title: Presuda Suda (drugo vijeće) 09. ožujka 2017.#Pula Parking d.o.o. protiv Sven Klaus Tederahn.#Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uredba (EU) br. 1215/2012 – Vremensko i materijalno područje primjene – Građanske i trgovačke stvari – Ovršni postupak radi naplate nepodmirenog dugovanja za parkiranje na javnom parkiralištu – Uključenost – Pojam ,sud' – Javni bilježnik koji je donio rješenje o ovrsi na temelju ,vjerodostojne isprave'.#Predmet C-551/15.

text:
PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
9. ožujka 2017.(*)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uredba (EU) br. 1215/2012 – Vremensko i materijalno područje primjene – Građanske i trgovačke stvari – Ovršni postupak radi naplate nepodmirenog dugovanja za parkiranje na javnom parkiralištu – Uključenost – Pojam ,sud' – Javni bilježnik koji je donio rješenje o ovrsi na temelju ,vjerodostojne isprave'”
U predmetu C-551/15,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio Općinski sud u Puli-Pola (Hrvatska), odlukom od 20. listopada 2015., koju je Sud zaprimio 23. listopada 2015., u postupku

Pula Parking d.o.o.

protiv

Svena Klausa Tederahna,

SUD (drugo vijeće),
u sastavu: M. Ilešič, predsjednik vijeća, A. Prechal, A. Rosas, C. Toader (izvjestiteljica) i E. Jarašiūnas, suci,
nezavisni odvjetnik: M. Bobek,
tajnik: M. Aleksejev, administrator,
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 14. srpnja 2016.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–        za Pula Parking d.o.o., M. Kuzmanović i S. L. Pacheco-Vinković, odvjetnici,
–        za S. K. Tederahna, E. Zadravec, odvjetnik,
–        za hrvatsku vladu, A. Metelko-Zgombić, u svojstvu agenta,
–        za njemačku vladu, T. Henze i M. Hellmann, u svojstvu agenata,
–        za švicarsku vladu, M. Schöll, u svojstvu agenta,
–        za Europsku komisiju, C. Cattabriga, S. Ječmenica i M. Wilderspin, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 27. listopada 2016.,
donosi sljedeću

Presudu

1        Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2012., L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289.; ispravci u SL 2014., L 160, str. 40. i SL 2016., L 202, str. 57.).

2        Zahtjev je upućen u okviru ovršnog postupka koji se vodi između Pula Parkinga d.o.o. i Svena Klausa Tederahna vezano uz zahtjev za naplatu nepodmirenog dugovanja za javno parkiranje.
 Pravni okvir

 Pravo Unije

3        Pravni temelj Uredbe br. 1215/2012 su članak 67. stavak 4. i članak 81. stavak 2. točke (a), (c) i (e) UFEU-a.

4        Uvodne izjave 3., 4., 10., 26. i 34. Uredbe br. 1215/2012 glase kako slijedi:
„(3)      Unija si je postavila za cilj održavanje i razvoj područja slobode, sigurnosti i pravosuđa, između ostalog, olakšavanjem pristupa pravosuđu, posebno načelom uzajamnog priznavanja sudskih i izvansudskih odluka u građanskim stvarima. [...]
(4)      Određene razlike između nacionalnih pravila koja reguliraju nadležnost i priznavanje presuda, onemogućavaju nesmetano funkcioniranje unutarnjeg tržišta. Odredbe o jedinstvenim pravilima o sukobu nadležnosti u građanskim i trgovačkim stvarima, te osiguravanju brzog i jednostavnog priznavanja i izvršenja sudskih odluka donesenih u državi članici neophodn[e] su.
[...]
(10)      Područje primjene ove Uredbe trebalo bi obuhvaćati sve glavne građanske i trgovačke stvari, osim određenih točno utvrđenih stvari [...].
[...]
(26)      Uzajamno povjerenje u sudovanje u Uniji opravdava načelo da bi se sudske odluke donesene u državi članici trebale priznati u svim državama članicama bez potrebe provođenja posebnog postupka. Nadalje, cilj skraćivanja trajanja prekograničnih sporova te smanjenje troškova njihova vođenja, opravdavaju ukidanje potvrde o izvršnosti prije izvršenja u zamoljenoj državi članici. Slijedom toga, potrebno je sudsku odluku donesenu pred sudom države članice smatrati kao da je donesena pred sudom zamoljene države članice.
[...]
(34)      Treba se osigurati kontinuitet između Konvencije [od 27. rujna 1968. o nadležnosti i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 1972., L 299, str. 32.)], Uredbe [Vijeća] (EZ) br. 44/2001 [od 22. prosinca 2000. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2001., L 12, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 30.)] i ove Uredbe, a u tom cilju potrebno je donijeti i prijelazne odredbe. Isti se zahtjev za kontinuitetom primjenjuje u pogledu tumačenja Suda Europske unije o Konvenciji [od 27. rujna 1968. o nadležnosti i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima] i uredbama koje je zamjenjuju.”

5        Poglavlje I. Uredbe br. 1215/2012 nosi naslov „Područje primjene i definicije”. Ondje se u članku 1. stavku 1. predviđa:
„Ova se Uredba primjenjuje u građanskim i trgovačkim stvarima, bez obzira na vrstu suda. Ne proteže se posebno na porezne, carinske ili upravne predmete ili na odgovornost države za radnje i propuste u izvršavanju javnih ovlasti (acta iure imperii).”

6        Prema odredbi članka 2. te uredbe:
„U smislu ove Uredbe:
(a)      ,sudska odluka' znači svaka odluka koju je donio sud države članice, bez obzira kako se naziva, uključujući nalog, naredbu, odluku ili nalog o izvršenju, kao i odluku o utvrđivanju troškova, koju izdaje sudski službenik.
[...]”

7        Članak 3. te uredbe glasi kako slijedi:
„U smislu ove Uredbe izraz ,sud' uključuje sljedeća tijela u mjeri u kojoj imaju nadležnost u stvarima iz područja primjene ove Uredbe:
(a)      u Mađarskoj, u skraćenim postupcima u vezi platnih naloga (fizetési meghagyásos eljárás), javni bilježnici (közjegyző);
(b)      u Švedskoj u skraćenim postupcima u vezi platnih naloga (betalningsföreläggande) i pomoć[i] kod izvršenja (handräckning): služba za izvršenje (Kronofogdemyndigheten).”

8        U članku 66. stavcima 1. i 2. iste uredbe određuje se:
„1.      Ova se Uredba primjenjuje samo na sudske postupke koji su pokrenuti, na vjerodostojne isprave koje su formalno sastavljene ili registrirane te na sudske nagodbe koje su potvrđene ili sklopljene na dan ili nakon 10. siječnja 2015.
2.      Neovisno o članku 80., Uredba (EZ) br. 44/2001 nastavlja se primjenjivati na sudske odluke donesene u sudskim postupcima koji su pokrenuti, na vjerodostojne isprave koje su formalno sastavljene ili registrirane te na sudske nagodbe koje su potvrđene ili sklopljene prije 10. siječnja 2015., a koji spadaju u područje primjene te uredbe.”
 Hrvatsko pravo

9        Člankom 31. Ovršnog zakona (Narodne novine, br. 112/12, 25/13 i 93/14) predviđa se:
„(1)      Vjerodostojna isprava je, prema ovom Zakonu, račun, […] izvadak iz poslovnih knjiga, po zakonu ovjerovljena privatna isprava te isprava koja se po posebnim propisima smatra javnom ispravom. Računom se smatra i obračun kamata.
(2)      Vjerodostojna isprava je podobna za ovrhu ako su u njoj naznačeni vjerovnik i dužnik te predmet, vrsta, opseg i vrijeme ispunjenja novčane obveze.
(3)      Osim podataka iz stavka 2. ovoga članka, račun fizičkoj osobi koja ne obavlja registriranu djelatnost mora sadržavati upozorenje dužniku da, u slučaju neispunjenja dospjele novčane obveze, vjerovnik može zatražiti određivanje ovrhe na temelju vjerodostojne isprave.
[...]”

10      Prema članku 278. Ovršnog zakona, javni bilježnici odlučuju o prijedlozima za ovrhu na temelju vjerodostojne isprave.

11      U skladu s člankom 279. stavcima 1. i 3. tog zakona, za određivanje ovrhe mjesno je nadležan javni bilježnik prema prebivalištu ili sjedištu ovršenika. Prema članku 38. istog zakona, ta je mjesna nadležnost isključiva. Ako je prijedlog za ovrhu podnesen mjesno nenadležnom javnom bilježniku, sud će ga odbaciti.

12      Sukladno članku 282. stavku 3. tog zakona, javni bilježnik kojem je podnesen pravodoban, dopušten i obrazložen prigovor protiv rješenja koje je izdao proslijedit će spis radi provedbe postupka u povodu prigovora nadležnom sudu, koji će u povodu takvog prigovora donijeti odluke iz članaka 57. i 58. istog zakona.

13      Članak 283. stavak 1. istog zakona određuje da će na zahtjev ovrhovoditelja javni bilježnik staviti na otpravak rješenja o ovrsi koje je donio potvrdu o njegovoj pravomoćnosti i ovršnosti ako u roku od osam dana od isteka roka za prigovor ne primi prigovor.

14      Prema članku 58. stavku 3. Ovršnog zakona, sud kojem je proslijeđen predmet rješenja protiv kojeg je podnesen prigovor nadležan je staviti izvan snage rješenje o ovrsi u dijelu kojim je određena ovrha i ukinuti provedene radnje, a postupak će nastaviti sukladno pravilima koja se primjenjuju u povodu prigovora protiv platnog naloga.
 Glavni postupak i prethodna pitanja

15      Pula Parking je društvo u vlasništvu Grada Pule (Hrvatska) koje na temelju odluke gradonačelnika toga grada od 16. prosinca 2009., kako je izmijenjena 11. veljače 2015., osigurava upravljanje, nadzor, održavanje i čišćenje naplatnih javnih parkirališta u tom gradu i naplatu naknade za parkiranje te obavlja druge povezane poslove.

16      Dana 8. rujna 2010. S. K. Tederahn, čije je prebivalište u Njemačkoj, parkirao je svoje vozilo na naplatnom javnom parkiralištu u gradu Puli. Pula Parking je S. K. Tederahnu izdao parkirališnu kartu.

17      Prema ugovoru o parkiranju, koji je sklopljen slijedom izdavanja navedene karte, S. K. Tederahn tu je kartu bio dužan platiti u roku od osam dana od njezina izdavanja, nakon čega su počele teći zatezne kamate.

18      S. K. Tederahn nije podmirio dugovani iznos u propisanom roku, pa je Pula Parking 27. veljače 2015. javnom bilježniku sa sjedištem u Puli podnio prijedlog za ovrhu na temelju „vjerodostojne isprave” u skladu s člankom 278. Ovršnog zakona.

19      „Vjerodostojna isprava” koju je dostavio Pula Parking bila je ovjereni izvadak iz njegovih poslovnih knjiga, sukladno kojem je na temelju računa od 8. rujna 2010. iznos od 100 hrvatskih kuna (HRK) (otprilike 13 eura) dospio 16. rujna 2010.

20      Na temelju te isprave javni bilježnik 25. ožujka 2015. izdao je rješenje o ovrsi.

21      S. K. Tederahn 21. travnja 2015. podnio je prigovor protiv tog rješenja te je predmet, sukladno članku 282. stavku 3. Ovršnog zakona, upućen Općinskom sudu u Puli-Pola (Hrvatska).

22      U svojem prigovoru S. K. Tederahn iznio je jedan pravni argument koji se ticao stvarne i mjesne nenadležnosti javnog bilježnika koji je donio rješenje o ovrsi od 25. ožujka 2015., zato što on nije bio nadležan za donošenje takvog rješenja na temelju „vjerodostojne isprave” iz 2010. godine protiv njemačkog državljanina ili državljanina bilo koje druge države članice Unije.

23      U tim je okolnostima Općinski sud u Puli-Pola odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.      Primjenjuje li se u konkretnom slučaju Uredba […] br. 1215/2012 s obzirom na prirodu pravnog odnosa parničnih stranaka?
2.      Odnosi li se Uredba […] br. 1215/2012 i na nadležnost javnih bilježnika u […] Hrvatskoj?”
 O prethodnim pitanjima

 Vremensko područje primjene Uredbe br. 1215/2012

24      S obzirom na to da je S. K. Tederahn prigovorio da Uredba br. 1215/2012 nije primjenjiva ratione temporis jer je ugovor o korištenju parkirališnog mjesta bio sklopljen prije pristupanja Republike Hrvatske Uniji, odnosno prije 1. srpnja 2013., valja se podsjetiti da se akt o pristupanju nove države članice u osnovi temelji na općem načelu trenutačne i potpune primjene odredaba prava Unije u toj državi te da su iznimke dopuštene samo ako su izričito predviđene prijelaznim odredbama (presuda od 28. travnja 2009., Apostolides, C-420/07, EU:C:2009:271, t. 33.).

25      Kada je konkretno riječ o Uredbi br. 1215/2012, treba podsjetiti da se ona, sukladno svojem članku 66. stavku 1., primjenjuje samo na sudske postupke koji su pokrenuti, na vjerodostojne isprave koje su formalno sastavljene ili registrirane te na sudske nagodbe koje su potvrđene ili sklopljene na dan ili nakon 10. siječnja 2015.

26      U predmetnom slučaju, iako se predmet glavnog postupka tiče naplate nepodmirenog dugovanja za parkiranje koje se potražuje na temelju ugovora sklopljenog prije pristupanja Republike Hrvatske Uniji, ovršni postupak pokrenut je 27. veljače 2015., nakon stupanja na snagu Uredbe br. 1215/2012, a glavni postupak pred sudom koji je uputio zahtjev pokrenut je 21. travnja 2015., tako da postupak kao što je predmetni glavni postupak ulazi u vremensko područje primjene te uredbe.

27      Kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točki 33. svojeg mišljenja, uobičajeno je, uostalom, da se na prisilnu naplatu dospjelih tražbina primjenjuju pravila postupka koja su vrijedila u trenutku njegova pokretanja, a ne ona koja su se primjenjivala kad je sklopljen prvotni ugovor.

28      Zaključak iz točke 26. ove presude potkrepljuje i sudska praksa Suda donesena u kontekstu Konvencije od 27. rujna 1968. o nadležnosti i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima, u pogledu koje treba, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 34. Uredbe br. 1215/2012, osigurati kontinuitet kada je riječ o tumačenju članka 66. stavka 1. te uredbe prema kojem je jedini nužan i dovoljan uvjet za primjenu propisa iz te presude na sporove o pravnim odnosima nastalima prije njezina stupanja na snagu taj da je sudski postupak pokrenut nakon tog dana (vidjeti u tom smislu presudu od 13. studenoga 1979., Sanicentral, 25/79, EU:C:1979:255, t. 6.).
 Prvo pitanje

29      Sud koji je uputio zahtjev svojim prvim pitanjem u bitnome pita treba li članak 1. stavak 1. Uredbe br. 1215/2012 tumačiti na način da je ovršni postupak koji je pokrenulo društvo u vlasništvu jedinice lokalne samouprave protiv fizičke osobe s prebivalištem u drugoj državi članici radi naplate nepodmirenog dugovanja za parkiranje na javnom parkiralištu upravljanje kojim je ta lokalna jedinica povjerila navedenom društvu obuhvaćen područjem primjene te uredbe.

30      Pula Parking, hrvatska i švicarska vlada te Europska komisija u bitnome se slažu da pravnom odnosu iz glavnog postupka treba priznati građansku narav u smislu članka 1. stavka 1. Uredbe br. 1215/2012.

31      Uvodno, budući da Uredba br. 1215/2012 sada zamjenjuje Uredbu br. 44/2001, valja prije svega podsjetiti da tumačenje Suda u vezi s odredbama potonje vrijedi i za Uredbu br. 1215/2012 kada se ta dva instrumenta prava Unije mogu smatrati istovjetnima (presuda od 16. studenoga 2016., Schmidt, C-417/15, EU:C:2016:881, t. 26. i navedena sudska praksa).

32      U tom smislu, kao što to proizlazi iz članka 1. stavka 1. Uredbe br. 1215/2012, koji je preuzeo tekst članka 1. stavka 1. Uredbe br. 44/2001, područje primjene Uredbe br. 1215/2012 odnosi se na „građanske i trgovačke stvari”.

33      Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, radi osiguravanja što veće jednakosti i ujednačenosti prava i obveza koje proizlaze iz te uredbe za države članice i zainteresirane osobe, pojam „građanska i trgovačka stvar” ne treba tumačiti kao jednostavno upućivanje na domaće pravo jedne ili druge dotične države članice. Navedeni pojam treba smatrati autonomnim pojmom koji treba tumačiti oslanjajući se, s jedne strane, na ciljeve i sustav te uredbe i, s druge strane, na opća načela razvijena u svim nacionalnim pravnim sustavima (vidjeti u tom smislu presudu od 22. listopada 2015., Aannemingsbedrijf Aertssen i Aertssen Terrassements, C-523/14, EU:C:2015:722, t. 29. i navedenu sudsku praksu).

34      Da bi se utvrdilo ulazi li neko područje u područje primjene Uredbe br. 1215/2012, potrebno je istražiti pravne odnose koji postoje među strankama u sporu i odrediti osnovu podignute tužbe i detaljna pravila u pogledu njezina podnošenja (vidjeti u tom smislu presude od 11. travnja 2013., Sapir i dr., C-645/11, EU:C:2013:228, t. 34. i od 12. rujna 2013., Sunico i dr., C-49/12, EU:C:2013:545, t. 35.).

35      U konkretnom slučaju, kao što je to i nezavisni odvjetnik naveo u točkama 49. do 51. svojeg mišljenja, upravljanje javnim parkiralištima i naplata naknada za parkiranje predstavljaju djelatnost od lokalnog interesa koju osigurava Pula Parking, poduzeće u vlasništvu Grada Pule. Međutim, iako su ovlasti Pula Parkingu povjerene aktom tijela javne vlasti, ne čini se da utvrđivanje nepodmirenog dugovanja za parkiranje, koje je ugovorne prirode, ni postupak radi njegove naplate, kojemu je cilj zaštita privatnih interesa te je uređen nacionalnim općim pravnim propisima koji se primjenjuju na odnose među privatnim subjektima, zahtijevaju od Grada Pule ili Pula Parkinga izvršavanje javnih ovlasti.

36      U tom pogledu, čini se da iz spisa kojim Sud raspolaže proizlazi – što će ipak morati provjeriti sud koji je uputio zahtjev – da dugovanje za parkiranje koje potražuje Pula Parking ne sadržava sankcije za koje bi se moglo reći da proizlaze iz akta javne vlasti Pula Parkinga, niti je kaznene naravi, već predstavlja samo protučinidbu za pruženu uslugu.

37      Osim toga, ne čini se da izdajući dotičnim osobama kartu za parkiranje Pula Parking sam sebi izdaje ovršni naslov odstupajući od općih pravnih propisa, s obzirom na to da nakon tog izdavanja on ima samo mogućnost, slično kao izdavatelj računa, pozvati se na vjerodostojnu ispravu koja mu omogućava pokretanje postupka u skladu s odredbama Ovršnog zakona (vidjeti u tom smislu presudu od 12. rujna 2013., Sunico i dr., C-49/12, EU:C:2013:545, t. 39.).

38      Iz toga slijedi da postojeći pravni odnos između Pula Parkinga i S. K. Tederahna načelno treba smatrati privatnopravnim odnosom koji, prema tome, ulazi u pojam „građanske i trgovačke stvari” u smislu Uredbe br. 1215/2012.

39      U skladu sa svim navedenim razmatranjima, na prvo pitanje valja odgovoriti da članak 1. stavak 1. Uredbe br. 1215/2012 treba tumačiti na način da je ovršni postupak koji je pokrenulo društvo u vlasništvu jedinice lokalne samouprave protiv fizičke osobe s prebivalištem u drugoj državi članici radi naplate nepodmirenog dugovanja za parkiranje na javnom parkiralištu upravljanje kojim je ta jedinica povjerila navedenom društvu, a koje nije kaznene naravi nego predstavlja samo protučinidbu za pruženu uslugu, obuhvaćen područjem primjene te uredbe.
 Drugo pitanje

40      Sud koji je uputio zahtjev svojim drugim pitanjem u bitnome pita treba li Uredbu br. 1215/2012 tumačiti na način da su javni bilježnici u Hrvatskoj, kada postupaju u okviru ovlasti koje su im povjerene nacionalnim pravom u ovršnim postupcima na temelju „vjerodostojne isprave”, obuhvaćeni pojmom „sud” u smislu te uredbe.

41      Pula Parking i hrvatska vlada smatraju da u kontekstu Uredbe br. 1215/2012 pojmu „sud” treba pridati široko značenje, na način da on obuhvaća ne samo sudove u užem smislu koji obavljaju sudbene funkcije nego i javne bilježnike. Europska komisija i druge zainteresirane osobe iz članka 23. Statuta Suda Europske unije koje su podnijele očitovanja, uz iznimku švicarske vlade, koja se o ovom pitanju nije izjasnila, smatraju da se javni bilježnici u Hrvatskoj u ovršnim postupcima na temelju „vjerodostojne isprave” bez izmjene te uredbe ne mogu izjednačiti sa sudom u smislu te uredbe.

42      Iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da, ako nema upućivanja na pravo država članica, odredbe Uredbe br. 1215/2012 treba tumačiti autonomno, uzimajući u obzir opću strukturu, ciljeve i kontekst nastanka tog instrumenta prava Unije (vidjeti u tom smislu presudu od 7. srpnja 2016., Hőszig, C-222/15, EU:C:2016:525, t. 29. i navedenu sudsku praksu).

43      Kada je riječ o općoj strukturi Uredbe br. 1215/2012, treba napomenuti da se u njoj na više mjesta upućuje na pojmove „sud”, „nadležnost” ili „sudski postupci”, ali se oni pritom ne definiraju.

44      Tako se naslov Uredbe br. 1215/2012 referira na „nadležnost”, a u stavku 1. njezina članka 66., koji uređuje vremensku primjenu te uredbe, navodi se da se ona primjenjuje samo na „sudske postupke” pokrenute počevši od 10. siječnja 2015.

45      U poglavlju I., naslovljenom „Područje primjene i definicije”, člankom 1. točkom 1. te uredbe određeno je da se ona primjenjuje u građanskim i trgovačkim stvarima, bez obzira na vrstu suda. U članku 2. navedene uredbe pojam „sudska odluka” definira se kao svaka odluka koju je donio sud države članice, bez obzira na to kako se ona naziva.

46      U članku 3. iste uredbe navode se tijela koja se, u mjeri u kojoj imaju nadležnost postupati u stvarima iz područja primjene te uredbe, smatraju sudovima: u Mađarskoj u skraćenim postupcima u vezi s platnim nalozima javni bilježnici te u Švedskoj u skraćenim postupcima u vezi s tim nalozima i pomoći kod izvršenja služba za izvršenje. Budući da se taj članak konkretno odnosi na u njemu nabrojena tijela, javni bilježnici u Hrvatskoj njime nisu obuhvaćeni. U tom smislu nebitno je to što je Uredba br. 1215/2012 usvojena 12. prosinca 2012., prije pristupanja Republike Hrvatske Uniji, i što su se tehničke prilagodbe pravne stečevine Unije odnosile samo na pravne akte Unije usvojene i objavljene u Službenom listu Europske unije prije 1. srpnja 2012.

47      Osim toga, kada je riječ o javnobilježničkim funkcijama, Sud je ustaljeno podsjećao da između sudskih i javnobilježničkih funkcija postoje temeljne razlike (vidjeti u tom smislu presude od 24. svibnja 2011., Komisija/Austrija, C-53/08, EU:C:2011:338, t. 103., od 1. listopada 2015., ERSTE Bank Hungary, C-32/14, EU:C:2015:637, t. 47. i od 1. veljače 2017., Komisija/Mađarska, C-392/15, EU:C:2017:73, t. 111.).

48      Treba također navesti da – za razliku od, primjerice, Uredbe (EU) br. 650/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršavanju odluka i prihvaćanju i izvršavanju javnih isprava u nasljednim stvarima i o uspostavi Europske potvrde o nasljeđivanju (SL 2012., L 201, str. 107.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 10., str. 296.), u čijem se članku 3. stavku 2. navodi da pojam „sud” u smislu te uredbe ne uključuje samo pravosudna tijela nego i sva druga tijela nadležna u tom području koja obavljaju pravosudne funkcije i koja ispunjavaju određene uvjete nabrojene u istoj toj odredbi – Uredba br. 1215/2012 ne sadržava nikakvu opću odredbu s takvim učinkom.

49      Stoga je u sklopu ovog predmeta potrebno, kao što se to podsjeća u točki 42. ove presude, pojam „sud” ocijeniti u kontekstu ciljeva Uredbe br. 1215/2012, čije tumačenje sud koji je uputio zahtjev traži.

50      U tom smislu valja podsjetiti da je prema uvodnoj izjavi 4. te uredbe neophodno donijeti jedinstvena pravila o sukobu nadležnosti u građanskim i trgovačkim stvarima radi osiguravanja brzog i jednostavnog priznavanja i izvršenja sudskih odluka donesenih u državi članici. U uvodnoj izjavi 26. iste uredbe podsjeća se da je to načelo uzajamnog priznavanja motivirano prije svega uzajamnim povjerenjem u sudovanje u Uniji.

51      Iz sudske prakse Suda proizlazi da i načelo uzajamnog povjerenja među državama članicama i načelo uzajamnog priznavanja imaju u pravu Unije temeljno značenje s obzirom na to da omogućavaju stvaranje i održavanje prostora bez unutarnjih granica (presuda od 5. travnja 2016., Aranyosi i Căldăraru, C-404/15 i C-659/15 PPU, EU:C:2016:198, t. 78. i navedena sudska praksa).

52      U sustavu Uredbe br. 1215/2012 ta se načela očituju u izvršavanju i postupanju sa sudskim odlukama sudova određene države članice kao da su donesene u državi članici u kojoj se traži izvršenje.

53      Dakle, Uredbom br. 1215/2012 – čija je pravna osnova u članku 67. stavku 4. UFEU-a, kojem je cilj olakšavanje pristupa pravosuđu, među ostalim, kroz načelo uzajamnog priznavanja sudskih odluka – u području suradnje u građanskim i trgovačkim stvarima želi se osnažiti pojednostavnjen i učinkovit sustav pravila o rješavanju sukoba nadležnosti i priznavanju i izvršenju sudskih odluka, uspostavljen pravnim instrumentima na koje se ona nastavlja, radi olakšavanja pravosudne suradnje u svrhu pridonošenja ostvarenju cilja postavljenog Uniji, da postane područje slobode, sigurnosti i pravde, zasnivajući se pritom na visokoj razini povjerenja koja mora postojati između država članica (vidjeti slično, u području policijske i pravosudne suradnje u kaznenim stvarima, presudu od 1. lipnja 2016., Bob-Dogi, C-241/15, EU:C:2016:385, t. 32.).

54      Prema tome, s obzirom na ciljeve Uredbe br. 1215/2012, pojam „sud” u smislu te uredbe treba tumačiti vodeći računa o potrebi da se nacionalnim sudovima država članica omogući identificiranje sudskih odluka koje su donijeli sudovi drugih država članica te provođenje izvršenja tih odluka brzinom koju zahtijeva ta uredba. Naime, poštovanje načela uzajamnog povjerenja u sudovanje u državama članicama Unije, na kojem se temelji primjena te uredbe, pretpostavlja, među ostalim, da su sudske odluke čije se izvršenje traži u drugoj državi članici donesene u sudskom postupku koji nudi jamstva neovisnosti i nepristranosti te poštovanje načela kontradiktornosti postupka.

55      Taj zaključak potkrepljuje i kontekst nastanka Uredbe br. 1215/2012. U tom smislu, Komisijin prijedlog Uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (COM(2010) 748 final), koji se odnosio na izmjenu Uredbe br. 44/2001, predviđao je uvođenje definicije pojma „sud” u poglavlju I. Uredbe br. 1215/2012, naslovljenom „Područje primjene i definicije”, na način da on uključi „sva tijela za koja države članice odrede da su nadležna u područjima obuhvaćenima područjem primjene […] uredbe”. Međutim, zakonodavac Unije nije prihvatio taj pristup.

56      U konkretnom slučaju, kao što je to hrvatska vlada navela na raspravi, javni bilježnici u Hrvatskoj dio su javnobilježničke službe, koja je odvojena od sustava sudova. U skladu s odredbama Ovršnog zakona, javni bilježnici nadležni su donositi rješenja povodom prijedloga za pokretanje ovršnog postupka na temelju vjerodostojne isprave. Nakon što se rješenje dostavi ovršeniku, on protiv njega može podnijeti prigovor. Javni bilježnik kojem je podnesen dopušten, obrazložen i pravodoban prigovor protiv rješenja koje je izdao proslijedit će spis radi provedbe postupka u povodu prigovora nadležnom sudu, koji će odlučiti o prigovoru.

57      Iz tih odredaba proizlazi da se rješenje o ovrsi koje javni bilježnik izdaje na temelju „vjerodostojne isprave” ovršeniku dostavlja tek nakon njegova donošenja a da pritom prijedlog na temelju kojeg je javni bilježnik pokrenuo postupak tom ovršeniku nije dostavljen.

58      Iako ovršenik može podnijeti prigovor protiv rješenja o ovrsi koje je izdao javni bilježnik i iako se čini da javni bilježnik ovlasti koje su mu povjerene u okviru ovršnog postupka na temelju „vjerodostojne isprave” izvršava pod nadzorom suda, kojemu javni bilježnik mora proslijediti eventualne prigovore, ostaje činjenica da ispitivanje prijedloga za izdavanje rješenja o ovrsi na takvom temelju koje u Hrvatskoj provodi javni bilježnik nije kontradiktorno.

59      Imajući u vidu sva navedena razmatranja, na drugo pitanje valja odgovoriti da Uredbu br. 1215/2012 treba tumačiti na način da javni bilježnici u Hrvatskoj, kada postupaju u okviru ovlasti koje su im povjerene nacionalnim pravom u ovršnim postupcima na temelju „vjerodostojne isprave”, nisu obuhvaćeni pojmom „sud” u smislu te uredbe.
 Troškovi

60      Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenoga, Sud (drugo vijeće) odlučuje:
1)      Članak 1. stavak 1. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da je ovršni postupak koji je pokrenulo društvo u vlasništvu jedinice lokalne samouprave protiv fizičke osobe s prebivalištem u drugoj državi članici radi naplate nepodmirenog dugovanja za parkiranje na javnom parkiralištu upravljanje kojim je ta lokalna jedinica povjerila navedenom društvu, a koje nije kaznene naravi nego predstavlja samo protučinidbu za pruženu uslugu, obuhvaćen područjem primjene te uredbe.

2)      Uredbu br. 1215/2012 treba tumačiti na način da javni bilježnici u Hrvatskoj, kada postupaju u okviru ovlasti koje su im povjerene nacionalnim pravom u ovršnim postupcima na temelju „vjerodostojne isprave”, nisu obuhvaćeni pojmom „sud” u smislu te uredbe.

Ilešič

Prechal

Rosas

Toader

      Jarašiūnas

Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 9. ožujka 2017.

Tajnik

      Predsjednik drugog vijeća

A. Calot Escobar

      M. Ilešič

** Jezik postupka: hrvatski


title: Presuda Suda (drugo vijeće) 09. ožujka 2017.#Ibrica Zulfikarpašić protiv Slaven Gajer.#Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uredba (EZ) br. 805/2004 – Europski ovršni naslov za nesporne tražbine – Uvjeti za izdavanje potvrde o europskom ovršnom naslovu – Pojam ‚sud’ – Javni bilježnik koji je donio rješenje o ovrsi na temelju ‚vjerodostojne isprave’ – Autentična isprava.#Predmet C-484/15.

text:
PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
9. ožujka 2017.(*)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uredba (EZ) br. 805/2004 – Europski ovršni naslov za nesporne tražbine – Uvjeti za izdavanje potvrde o europskom ovršnom naslovu – Pojam ‚sud’ – Javni bilježnik koji je donio rješenje o ovrsi na temelju ‚vjerodostojne isprave’ – Autentična isprava”
U predmetu C-484/15,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio Općinski sud u Novom Zagrebu – Stalna služba u Samoboru (Hrvatska), odlukom od 7. rujna 2015., koju je Sud zaprimio 11. rujna 2015., u postupku

Ibrica Zulfikarpašić

protiv

Slavena Gajera,

SUD (drugo vijeće),
u sastavu: M. Ilešič, predsjednik vijeća, A. Prechal, A. Rosas, C. Toader (izvjestiteljica) i E. Jarašiūnas, suci,
nezavisni odvjetnik: Y. Bot,
tajnik: M. Aleksejev, administrator,
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 14. srpnja 2016.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–        za hrvatsku vladu, A. Metelko-Zgombić, u svojstvu agenta,
–        za španjolsku vladu, V. Ester Casas, u svojstvu agenta,
–        za Europsku komisiju, C. Cattabriga, S. Ječmenica i M. Wilderspin, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 8. rujna 2016.,
donosi sljedeću

Presudu

1        Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje Uredbe (EZ) br. 805/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o uvođenju europskog naloga za izvršenje za nesporne tražbine (SL 2004., L 143, str. 15.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 172.).

2        Zahtjev je upućen u okviru spora između Ibrice Zulfikarpašića i Slavena Gajera, vezano uz zahtjev za izdavanje potvrde o europskom ovršnom naslovu za rješenje o ovrsi koje je u Hrvatskoj donio javni bilježnik na temelju „vjerodostojne isprave”.
 Pravni okvir

 Pravo Unije

3        U skladu s uvodnim izjavama 3., 5., 7., 10., 12. i 18. Uredbe br. 805/2004:
„(3)      Na sastanku Europskoga vijeća u Tampereu 15. i 16. listopada 1999. pružena je potpora načelu uzajamnog priznavanja sudskih odluka kao kamena temeljca za uspostavu pravog pravosudnog područja.
[...]
(5)      Pojam ‚nesporna tražbina’ trebao bi obuhvatiti sve situacije u kojima je vjerovnik, ako je dokazano da dužnik nije osporavao vrstu ili visinu novčane tražbine, dobio sudsku odluku protiv dužnika ili izvršivu ispravu u kojoj se tražio izričit dužnikov pristanak, bez obzira radilo se o sudskoj nagodbi ili o autentičnoj ispravi.
[...]
(7)      Ova bi se Uredba trebala primjenjivati na sudske odluke, sudske nagodbe i autentične isprave o nespornim tražbinama te na odluke donesene nakon ispitivanja sudskih odluka, sudskih nagodbi i autentičnih isprava koje su potvrđene kao europski nalog za izvršenje.
[...]
(10)      Ako je sud u nekoj državi članici donio sudsku odluku o nespornoj tražbini u odsutnosti dužnika tijekom postupka, ukidanje svih provjera u državi članici izvršenja neizostavno je povezano s postojanjem dovoljnih jamstava da su poštovana prava na očitovanje.
[...]
(12)      Trebalo bi postaviti minimalne norme za postupke koji završavaju s donošenjem sudske odluke, kako bi se osiguralo da dužnik bude obaviješten o postupanju suda protiv njega, o uvjetima za njegovo aktivno sudjelovanje u postupku kako bi osporio tražbinu i o posljedicama njegova nesudjelovanja, pravodobno i na način koji mu omogućuje da pripremi svoje očitovanje.
[...]
(18)      Uzajamno povjerenje u pravosuđe država članica opravdava ocjenu suda jedne države članice da su svi uvjeti za potvrđivanje europskog naloga za izvršenje ispunjeni, što omogućuje izvršenje sudske odluke u svim ostalim državama članicama bez sudske provjere ispravne primjene minimalnih postupovnih normi u državi članici u kojoj se sudska odluka izvršava.”

4        Članak 1. te uredbe predviđa:
„Svrha ove Uredbe jest uvođenje europskog naloga za izvršenje za nesporne tražbine, kako bi se omogućio, propisivanjem minimalnih normi, slobodni protok sudskih odluka, sudskih nagodbi i autentičnih isprava u svim državama članicama, bez ikakvih posrednih postupaka koje bi trebalo pokrenuti u državi članici izvršenja prije priznavanja i izvršenja.”

5        Članak 3. stavak 1. navedene uredbe glasi kako slijedi:
„Ova se Uredba primjenjuje na sudske odluke, sudske nagodbe i autentične isprave koje se odnose na nesporne tražbine.
Tražbina se smatra nespornom ako:
(a)      se dužnik izrijekom usuglasio s tražbinom priznajući ju ili putem nagodbe koju je potvrdio sud ili je sklopljena pred sudom tijekom postupka; ili
(b)      dužnik nikada nije osporio tražbinu, u skladu s odgovarajućim postupovnim pravilima, prema pravu države članice podrijetla, u tijeku sudskog postupka; ili
(c)      dužnik je izostao s ročišta ili nije bio zastupan na ročištu o predmetnoj tražbini, nakon što je prvotno osporio tražbinu tijekom sudskog postupka, pod uvjetom da takvo postupanje podrazumijeva prešutno priznavanje tražbine ili činjenica koje navodi vjerovnik u skladu s pravom države članice podrijetla; ili
(d)      dužnik izričito prihvaća tražbinu u autentičnoj ispravi.”

6        U članku 4. iste uredbe predviđa se:
„U smislu ove Uredbe, primjenjuju se sljedeće definicije:
1.      ‚sudska odluka’ znači svaku sudsku odluku koju donosi sud države članice, bez obzira na njen naziv, uključujući dekret, nalog, odluku ili rješenje o izvršenju, te izračun troškova ili izdataka koje utvrđuje službenik suda;
2.      ‚tražbina’ znači zahtjev za isplatu određenog novčanog iznosa koji je dospio ili za koji se datum dospijeća navodi u sudskoj odluci, sudskoj nagodbi ili u autentičnoj ispravi;
3.      ‚autentična isprava’ znači:
(a)      ispravu koja je službeno sastavljena ili registrirana kao autentična isprava i čija se vjerodostojnost:
i.      odnosi na potpis i sadržaj isprave;
ii.      utvrđuje od strane državnog tijela ili drugog tijela koje je u tu svrhu ovlastila država članica iz koje isprava potječe;
ili
(b)      sporazum u vezi s obvezama uzdržavanja, sklopljen pred administrativnim tijelima ili koji su ona potvrdila;
[...]
6.      ‚sud podrijetla’ znači sud pred kojim se vodio postupak u trenutku ispunjavanja uvjeta iz članka 3. stavka 1. točaka (a), (b) ili (c);
7.      u Švedskoj, u skraćenom postupku u vezi s platnim nalozima (betalningsföreläggande) izraz ‚sud’ uključuje švedsku službu za izvršenje (kronofogdemyndighet).”

7        U članku 5. Uredbe br. 805/2004, naslovljenom „Ukidanje delibacijskog postupka”, predviđa se:
„Sudska odluka koja je potvrđena kao europski nalog za izvršenje u državama članicama podrijetla, priznaje se i izvršiva je u drugim državama članicama bez potrebe potvrđivanja izvršivosti i bez mogućnosti osporavanja njezina priznavanja.”

8        U poglavlju III. te uredbe, koje sadržava članke 12. do 19., definiraju se minimalne norme koje se primjenjuju na postupke o nespornim tražbinama, uključujući norme o dostavi podnesaka kojima se pokreće sudski postupak ili ekvivalentnih pismena kao i norme o obavještavanju dužnika.

9        U članku 12. iste uredbe, naslovljenom „Područje primjene minimalnih normi”, predviđa se:
„1.      Sudska odluka o nespornoj tražbini, u smislu članka 3. stavka 1. točaka (b) i (c), može biti potvrđena kao europski nalog za izvršenje samo ako sudski postupak u državi članici podrijetla ispunjava uvjete propisane u ovom Poglavlju.
2.      Isti uvjeti primjenjuju se na izdavanje potvrde europskog naloga za izvršenje ili zamjenske potvrde u smislu članka 6. stavka 3. u slučaju odluke koja je donesena nakon ispitivanja sudske odluke ako su, u trenutku donošenja te odluke, ispunjeni uvjeti iz članka 3. stavka 1. točaka (b) ili (c).”

10      Članak 16. Uredbe br. 805/2004, naslovljen „Dostava pravodobne obavijesti dužniku o tražbini”, određuje:
„Kako bi se osiguralo da dužnik dobije pravodobnu obavijest o tražbini, podnesak na temelju kojeg se pokreće postupak ili ekvivalentno pismeno mora sadržavati sljedeće:
(a)      imena i adrese stranaka;
(b)      iznos tražbine;
(c)      ako se potražuju kamate, kamatnu stopu i razdoblje za koje se traži kamata, osim ako se, sukladno propisima države članice podrijetla, zakonske kamate automatski ne obračunavaju na glavnicu;
(d)      obrazloženje tražbine.”

11      U članku 25. stavku 1. iste uredbe, koji uređuje potvrđivanje autentičnih isprava, navodi se:
„Autentična isprava koja se odnosi na tražbinu u smislu članka 4. stavka 2., koja je izvršiva u jednoj državi članici, na prijedlog upućen tijelu koje je ovlastila država članica podrijetla, potvrđuje se kao europski nalog za izvršenje, korištenjem standardnog obrasca iz Priloga III.”

12      Člankom 30. stavkom 1. točkom (c) iste uredbe predviđa se obveza država članica da Europsku komisiju obavijeste o „popisima tijela iz članka 25. […] i o svim njihovim kasnijim izmjenama”.

13      U skladu s člankom 30. stavkom 1. točkom (c), Republika Hrvatska dostavila je sljedeći popis:
„[N]adležni su […] sudovi, upravna tijela, javni bilježnici ili pravne i fizičke osobe s javnim ovlastima koji su ovlašteni izdati ovršni otpravak domaće europske ovršne isprave o nespornim tražbinama.”
 Hrvatsko pravo

14      Člankom 31. Ovršnog zakona (Narodne novine, br. 112/12, 25/13 i 93/14) predviđa se:
„(1)      Vjerodostojna isprava je, prema ovom Zakonu, račun, […] izvadak iz poslovnih knjiga, po zakonu ovjerovljena privatna isprava te isprava koja se po posebnim propisima smatra javnom ispravom. Računom se smatra i obračun kamata.
(2)      Vjerodostojna isprava je podobna za ovrhu ako su u njoj naznačeni vjerovnik i dužnik te predmet, vrsta, opseg i vrijeme ispunjenja novčane obveze.
(3)      Osim podataka iz stavka 2. ovoga članka, račun fizičkoj osobi koja ne obavlja registriranu djelatnost mora sadržavati upozorenje dužniku da, u slučaju neispunjenja dospjele novčane obveze, vjerovnik može zatražiti određivanje ovrhe na temelju vjerodostojne isprave.
[...]”

15      Članak 278. tog zakona formuliran je ovim riječima:
„Javni bilježnici odlučuju o prijedlogu za ovrhu na temelju vjerodostojne isprave u skladu s odredbama ovoga Zakona.”

16      U članku 281. stavku 1. navedenog zakona navode se uvjeti pod kojima javni bilježnici mogu donositi rješenja o ovrsi na temelju „vjerodostojne isprave”, a stavcima 2. do 8. tog članka uređuje se postupak koji se provodi u slučaju kad javni bilježnik ne donese takvo rješenje.

17      Članak 282. istog zakona predviđa pravni lijek u obliku prigovora protiv rješenja o ovrsi javnog bilježnika i definira postupak za ispitivanje tog pravnog lijeka.

18      Članak 283. stavak 1. Ovršnog zakona određuje da će na zahtjev ovrhovoditelja javni bilježnik staviti na otpravak rješenja o ovrsi koje je donio potvrdu o njegovoj pravomoćnosti i ovršnosti ako u roku od osam dana od isteka roka za prigovor ne primi prigovor.

19      U članku 356. tog zakona navodi se:
„Odredbama ove glave uređuje se postupak izdavanja potvrde o europskom ovršnom naslovu za nesporne tražbine prema Uredbi [br. 805/2004] te postupak određivanja ovrhe na temelju europskoga ovršnog naslova.”

20      Članak 357. navedenog zakona predviđa:
„U Republici Hrvatskoj su za izdavanje:
[...]
–        potvrde o ovršnosti druge javne isprave koja je ovršna u Republici Hrvatskoj prema odredbi članka 25. stavka 1. Uredbe [br. 805/2004],
[...]
nadležni sudovi, upravna tijela, javni bilježnici ili pravne i fizičke osobe s javnim ovlastima koji su ovlašteni izdati ovršni otpravak domaće europske ovršne isprave o nespornim tražbinama.”

21      U skladu s člankom 358. istog zakona:
„1.      Potvrde prema članku 9. stavku 1., članku 24. stavku 1., članku 25. stavku 1. i članku 6. stavku 3. Uredbe izdaju se bez prethodnoga saslušanja dužnika.
2.      Tijelo ili osoba koja je izdala potvrdu dostavit će otpravak potvrde dužniku po službenoj dužnosti.
[…]
4.      Ako javni bilježnik nađe da nisu ispunjeni uvjeti za izdavanje potvrde iz stavka 1. ovoga članka, zahtjev za izdavanje potvrde s prijepisom odgovarajuće svoje isprave ili spisa proslijedit će općinskom sudu na čijem je području njegovo sjedište radi donošenja odluke o zahtjevu. Javni je bilježnik dužan obrazložiti zašto smatra da nisu ispunjene pretpostavke za prihvaćanje zahtjeva stranke.”
 Glavni postupak i prethodno pitanje

22      I. Zulfikarpašić, koji obavlja odvjetničku djelatnost, sklopio je ugovor o pružanju pravne pomoći i zastupanju sa svojim klijentom S. Gajerom, koji mu nije podmirio ispostavljeni račun.

23      Na temelju tog računa, koji se u skladu s Ovršnim zakonom smatra „vjerodostojnom ispravom”, I. Zulfikarpašić podnio je javnom bilježniku prijedlog za ovrhu protiv S. Gajera. Javni bilježnik na temelju te isprave 12. veljače 2014. donio je rješenje o ovrsi, koje je postalo pravomoćno nakon što ovršenik nije podnio prigovor.

24      Dana 13. studenoga 2014. I. Zulfikarpašić od javnog je bilježnika zatražio izdavanje potvrde o europskom ovršnom naslovu za to rješenje o ovrsi.

25      Taj je javni bilježnik, međutim, smatrao da nisu ispunjeni uvjeti za izdavanje zatražene potvrde. Tvrdio je da prema članku 3. stavku 1. Uredbe br. 805/2004 tražbina mora biti nesporna. Međutim, nesporne su tražbine prema njegovu mišljenju, s jedne strane, prema tom članku 3. stavku 1. točkama (a) do (c), samo one tražbine o kojima je proveden sudski postupak i, s druge strane, prema istom članku 3. stavku 1. točki (d), samo one tražbine koje su izričito prihvaćene u autentičnoj ispravi, što je pojam koji u smislu odredaba te uredbe treba obuhvaćati isprave koje sastavlja javni bilježnik kao što je to rješenje o ovrsi doneseno na temelju „vjerodostojne isprave”. No takvo rješenje ne ispunjava uvjet dužnikova izričitog prihvaćanja tražbine.

26      Navedeni javni bilježnik također je naveo da – za razliku od članka 4. točke 7. Uredbe br. 805/2004, koji posebno propisuje da u Švedskoj u skraćenim postupcima u vezi s platnim nalozima izraz „sud” uključuje švedsku službu za izvršenje – ni ta ni druge odredbe te uredbe kao ni odredbe drugih instrumenata prava Unije vezanih uz ovršne postupke ne izjednačavaju hrvatske javne bilježnike sa „sudom”.

27      Taj je javni bilježnik stoga u skladu s člankom 385. stavkom 4. Ovršnog zakona predmet iz glavnog postupka proslijedio Općinskom sudu u Novom Zagrebu – Stalnoj službi u Samoboru (Hrvatska) kako bi on odlučio o zahtjevu I. Zulfikarpašića za izdavanje potvrde.

28      U tim je okolnostima Općinski sud u Novom Zagrebu – Stalna služba u Samoboru odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Jesu li odredbe Ovršnog zakona o [e]uropskom ovršnom naslovu u skladu [s] Uredbom […] br. 805/2004, odnosno da li izraz ‚sud’ u […] Hrvatskoj u ovršnom postupku izdavanja rješenja o ovrsi na temelju vjerodostojne isprave uključuje i javne bilježnike, da li javni bilježnici mogu izdavati potvrde o europskom ovršnom naslovu na pravomoćna i ovršna rješenja o ovrsi na temelju vjerodostojne isprave koje su izdali kada protiv navedenog rješenja nije bilo prigovora, a za slučaj da ne mogu, da li sud može izdati potvrdu o e[u]ropskom ovršnom naslovu za rješenje o ovrsi na temelju vjerodostojne isprave koj[e] je donio javni bilježnik kada to rješenje po svojem sadržaju obuhvaća nespornu tražbinu i uz primjenu kojeg obrasca?”
 O prethodnom pitanju

29      Postavljeno pitanje sastoji se od triju dijelova.
 Prvi dio pitanja

30      Prvim dijelom svojeg pitanja sud koji je uputio zahtjev u bitnome pita treba li Uredbu br. 805/2004 tumačiti na način da su javni bilježnici u Hrvatskoj, kada postupaju u okviru ovlasti koje su im povjerene nacionalnim pravom u ovršnim postupcima na temelju „vjerodostojne isprave”, obuhvaćeni pojmom „suda” u smislu te uredbe.

31      Hrvatska i španjolska vlada smatraju da na to pitanje treba odgovoriti potvrdno. Tvrde da izrazi „sud” i „sudski postupak” koji se upotrebljavaju u toj uredbi obuhvaćaju ne samo sudove u užem smislu nego i općenito sva tijela kad obavljaju funkciju koja je u osnovi sudska, što je ovdje i slučaj. Europska komisija, s druge strane, smatra da na to pitanje treba odgovoriti negativno.

32      Uvodno valja podsjetiti da, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, iz zahtjeva za ujednačenu primjenu prava Unije kao i načela jednakosti proizlazi da se izrazi odredbe prava Unije koja ne sadržava nikakvo izravno upućivanje na pravo država članica radi utvrđenja njezina smisla i dosega moraju u pravilu autonomno i ujednačeno tumačiti u cijeloj Uniji, uzimajući u obzir kontekst odredbe i cilj koji se želi postići propisom o kojem je riječ (vidjeti presudu od 13. listopada 2016., Mikołajczyk, C-294/15, EU:C:2016:772, t. 44. i navedenu sudsku praksu).

33      Kada je riječ o strukturi Uredbe br. 805/2004, valja napomenuti da, iako se u njoj na više mjesta upućuje na pojmove „suda” i „sudskog postupka”, ta uredba ne specificira koji su sastavni elementi tih pojmova. Tako se u članku 4. točki 6. te uredbe pojam „sud podrijetla” definira kao „sud pred kojim se vodio postupak u trenutku ispunjavanja uvjeta iz članka 3. stavka 1. točaka (a), (b) ili (c)”. Članak 4. točka 1. navedene uredbe definira pojam „sudska odluka” kao „svaku sudsku odluku koju donosi sud države članice”.

34      Člankom 4. točkom 7. iste uredbe predviđa se da u Švedskoj u skraćenim postupcima u vezi s platnim nalozima (betalningsföreläggande) izraz „sud” uključuje švedsku službu za izvršenje (kronofogdemyndighet). Budući da se taj članak konkretno tiče u njemu spomenutog tijela, javni bilježnici u Hrvatskoj njime nisu obuhvaćeni.

35      Treba također navesti da – za razliku od, primjerice, Uredbe (EU) br. 650/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršavanju odluka i prihvaćanju i izvršavanju javnih isprava u nasljednim stvarima i o uspostavi Europske potvrde o nasljeđivanju (SL 2012., L 201, str. 107.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 10., str. 296.), u čijem se članku 3. stavku 2. navodi da pojam „sud” u smislu te uredbe ne uključuje samo pravosudna tijela nego i sva druga tijela nadležna u tom području koja obavljaju pravosudne funkcije i koja ispunjavaju određene uvjete nabrojene u istoj toj odredbi – Uredba br. 805/2004 ne sadržava nikakvu opću odredbu s takvim učinkom.

36      U prilog tom zaključku govori i sudska praksa o Uredbi (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2012., L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289.; ispravci u SL 2014., L 160, str. 40. i SL 2016., L 202, str. 57.), prema kojoj članak 3. te uredbe, koji predviđa da pojam „sud” uključuje švedsku službu za izvršenje i javne bilježnike u Mađarskoj, ne obuhvaća javne bilježnike u Hrvatskoj (vidjeti u tom smislu današnju presudu Pula Parking, C-551/15, t. 46.).

37      Stoga, u skladu s onim što je već navedeno u točki 32. ove presude, pojmove „sud” i „sudski postupak” valja ispitati u kontekstu ciljeva Uredbe br. 805/2004, čije tumačenje sud koji je uputio zahtjev traži u ovom predmetu.

38      U tom smislu valja napomenuti da iz teksta članka 1. te uredbe proizlazi da joj je cilj glede nespornih tražbina osigurati slobodan protok sudskih odluka u svim državama članicama, bez ikakvih posrednih postupaka koje bi trebalo pokrenuti u državi članici izvršenja prije priznavanja i izvršenja.

39      Međutim, prema uvodnoj izjavi 10. navedene uredbe, taj se cilj ne smije ostvariti tako da se na bilo koji način slabe prava na očitovanje (vidjeti slično presudu od 14. prosinca 2006., ASML, C-283/05, EU:C:2006:787, t. 24. i navedenu sudsku praksu).

40      Osim toga, iz uvodne izjave 3. Uredbe br. 805/2004 proizlazi da načelo uzajamnog priznavanja sudskih odluka predstavlja kamen temeljac za uspostavu pravog europskog pravosudnog područja. To načelo počiva, među ostalim, na uzajamnom povjerenju u pravosuđe država članica, na koje se poziva uvodna izjava 18. te uredbe.

41      Naime, načelo uzajamnog povjerenja među državama članicama ima u pravu Unije temeljno značenje, s obzirom na to da omogućava stvaranje i održavanje prostora bez unutarnjih granica, zasnivajući se pri tome na visokoj razini povjerenja koje mora postojati između država članica (presuda od 5. travnja 2016., Aranyosi i Căldăraru, C-404/15 i C-659/15 PPU, EU:C:2016:198, t. 78.).

42      To se načelo, u skladu s člankom 5. Uredbe br. 805/2004, očituje kroz priznavanje i izvršenje u svim drugim državama članicama sudskih odluka za koje je izdana potvrda o europskom ovršnom naslovu u državi članici podrijetla.

43      Zaštita načela legitimnih očekivanja u kontekstu slobodnog kretanja sudskih odluka, na koje se podsjeća u točkama 38. i 39. ove presude, zahtijeva strogo ocjenjivanje elemenata koji definiraju pojam „sud” u smislu te uredbe, kako bi se nacionalnim tijelima omogućilo identificiranje sudskih odluka koje su donijeli sudovi drugih država članica. Naime, poštovanje načela uzajamnog povjerenja u sudovanje u državama članicama Unije, na kojem se temelji primjena te uredbe, pretpostavlja, među ostalim, da su sudske odluke čije se izvršenje traži u državi članici različitoj od države podrijetla donesene u sudskom postupku koji nudi jamstva neovisnosti i nepristranosti kao i poštovanje načela kontradiktornosti postupka.

44      U konkretnom slučaju valja podsjetiti da su javni bilježnici u Hrvatskoj, u skladu s odredbama Ovršnog zakona, nadležni donositi rješenja povodom prijedloga za pokretanje ovršnog postupka na temelju vjerodostojne isprave. Nakon što je rješenje dostavljeno ovršeniku, on protiv njega može podnijeti prigovor. Javni bilježnik kojem je podnesen dopušten, obrazložen i pravodoban prigovor protiv rješenja koje je izdao proslijedit će spis radi provedbe postupka u povodu prigovora nadležnom sudu, koji će odlučiti o prigovoru.

45      Iz tih odredaba proizlazi da se rješenje o ovrsi koje javni bilježnik izdaje na temelju „vjerodostojne isprave” ovršeniku dostavlja tek nakon njegova donošenja a da pritom prijedlog na temelju kojeg je javni bilježnik pokrenuo postupak tom ovršeniku nije dostavljen.

46      Iako ovršenik može podnijeti prigovor protiv rješenja o ovrsi koje je izdao javni bilježnik i iako se čini da javni bilježnik ovlasti koje su mu povjerene u okviru ovršnog postupka na temelju „vjerodostojne isprave” izvršava pod nadzorom suda, kojemu javni bilježnik mora proslijediti eventualne prigovore, ostaje činjenica da ispitivanje prijedloga za izdavanje rješenja o ovrsi na takvom temelju koje u Hrvatskoj provodi javni bilježnik nije kontradiktorno.

47      Međutim, prema članku 12. Uredbe br. 805/2004, za sudsku odluku o nespornoj tražbini u smislu članka 3. stavka 1. točaka (b) i (c) te uredbe može se izdati potvrda o europskom ovršnom naslovu samo ako sudski postupak u državi članici podrijetla ispunjava minimalne norme propisane u poglavlju III. te uredbe.

48      Članak 16. u vezi s uvodnom izjavom 12. navedene uredbe predviđa „pravodobno” davanje obavijesti dužniku kako bi mu se omogućilo da pripremi svoju obranu te da se tako osigura kontradiktornost postupka koji rezultira izdavanjem ovršnog naslova koji može dovesti do izdavanja potvrde. Te minimalne norme odražavaju volju zakonodavca Unije da se osigura da postupak koji dovodi do donošenja odluke o nespornoj tražbini nudi dovoljna jamstva poštovanja prava obrane (vidjeti u tom smislu presudu od 16. lipnja 2016., Pebros Servizi, C-511/14, EU:C:2016:448, t. 44.).

49      Međutim, nacionalni postupak donošenja rješenja o ovrsi u kojem se podnesak na temelju kojeg se pokreće postupak ili ekvivalentno pismeno ne dostavlja dužniku niti se on tim podneskom obavještava o tražbini, što dovodi do toga da dužnik za potraživanu tražbinu doznaje tek u trenutku kad mu je to rješenje dostavljeno, ne može se smatrati kontradiktornim postupkom.

50      Slijedom navedenih razmatranja, na prvi dio pitanja valja odgovoriti da Uredbu br. 805/2004 treba tumačiti na način da javni bilježnici u Hrvatskoj, kada postupaju u okviru ovlasti koje su im povjerene nacionalnim pravom u ovršnim postupcima na temelju „vjerodostojne isprave”, nisu obuhvaćeni pojmom „sud” u smislu te uredbe.
 Drugi i treći dio pitanja

51      Drugim i trećim dijelom pitanja, koje valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u bitnome pita, s jedne strane, treba li Uredbu br. 805/2004 tumačiti na način da se za rješenje o ovrsi koje u Hrvatskoj donosi javni bilježnik na temelju „vjerodostojne isprave”, a protiv kojeg nije bilo prigovora, može izdati potvrda o europskom ovršnom naslovu te, s druge strane, treba li tu uredbu tumačiti na način da nadležnost za izdavanje takve potvrde pripada javnim bilježnicima ili pak na način da ta nadležnost pripada nacionalnim sudovima.

52      U članku 3. navedene uredbe, naslovljenom „Izvršive isprave koje mogu biti potvrđene kao europski nalog za izvršenje”, definiraju se uvjeti pod kojima se tražbina smatra nespornom, pri čemu postoji razlika između slučajeva iz stavka 1. točaka (a) do (c) tog članka, koji se odnose na tražbine utvrđene u okviru sudskog postupka, i slučajeva iz točke (d) tog stavka, koji se tiču tražbina koje je dužnik izričito prihvatio u autentičnoj ispravi.

53      Budući da iz odgovora na prvi dio pitanja proizlazi da se rješenje o ovrsi koje u Hrvatskoj donosi javni bilježnik na temelju „vjerodostojne isprave” ne može smatrati sudskom odlukom jer to nacionalno tijelo nema svojstvo suda, pa se ne može ni smatrati da se to rješenje izdaje u okviru sudskog postupka, ostaje ispitati može li se ono smatrati autentičnom ispravom o nespornoj tražbini u smislu članka 3. stavka 1. točke (d) Uredbe br. 805/2004.

54      U tom pogledu, članak 4. točka 3. te uredbe definira autentičnu ispravu bilo kao ispravu koja je službeno sastavljena ili registrirana kao autentična isprava i čiju je vjerodostojnost glede potpisa i sadržaja utvrdilo svako za to ovlašteno tijelo, bilo kao sporazum u vezi s obvezama uzdržavanja sklopljen pred administrativnim tijelima ili koji su ona potvrdila.

55      Treba navesti da, iako su javni bilježnici u hrvatskom pravnom sustavu ovlašteni sastavljati autentične isprave, tražbina utvrđena rješenjem o ovrsi na temelju „vjerodostojne isprave” nema svojstvo nespornosti.

56      Naime, u skladu s uvodnom izjavom 5. Uredbe br. 805/2004, njezinim člankom 3. stavkom 1. točkom (d) predviđeno je da se za autentičnu ispravu može izdati potvrda o europskom ovršnom naslovu samo ako je dužnik u toj ispravi izričito prihvatio tražbinu.

57      Međutim, u predmetu iz glavnog postupka javni je bilježnik donio rješenje o ovrsi na temelju „vjerodostojne isprave”, to jest na temelju računa koji je I. Zulfikarpašić ispostavio na temelju ugovora o pružanju pravne pomoći i zastupanju te koji je jednostrano sastavio odvjetnik. Iz sadržaja tog rješenja ne proizlazi da je dužnik izričito prihvatio tražbinu.

58      Osim toga, nepostojanje dužnikova prigovora ne može se izjednačavati s izričitim prihvaćanjem tražbine u smislu članka 3. stavka 1. točke (d) Uredbe br. 805/2004 jer to prihvaćanje mora biti navedeno u autentičnoj ispravi za koju se izdaje potvrda.

59      Slijedom navedenih razmatranja, na drugi i treći dio pitanja valja odgovoriti da Uredbu br. 805/2004 treba tumačiti na način da se za rješenje o ovrsi koje u Hrvatskoj donosi javni bilježnik na temelju „vjerodostojne isprave”, a protiv kojeg nije bilo prigovora, ne može izdati potvrda o europskom ovršnom naslovu jer se ono ne odnosi na nespornu tražbinu u smislu članka 3. stavka 1. te uredbe.
 Troškovi

60      Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenoga, Sud (drugo vijeće) odlučuje:
1)      Uredbu (EZ) br. 805/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o uvođenju europskog naloga za izvršenje za nesporne tražbine treba tumačiti na način da javni bilježnici u Hrvatskoj, kada postupaju u okviru ovlasti koje su im povjerene nacionalnim pravom u ovršnim postupcima na temelju „vjerodostojne isprave”, nisu obuhvaćeni pojmom „sud” u smislu te uredbe.

2)      Uredbu br. 805/2004 treba tumačiti na način da se za rješenje o ovrsi koje u Hrvatskoj donosi javni bilježnik na temelju „vjerodostojne isprave”, a protiv kojeg nije bilo prigovora, ne može izdati potvrda o europskom ovršnom naslovu jer se ono ne odnosi na nespornu tražbinu u smislu članka 3. stavka 1. te uredbe.

Ilešič

Prechal

Rosas

Toader

      Jarašiūnas

Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 9. ožujka 2017.

Tajnik

      Predsjednik drugog vijeća

A. Calot Escobar

      M. Ilešič

** Jezik postupka: hrvatski


Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 23. travnja 2018.#Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd protiv Europske komisije.#Damping – Uvoz hladnovaljanih ravnih proizvoda od nehrđajućeg čelika podrijetlom iz Republike Kine i Tajvana – Konačne antidampinške pristojbe – Provedbena uredba (EU) 2015/1429 – Članak 2. stavak 7. točka (a) Uredbe (EZ) br. 1225/2009 (koji je postao članak 2. stavak 7. točka (a) Uredbe 2016/1036) – Uobičajena vrijednost – Odabir primjerene treće zemlje – Prilagodbe – Članak 2. stavak 10. točka (k) Uredbe br. 1225/2009 (koji je postao članak 2. stavak 10. točka (k) Uredbe 2016/1036) – Izračun dampinške marže – Prilagodbe – Članak 3. stavci 2., 6. i 7. Uredbe br. 1225/2009 (koji je postao članak 3. stavci 2., 6. i 7. Uredbe 2016/1036) – Šteta – Uzročna veza.#Predmet T-675/15.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 22. ožujka 2018.#Dometic Sweden AB protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Prijava verbalnog žiga Europske unije MOBILE LIVING MADE EASY – Apsolutni razlog za odbijanje – Nepostojanje razlikovnog karaktera – Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001) – Obveza obrazlaganja – Članak 75. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 94. Uredbe 2017/1001).#Predmet T-235/17.


Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 20. ožujka 2018.#Vassilia Argyraki protiv Europske komisije.#Javna služba – Dužnosnici – Mirovine – Izračun mirovinskog staža – Uračunavanje razdobljâ službe provedenih u svojstvu člana pomoćnog osoblja – Uvjeti – Pravna osnova.#Predmet T-734/16.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 26. travnja 2018.#Mykola Yanovych Azarov protiv Vijeća Europske unije.#Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Ukrajini – Zamrzavanje financijskih sredstava – Popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuje zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora – Zadržavanje tužiteljeva imena na popisu – Prava obrane – Načelo dobre uprave – Zlouporaba ovlasti – Pravo na vlasništvo – Sloboda poduzetništva – Očita pogreška u ocjeni.#Predmet T-190/16.