenjene posebne okolnosti ovog pojedinačnog slučaja koje bi postavljanje zahtjeva ultra air GmbH-a za proglašenje žiga „ultrafilter international“, CTM 001121839, prikazale kao zlouporabu prava.
               Naime, podnositelj zahtjeva korištenjem znaka koji je predmet spora namjerava u svoje svrhe instrumentalizirati prepoznatljivost žiga koji osporava odgovarajućim svjesnim zavaravanjem relevantnog dijela javnosti te stvoriti netočan dojam da nastavlja tradiciju uglednog pravnog prednika žalitelja.
               Nadalje se Opći sud nedovoljno posvetio ulozi voditelja poslova ultra air GmbH-a kao podnositelja zahtjeva za proglašenje ništavim žiga „ultrafilter international“, CTM 001121839, a koji je za vrijeme rada u tvrtki žalitelja osobno bio jedini odgovoran za postupak registracije žiga koji danas pobija. Sve dokumente koji su u postupku registracije dostavljeni u svrhu dokazivanja stjecanja razlikovnog karaktera pobijanog žiga osobno je dostavio i čak i djelomično sam izradio te su se nalazili isključivo u njegovoj sferi raspolaganja.

      (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (kodificirana verzija), (SL L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.).


title: Predmet T-404/16: Tužba podnesena 29. srpnja 2016. – Galletas Gullon protiv EUIPO-a – O2 Holdings (Oblik paketa)

text:
               19.9.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 343/42

         Tužba podnesena 29. srpnja 2016. – Galletas Gullon protiv EUIPO-a – O2 Holdings (Oblik paketa)
   (Predmet T-404/16)
   (2016/C 343/56)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Galletas Gullon, SA (Aguilar de Campoo, Španjolska) (zastupnik: M. Escudero Pérez, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: O2 Holdings Ltd (Slough, Ujedinjena Kraljevina)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: tužitelj

      Predmetni sporni žig: trodimenzionalni žig (Oblik paketa) – žig EU-a br. 3 408 424

      Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

      Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 19. svibnja 2016. u predmetu R 1613/2015-4

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u i drugoj stranci, ukoliko se uključi u postupak, snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 51. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009


title: Spojeni predmeti T-534/12 i 535/12: Presuda Općeg suda od 26. ožujka 2014. – Still protiv OHIM-a (Fleet Data Services) ( „Žig Zajednice  — Prijave figurativnih žigova Zajednice Fleet Data Services i Truck Data Services  — Apsolutni razlog za odbijanje  — Opisni karakter  — Nepostojanje razlikovnog karaktera  — Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe br. 207/2009  — Pravo na saslušanje  — Članak 75. druga rečenica Uredbe br. 207/2009” )

text:
               12.5.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 142/33

         Presuda Općeg suda od 26. ožujka 2014. – Still protiv OHIM-a (Fleet Data Services)
   (Spojeni predmeti T-534/12 i 535/12) (1)

   ((„Žig Zajednice - Prijave figurativnih žigova Zajednice Fleet Data Services i Truck Data Services - Apsolutni razlog za odbijanje - Opisni karakter - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe br. 207/2009 - Pravo na saslušanje - Članak 75. druga rečenica Uredbe br. 207/2009”))
   2014/C 142/42
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Still GmbH (Hamburg, Njemačka) (zastupnik: S. Waller, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: A. Poch, agent)

      Predmet

   Dvije tužbe protiv dvije odluke prvog žalbenog vijeća OHIM-a od 10. rujna 2012. (predmet R 130/2012-1 i predmet R 4/2012-1) koje se odnose na prijave za registraciju kao žigova Zajednice figurativnog znaka Fleet Data Services, s jedne strane, i figurativnog znaka Truck Data Services, s druge strane.

      Izreka

               1.

               Tužbe se odbijaju.

               2.

               Still GmbH nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 32, 2.2.2013.


title: Predmet T-550/15: Rješenje Općeg suda od 19. travnja 2016. – Portugal protiv Komisije („Tužba za poništenje — EFJP i EPFRR — Rok za tužbu — Dan od kojega rok počinje teći — Nepravodobnost — Nedopuštenost”)

text:
               6.6.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 200/23

         Rješenje Općeg suda od 19. travnja 2016. – Portugal protiv Komisije
   (Predmet T-550/15) (1)

   ((„Tužba za poništenje - EFJP i EPFRR - Rok za tužbu - Dan od kojega rok počinje teći - Nepravodobnost - Nedopuštenost”))
   (2016/C 200/33)
   Jezik postupka: portugalski

      Stranke

      Tužitelj: Portugalska Republika (zastupnici: L. Inez Fernandes, M. Figueiredo, P. Estêvão i J. Saraiva de Almeida, agenti)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: P. Guerra e Andrade i A. Sauka, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje Provedbene odluke Komisije (EU) 2015/1119 od 22. lipnja 2015. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL 2015., L 182, str. 39.), u dijelu u kojem se njome isključuju određeni izdaci nastali za Portugalsku Republiku.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

               2.

               Portugalskoj Republici nalaže se snošenje vlastitih troškova i onih Europske komisije.

      (1)  SL C 389, 23. 11. 2015.


title: Predmet T-562/13: Presuda Općeg suda od 4. veljače 2016. – Isotis protiv Komisije („Arbitražna klauzula — Okvirni program za konkurentnost i inovacije — Ugovor REACH112 — Povrat unaprijed isplaćenih iznosa — Prihvatljivi troškovi”)

text:
               21.3.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 106/29

         Presuda Općeg suda od 4. veljače 2016. – Isotis protiv Komisije
   (Predmet T-562/13) (1)

   ((„Arbitražna klauzula - Okvirni program za konkurentnost i inovacije - Ugovor REACH112 - Povrat unaprijed isplaćenih iznosa - Prihvatljivi troškovi”))
   (2016/C 106/32)
   Jezik postupka: grčki

      Stranke

      Tužitelj: Koinonia Tis Pliroforias Anoichti Stis Eidikes Anagkes – Isotis (Atena, Grčka) (zastupnik: S Skliris, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: L. Di Paolo i S. Lejeune, agenti, uz asistenciju E. Petritsija, a zatim E. Roussoua, odvjetnika)

      Predmet

   S jedne strane, zahtjevi koji se temelje na članku 272. UFEU-a kojima se, najprije, traži da se neosnovanim proglasi Komisijin zahtjev za povrat predujma u iznosu 47 197,93 eura, kojeg je isplatila tužitelju u okviru ugovora br. 238940, „REsponding to All Citizens needing Help (REACH112)”, sklopljenog između Europske zajednice i tužitelja i, podredno, neosnovanim proglasi Komisijin zahtjev za povrat navedenog predujma u pogledu izdataka podnesenih Komisiji za prvo referentno razdoblje projekta REACH112 u iznosu 13 821,12 eura, kao i, s druge strane, protuzahtjev kojim se od tužitelja traži da nadoknadi neosnovano plaćen predujam u okviru tog ugovora i zatezne kamate.

      Izreka

               1.

               Obustavlja se postupak po zahtjevima društva Koinonia Tis Pliroforias Anoichti Stis Eidikes Anagkes – Isotis kojim je traženo utvrđenje da to društvo, s obzirom na to da se opći uvjeti iz šestog okvirnog programa ne primjenjuju na predmetni ugovor, ne duguje paušalnu naknadu na temelju potonjeg ugovora i da je Europska komisija stoga povrijedila predmetni ugovor zahtijevajući takvu naknadu.

               2.

               Prihvaća se zahtjev društva Koinonia Tis Pliroforias Anoichti Stis Eidikes Anagkes – Isotis kojim se traži da se utvrdi neosnovanost zahtjeva za povrat predujma koji je dobilo na temelju ugovora br. 238940 „REsponding to All Citizens needing Help (REACH112)” u pogledu troškova koje je iskazalo za prvo referentno razdoblje projekta REACH112.

               3.

               U preostalom dijelu tužba društva Koinonia Tis Pliroforias Anoichti Stis Eidikes Anagkes – Isotis se odbija.

               4.

               Odbija se zahtjev Komisije kojim se traži povrat predujma isplaćenog društvu Koinonia Tis Pliroforias Anoichti Stis Eidikes Anagkes – Isotis na temelju ugovora br. 238940 „REsponding to All Citizens needing Help (REACH112)” u pogledu troškova koje je iskazalo za prvo referentno razdoblje projekta REACH112.

               5.

               Nalaže se društvu Koinonia Tis Pliroforias Anoichti Stis Eidikes Anagkes – Isotis plaćanje iznosa od 33 376,81 eura Komisiji, uvećanog za zatezne kamate od 4 % godišnje, računajući od 29. listopada 2013. do potpune isplate navedenog iznosa.

               6.

               Koinonia Tis Pliroforias Anoichti Stis Eidikes Anagkes – Isotis i Komisija snosit će svatko vlastite troškove.

      (1)  SL C 9, 11. 1. 2014.


title: Predmet T-145/17: Tužba podnesena 6. ožujka 2017. – Kanyama protiv Vijeća

text:
               24.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 129/33

         Tužba podnesena 6. ožujka 2017. – Kanyama protiv Vijeća
   (Predmet T-145/17)
   (2017/C 129/51)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Célestin Kanyama (Gombe, Demokratska Republika Kongo) (zastupnik: O. Okito, odvjetnik)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Uredbu (EU) 2016/2230 kojom se provodi Odluka Vijeća (ZVSP) 2016/2231 od 12. prosinca 2016. o uvođenju određenih posebnih mjera ograničavanja usmjerenih protiv osoba koje krše embargo na oružje u odnosu na Demokratsku Republiku Kongo i izmjeni Odluke 2010/788/ZVSP, u dijelu u kojem se odnosi na Célestina Kanyamu;

               —

               naloži Vijeću da osim vlastitih troškova snosi tužiteljeve troškove i troškove svih intervenijenata.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe, tužitelj ističe dva tužbena razloga koja su u biti istovjetna ili slična onima istaknutima u predmetu T-139/17, Kibelisa/Vijeće.


title: Predmet C-43/17 P: Žalba koju je 25. siječnja 2017. podnio Liam Jenkinson protiv rješenja Općeg suda (prvo vijeće) od 9. studenoga 2016. u predmetu T-602/15, Liam Jenkinson protiv Europske službe za vanjsko djelovanje, Vijeća Europske unije, Europske komisije, Eulexa Kosovo

text:
               3.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 104/36

         Žalba koju je 25. siječnja 2017. podnio Liam Jenkinson protiv rješenja Općeg suda (prvo vijeće) od 9. studenoga 2016. u predmetu T-602/15, Liam Jenkinson protiv Europske službe za vanjsko djelovanje, Vijeća Europske unije, Europske komisije, Eulexa Kosovo
   (Predmet C-43/17 P)
   (2017/C 104/52)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Žalitelj: Liam Jenkinson (zastupnici: N. de Montigny, J.-N. Louis, odvjetnici)

      Druge stranke u postupku: Europska služba za vanjsko djelovanje, Vijeće Europske unije, Europska komisija, Eulex Kosovo

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               ukine rješenje Općeg suda od 9. studenoga 2016. u predmetu T-602/15 kojim je odbijena tužba tužitelja i kojim mu je naložena naknada troškova postupka;

               —

               odluči o tužbi;

               —

               naloži tuženicima snošenje troškova oba postupka.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Žalitelj prigovara da se Opći sud Unije proglasio nadležnim samo za spor koji se temelji na posljednjem ugovoru na određeno vrijeme koji je potpisao žalitelj.
   Također prigovara, čak pod pretpostavkom da je obrazloženje Općeg suda o tom ispravno, što ne tvrdi, tome da Opći sud nije odlučio o više njegovih zahtjeva koji se temelje na okončanju spornog ugovornog odnosa i, slijedom navedenog, o posljednjem ugovoru na određeno vrijeme. Naime, nezakonitost pobijanog rješenja proizlazi iz sažetosti obrazloženja koje je u tom dijelu šturo zbog čega nije jasno kako je Opći sud mogao zaključiti o svojoj nenadležnosti, a da ne razmotri meritum spora, osim u odnosu na spor o posljednjem ugovoru na određeno vrijeme, samo na temelju postojanja arbitražne klauzule iako je žalitelj prigovarao valjanosti i zakonitosti te klauzule.
   Žalitelj također prigovara tome da se nije uzelo u obzir njegovu ukupnu argumentaciju koja se odnosi na postojanje pogreške u radu institucija koja se sastoji u nepostojanju pravnog okvira koji bi žalitelju i cjelokupnom osoblju pravne misije koju je ustanovila Unija priznao jamstva da će se poštovati njihova najtemeljnija socijalna prava koja jamče pravo na djelotvoran pristup sudu i pravo na pošteno suđenje.
   U prilog svoje žalbe, žalitelj, slijedom navedenog, ističe da je Opći sud povrijedio:

               —

               europsko pravo koje se primjenjuje radi određivanja mjerodavnog prava za ugovorne sporove;

               —

               odredbe belgijskog radnog prava;

               —

               minimalne propisane uvjete koji se primjenjuju na rad na određeno vrijeme na razini Unije;

               —

               prava iz Povelje o temeljnim pravima;

               —

               obvezu obrazlaganja;

               —

               zabranu odlučivanja utra petita.


title: Predmet T-43/11: Presuda Općeg suda od 16. prosinca 2015. – Singapore Airlines i Singapore Airlines Cargo protiv Komisije („Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Europsko tržište zračnog prijevoza tereta — Sporazumi i usklađena djelovanja u odnosu na više elemenata cijena usluga zračnog prijevoza tereta (uvođenje dodatka za gorivo i dodatka za sigurnost, odbijanje plaćanja provizije na dodatke) — Članak 101. UFEU-a, članak 53. Sporazuma o EGP-u i članak 8. Sporazuma o zračnom prometu između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije — Obveza obrazlaganja”)

text:
               8.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 48/35

         Presuda Općeg suda od 16. prosinca 2015. – Singapore Airlines i Singapore Airlines Cargo protiv Komisije
   (Predmet T-43/11) (1)

   ((„Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Europsko tržište zračnog prijevoza tereta - Sporazumi i usklađena djelovanja u odnosu na više elemenata cijena usluga zračnog prijevoza tereta (uvođenje dodatka za gorivo i dodatka za sigurnost, odbijanje plaćanja provizije na dodatke) - Članak 101. UFEU-a, članak 53. Sporazuma o EGP-u i članak 8. Sporazuma o zračnom prometu između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije - Obveza obrazlaganja”))
   (2016/C 048/39)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelji: Singapore Airlines Ltd (Singapur, Singapur); i Singapore Airlines Cargo Pte Ltd (Singapur) (zastupnici: J. Kallaugher, J. Poitras, solicitors, J. Ruiz Calzado i É. Barbier de La Serre, odvjetnici, zatim J. Kallaugher, J. Poitras i J. Ruiz Calzado)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: S. Noë, N. von Lingen i J. Bourke, zatim S. Noë, N. von Lingen i A. Dawes te naposljetku M. Dawes, agenti, uz asistenciju C. Browna, barristera)

      Intervenijent u potporu tuženiku: Vijeće Europske unije (zastupnici: F. Florindo Gijón i M. Simm, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje Odluke Komisije C (2010) 7694 final od 9. studenoga 2010. o postupku primjene članka 101. UFEU-a, članka 53. Sporazuma o EGP-u i članka 8. Sporazuma o zračnom prometu između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije (predmet COMP/39258 – Zračni prijevoz tereta) u dijelu u kojem se odnosi na tužitelje, i podredno, zahtjev za poništenje ili smanjenje iznosa novčane kazne izrečene potonjima.

      Izreka

               1.

               Poništava se Odluka Komisije C (2010) 7694 final od 9. studenoga 2010. o postupku primjene članka 101. UFEU-a, članka 53. Sporazuma o EGP-u i članka 8. Sporazuma o zračnom prometu između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije (predmet COMP/39258 – Zračni prijevoz tereta) u dijelu u kojem se odnosi na Singapore Airlines Ltd i Singapore Airlines Cargo Pte Ltd.

               2.

               Europskoj komisiji nalaže se snošenje vlastitih troškova kao i troškova Singapore Airlinesa Cargo Pte.

               3.

               Vijeće Europske unije snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 89, 19. 3. 2011.


title: Predmet C-418/11: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 26. rujna 2013. (zahtjev za prethodnu odluku Oberlandesgericht Innsbruck — Austrija) — TEXDATA Software GmbH (Pravo društava — Sloboda poslovnog nastana — Jedanaesta direktiva 89/666/CEE — Objava računovodstvenih dokumenata — Podružnica društva kapitala s poslovnim nastanom u drugoj državi članici — Novčana sankcija u slučaju neispunjenja obveze objavljivanja podataka u predviđenom roku — Pravo na učinkovitu pravnu zaštitu — Načelo poštovanja prava na obranu — Prikladna, učinkovita, proporcionalna i odvraćajuća narav sankcije)

text:
               23.11.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 344/10

         Presuda Suda (četvrto vijeće) od 26. rujna 2013. (zahtjev za prethodnu odluku Oberlandesgericht Innsbruck — Austrija) — TEXDATA Software GmbH
   (Predmet C-418/11) (1)

   (Pravo društava - Sloboda poslovnog nastana - Jedanaesta direktiva 89/666/CEE - Objava računovodstvenih dokumenata - Podružnica društva kapitala s poslovnim nastanom u drugoj državi članici - Novčana sankcija u slučaju neispunjenja obveze objavljivanja podataka u predviđenom roku - Pravo na učinkovitu pravnu zaštitu - Načelo poštovanja prava na obranu - Prikladna, učinkovita, proporcionalna i odvraćajuća narav sankcije)
   2013/C 344/14
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Oberlandesgericht Innsbruck

      Stranke u glavnom postupku

   TEXDATA Software GmbH

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku — Oberlandesgericht Innsbruck — Tumačenje članaka 49. i 54. UFEU-a, članaka 47. stavka 2. i članka 50. Povelje o temeljnim pravima Europske unije, temeljnog pravnog načela na učinkovitu pravnu zaštitu, članka 6. Prve direktive 68/151/EEZ Vijeća od 9. ožujka 1968. o koordinaciji zaštitnih mehanizama koje, u svrhu zaštite interesa članica i ostalih, države članice zahtijevaju od društava u smislu članka 58. stavka 2. Ugovora, s ciljem ujednačavanja takvih zaštitnih mehanizama u cijeloj Zajednici (SL L 65, str. 8.), članka 60.a Četvrte direktive Vijeća 78/660/EEZ od 25. srpnja 1978. o godišnjim financijskim izvješćima određenih vrsta trgovačkih društava koja se temelji na članku 54. stavku 3. točki (g) Ugovora, kako je izmijenjena (SL L 222, str. 11.) kao i članka 38. stavka 6. Sedme direktive Vijeća 83/349/EEZ od 13. lipnja 1983. na temelju članka 54. stavka 3. točke (g) Ugovora o konsolidiranim financijskim izvještajima (SL L 193, str. 1.) — Objava godišnjih konsolidiranih izvještaja nekih oblika društava — Pravila države članice koja predviđaju novčanu kaznu u slučaju nedostavljanja konsolidiranih godišnjih izvještaja nadležnom sudu u roku od devet mjeseci, bez ostavljanja mogućnosti tijelima društva da se očituju.

      Izreka

   Pod uvjetom provjere koju treba provesti sud koji je uputio prethodno pitanje, članke 49. UFEU-a i 54. UFEU-a, načela učinkovite pravne zaštite i poštivanja prava na obranu te članak 12. Jedanaeste direktive Vijeća 89/666/CEE od 21. prosinca 1989., o zahtjevima objavljivanja podataka u vezi s podružnicama koje su u nekoj državi članici otvorile određene vrste trgovačkih društava na koje se primjenjuje pravo druge države, treba tumačiti na način da im nisu suprotna nacionalna pravila kao što su ona u glavnom postupku, prema kojima se u slučaju prekoračenja roka u trajanju od devet mjeseci predviđenog za objavu računovodstvenih dokumenata minimalna novčana kazna od 700 eura trenutno izriče društvu kapitala koje ima podružnicu na području predmetne države članice bez prethodno mu upućene opomene i bez ostavljanja mogućnosti očitovanja o povredi koja mu se stavlja na teret.

      (1)  SL C 331, 12.11.2011.