title: Predmet C-243/19: Presuda Suda (drugo vijeće) od 29. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Augstākā tiesa (Senāts) – Latvija) – A/Veselības ministrija (Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna sigurnost – Uredba (EZ) br. 883/2004 – Članak 20. stavak 2. – Direktiva 2011/24/EU – Članak 8. stavak 1., članak 8. stavak 5. i članak 8. stavak 6. točka (d) – Zdravstveno osiguranje – Bolničko liječenje koje se pruža u državi članici različitoj od države članice čijem sustavu osigurana osoba pripada – Odbijanje prethodnog odobrenja – Bolničko liječenje koje se može učinkovito osigurati u državi članici čijem sustavu osigurana osoba pripada – Članak 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Različito postupanje na temelju vjere)

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/9

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 29. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Augstākā tiesa (Senāts) – Latvija) – A/Veselības ministrija
      (Predmet C-243/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna sigurnost - Uredba (EZ) br. 883/2004 - Članak 20. stavak 2. - Direktiva 2011/24/EU - Članak 8. stavak 1., članak 8. stavak 5. i članak 8. stavak 6. točka (d) - Zdravstveno osiguranje - Bolničko liječenje koje se pruža u državi članici različitoj od države članice čijem sustavu osigurana osoba pripada - Odbijanje prethodnog odobrenja - Bolničko liječenje koje se može učinkovito osigurati u državi članici čijem sustavu osigurana osoba pripada - Članak 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima - Različito postupanje na temelju vjere)
      (2020/C 433/08)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: A

         Tuženik: Veselības ministrija

         Izreka

                  1.

                  Članak 20. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti, u vezi s člankom 21. stavkom 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da država članica boravišta osiguranika njemu odbije izdati odobrenje iz članka 20. stavka 1. te uredbe ako je u toj državi članici dostupno bolničko liječenje čija se medicinska učinkovitost ne dovodi u pitanje, ali se metoda liječenja koja se primjenjuje ne slaže s vjerskim uvjerenjima tog osiguranika.

                  2.

                  Članak 8. stavak 5. i članak 8. stavak 6. točku (d) Direktive 2011/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2011. o primjeni prava pacijenata u prekograničnoj zdravstvenoj skrbi, u vezi s člankom 21. stavkom 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da im se protivi to da država članica čijem sustavu pacijent pripada pacijentu odbije izdati odobrenje iz članka 8. stavka 1. te direktive ako je u toj državi članici dostupno bolničko liječenje čija se medicinska učinkovitost ne dovodi u pitanje, ali se metoda liječenja koja se primjenjuje ne slaže s vjerskim uvjerenjima tog pacijenta, osim ako je to odbijanje objektivno opravdano legitimnim ciljem koji se odnosi na održavanje kapaciteta liječenja ili liječničke stručnosti i predstavlja prikladno i nužno sredstvo za postizanje tog cilja, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

         (1)  SL C 182, 27. 5. 2019.


title: Predmet C-273/19 P: Presuda Suda (deseto vijeće) od 22. listopada 2020. – Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA)/Europska komisija (Žalba – Arbitražna klauzula – Uredba (EZ, Euratom) br. 1605/2002 – Članak 52. – Uredba (EZ) br. 2321/2002 – Odluka br. 1513/2002/CE – Sporazum o dodjeli bespovratnih sredstava – Projekt Sensation – Šesti okvirni program – Prihvatljivi troškovi – Sukob interesa – Teret dokazivanja – Evidencija radnog vremena – Izvješće revizora – Dokazna vrijednost – Načelo dobrog financijskog upravljanja – Načelo proporcionalnosti)

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/10

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 22. listopada 2020. – Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA)/Europska komisija
      (Predmet C-273/19 P) (1)

      (Žalba - Arbitražna klauzula - Uredba (EZ, Euratom) br. 1605/2002 - Članak 52. - Uredba (EZ) br. 2321/2002 - Odluka br. 1513/2002/CE - Sporazum o dodjeli bespovratnih sredstava - Projekt Sensation - Šesti okvirni program - Prihvatljivi troškovi - Sukob interesa - Teret dokazivanja - Evidencija radnog vremena - Izvješće revizora - Dokazna vrijednost - Načelo dobrog financijskog upravljanja - Načelo proporcionalnosti)
      (2020/C 433/09)
      Jezik postupka: grčki

         Stranke

         Žalitelj: Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) (zastupnici: V. Christianos i D. Karagkounis, dikigoroi)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: O. Verheecke i A. Katsimerou, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 182, 27. 5. 2019.


title: Predmet C-274/19 P: Presuda Suda (deseto vijeće) od 22. listopada 2020. – Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA)/Europska komisija (Žalba – Arbitražna klauzula – Uredba (EZ, Euratom) br. 1605/2002 – Uredba (EZ, Euratom) br. 2342/2002 – Uredba (EZ) br. 1906/2006 – Sporazum o dodjeli bespovratnih sredstava Actibio – Projekt Actibio – Sedmi okvirni program – Prihvatljivi troškovi – Sukob interesa – Teret dokazivanja – Evidencija radnog vremena – Izvješće revizora – Dokazna vrijednost – Načelo proporcionalnosti)

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/10

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 22. listopada 2020. – Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA)/Europska komisija
      (Predmet C-274/19 P) (1)

      (Žalba - Arbitražna klauzula - Uredba (EZ, Euratom) br. 1605/2002 - Uredba (EZ, Euratom) br. 2342/2002 - Uredba (EZ) br. 1906/2006 - Sporazum o dodjeli bespovratnih sredstava Actibio - Projekt Actibio - Sedmi okvirni program - Prihvatljivi troškovi - Sukob interesa - Teret dokazivanja - Evidencija radnog vremena - Izvješće revizora - Dokazna vrijednost - Načelo proporcionalnosti)
      (2020/C 433/10)
      Jezik postupka: grčki

         Stranke

         Žalitelj: Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) (zastupnik: V. Christianos, dikigoros)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: O. Verheecke i A Katsimerou, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 182, 27. 5. 2019.


title: Predmet C-275/19: Presuda Suda (deveto vijeće) od 22. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supremo Tribunal de Justiça – Portugal) – Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd/Santa Casa da Misericórdia de Lisboa (Zahtjev za prethodnu odluku – Postupak pružanja informacija u području tehničkih standarda i propisa te pravila o uslugama informacijskog društva – Pojam ‚tehnički propis’ – Obveza država članica da Europskoj komisiji dostave sve nacrte tehničkih propisa – Nemogućnost pozivanja na nedostavljeni tehnički propis protiv pojedinaca – Neprimjenjivost na pružatelje usluga)

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/11

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 22. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supremo Tribunal de Justiça – Portugal) – Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd/Santa Casa da Misericórdia de Lisboa
      (Predmet C-275/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Postupak pružanja informacija u području tehničkih standarda i propisa te pravila o uslugama informacijskog društva - Pojam ‚tehnički propis’ - Obveza država članica da Europskoj komisiji dostave sve nacrte tehničkih propisa - Nemogućnost pozivanja na nedostavljeni tehnički propis protiv pojedinaca - Neprimjenjivost na pružatelje usluga)
      (2020/C 433/11)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Supremo Tribunal de Justiça

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelji revizije: Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd

         Druga stranka u revizijskom postupku: Santa Casa da Misericórdia de Lisboa

         Uz sudjelovanje: Sporting Clube de Braga, Sporting Clube de Braga – Futebol, SAD

         Izreka

                  1.

                  Članak 1. točku 5. Direktive Vijeća 83/189/EEZ od 28. ožujka 1983. o utvrđivanju postupka pružanja informacija u područja tehničkih standarda i propisa, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 88/182/EEZ od 22. ožujka 1988. treba tumačiti na način da nacionalno zakonodavstvo koje određuje da pravo priređivanja igara na sreću ima samo država i da ga mogu ostvarivati samo poduzeća koja imaju oblik dioničkih društava, a kojima predmetna država članica dodijeli odgovarajuću koncesiju, te koje određuje uvjete i područja obavljanja te djelatnosti nije „tehnički propis” u smislu te odredbe.

                  2.

                  Članak 1. točku 11. Direktive 98/34/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. lipnja 1998. o utvrđivanju postupka pružanja informacija u području tehničkih standarda i propisa te pravila o uslugama informacijskog društva, kako je izmijenjena Direktivom 98/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. srpnja 1998., u vezi s njezinim člankom 1. točkom 5., kako je izmijenjena, treba tumačiti na način da je nacionalno zakonodavstvo koje određuje da isključivo priređivanje određenih igara na sreću dodijeljeno javnom tijelu za cjelokupno državno područje obuhvaća i ono koje se odvija putem interneta „tehnički propis” u smislu prvonavedene odredbe, čije nedostavljanje Europskoj komisiji u skladu s člankom 8. stavkom 1. navedene direktive, kako je izmijenjena, dovodi do toga da se na njega ne može pozivati protiv pojedinaca.

         (1)  SL C 206, 17. 6. 2019.


title: Predmet C-321/19: Presuda Suda (prvo vijeće) od 28. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen) – BY, CZ/Bundesrepublik Deutschland („Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 1999/62/EZ – Direktiva 2006/38/EZ – Naknade koje se naplaćuju za korištenje određenih infrastruktura za teška teretna vozila – Članak 7. stavak 9. – Članak 7.a stavci 1. i 2. – Cestarine – Načelo povrata infrastrukturnih troškova – Infrastrukturni troškovi – Troškovi rada – Troškovi prometne policije – Prekoračenje troškova – Izravan učinak – Naknadno opravdanje previsoke stope cestarine – Vremensko ograničenje učinaka presude”)

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/12

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 28. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen) – BY, CZ/Bundesrepublik Deutschland
      (Predmet C-321/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 1999/62/EZ - Direktiva 2006/38/EZ - Naknade koje se naplaćuju za korištenje određenih infrastruktura za teška teretna vozila - Članak 7. stavak 9. - Članak 7.a stavci 1. i 2. - Cestarine - Načelo povrata infrastrukturnih troškova - Infrastrukturni troškovi - Troškovi rada - Troškovi prometne policije - Prekoračenje troškova - Izravan učinak - Naknadno opravdanje previsoke stope cestarine - Vremensko ograničenje učinaka presude”)
      (2020/C 433/13)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: BY, CZ

         Tuženik: Bundesrepublik Deutschland

         Izreka

                  1.

                  Članak 7. stavak 9. Direktive 1999/62/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 1999. o naknadama koje se naplaćuju za korištenje određenih infrastruktura za teška teretna vozila, kako je izmijenjena Direktivom 2006/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 17. svibnja 2006., treba tumačiti na način da troškovi prometne policije nisu obuhvaćeni pojmom „troškovi rada” u smislu te odredbe.

                  2.

                  Članak 7. stavak 9. Direktive 1999/62, kako je izmijenjena Direktivom 2006/38, treba tumačiti na način da mu se protivi to da izmjerljive prosječne cestarine prekoračuju infrastrukturne troškove dotične infrastrukturne mreže za 3,8 % ili 6 % zbog pogrešaka u izračunu koje nisu zanemarive ili uzimanja u obzir troškova koji nisu obuhvaćeni pojmom „infrastrukturnih troškova” u smislu te odredbe.

                  3.

                  Pojedinac se može pred nacionalnim sudovima izravno pozivati na obvezu uzimanja u obzir isključivo infrastrukturnih troškova iz članka 7. stavka 9. Direktive 1999/62, kako je izmijenjena Direktivom 2006/38, koja je propisana tom odredbom i člankom 7.a stavcima 1. i 2. te direktive, protiv države članice ako ona nije poštovala tu obvezu ili ju je pogrešno prenijela.

                  4.

                  Direktivu 1999/62, kako je izmijenjena Direktivom 2006/38, tumačenu s obzirom na točku 138. presude od 26. rujna 2000., Komisija/Austrija (C-205/98, EU:C:2000:493), treba tumačiti na način da joj se protivi to da se prekomjerna stopa cestarine naknadno opravda novim izračunom infrastrukturnih troškova provedenim u okviru sudskog postupka.

         (1)  SL C 220, 1. 7. 2019.


title: Predmet C-576/19 P: Presuda Suda (deveto vijeće) od 29. listopada 2020. – Intercept Pharma Ltd, Intercept Pharmaceuticals, Inc./Europska agencija za lijekove („Žalba – Pristup dokumentima institucija, tijela, ureda ili agencija Unije – Uredba (EZ) br. 1049/2001 – Članak 4. stavak 2. druga alineja – Izuzeće koje se odnosi na zaštitu sudskog postupka – Članak 4. stavak 2. prva alineja – Izuzeće koje se odnosi na zaštitu komercijalnih interesa – Dokumenti podneseni u okviru zahtjeva za stavljanje u promet lijeka koji se rabi u humanoj medicini – Odluka o odobrenju pristupa dokumentima trećoj osobi”)

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/13

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 29. listopada 2020. – Intercept Pharma Ltd, Intercept Pharmaceuticals, Inc./Europska agencija za lijekove
      (Predmet C-576/19 P) (1)

      („Žalba - Pristup dokumentima institucija, tijela, ureda ili agencija Unije - Uredba (EZ) br. 1049/2001 - Članak 4. stavak 2. druga alineja - Izuzeće koje se odnosi na zaštitu sudskog postupka - Članak 4. stavak 2. prva alineja - Izuzeće koje se odnosi na zaštitu komercijalnih interesa - Dokumenti podneseni u okviru zahtjeva za stavljanje u promet lijeka koji se rabi u humanoj medicini - Odluka o odobrenju pristupa dokumentima trećoj osobi”)
      (2020/C 433/14)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Intercept Pharma Ltd, Intercept Pharmaceuticals, Inc. (zastupnici: L. Tsang, solicitor i F. Campbell, barrister, J. Mulryne i E. Amos, solicitors)

         Druga stranka u postupku: Europska agencija za lijekove (zastupnici: T. Jabłoński, S. Drosos, R. Pita, S. Marino i H. Kerr, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvima Intercept Pharma Ltd i Intercept Pharmaceuticals Inc. nalaže se snošenje, pored vlastitih troškova, i troškova Europske agencije za lijekove (EMA).

         (1)  SL C 432, 23. 12. 2019.


title: Predmet C-608/19: Presuda Suda (osmo vijeće) od 28. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL)/Zennaro Giuseppe Legnami Sas di Zennaro Mauro & C. (Zahtjev za prethodnu odluku – Državne potpore – Uredba (EU) br. 1407/2013 – Članak 3. – De minimis potpora – Članak 6. – Praćenje – Poduzetnici koji prekoračuju gornju granicu za de minimis potpore zbog kumuliranja s prethodno primljenim potporama – Mogućnost odabira između smanjenja ranije potpore ili odricanja od nje kako bi se poštovala gornja granica za de minimis potpore)

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/14

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 28. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL)/Zennaro Giuseppe Legnami Sas di Zennaro Mauro & C.
      (Predmet C-608/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Državne potpore - Uredba (EU) br. 1407/2013 - Članak 3. - De minimis potpora - Članak 6. - Praćenje - Poduzetnici koji prekoračuju gornju granicu za de minimis potpore zbog kumuliranja s prethodno primljenim potporama - Mogućnost odabira između smanjenja ranije potpore ili odricanja od nje kako bi se poštovala gornja granica za de minimis potpore)
      (2020/C 433/15)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL)

         Tuženik: Zennaro Giuseppe Legnami Sas di Zennaro Mauro & C.

         Izreka

                  1.

                  Članke 3. i 6. Uredbe Komisije (EU) br. 1407/2013 od 18. prosinca 2013. o primjeni članaka 107. i 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije na de minimis potpore treba tumačiti na način da poduzetnik – kojemu država članica poslovnog nastana namjerava dodijeliti de minimis potporu kojom bi, zbog postojanja ranijih potpora, ukupni iznos dodijeljenih mu sredstava prekoračio gornju granicu od 200 000 eura za razdoblje od tri fiskalne godine predviđenu u članku 3. stavku 2. Uredbe 1407/2013 – može, do trenutka dodjele te potpore, odabrati između smanjenja zatraženog financiranja i odustajanja, u cijelosti ili u dijelu, od ranije primljenih potpora, kako ne bi prekoračio spomenutu gornju granicu.

                  2.

                  Članke 3. i 6. Uredbe br. 1407/2013 treba tumačiti na način da države članice nisu dužne dopustiti poduzetnicima koji podnose zahtjev za potporu da ga izmijene prije dodjele te potpore, kako ne bi prekoračili gornju granicu od 200 000 eura za razdoblje od tri fiskalne godine predviđenu u članku 3. stavku 2. Uredbe 1407/2013. Na sudu je koji je uputio zahtjev da ocijeni pravne posljedice nemogućnosti poduzetnika da provedu navedene izmjene, pri čemu treba pojasniti da su potonje moguće samo prije dodjele de minimis potpore.

         (1)  SL C 357, 21. 10. 2019.


title: Predmet C-637/19: Presuda Suda (peto vijeće) od 28. listopada 2020.(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Svea hovrätt – Patent- och marknadsöverdomstolen – Švedska) – BY /CX („Zahtjev za prethodnu odluku – Autorsko pravo i srodna prava – Direktiva 2001/29/EZ – Informacijsko društvo – Usklađivanje određenih aspekata autorskog i srodnih prava – Članak 3. stavak 1. – Priopćavanje javnosti – Pojam ‚javnost’ – Prijenos elektroničkom poštom sudu zaštićenog djela kao dokaza u okviru sudskog postupka”)

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/14

      Presuda Suda (peto vijeće) od 28. listopada 2020.(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Svea hovrätt – Patent- och marknadsöverdomstolen – Švedska) – BY /CX
      (Predmet C-637/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Autorsko pravo i srodna prava - Direktiva 2001/29/EZ - Informacijsko društvo - Usklađivanje određenih aspekata autorskog i srodnih prava - Članak 3. stavak 1. - Priopćavanje javnosti - Pojam ‚javnost’ - Prijenos elektroničkom poštom sudu zaštićenog djela kao dokaza u okviru sudskog postupka”)
      (2020/C 433/16)
      Jezik postupka: švedski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Svea hovrätt – Patent- och marknadsöverdomstolen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: BY

         Tuženik: CX

         Izreka

      Članak 3. stavak 1. Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu treba tumačiti na način da pojam „priopćavanje javnosti” iz te odredbe ne obuhvaća prijenos zaštićenog djela elektroničkim putem sudu kao dokaza u okviru sudskog postupka između pojedinaca.

         (1)  SL C 372, 4. 11. 2019.


title: Predmet C-702/19 P: Presuda Suda (deveto vijeće) od 22. listopada 2020. – Silver Plastics GmbH & Co. KG, Johannes Reifenhäuser Holding GmbH & Co. KG/Europska komisija (Žalba – Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazum – Tržište prehrambene ambalaže za maloprodaju – Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a – Uredba (EZ) br. 1/2003 – Članak 23. – Članak 6. Europske konvencije o ljudskim pravima – Temeljno pravo na pošteno suđenje – Načelo jednakosti oružja – Pravo „na sučeljavanje” – Saslušanje svjedokâ – Obrazloženje – Jedinstvena i trajna povreda – Gornja granica novčane kazne)

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/15

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 22. listopada 2020. – Silver Plastics GmbH & Co. KG, Johannes Reifenhäuser Holding GmbH & Co. KG/Europska komisija
      (Predmet C-702/19 P) (1)

      (Žalba - Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazum - Tržište prehrambene ambalaže za maloprodaju - Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a - Uredba (EZ) br. 1/2003 – Članak 23. - Članak 6. Europske konvencije o ljudskim pravima - Temeljno pravo na pošteno suđenje - Načelo jednakosti oružja - Pravo „na sučeljavanje” - Saslušanje svjedokâ - Obrazloženje - Jedinstvena i trajna povreda - Gornja granica novčane kazne)
      (2020/C 433/17)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelji: Silver Plastics GmbH & Co. KG (zastupnici: M. Wirtz i S. Möller, Rechtsanwälte), Johannes Reifenhäuser Holding GmbH & Co. KG (zastupnik: C. Karbaum, Rechtsanwalt)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: G. Meessen, I. Zaloguin i L. Wildpanner, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društva Silver Plastics GmbH & Co. KG i Johannes Reifenhäuser Holding GmbH & Co. KG snosit će vlastite troškove i troškove Europske komisije.

         (1)  SL C 383, 11. 11. 2019.


title: Predmet C-623/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. listopada 2018. uputio Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim (Poljska) – Prokuratura Rejonowa w Słubicach/BQ

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. listopada 2018. uputio Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim (Poljska) – Prokuratura Rejonowa w Słubicach/BQ
      (Predmet C-623/18)
      (2020/C 433/18)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Prokuratura Rejonowa w Słubicach

         Tuženik: BQ
      Rješenjem od 6. listopada 2010. Sud (osmo vijeće) je utvrdio da je zahtjev za prethodnu odluku očito nedopušten.


title: Predmet C-361/20 P: Žalba koju je 4. kolovoza 2020. podnijela osoba YG protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 28. svibnja 2020. u predmetu T-518/18, YG/Komisija

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/16

      Žalba koju je 4. kolovoza 2020. podnijela osoba YG protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 28. svibnja 2020. u predmetu T-518/18, YG/Komisija
      (Predmet C-361/20 P)
      (2020/C 433/19)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: YG (zastupnici: A. Champetier i S. Rodrigues, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  djelomično ukine pobijanu presudu i proglasi žaliteljeve zahtjeve u predmetu T-518/18 dopuštenima i osnovanima te potvrdi nalaganje tuženiku snošenja troškova; i slijedom toga

                  —

                  poništi pobijane odluke u prvostupanjskom postupku;
                  ili, ako to nije moguće,

                  —

                  vrati predmet Općem sudu na odlučivanje.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

                  1.

                  Iskrivljavanje dokaza i povreda prava obrane.

                  2.

                  Nedovoljno i proturječno obrazloženje.


title: Predmet C-372/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. kolovoza 2020. uputio Bundesfinanzgericht (Austrija) – QY/Finanzamt Wien für den 8., 16. und 17. Bezirk

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. kolovoza 2020. uputio Bundesfinanzgericht (Austrija) – QY/Finanzamt Wien für den 8., 16. und 17. Bezirk
      (Predmet C-372/20)
      (2020/C 433/20)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzgericht

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: QY

         Tuženik: Finanzamt Wien für den 8., 16. und 17. Bezirk

         Prethodna pitanja

      Prvo pitanje:
      Treba li članak 11. stavak 3. točku (e) Uredbe 883/2004 (1) tumačiti na način da je tom odredbom obuhvaćena situacija radnice koja ima državljanstvo države članice u kojoj ona i njezina djeca imaju i svoje boravište te koja kao stručnjakinja za razvojnu pomoć zasnuje radni odnos s poslodavcem sa sjedištem u drugoj državi članici, koji prema zakonodavstvu države sjedišta podliježe sustavu obveznog osiguranja, i koju poslodavac na rad u treću zemlju ne uputi neposredno nakon zapošljavanja, nego nakon završetka razdoblja pripreme i po povratku za vrijeme reintegracije u državi sjedišta?
      Drugo pitanje:
      Krši li se zakonskom odredbom države članice poput članka 53. stavka 1. Familienlastenausgleichsgesetza (Zakon o naknadi obiteljskih troškova, u daljnjem tekstu: FLAG), kojom se, među ostalim, samostalno propisuje jednakost s domaćim državljanima, zabrana prenošenja uredbi u smislu članka 288. stavka 2. UFEU-a?
      Treće i četvrto pitanje odnose se na slučaj da je situacija žaliteljice obuhvaćena člankom 11. stavkom 3. točkom (e) Uredbe 883/2004 i da pravo Unije na isplatu obiteljskih davanja obvezuje isključivo državu članicu boravišta.
      Treće pitanje:
      Treba li zabranu diskriminacije radnika na temelju državljanstva utvrđenu u članku 45. stavku 2. UFEU-a, a podredno u članku 18. UFEU-a, tumačiti na način da joj se protivi nacionalna odredba poput članka 13. stavka 1. Entwicklungshelfergesetza (Zakon o stručnjacima za razvojnu pomoć u verziji koja je bila na snazi do 31. prosinca 2018. (u daljnjem tekstu: stari EHG)), prema kojem se pravo na obiteljska davanja u državi članici koja prema pravu Unije nije nadležna vezuje za to da stručnjak za razvojnu pomoć već prije početka rada na državnom području države članice sjedišta mora imati središte životnih interesa, odnosno svoje uobičajeno boravište, pri čemu taj zahtjev moraju ispunjavati i domaći državljani?
      Četvrto pitanje:
      Treba li članak 68. stavak 3. Uredbe 883/2004 i članak 60. stavke 2. i 3. Uredbe (EZ) br. 987/2009 (2) tumačiti na način da je ustanova, kojoj je podnesen zahtjev za obiteljska davanja, države članice, za koju je podnositeljica zahtjeva pretpostavljala da je kao država zaposlenja primarno nadležna, ali čije zakonodavstvo nije primjenjivo ni primarno ni supsidijarno, međutim [u kojoj] postoji pravo na obiteljska davanja u skladu s alternativnom odredbom nacionalnog prava te države članice, dužna analogno primijeniti odredbe o obvezi prosljeđivanja zahtjeva, informiranja, donošenja privremene odluke o primjenjivim pravilima prednosti i privremenog novčanog davanja?
      Peto pitanje:
      Odnosi li se obveza donošenja privremene odluke o pravilima prednosti koja se moraju primijeniti isključivo na tuženo tijelo u svojstvu ustanove ili i na Verwaltungsgericht (Upravni sud) koji o predmetu odlučuje u žalbenom postupku?
      Šesto pitanje:
      U kojem je trenutku Verwaltungsgericht (Upravni sud) obvezan donijeti privremenu odluku o primjenjivim pravilima prednosti?
      Sedmo pitanje odnosi se na slučaj da je situacija žaliteljice obuhvaćena člankom 11. stavkom 3. točkom (a) Uredbe 883/2004 i pravo Unije zajednički obvezuje državu zaposlenja i državu članicu boravišta na isplatu obiteljskih davanja.
      Sedmo pitanje:
      Treba li redoslijed riječi „ta ustanova prosljeđuje zahtjev” u članku 68. stavku 3. točki (a) Uredbe 883/2004 i redoslijed riječi „ta ustanova zahtjev […] prosljeđuje” u članku 60. Uredbe 987/2009 tumačiti na način da te odredbe ustanovu primarno nadležne države članice i ustanovu supsidijarno nadležne države članice međusobno povezuju na način da obje države članice moraju zajednički riješiti JEDAN (jedan u smislu jednine) zahtjev za obiteljska davanja ili podnositelj zahtjeva mora zasebno zatražiti po potrebi dodatak od ustanove države članice čije se zakonodavstvo supsidijarno primjenjuje, tako da podnositelj zahtjeva dvjema ustanovama dviju država članica mora podnijeti dva fizička zahtjeva (obrasca) na temelju kojih po prirodi stvari počinju teći različiti rokovi?
      Osmo i deveto pitanje odnose se na razdoblje od 1. siječnja 2019., kada je Austrija zajedno s uvođenjem indeksacije obiteljskog doplatka ukidanjem članka 13. stavka 1. starog EHG-a ukinula priznavanje obiteljskih davanja stručnjacima za razvojnu pomoć.
      Osmo pitanje:
      Treba li članak 4. stavak 4., članke 45. i 208. UFEU-a, članak 4. stavak 3. UEU-a i članke 2., 3., 7. te Glavu II. Uredbe 883/2004 tumačiti na način da se njima općenito državi članici zabranjuje ukidanje obiteljskih davanja stručnjacima za razvojnu pomoć koji svoje članove obitelji vode sa sobom na mjesto rada u trećoj zemlji?
      Deveto pitanje kao druga mogućnost:
      Treba li članak 4. stavak 4., članke 45. i 208. UFEU-a, članak 4. stavak 3. UEU-a i članke 2., 3., 7. te Glavu II. Uredbe 883/2004 tumačiti na način da se njima stručnjaku za razvojnu pomoć, koji je već stekao pravo na obiteljska davanja za prethodna razdoblja, u situaciji poput one u glavnom postupku jamči pojedinačno konkretizirani kontinuitet tog prava za razdoblja, iako je država članica stručnjacima za razvojnu pomoć ukinula priznavanje obiteljskih davanja?

         (1)  Uredba (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (SL 2004., L 166, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 160.)

         (2)  Uredba (EZ) br. 987/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. o utvrđivanju postupka provedbe Uredbe (EZ) br. 883/2004 o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (SL 2009., L 284, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 171.)


title: Predmet C-421/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. rujna 2020. uputio Oberlandesgericht Düsseldorf (Njemačka) – Acacia Srl/Bayerische Motoren Werke Aktiengesellschaft

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. rujna 2020. uputio Oberlandesgericht Düsseldorf (Njemačka) – Acacia Srl/Bayerische Motoren Werke Aktiengesellschaft
      (Predmet C-421/20)
      (2020/C 433/22)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Acacia Srl

         Tuženik: Bayerische Motoren Werke Aktiengesellschaft

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Može li nacionalni sud koji odlučuje o povredi dizajna – a pred kojim se vodi postupak po međunarodnoj nadležnosti prema mjestu počinjenja na temelju članka 82. stavka 5. Uredbe br. 6/2002 (1) – u slučaju povreda dizajna Zajednice u vezi s izvedenim zahtjevima na području svoje države članice primjenjivati pravo države članice u kojoj sjedište ima sud koji odlučuje o povredi dizajna (lex fori)?

                  2.

                  U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje: Može li se „prvotno mjesto počinjenja povrede” u smislu odluka Suda EU-a C-24/16, C-25/16, Nintendo (2), za određivanje prava koje se primjenjuje na izvedene zahtjeve na temelju članka 8. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 864/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 1. srpnja 2007. o pravu koje se primjenjuje na izvanugovorne obveze („Rim II”) (3) nalaziti i u državi članici u kojoj se nalaze potrošači kojima je upućeno oglašavanje na internetu i u kojoj se u promet stavljaju predmeti kojima se povređuje dizajn u smislu članka 19. Uredbe br. 6/2002, u dijelu u kojem se pobijaju samo nuđenje i stavljanje u promet u toj državi članici i to i ako su ponude na internetu na kojima se zasniva nuđenje i stavljanje u promet pokrenute u drugoj državi članici?

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 6/2002 od 12. prosinca 2001. o dizajnu Zajednice (SL 2002., L 3, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 24., str. 45.)

         (2)  ECLI:EU:C:2017:724.

         (3)  SL 2007., L. 199, str. 40. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str. 73.)


title: Predmet C-434/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. rujna 2020. uputio Landgericht Frankfurt am Main (Njemačka) – flightright GmbH/SunExpressGünes Ekspres Havacilik A.S.

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. rujna 2020. uputio Landgericht Frankfurt am Main (Njemačka) – flightright GmbH/SunExpressGünes Ekspres Havacilik A.S.
      (Predmet C-434/20)
      (2020/C 433/23)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Frankfurt am Main

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: flightright GmbH

         Tuženik: SunExpressGünes Ekspres Havacilik A.S.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članke 4. i 7. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1) tumačiti na način da promjena rezervacije na drugi, raniji let, kojim putnik u svoje konačno odredište dolazi 10 sati i 1 minutu prije planiranog vremena dolaska prvotno rezerviranog leta, predstavlja slučaj uskraćenog ukrcaja koji daje pravo na odštetu?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: mora li se putnik – kao što se to u načelu zahtijeva člankom 3. stavkom 2. odnosno člankom 2. točkom (j) Uredbe br. 261/2004 – i u takvom slučaju prijaviti za let ili predočiti za ukrcaj u navedeno vrijeme odnosno ne kasnije od 45 minuta prije objavljenog vremena polaska prvotno rezerviranog leta kako bi bila primjenjiva Uredba br. 261/2004 i bilo utemeljeno pravo na odštetu zbog uskraćenog ukrcaja, iako on zbog iskorištavanja novog, ranijeg zamjenskog leta faktički više nije bio moguć?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta […] te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-435/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. rujna 2020. uputio Schleswig-Holsteinischen Verwaltungsgericht (Njemačka) – C./Savezna Republika Njemačka

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. rujna 2020. uputio Schleswig-Holsteinischen Verwaltungsgericht (Njemačka) – C./Savezna Republika Njemačka
      (Predmet C-435/20)
      (2020/C 433/24)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: C.

         Tuženik: Savezna Republika Njemačka

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li nacionalno pravilo, prema kojem se zahtjev za međunarodnu zaštitu može odbiti kao nedopušteni naknadni zahtjev ako je prvi postupak azila, koji nije bio uspješan, proveden u drugoj državi članici EU-a, u skladu s člankom 33. stavkom 2. točkom (d) i člankom 2. točkom (q) Direktive 2013/32/EU (1)?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: je li nacionalno pravilo, prema kojem se zahtjev za međunarodnu zaštitu može odbiti kao nedopušteni naknadni zahtjev ako prvi postupak azila, koji nije bio uspješan, nije proveden u državi članici EU-a nego u Švicarskoj, u skladu s člankom 33. stavkom 2. točkom (d) i člankom 2. točkom (q) Direktive 2013/32/EU?

                  3.

                  U slučaju niječnog odgovora na drugo pitanje: je li nacionalno pravilo, prema kojem zahtjev za azil u slučaju naknadnog zahtjeva nije dopušten[,] a da se pritom ne razlikuje između statusa izbjeglice i statusa korisnika supsidijarne zaštite[,] u skladu s člankom 33. stavkom 2. [točkom (d)] Direktive 2013/32/EU?

         (1)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite (SL 2013., L 180, str. 60.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 249.).


title: Predmet C-438/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. rujna 2020. uputio Landgericht Düsseldorf (Njemačka) – BT/Eurowings GmbH

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. rujna 2020. uputio Landgericht Düsseldorf (Njemačka) – BT/Eurowings GmbH
      (Predmet C-438/20)
      (2020/C 433/25)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Düsseldorf

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: BT

         Tuženik: Eurowings GmbH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li riječ o „uskraćenom ukrcaju” u smislu članka 4. i članka 2. točke (j) Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1) i ako se putnicima ukrcaj na dotični let ne uskrati tek na ukrcajnim vratima (izlaz za ukrcaj), nego već prethodno na šalteru za prijavu za let i oni zbog toga uopće ni ne mogu stići do ukrcajnih vrata (izlaza za ukrcaj)?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: je li riječ o „uskraćenom ukrcaju” u smislu članka 4. i članka 2. točke (j) Uredbe (EZ) br. 261/2004 i ako se putniku ukrcaj na let uskrati tek nekoliko minuta prije predviđenog vremena polaska na šalteru za prijavu za let, odnosno u trenutku u kojem je već jasno da je ukrcaj završen te ukrcavanje putnika de facto više nije moguće?

                  3.

                  U slučaju niječnog odgovora na drugo pitanje: je li izmjena rezervacije putnika na drugi let „uskraćeni ukrcaj” u smislu članka 4. i članka 2. točke (j) Uredbe ako je putnik stigao do šaltera za prijavu za let tek nekoliko minuta prije predviđenog vremena polaska, odnosno u trenutku u kojem je već jasno da je ukrcaj završen te ukrcavanje putnika de facto više nije moguće i ukrcaj mu je uskraćen zbog već završenog ukrcaja?

                  4.

                  U slučaju niječnog odgovora na prva tri pitanja: treba li članak 2. točku (j) Uredbe (EZ) br. 261/2004 tumačiti na način da je u slučaju u kojem putnici pravodobno (ovdje: oko dva sata) prije polaska stanu u red ispred šaltera za prijavu za let, ali zbog organizacijskih nedostataka zračnog prijevoznika (primjerice, nedovoljan broj otvorenih šaltera za prijavu za let, nedostatak osoblja, neobavještavanje putnika putem razglasa) i/ili zbog smetnji na strani zračne luke (ovdje: kvar pokretne trake za prtljagu) na red na šalteru za prijavu za let dođu tek u trenutku (ovdje: pet minuta prije predviđenog vremena polaska) u kojem je ukrcaj već završen i putnici se zbog toga više ne mogu ukrcati, riječ o „uskraćenom ukrcaju” u smislu članka 2. točke (j) Uredbe (EZ) br. 261/2004?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta […] te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-442/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. rujna 2020. uputio Amtsgerichts Nürnberg (Njemačka) – flightright GmbH/Ryanair Designated Activity Company

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. rujna 2020. uputio Amtsgerichts Nürnberg (Njemačka) – flightright GmbH/Ryanair Designated Activity Company
      (Predmet C-442/20)
      (2020/C 433/26)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Nürnberg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: flightright GmbH

         Tuženik: Ryanair Designated Activity Company

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li sindikalni štrajk vlastitog osoblja stvarnog zračnog prijevoznika „izvanredna okolnost” u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1)?

                  2.

                  Je li pritom relevantno to da se navedeni štrajk provodi na temelju zahtjevâ osoblja koji do tada nisu bili ugovoreni između osoblja i stvarnog zračnog prijevoznika?

                  3.

                  Je li pritom relevantno to da je konkretan štrajk uzrokovan određenim ponašanjem stvarnog zračnog prijevoznika tijekom pregovora sa sindikatom?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004, L 46, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-445/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. rujna 2020. uputio Amtsgerichts Nürnberg (Njemačka) – PN i LM/Ryanair Designated Activity Company

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. rujna 2020. uputio Amtsgerichts Nürnberg (Njemačka) – PN i LM/Ryanair Designated Activity Company
      (Predmet C-445/20)
      (2020/C 433/29)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Nürnberg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: PN, LM

         Tuženik: Ryanair Designated Activity Company

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li sindikalni štrajk vlastitog osoblja stvarnog zračnog prijevoznika „izvanredna okolnost” u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1)?

                  2.

                  Je li pritom relevantno to da se navedeni štrajk provodi na temelju zahtjevâ osoblja koji do tada nisu bili ugovoreni između osoblja i stvarnog zračnog prijevoznika?

                  3.

                  Je li pritom relevantno to da je konkretan štrajk uzrokovan određenim ponašanjem stvarnog zračnog prijevoznika tijekom pregovora sa sindikatom?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004, L 46, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-449/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. rujna 2020. uputio Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) – Real Vida Seguros SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. rujna 2020. uputio Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) – Real Vida Seguros SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Predmet C-449/20)
      (2020/C 433/30)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Supremo Tribunal Administrativo

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Real Vida Seguros SA

         Druga stranka u žalbenom postupku: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Prethodno pitanje

      Povrjeđuje li slobodno kretanje kapitala predviđeno člankom 63. UFEU-a i sljedećim člancima to da se, u skladu s člancima 31. i 2. Estatuta dos Benefícios Fiscais (Zakon o poreznim pogodnostima), za potrebe Imposta sobre o Rendimento das Pessoas Coletivas (porez na dobit (IRC)), obračunanog žalitelju za porezne godine 1999. i 2000., može odbiti 50 % dividendi ostvarenih na nacionalnim (portugalskim) burzama, pri čemu se iz tog odbitka isključuju dividende ostvarene na burzama drugih zemalja Europske unije?


title: Predmet C-451/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. rujna 2020. uputio Landesgericht Korneuburg (Austrija) – Airhelp Limited/Austrian Airlines AG

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. rujna 2020. uputio Landesgericht Korneuburg (Austrija) – Airhelp Limited/Austrian Airlines AG
      (Predmet C-451/20)
      (2020/C 433/31)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesgericht Korneuburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Airhelp Limited

         Tuženik: Austrian Airlines AG

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 3. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (u daljnjem tekstu: Uredba o pravima putnika) tumačiti na način da [orig. str. 2.] Uredbu treba primijeniti i na let s jedinstvenom rezervacijom koji se sastoji od dvaju letova koje treba izvesti (isti) zračni prijevoznik Zajednice i u slučaju kad se i polazište prvog leta i odredište drugog leta nalaze u trećoj zemlji, a samo se odredište prvog leta i polazište drugog leta nalaze na državnom području države članice?
                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje:

                  2.

                  Treba li članak 5. stavak 1. točku (c) podtočku iii. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 tumačiti na način da putnik ima pravo na odštetu u skladu s člankom 7. stavkom 1. Uredbe i u slučaju kad je točno da bi u okviru preusmjeravanja koje mu je ponuđeno stigao na konačno odredište kako je planirao i ne više od dva sata nakon planiranog vremena polaska otkazanog leta, ali u stvarnosti nije stigao na konačno odredište u tom vremenskom okviru?

         (1)  Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.; SL, posebno izdanje ne hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)


title: Predmet C-456/20 P: Žalba koju je 21. rujna 2020. podnio Crédit agricole SA protiv presude Općeg suda (drugo prošireno vijeće) od 8. srpnja 2020. u predmetu T-576/18, Crédit agricole SA/ESB

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/26

      Žalba koju je 21. rujna 2020. podnio Crédit agricole SA protiv presude Općeg suda (drugo prošireno vijeće) od 8. srpnja 2020. u predmetu T-576/18, Crédit agricole SA/ESB
      (Predmet C-456/20 P)
      (2020/C 433/33)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Crédit agricole SA (zastupnici: A. Champsaur, A. Delors, odvjetnice)

         Druga stranka u postupku: Europska središnja banka

         Zahtjevi

                  —

                  ukinuti točku 2. izreke presude Općeg suda od 8. srpnja 2020. u predmetu T-576/18, Crédit Agricole SA/ESB kojom se u preostalom dijelu odbija žaliteljev zahtjev za poništenje Odluke ESB-a ECB/SSM/2018-FRCAG-75 od 16. srpnja 2018;

                  —

                  prihvatiti u cijelosti žaliteljev zahtjev postavljen u prvostupanjskom postupku pred Općim sudom;

                  —

                  naložiti ESB-u snošenje svih troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj tvrdi da je:

                  (1)

                  Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene odredbi članka 26. stavka 3. Uredbe (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva te povrijedio načelo retroaktivne primjene blažeg kaznenog zakona, time što je utvrdio da je žalitelj počinio povredu u svojim objavama informacija na temelju trećeg stupa i COREP izvješću za drugo tromjesečje 2016.;

                  (2)

                  Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava i povrijedio obvezu obrazlaganja time što nije odgovorio na tužbeni razlog koji se temelji na tome da je Odlukom ECB/SSM/2018-FRCAG-75 povrijeđeno načelo pravne sigurnosti, te da je povrijedio načelo pravne sigurnosti time što je utvrdio da je počinjena povreda članka 26. stavka 3. Uredbe (EU) br. 575/2013, iako je izričito priznao da ta odredba nije dovoljno jasna;

                  (3)

                  Opći sud povrijedio članak 18. stavak 1. Uredbe Vijeća (EU) br. 1024/2013 od 15. listopada 2013. o dodjeli određenih zadaća ESB-u u vezi s politikama bonitetnog nadzora kreditnih institucija, kao i obvezu obrazlaganja, jer nije dokazao da je žalitelj postupao s nepažnjom;

                  (4)

                  Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava i povrijedio obvezu obrazlaganja time što nije odgovorio na tužbeni razlog koji se temelji na tome da je Odlukom ECB/SSM/2018-FRCAG-75 povrijeđeno načelo proporcionalnosti i načelo jednakog postupanja, te da je ta dva načela povrijedio time što je implicitno utvrdio da je sankcija načelno utemeljena.


title: Predmet C-457/20 P: Žalba koju je 21. rujna 2020. podnio Crédit agricole Corporate and Investment Bank protiv presude Općeg suda (drugo prošireno vijeće) od 8. srpnja 2020. u predmetu T-577/18, Crédit agricole Corporate and Investment Bank/ESB

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/27

      Žalba koju je 21. rujna 2020. podnio Crédit agricole Corporate and Investment Bank protiv presude Općeg suda (drugo prošireno vijeće) od 8. srpnja 2020. u predmetu T-577/18, Crédit agricole Corporate and Investment Bank/ESB
      (Predmet C-457/20 P)
      (2020/C 433/34)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Crédit agricole Corporate and Investment Bank (zastupnici: A. Champsaur, A. Delors, odvjetnice)

         Druga stranka u postupku: Europska središnja banka

         Zahtjevi

                  —

                  ukinuti točku 2. izreke presude Općeg suda od 8. srpnja 2020. u predmetu T-577/18, Crédit Agricole Corporate and Investment Bank/ESB kojom se u preostalom dijelu odbija žaliteljev zahtjev za poništenje Odluke ESB-a ECB/SSM/2018-FRCAG-76 od 16. srpnja 2018;

                  —

                  prihvatiti u cijelosti zahtjev društva Crédit Agricole Corporate and Investment Bank postavljen u prvostupanjskom postupku pred Općim sudom;

                  —

                  naložiti ESB-u snošenje svih troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj u okviru tri žalbena razloga tvrdi da je:

                  (1)

                  Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava i povrijedio obvezu obrazlaganja time što nije odgovorio na tužbeni razlog koji se temelji na tome da je Odlukom ECB/SSM/2018-FRCAG-76 povrijeđeno načelo pravne sigurnosti, te da je povrijedio načelo pravne sigurnosti time što je utvrdio da je počinjena povreda članka 26. stavka 3. Uredbe (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva, iako je izričito priznao da ta odredba nije dovoljno jasna;

                  (2)

                  Opći sud povrijedio članak 18. stavak 1. Uredbe Vijeća (EU) br. 1024/2013 od 15. listopada 2013. o dodjeli određenih zadaća ESB-u u vezi s politikama bonitetnog nadzora kreditnih institucija, kao i obvezu obrazlaganja, jer nije dokazao da je žalitelj postupao s nepažnjom;

                  (3)

                  Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava i povrijedio obvezu obrazlaganja time što nije odgovorio na tužbeni razlog koji se temelji na tome da je Odlukom ECB/SSM/2018-FRCAG-76 povrijeđeno načelo proporcionalnosti i načelo jednakog postupanja, te da je ta dva načela povrijedio time što je implicitno utvrdio da je sankcija načelno utemeljena.


title: Predmet C-458/20 P: Žalba koju je 21. rujna 2020. podnio CA Consumer Finance protiv presude Općeg suda (drugo prošireno vijeće) od 8. srpnja 2020. u predmetu T-578/18, CA Consumer Finance/ESB

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/28

      Žalba koju je 21. rujna 2020. podnio CA Consumer Finance protiv presude Općeg suda (drugo prošireno vijeće) od 8. srpnja 2020. u predmetu T-578/18, CA Consumer Finance/ESB
      (Predmet C-458/20 P)
      (2020/C 433/35)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: CA Consumer Finance (zastupnici: A. Champsaur, A. Delors, odvjetnice)

         Druga stranka u postupku: Europska središnja banka

         Zahtjevi

                  —

                  ukinuti točku 2. izreke presude Općeg suda od 8. srpnja 2020. u predmetu T-578/18, CA Consumer Finance/ESB kojom se u preostalom dijelu odbija žaliteljev zahtjev za poništenje Odluke ESB-a ECB/SSM/2018-FRCAG-77 od 16. srpnja 2018;

                  —

                  prihvatiti u cijelosti zahtjev društva CA Consumer Finance postavljen u prvostupanjskom postupku pred Općim sudom; i

                  —

                  naložiti ESB-u snošenje svih troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj u okviru tri žalbena razloga tvrdi da je:

                  (1)

                  Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava i povrijedio obvezu obrazlaganja time što nije odgovorio na tužbeni razlog koji se temelji na tome da je Odlukom ECB/SSM/2018-FRCAG-77 povrijeđeno načelo pravne sigurnosti, te da je povrijedio načelo pravne sigurnosti time što je utvrdio da je počinjena povreda članka 26. stavka 3. Uredbe (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva, iako je izričito priznao da ta odredba nije dovoljno jasna;

                  (2)

                  Opći sud povrijedio članak 18. stavak 1. Uredbe Vijeća (EU) br. 1024/2013 od 15. listopada 2013. o dodjeli određenih zadaća ESB-u u vezi s politikama bonitetnog nadzora kreditnih institucija, kao i obvezu obrazlaganja, jer nije dokazao da je žalitelj postupao s nepažnjom;

                  (3)

                  Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava i povrijedio obvezu obrazlaganja time što nije odgovorio na tužbeni razlog koji se temelji na tome da je Odlukom ECB/SSM/2018-FRCAG-77 povrijeđeno načelo proporcionalnosti i načelo jednakog postupanja, te da je ta dva načela povrijedio time što je implicitno utvrdio da je sankcija načelno utemeljena.


title: Predmet C-462/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. rujna 2020. uputio Tribunale di Milano (Italija) – Associazione per gli Studi Giuridici sull’Immigrazione (ASGI) i dr./Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per le politiche della famiglia, Ministero dell’Economia e delle Finanze

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/28

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. rujna 2020. uputio Tribunale di Milano (Italija) – Associazione per gli Studi Giuridici sull’Immigrazione (ASGI) i dr./Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per le politiche della famiglia, Ministero dell’Economia e delle Finanze
      (Predmet C-462/20)
      (2020/C 433/36)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale di Milano

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Associazione per gli Studi Giuridici sull’Immigrazione (ASGI), Avvocati per niente onlus (APN), Associazione NAGA – Organizzazione di volontariato per l’Assistenza Socio-Sanitaria e per i Diritti di Cittadini Stranieri, Rom e Sinti

         Tuženici: Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per le politiche della famiglia, Ministero dell’Economia e delle Finanze

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 11. stavku 1. točkama (d) ili (f) Direktive 2003/109/EZ (1) nacionalno zakonodavstvo, kao što je ono u ovom slučaju, kojim se predviđa da vlada određene države članice izdaje samo državljanima te i drugih država članica Europske unije, ali ne i državljanima trećih država s dugotrajnim boravištem, dokument kojim se dodjeljuje pravo na popust na robu i usluge koje isporučuju javni i privatni subjekti koji su sklopili ugovor s vladom dotične države članice?

                  2.

                  Protivi li se članku 12. stavku 1. točki (e) Direktive 2011/98/EU (2), u vezi s člankom 1. točkom (z) i člankom 3. točkom (j) Uredbe 883/2004 (3), ili članku 12. stavku 1. točki (g) Direktive 2011/98/EU nacionalno zakonodavstvo, kao što je ono u ovom slučaju, kojim se predviđa da vlada određene države članice izdaje samo državljanima te i drugih država članica Europske unije, ali ne i državljanima trećih država iz članka 3. stavka 1. točaka (b) i (c) Direktive 2011/98/EU, dokument kojim se dodjeljuje pravo na popust na robu i usluge koje isporučuju javni i privatni subjekti koji su sklopili ugovor s vladom dotične države članice?

                  3.

                  Protivi li se članku 14. stavku 1. točki (e) Direktive 2009/50/EZ (4), u vezi s člankom 1. točkom (z) i člankom 3. točkom (j) Uredbe 883/2004, ili članku 14. stavku 1. točki (g) Direktive 2009/50/EZ nacionalno zakonodavstvo, kao što je ono u ovom slučaju, kojim se predviđa da vlada određene države članice izdaje samo državljanima te i drugih država članica Europske unije, ali ne i državljanima trećih država koji imaju „plavu kartu EU-a” u skladu s Direktivom 2009/50/EZ, dokument kojim se dodjeljuje pravo na popust na robu i usluge koje isporučuju javni i privatni subjekti koji su sklopili ugovor s vladom dotične države članice?

                  4.

                  Protivi li se članku 29. Direktive 2011/95/EU nacionalno zakonodavstvo, kao što je ono u ovom slučaju, kojim se predviđa da vlada određene države članice izdaje samo državljanima te i drugih država članica Europske unije, ali ne i državljanima trećih država koji su nositelji međunarodne zaštite, dokument kojim se dodjeljuje pravo na popust na robu i usluge koje isporučuju javni i privatni subjekti koji su sklopili ugovor s vladom dotične države članice?

         (1)  Direktiva Vijeća 2003/109/EZ od 25. studenoga 2003. o statusu državljana trećih zemalja s dugotrajnim boravištem (SL 2004., L 16, str. 44.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str. 41.)

         (2)  Direktiva 2011/98/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o jedinstvenom postupku obrade zahtjeva za izdavanje jedinstvene dozvole za boravak i rad državljanima trećih zemalja na državnom području države članice te o zajedničkom skupu prava za radnike iz trećih zemalja koji zakonito borave u državi članici (SL 2011., L 343, str. 1.)

         (3)  Uredba (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (SL 2004., L 166, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 160.)

         (4)  Direktiva Vijeća 2009/50/EZ od 25. svibnja 2009. o uvjetima za ulazak i boravak državljana trećih zemalja radi visokokvalificiranog zapošljavanja (SL 2009., L 155, str. 17.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 135.)


title: Predmet C-467/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. rujna 2020. uputio Amtsgericht Hamburg (Njemačka) – BC/Deutsche Lufthansa AG

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/31

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. rujna 2020. uputio Amtsgericht Hamburg (Njemačka) – BC/Deutsche Lufthansa AG
      (Predmet C-467/20)
      (2020/C 433/38)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Hamburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: BC

         Tuženik: Deutsche Lufthansa AG

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 5. stavak 1. točku (c) i članak 7. stavak 1. Uredbe br. 261/2004 (1) u vezi s njezinim člankom 3. stavkom 5. tumačiti na način da u slučaju izravno povezanog leta koji se sastoji od dvaju letova koji je realiziran na temelju jedinstvene rezervacije te kojemu je polazišna točka zračna luka smještena izvan državnog područja države članice (u trećoj zemlji), a odredišna točka zračna luka smještena na državnom području države članice, uz zaustavljanje u zračnoj luci druge zemlje izvan Unije, putnik koji je pretrpio kašnjenje na svoje konačno odredište u trajanju od tri ili više sati do kojeg je došlo na prvom letu, koji je na temelju ugovora o letovima sa skupnom oznakom izveo prijevoznik sa sjedištem u trećoj zemlji, može podnijeti zahtjev za odštetu na temelju te uredbe protiv zračnog prijevoznika Zajednice kod kojeg je izvršena jedinstvena rezervacija leta i koji je je izveo samo drugi let?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-470/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. rujna 2020. uputio Riigikohus (Estonija) – AS Veejaam, OÜ Espo/AS Elering

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/31

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. rujna 2020. uputio Riigikohus (Estonija) – AS Veejaam, OÜ Espo/AS Elering
      (Predmet C-470/20)
      (2020/C 433/39)
      Jezik postupka: estonski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Riigikohus

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: AS Veejaam, OÜ Espo

         Tuženik: AS Elering

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li pravila Unije o državnim potporama, uključujući zahtjev u pogledu učinka poticaja propisan točkom 50. Komunikacije Komisije „Smjernice o državnim potporama za zaštitu okoliša i energiju za razdoblje 2014. – 2020 (1).” tumačiti na način da je u skladu s tim pravilima program potpora koji proizvođaču obnovljive energije omogućuje podnošenje zahtjeva za državnu potporu nakon započinjanja radova u vezi s projektom ako se nacionalnim propisom svakom proizvođaču koji ispunjava zakonski propisane uvjete dodjeljuje pravo na potporu, a nadležnom tijelu ne priznaje u tom pogledu diskrecijska ovlast?

                  2.

                  Je li u svakom slučaju isključen učinak poticaja potpore ako je ulaganje koje je razlog za potporu izvršeno zbog promjene uvjeta za okolišnu dozvolu, čak i ako bi podnositelj zahtjeva, kao u predmetnom slučaju, vjerojatno prestao obavljati svoju djelatnost zbog strožih uvjeta za dozvolu da nije primio državnu potporu?

                  3.

                  Je li, uzimajući u obzir osobito razmatranja Suda u presudi C-590/14 P (t. 49. i 50.) (2), u slučaju, poput onog u ovom predmetu, kada je Komisija odlukom o državnoj potpori utvrdila da su postojeći program potpora kao i predviđene izmjene spojivi s unutarnjim tržištem, a država je, među ostalim, navela da će postojeći program potpore nastaviti primjenjivati samo do određenog datuma, riječ o novoj potpori u smislu članka 1. točke (c) Uredbe (EU) 2015/1589 (3) ako se postojeći program potpora na temelju važećeg zakonodavstva nastavi primjenjivati nakon datuma koji je država navela?

                  4.

                  Ako je Komisija naknadno odlučila da ne podnese prigovore na program potpora primijenjen protivno članku 108. stavku 3. UFEU-a, imaju li osobe koje imaju pravo na operativnu potporu pravo zahtijevati isplatu potpore i za razdoblje koje prethodi odluci Komisije, pod uvjetom da je to dopušteno nacionalnim postupovnim pravilima?

                  5.

                  Ima li podnositelj zahtjeva koji je u okviru programa potpora zatražio operativnu potporu i koji je započeo s provedbom projekta koji ispunjava uvjete koji se smatraju spojivima s unutarnjim tržištem u vrijeme u koje se program potpora zakonito primjenjivao, ali je zahtjev za državnu potporu podnio u vrijeme u koje je program potpora produljen bez obavijesti Komisiji, pravo na potporu, neovisno o odredbi članka 108. stavka 3. UFEU-a?

         (1)  SL 2014., C 200, str. 1.

         (2)  Presuda Suda od 26. listopada 2016. u predmetu DEI/Komisija (C-590/14 P, EU:C:2016:797)

         (3)  Uredba Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9. i ispravak SL 2017., L 186, str. 17.)


title: Predmet C-473/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. rujna 2020. uputio Sofiyski rayonen sad (Bugarska) – „INVEST FUND MANAGEMENT” AD/Komisiya za finansov nadzor

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/32

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. rujna 2020. uputio Sofiyski rayonen sad (Bugarska) – „INVEST FUND MANAGEMENT” AD/Komisiya za finansov nadzor
      (Predmet C-473/20)
      (2020/C 433/40)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sofiyski rayonen sad

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj:„INVEST FUND MANAGEMENT” AD

         Tuženik: Komisiya za finansov nadzor

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Koje je značenje europski zakonodavac želio pridati izrazu „bitni elementi” prospekta, kako se upotrebljava u članku 72. Direktive 2009/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na subjekte za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (1)?

                  2.

                  Treba li odredbu članka 69. stavka 2. Direktive 2009/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. tumačiti na način da je svaka minimalnih informacija u prospektima koje su propisane dodatkom A. Priloga I. uvijek obuhvaćena pojmom „bitnih elemenata” u skladu s člankom 72. te direktive, tako da ih je potrebno pravodobno ažurirati?

                  3.

                  Treba li u slučaju niječnog odgovora na drugo prethodno pitanje smatrati da je informacija o kadrovskoj promjeni u okviru upravnog odbora određenog društva za upravljanje koji nisu izvršni članovi i kojima se nisu dodijelile zadaće upravljanja obuhvaćena pojmom „bitnih elemenata”, kako se upotrebljava u članku 72. Direktive 2009/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009.?

                  4.

                  Treba li odredbu članka 99.a točke (r) Direktive br. 2009/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. tumačiti na način da je društvu za upravljanje dopušteno izreći sankciju za svaki od zajedničkih fondova kojima upravlja samo u slučaju opetovane povrede obveza koje se odnose na informacije koje treba pružiti ulagateljima određene u skladu s nacionalnim odredbama kojima se prenose članci od 68. do 82. Direktive 2009/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009.?

         (1)  SL L 302, 17. 11. 2009, str. 32. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 3., str. 213.)


title: Predmet C-487/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. listopada 2020. uputila Curtea de Apel Alba Iulia (Rumunjska) – Philips Orăştie S.R.L./Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/34

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. listopada 2020. uputila Curtea de Apel Alba Iulia (Rumunjska) – Philips Orăştie S.R.L./Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
      (Predmet C-487/20)
      (2020/C 433/42)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Alba Iulia

         Stranke

         Tužitelj: SC Philips Orăştie S.R.L.

         Tuženik: Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Prethodno pitanje

      Mogu li se odredbe članka 179. [prvog stavka] i članka 183. [prvog stavka] Direktive 2006/112/EZ (1), u vezi s načelima ekvivalentnosti, djelotvornosti i neutralnosti, tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis ili praksa kojom se nameće smanjenje iznosa povrata PDV-a time da se u izračun dugovanog PDV-a uključe iznosi na ime dodatnih obveza plaćanja utvrđenih putem poreznog rješenja koje je poništeno nepravomoćnom presudom, ako su te dodatne obveze osigurane bankovnom garancijom i ako se nacionalnim poreznim postupovnim pravnim pravilima priznaje suspenzivni učinak izvršenja navedene garancije u pogledu drugih poreza i drugih davanja?

         (1)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: Predmet C-484/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. listopada 2020. Oberlandesgericht München (Njemačka) – Vodafone Kabel Deutschland GmbH/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/33

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. listopada 2020. Oberlandesgericht München (Njemačka) – Vodafone Kabel Deutschland GmbH/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.
      (Predmet C-484/20)
      (2020/C 433/41)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberlandesgericht München

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Vodafone Kabel Deutschland GmbH

         Tuženik: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 62. stavak 4. Direktive (EU) 2015/2366 (1) tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis ili praksa kojom se, kao prijelaznom odredbom u pogledu trajnih obveznih odnosa s potrošačima, zabrana plaćanja naknada za uporabu platnih instrumenata i platnih usluga, u skladu s odgovarajućim nacionalnim propisom kojim se prenosi ta direktiva, primjenjuje samo ako je predmetni obvezni odnos nastao nakon 13. siječnja 2018., a ne i ako je nastao prije 13. siječnja 2018., ali izvršavanje (dodatnih) platnih transakcija počinje tek nakon 13. siječnja 2018.?

         (1)  Direktiva (EU) 2015/2366 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2015. o platnim uslugama na unutarnjem tržištu, o izmjeni direktiva 2002/65/EZ, 2009/110/EZ i 2013/36/EU te Uredbe (EU) br. 1093/2010 i o stavljanju izvan snage Direktive 2007/64/EZ (SL 2015., L 337, str. 35.)


title: Predmet C-490/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. listopada 2020. uputio Administrativen sad Sofia-grad (Bugarska) – V.M.A./Stolična Obština, Rajon „Pančarevo”

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/35

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. listopada 2020. uputio Administrativen sad Sofia-grad (Bugarska) – V.M.A./Stolična Obština, Rajon „Pančarevo”
      (Predmet C-490/20)
      (2020/C 433/44)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Administrativen sad Sofia-grad

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: V.M.A.

         Tuženik: Stolična Obština, Rajon „Pančarevo”

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članke 20. i 21. UFEU-a te članke 7., 24. i 45. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da se protive tomu da bugarska upravna tijela kojima je podnesen zahtjev za izdavanje potvrde o djetetovu rođenju u drugoj državi članici Unije, koje ima bugarsko državljanstvo i kojem je izdan španjolski rodni list u kojem se kao majke navode dvije osobe ženskog spola a da se ne navede je li jedna od njih i, u slučaju potvrdnog odgovora, koja je od njih djetetova biološka majka, odbiju izdavanje bugarskog rodnog lista uz obrazloženje da tužiteljica odbija navesti tko je djetetova biološka majka?

                  2.

                  Treba li članak 4. stavak 2. UEU-a i članak 9. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da očuvanje nacionalnog i ustavnog identiteta država članica Unije znači da potonje države u pogledu odredbi za utvrđivanje roditeljstva raspolažu širokom marginom prosudbe? Konkretno:

                              —

                              Treba li članak 4. stavak 2. UEU-a tumačiti na način da se njime državama članicama dopušta da u pogledu djeteta zahtijevaju podatke o biološkom roditeljstvu?

                              —

                              Treba li članak 4. stavak 2. UEU-a u vezi s člankom 7. i člankom 24. stavkom 2. Povelje tumačiti na način da je nužno ocijeniti odnos između, s jedne strane, nacionalnog i ustavnog identiteta države članice i, s druge strane, dobrobiti djeteta kako bi se postigla ravnoteža između interesa, pri čemu valja uzeti u obzir da trenutačno, ni u smislu vrijednosti ni u pravnom smislu, ne postoji dogovor o mogućnosti da se kao roditelji u rodni list upišu osobe istog spola, a da se ne navede je li jedan od njih djetetov biološki roditelj i, u slučaju potvrdnog odgovora, tko je taj roditelj? U slučaju potvrdnog odgovora na to pitanje, kako se konkretno može postići ta uravnoteženost interesa?

                  3.

                  Jesu li pravne posljedice povlačenja Ujedinjene Kraljevine iz Unije relevantne za odgovor na prvo pitanje ako je jedna majka, koja se navodi u rodnom listu izdanom u drugoj državi članici, državljanka Ujedinjene Kraljevine, a druga majka državljanka države članice Unije, ako se osobito uzme u obzir da odbijanje izdavanja djetetova bugarskog rodnog lista predstavlja prepreku tomu da država članica Unije izda djetetov identifikacijski dokument te da se time eventualno otežava neograničeno ostvarivanje njegovih prava koja ima kao građanin Unije?

                  4.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: obvezuje li pravo Unije, osobito načelo djelotvornosti, nadležna nacionalna tijela da odstupaju od obrasca za sastavljanje rodnog lista koji je sastavni dio nacionalnog prava koje je na snazi?


title: Predmet C-499/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. listopada 2020. uputio Symvoulio tis Epikrateias (Državno vijeće, Grčka) – DIMCO Dimovasili M.I.K.E./ Ypourgos Perivallontos kai Energeias

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/37

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. listopada 2020. uputio Symvoulio tis Epikrateias (Državno vijeće, Grčka) – DIMCO Dimovasili M.I.K.E./ Ypourgos Perivallontos kai Energeias
      (Predmet C-499/20)
      (2020/C 433/46)
      Jezik postupka: grčki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Symvoulio tis Epikrateias

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: DIMCO Dimovasili M.I.K.E.

         Tuženik: Ypourgos Perivallontos kai Energeias

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 4. stavak 1.1., članak 7. stavak 4. i članak 8. u vezi s Prilogom I. Direktivi 97/23/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. svibnja 1997. o usklađivanju zakonodavstava država članica o tlačnoj opremi (SL 1997., L 181, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 42., str. 3.) tumačiti na način da im se protive nacionalni podzakonski propisi poput članaka 1.2.4., P9.5.6.9. i P9.5.8.2. grčkog tehničkog pravilnika o unutarnjim instalacijama prirodnog plina s radnim tlakom do 500 milibara o kojima je riječ u glavnom postupku, kojima se zbog sigurnosti ljudi, prije svega u slučaju potresa, utvrđuju uvjeti i ograničenja (obveza prozračivanja, zabrana podzemnog prolaska) u pogledu načina ugradnje tlačne opreme (plinskih cijevi) kada se navedeni uvjeti i ograničenja jednako primjenjuju i na cijevi koje, poput onih o kojima je riječ u konkretnom slučaju, nose oznaku „CE” i imaju certifikat proizvođača da se mogu ugraditi i upotrebljavati na siguran način a da ne ispunjavaju navedene uvjete i ograničenja ILI
      treba li, suprotno tomu, navedene odredbe Direktive 97/23/EZ u vezi s člankom 2. te direktive tumačiti na način da im se ne protive uvjeti i ograničenja koji se odnose na načine ugradnje tlačne opreme (plinskih cijevi) poput onih u ovom predmetu?


title: Predmet C-510/20: Tužba podnesena 12. listopada 2020. – Europska komisija/Republika Bugarska

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/39

      Tužba podnesena 12. listopada 2020. – Europska komisija/Republika Bugarska
      (Predmet C-510/20)
      (2020/C 433/48)
      Jezik postupka: bugarski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: O. Beynet, Ivan Zalogin)

         Tuženik: Republika Bugarska

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da Republika Bugarska nije ispunila svoje obveze iz članka 5. stavka 2. točke (a) podtočaka (i.), (ii.) i (iii.) i članka 17. stavaka 2. i 3. Direktive 2008/56/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. o uspostavljanju okvira za djelovanje Zajednice u području politike morskog okoliša (1);

                  —

                  Republici Bugarskoj naloži snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Povrijedivši gore navedene odredbe Direktive 2008/56/EZ Republika Bugarska je propustila Komisiji pravodobno dostaviti obvezna ažuriranja početne procjene stanja mora, utvrđivanja dobrog stanja okoliša i okolišnih ciljeva.

         (1)  SL. 2008, L 164, str. 19.


title: Predmet C-520/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. listopada 2020. uputio Administrativen sad Silistra (Bugarska) – DB, LY/Načalnik na Rayonno upravlenie Silistra pri Oblastna direktsia na Ministerstvo na vatreshnite raboti

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/40

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. listopada 2020. uputio Administrativen sad Silistra (Bugarska) – DB, LY/Načalnik na Rayonno upravlenie Silistra pri Oblastna direktsia na Ministerstvo na vatreshnite raboti
      (Predmet C-520/20)
      (2020/C 433/49)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Administrativen sad Silistra

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: DB, LY

         Tuženik: Načalnik na Rayonno upravlenie Silistra pri Oblastna direktsia na Ministerstvo na vatreshnite raboti

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 39., a posebice članak 39. stavak 3. Odluke Vijeća 2007/533/PUP od 12. lipnja 2007. o osnivanju, radu i korištenju druge generacije Schengenskog informacijskog sustava (SIS II), tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis i upravna praksa u skladu s kojima nadležno izvršno tijelo može i mora odbiti izvršenje ako postoje naznake da upozorenje uneseno u SIS nije obuhvaćeno ciljem radi čijeg je ispunjenja registrirano, a osobito ne onim iz članka 38. stavka 1.?


title: Predmet T-316/18: Presuda Općeg suda od 15. listopada 2020. – První novinová společnost/Komisija (Državne potpore – Poštanski sektor – Obveza pružanja univerzalne usluge – Odluka o neospornosti – Zaštita postupovnih prava – Trajanje postupka – Komisijino potpuno i dostatno razmatranje predmeta – Naknada za izvršavanje obveze pružanja univerzalne usluge – Usluga od općeg gospodarskog interesa – Direktiva 97/67/EZ – Metoda neto iznosa izbjegnutih troškova – Obveza obrazlaganja)

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/42

      Presuda Općeg suda od 15. listopada 2020. – První novinová společnost/Komisija
      (Predmet T-316/18) (1)

      (Državne potpore - Poštanski sektor - Obveza pružanja univerzalne usluge - Odluka o neospornosti - Zaštita postupovnih prava - Trajanje postupka - Komisijino potpuno i dostatno razmatranje predmeta - Naknada za izvršavanje obveze pružanja univerzalne usluge - Usluga od općeg gospodarskog interesa - Direktiva 97/67/EZ - Metoda neto iznosa izbjegnutih troškova - Obveza obrazlaganja)
      (2020/C 433/51)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: První novinová společnost a. s., kao pravni sljednik Mediaservis s. r. o. (Prag, Češka Republika) (zastupnici: D. Vosol i C. Schneider, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: L. Flynn, D. Recchia i K. Blanck, agenti)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: Češka Republika (zastupnici: M. Smolek, J. Vláčil, T. Müller i I. Gavrilová, agenti), Česká pošta s. p. (Prag) (zastupnik: P. Kadlec, odvjetnik)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a radi poništenja Odluke Komisije C(2018) 753 final od 19. veljače 2018. u vezi s državnim potporama SA.45281 (2017/N) i SA. 44859 (2016/FC) kojom se utvrđuje da su naknade koje je Češka Republika odobrila društvu Česká pošta za obavljanje poštanskih djelatnosti u okviru obveze pružanja univerzalne usluge u razdoblju od 2013. do 2017. bile državna potpora koja je spojiva s unutarnjim tržištem, u skladu s člankom 106. stavkom 2. UFEU-a.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvo První novinová společnost a. s., kao pravni sljednik društva Mediaservis s. r. o., snosit će vlastite troškove i troškove Europske komisije.

                  3.

                  Češka Republika i društvo Česká pošta s. p. snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 276, 6. 8. 2018.


title: Spojeni predmeti T-479/11 RENV i T-157/12 RENV: Presuda Općeg suda od 5. listopada 2020. – France i IFP Énergies nouvelles/Komisija („Državna potpora – Istraživanje nafte – Program potpora koji je provela Francuska – Prešutno i neograničeno državno jamstvo koje IFPEN ostvaruje jer mu je priznat status EPIC-a – Prednost – Presumpcija postojanja prednosti – Proporcionalnost”)

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/41

      Presuda Općeg suda od 5. listopada 2020. – France i IFP Énergies nouvelles/Komisija
      (Spojeni predmeti T-479/11 RENV i T-157/12 RENV) (1)

      („Državna potpora - Istraživanje nafte - Program potpora koji je provela Francuska - Prešutno i neograničeno državno jamstvo koje IFPEN ostvaruje jer mu je priznat status EPIC-a - Prednost - Presumpcija postojanja prednosti - Proporcionalnost”)
      (2020/C 433/50)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj u predmetu T-479/11 RENV: Francuska Republika (zastupnik: P. Dodeller, agent)

         Tužitelj u predmetu T-157/12 RENV: IFP Énergies nouvelles (Rueil-Malmaison, Francuska) (zastupnici: E. Lagathu i É. Barbier de La Serre, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: B. Stromsky i D. Grespan, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Komisije 2012/26/EU od 29. lipnja 2011. o državnoj potpori C 35/08 (ex NN 11/08) koju je Francuska odobrila javnoj ustanovi Institut français du pétrole (SL 2012., L 14, str. 1.)

         Izreka

                  1.

                  Poništavaju se članak 5. stavci 3. i 4. te članak 6. stavak 1. u dijelu u kojem se odnosi na maksimalni učinak državnog jamstva kako je procijenjen u članku 5. stavcima 3. i 4. Odluke Komisije 2012/26/EU od 29. lipnja 2011. o državnoj potpori C 35/08 (ex NN 11/08) koju je Francuska odobrila javnoj ustanovi Institut français du pétrole.

                  2.

                  Tužbe se odbijaju u preostalom dijelu.

                  3.

                  Europska komisija, Francuska Republika i IFP Énergies nouvelles snosit će svaki svoje troškove u predmetima T-479/11 i T-157/12.

                  4.

                  Francuska Republika, IFP Énergies nouvelles i Komisija snosit će svaki svoje troškove koje su imali u predmetu C-438/16 P.

                  5.

                  Francuska Republika snosit će, osim vlastitih troškova, i troškove koje je Komisija imala u predmetu T-479/11 RENV.

                  6.

                  IFP Énergies nouvelles i Komisija snosit će svaki svoje troškove u predmetu T-157/12 RENV.

         (1)  SL C 340, 19. 11. 2011.


title: Predmet T-583/18: Presuda Općeg suda od 5. listopada 2020. – GVN/Komisija („Državne potpore – Javni putnički prijevoz – Naknada troškova za ispunjavanje obveze pružanja javnih usluga – Obveza utvrđivanja maksimalnih tarifa za učenike, studente, vježbenike i osobe smanjene pokretljivosti – Članak 7a Niedersächsisches Nahverkehrsgesetza (Zakon o lokalnom prijevozu savezne zemlje Donje Saske) – Odluka o nepodnošenju prigovora – Članak 3. stavci 2. i 3. Uredbe (EZ) br. 1370/2007 – Prijenos financijskih sredstava savezne zemlje na tijela koja organiziraju prijevoz na općinskoj razini – Pojam potpore”)

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/42

      Presuda Općeg suda od 5. listopada 2020. – GVN/Komisija
      (Predmet T-583/18) (1)

      („Državne potpore - Javni putnički prijevoz - Naknada troškova za ispunjavanje obveze pružanja javnih usluga - Obveza utvrđivanja maksimalnih tarifa za učenike, studente, vježbenike i osobe smanjene pokretljivosti - Članak 7a Niedersächsisches Nahverkehrsgesetza (Zakon o lokalnom prijevozu savezne zemlje Donje Saske) - Odluka o nepodnošenju prigovora - Članak 3. stavci 2. i 3. Uredbe (EZ) br. 1370/2007 - Prijenos financijskih sredstava savezne zemlje na tijela koja organiziraju prijevoz na općinskoj razini - Pojam potpore”)
      (2020/C 433/52)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Gesamtverband Verkehrsgewerbe Niedersachsen e.V. (GVN) (Hanover, Njemačka) (zastupnik: C. Antweiler, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: F. Tomat i K.-P. Wojcik, agenti)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: J. Möller, D. Klebs i S. Heimerl, agenti) i savezna zemlja Donja Saska (Njemačka) (zastupnici: S. Barth i H. Gading, odvjetnici)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Komisije C(2018) 4385 final od 12. srpnja 2018. o nepodnošenju prigovora protiv mjere koju je savezna zemlja Donja Saska donijela na temelju članka 7a Niedersächsisches Nahverkehrsgesetza (Zakon o lokalnom prijevozu savezne zemlje Donje Saske) [predmet SA.46538 (2017/NN)] (SL 2018., C 292, str. 1.).

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvo Gesamtverband Verkehrsgewerbe Niedersachsen e.V. (GVN) snosit će, osim vlastitih troškova, i troškove Europske komisije.

                  3.

                  Savezna Republika Njemačka i savezna zemlja Donja Saska snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 427, 26. 11. 2018.


title: Predmet T-597/18: Presuda Općeg suda od 5. listopada 2020. – Hermann Albers/Komisija („Državne potpore – Javni putnički prijevoz – Naknada troškova za ispunjavanje obveze pružanja javnih usluga – Obveza utvrđivanja maksimalnih tarifa za učenike, studente, vježbenike i osobe smanjene pokretljivosti – Članak 7a Niedersächsisches Nahverkehrsgesetza (Zakon o lokalnom prijevozu savezne zemlje Donje Saske) – Odluka o nepodnošenju prigovora – Članak 3. stavci 2. i 3. Uredbe (EZ) br. 1370/2007 – Prijenos financijskih sredstava savezne zemlje na tijela koja organiziraju prijevoz na općinskoj razini – Pojam potpore – Obveza obavješćivanja”)

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/43

      Presuda Općeg suda od 5. listopada 2020. – Hermann Albers/Komisija
      (Predmet T-597/18) (1)

      („Državne potpore - Javni putnički prijevoz - Naknada troškova za ispunjavanje obveze pružanja javnih usluga - Obveza utvrđivanja maksimalnih tarifa za učenike, studente, vježbenike i osobe smanjene pokretljivosti - Članak 7a Niedersächsisches Nahverkehrsgesetza (Zakon o lokalnom prijevozu savezne zemlje Donje Saske) - Odluka o nepodnošenju prigovora - Članak 3. stavci 2. i 3. Uredbe (EZ) br. 1370/2007 - Prijenos financijskih sredstava savezne zemlje na tijela koja organiziraju prijevoz na općinskoj razini - Pojam potpore - Obveza obavješćivanja”)
      (2020/C 433/53)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Hermann Albers e.K. (Neubörger, Njemačka) (zastupnik: S. Roling, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: F. Tomat i K.-P. Wojcik, agenti)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: J. Möller, D. Klebs i S. Heimerl, agenti) i savezna zemlja Donja Saska (Njemačka) (zastupnici: S. Barth i H. Gading, odvjetnici)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Komisije C(2018) 4385 final od 12. srpnja 2018. o nepodnošenju prigovora protiv mjere koju je savezna zemlja Donja Saska donijela na temelju članka 7a Niedersächsisches Nahverkehrsgesetza (Zakon o lokalnom prijevozu savezne zemlje Donje Saske) [predmet SA.46697 (2017/NN)] (SL 2018., C 292, str. 1).

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvo Hermann Albers e.K. snosit će, osim vlastitih troškova, i troškove Europske komisije.

                  3.

                  Savezna Republika Njemačka i savezna zemlja Donja Saska snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 427, 26. 11. 2018.


title: Predmet T-48/19: Presuda Općeg suda od 15. listopada 2020. – smart things solutions/EUIPO – Samsung Electronics (smart:)things) („Žig Europske unije – Postupak za proglašavanje žiga ništavim – Figurativni žig Europske unije smart:)things – Apsolutni razlog za odbijanje – Opisni karakter – Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001 – Članak 59. stavak 1. točka (a) Uredbe 2017/1001 – Članak 95. stavak 1. Uredbe 2017/1001”)

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/44

      Presuda Općeg suda od 15. listopada 2020. – smart things solutions/EUIPO – Samsung Electronics (smart:)things)
      (Predmet T-48/19) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak za proglašavanje žiga ništavim - Figurativni žig Europske unije smart:)things - Apsolutni razlog za odbijanje - Opisni karakter - Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001 - Članak 59. stavak 1. točka (a) Uredbe 2017/1001 - Članak 95. stavak 1. Uredbe 2017/1001”)
      (2020/C 433/54)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: smart things solutions GmbH (Seefeld, Njemačka) (zastupnik: R. Dissmann, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: A. Söder, H. O’Neill i V. Ruzek, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Samsung Electronics GmbH (Schwalbach/Taunus, Njemačka) (zastupnici: T. Schmitz, M. Breuer i I. Dimitrov, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 20. studenoga 2018. (predmet R 835/2018-4), koja se odnosi na postupak za proglašavanje žiga ništavim između društava Samsung Electronics i smart things solutions.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu smart things solutions GmbH nalaže se snošenje vlastitih troškova, kao i troškova Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) i društva Samsung Electronics GmbH.

         (1)  SL C 103, 18. 3. 2019.


title: Predmet T-249/19: Presuda Općeg suda od 15. listopada 2020. – Karpeta-Kovalyova/Komisija („Javna služba – Članovi ugovornog osoblja – Primici od rada – Odluka o odbijanju pravâ na naknadu za život u inozemstvu, dnevnice, naknadu za nastanjenje, povrat troškova selidbe i putnih troškova povodom stupanja u radni odnos – Članak 4. stavak 1. točka (a) Priloga VII. Pravilnika o osoblju – Diplomatski status – Petogodišnje referentno razdoblje – Pojam uobičajenog boravišta”)

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/45

      Presuda Općeg suda od 15. listopada 2020. – Karpeta-Kovalyova/Komisija
      (Predmet T-249/19) (1)

      („Javna služba - Članovi ugovornog osoblja - Primici od rada - Odluka o odbijanju pravâ na naknadu za život u inozemstvu, dnevnice, naknadu za nastanjenje, povrat troškova selidbe i putnih troškova povodom stupanja u radni odnos - Članak 4. stavak 1. točka (a) Priloga VII. Pravilnika o osoblju - Diplomatski status - Petogodišnje referentno razdoblje - Pojam uobičajenog boravišta”)
      (2020/C 433/55)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Marina Karpeta-Kovalyova (Woluwe-Saint-Pierre, Belgija) (zastupnik: S. Pappas, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: T. Bohr i D. Milanowska, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a radi poništenja Odluke Komisije od 14. lipnja 2018. kojom su tužiteljici odbijena prava na naknadu za život u inozemstvu, dnevnice, naknadu za nastanjenje, povrat troškova selidbe i putnih troškova povodom stupanja u radni odnos.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Marini Karpeti-Kovalyovoj nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 187, 3. 6. 2019.


title: Predmet T-607/19: Presuda Općeg suda od 15. listopada 2020. – Itinerant Show Room/EUIPO (FAKE DUCK) („Žig Europske unije – Prijava figurativnog žiga Europske unije FAKE DUCK – Apsolutni razlog za odbijanje – Opisni karakter – Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001 – Načela jednakog postupanja i zakonitosti”)

text:
               14.12.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 433/46

      Presuda Općeg suda od 15. listopada 2020. – Itinerant Show Room/EUIPO (FAKE DUCK)
      (Predmet T-607/19) (1)

      („Žig Europske unije - Prijava figurativnog žiga Europske unije FAKE DUCK - Apsolutni razlog za odbijanje - Opisni karakter - Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001 - Načela jednakog postupanja i zakonitosti”)
      (2020/C 433/57)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Itinerant Show Room Srl (San Giorgio in Bosco, Italija) (zastupnik: E. Montelione, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: M. Capostagno, agent)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 1. srpnja 2019. (predmet R 830/2019-2), koja se odnosi na prijavu za registraciju figurativnog znaka FAKE DUCK kao žiga Europske unije.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Itinerant Show Room Srl nalaže se snošenje troškova postupka.

         (1)  SL C 372, 4. 11. 2019.