title: Presuda Suda (deseto vijeće) od 4. srpnja 2013.#Fastweb SpA protiv Azienda Sanitaria Locale di Alessandria.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte.#Javna nabava – Direktiva 89/665/EEZ – Pravna zaštita u području javne nabave – Tužba koju je protiv odluke o odabiru podnio ponuditelj čija ponuda nije odabrana – Tužba koja se temelji na razlogu neusklađenosti izabrane ponude s tehničkim specifikacijama nabave – Protutužba uspješnog ponuditelja koja se temelji na nepoštovanju određenih tehničkih specifikacija nabave u pogledu ponude ponuditelja koji je podnio tu tužbu – Ponude od kojih nijedna nije u skladu s tehničkim specifikacijama nabave – Nacionalna sudska praksa koja nalaže prethodno ispitivanje protutužbe i, ako je ona osnovana, proglašenje glavne tužbe nedopuštenom bez odlučivanja o meritumu – Usklađenost s pravom Unije.#Predmet C-100/12.

text:
         PRESUDA SUDA (deseto vijeće)
      4. srpnja 2013. (
            *1
         )
      „Javna nabava — Direktiva 89/665/EEZ — Pravna zaštita u području javne nabave — Tužba koju je protiv odluke o odabiru podnio ponuditelj čija ponuda nije odabrana — Tužba koja se temelji na razlogu neusklađenosti izabrane ponude s tehničkim specifikacijama nabave — Protutužba uspješnog ponuditelja koja se temelji na nepoštovanju određenih tehničkih specifikacija nabave u pogledu ponude ponuditelja koji je podnio tu tužbu — Ponude od kojih nijedna nije u skladu s tehničkim specifikacijama nabave — Nacionalna sudska praksa koja nalaže prethodno ispitivanje protutužbe i, ako je ona osnovana, proglašenje glavne tužbe nedopuštenom bez odlučivanja o meritumu — Usklađenost s pravom Unije“
      U predmetu C‑100/12,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Tribunale amministrativo regionale per il Piemonte (Italija), odlukom od 25. siječnja 2012., koju je Sud zaprimio 24. veljače 2012., u postupku

         Fastweb SpA

      protiv

         Azienda Sanitaria Locale di Alessandria,

      uz sudjelovanje:

         Telecom Italia SpA,

         Path‑Net SpA,

      SUD (deseto vijeće),
      u sastavu: A. Rosas, predsjednik vijeća, E. Juhász i D. Šváby (izvjestitelj), suci,
      nezavisna odvjetnica: J. Kokott,
      tajnik: A. Impellizzeri, administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 6. prosinca 2012.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Telecom Italia SpA i Path‑Net SpA, A. Lirosi, M. Martinelli i L. Mastromatteo, avvocati,

               —

               za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju S. Varonea, avvocato dello Stato,

               —

               za Europsku komisiju, A. Tokár i D. Recchia, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje Direktive Vijeća 89/665/EEZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima (SL L 395, str. 33.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 6., str. 3.), kako je izmijenjena Direktivom 2007/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2007. (SL L 335, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 198.; u daljnjem tekstu: Direktiva 89/665).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Fastweb SpA (u daljnjem tekstu: Fastweb), s jedne strane, i Azienda Sanitaria Locale di Alessandria (lokalna sanitarna agencija Alessandria), te društva Telecom Italia SpA (u daljnjem tekstu: Telecom Italia) i njegova društva kćeri, Path‑Net SpA (u daljnjem tekstu: Path‑Net), s druge strane, u vezi s dodjelom ugovora o javnoj nabavi tom društvu kćeri.

         Pravni okvir

               3

               Uvodne izjave 2. i 3. Direktive 89/665 glase:
               „[B]udući da postojeća rješenja na nacionalnoj razini i na razini Zajednice za osiguravanje [učinkovite] primjene [direktiva u području javne nabave] ne osiguravaju uvijek na odgovarajući način usklađenost s odgovarajućim odredbama Zajednice, pogotovo u fazi kada se kršenja mogu otkloniti;
               budući da je za otvaranje javne nabave za natjecanje na razini Zajednice potrebno značajno povećanje jamstava u pogledu transparentnosti i nediskriminacije; budući da, s ciljem postizanja određenih učinaka, na raspolaganju moraju biti učinkovita i brza pravna sredstva u slučaju kršenja zakonodavstva Zajednice u području javne nabave ili kršenja nacionalnih propisa o provedbi tog prava”.

               4

               Uvodna izjava 3. Direktive 2007/66 glasi:
               „[P]otrebno [je] ojačati jamčenje transparentnosti i nediskriminacije, što se [osobito] nastoji postići [Direktivom 89/665], da bi se osiguralo da Zajednica kao cjelina ima koristi od pozitivnih učinaka modernizacije i pojednostavljenja propisa o javnoj nabavi, što se [osobito] postiglo [Direktivom Europskog parlamenta i Vijeća 2004/18/EZ od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama (SL L 134, str. 114.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 156.)]. [...]”

               5

               U skladu s člankom 1. Direktive 89/665, naslovljenim „Područje primjene i dostupnost postupaka pravne zaštite”:
               „1.   Ova se Direktiva primjenjuje na ugovore navedene u Direktivi [2004/18], osim ako su takvi ugovori izuzeti u skladu s člancima 10. do 18. te Direktive.
               Ugovori u smislu značenja ove Direktive uključuju ugovore o javnoj nabavi, okvirne sporazume, koncesije za javne radove i dinamičke sustave nabave.
               Države članice poduzimaju mjere potrebne da osiguraju da, vezano uz ugovore koji spadaju u područje primjene Direktive [2004/18], odluke koje donose javni naručitelji mogu biti učinkovito preispitane i, posebno, što je hitnije moguće u skladu s uvjetima navedenim u člancima 2. do 2.f ove Direktive, zbog toga što se takvim odlukama krši pravo Zajednice u području javne nabave ili nacionalna pravila u kojima je preneseno to pravo.
               [...]
               3.   Države članice osiguravaju da su, prema detaljnim pravilima koja mogu utvrditi države članice, postupci pravne zaštite dostupni barem svakoj osobi koja ima ili je imala interes za dobivanje određenog ugovora i koja je pretrpjela ili bi mogla pretrpjeti štetu zbog navodnog kršenja.
               [...]”

               6

               Članak 2. stavak 1. te direktive određuje:
               „Države članice osiguravaju da mjere poduzete u vezi s postupcima pravne zaštite navedenim u članku 1. uključuju ovlasti da:
               [...]

                        (b)

                        se ukinu ili se osigura ukidanje nezakonito donesenih odluka [...]

                  [...]”

               7

               Uvodna izjava 2. Direktive 2004/18 glasi kako slijedi:
               „Sklapanje ugovora sklopljenih u državi članici u ime države, regionalnih ili lokalnih vlasti i drugih tijela kojima upravljaju tijela javnog prava, podliježe poštovanju načela [UFEU‑a], a posebno načela slobode kretanja robe, načela slobode poslovnog nastana i načela slobode pružanja usluga i načelima koja iz toga proizlaze, kao što je načelo jednakog tretmana, načelo zabrane diskriminacije, načelo uzajamnog priznavanja, načelo razmjernosti, te načelo transparentnosti. Međutim, za ugovore o javnoj nabavi iznad određene vrijednosti preporučljivo je sastaviti odredbe koordinacije Zajednice nacionalnih postupaka za dodjelu takvih ugovora koji su utemeljeni na ovim načelima kako bi se osigurao njihov učinak i kako bi se jamčilo otvaranje javne nabave natjecanju. Ove bi se koordinirajuće odredbe stoga trebale tumačiti u skladu kako s gore navedenim pravilima i načelima tako i s ostalim pravilima Ugovora.”

               8

               U skladu s člankom 2. te direktive:
               „Javni naručitelji se prema gospodarskim subjektima ponašaju jednako i nediskriminirajuće i djeluju na transparentan način.”

               9

               Članak 32. navedene direktive određuje:
               „[...]
               2.   Za potrebe sklapanja okvirnog sporazuma, javni naručitelj slijedi postupovna pravila navedena u ovoj Direktivi za sve faze do sklapanja ugovora na temelju tog okvirnog sporazuma. [...]
               Ugovori na temelju okvirnog sporazuma sklapaju se u skladu s postupcima navedenima u stavcima 3. i 4. [...]
               [...]
               4.   [...]
               Ugovori na temelju okvirnih sporazuma sklopljenih s više gospodarskih subjekata mogu biti sklopljeni ili:
               [...]

                        —

                        ako svi uvjeti nisu određeni u okvirnom sporazum, kada su strane ponovno u natjecanju na temelju istih i, ako je to nužno, preciznije definiranih uvjeta, i, ako je prikladno, drugih uvjeta navedenih u specifikacijama okvirnog sporazuma, u skladu sa sljedećim postupkom:

                                 (a)

                                 za svaki ugovor koji će se sklopiti, javni naručitelji pisanim putem pozivaju gospodarske subjekte koji su sposobni izvršiti ugovor;

                           [...]

                                 (d)

                                 javni naručitelji sklapaju svaki ugovor s ponuditeljem koji je dostavio najpovoljniju ponudu na temelju kriterija za odabir navedenih u specifikacijama okvirnog sporazuma.”

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               10

               U skladu sa Zakonodavnom uredbom br. 82 od 7. ožujka 2005. koja se odnosi na Kodeks digitalne uprave (decreto legislativo 7 marzo 2005, n.82 codice dell’amministrazione digitale, redovni dodatak GURI‑ju br. 112 od 16. svibnja 2005.), Centro Nazionale per l’Informatica nella Pubblica Amministrazione (CNIPA) (nacionalni centar za informatiku u javnoj upravi) ovlašten je za sklapanje okvirnih sporazuma s gospodarskim subjektima koje odabere. Nedržavne uprave mogu sklapati ugovore koji se temelje na tim okvirnim sporazumima i uzimajući u obzir povezane zahtjeve.

               11

               CNIPA je sklopila takav okvirni sporazum, među ostalim, s društvima Fastweb i Telecom Italia. Dana 18. lipnja 2010. Azienda Sanitaria Locale di Alessandria tim je društvima na temelju dokumentacije za nadmetanje uputila zahtjev za dostavljanje ponuda koji se odnosi na „podatkovne i telefonske linije”. Odlukom od 15. rujna 2010. odabrala je ponudu društva Telecom Italia s čijim je društvom kćeri, Path‑Net, sklopila ugovor 27. istoga mjeseca.

               12

               Fastweb je podnio tužbu protiv odluke o odabiru pred Tribunale amministrativo regionale per il Piemonte (Regionalni upravni sud u Pijemontu), a Telecom Italia i Path‑Net intervenirali su u tom postupku i podnijeli protutužbu. Pravilnost ponude svakog od tih subjekata doveo je u pitanje njihov jedini konkurent zbog nepoštovanja određenih tehničkih specifikacija navedenih u dokumentaciji za nadmetanje.

               13

               Provjerom prikladnosti ponuda koje su podnijela ta dva društva s obzirom na dokumentaciju za nadmetanje, a koju je naložio sud koji je uputio zahtjev, utvrđeno je da nijedna od tih ponuda nije u skladu sa svim propisanim tehničkim specifikacijama. Prema mišljenju tog suda, to bi utvrđenje trebalo logično dovesti do prihvaćanja obiju tužbi te stoga i do poništavanja postupka javne nabave iz glavnog postupka jer nijedan ponuditelj nije dostavio ponudu koja bi mogla dovesti do sklapanja ugovora. To rješenje predstavlja interes za tužitelja u glavnom postupku jer bi mu ponovno otvaranje postupka nabave pružilo novu priliku da bude odabran.

               14

               Međutim, taj sud napominje da je odlukom od 7. travnja 2011. donesenom na općoj sjednici, Consiglio di Stato (Državno vijeće) iznio pravno načelo u pogledu pravne zaštite u području javne nabave prema kojem ispitivanje protutužbe kojom se osporava aktivna procesna legitimacija stranke koja je podnijela takvu tužbu jer se toj stranci nezakonito dopustilo sudjelovanje u spornom postupku dodjele ugovora, treba prethoditi ispitivanju glavne tužbe, čak i ako ta stranka ima materijalni interes u pogledu ponovnog otvaranja postupka nabave u cijelosti i neovisno o broju konkurenata koji su sudjelovali u njemu, o vrsti prigovora istaknutog u potporu protutužbi i o zahtjevima predmetne uprave.

               15

               Naime, Consiglio di Stato smatra da samo osoba koja je zakonito sudjelovala u postupku nabave ima aktivnu procesnu legitimaciju za pokretanje postupka protiv predmetne odluke o odabiru. Prema mišljenju tog suda, utvrđivanje nezakonitosti sudjelovanja u tom postupku stranke koja je podnijela tužbu protiv te odluke ima retroaktivan učinak, a konačno isključenje te stranke iz postupka javne nabave dovodi do toga da se navedena stranka nađe u situaciji u kojoj ne može osporavati rezultat toga postupka.

               16

               U skladu s tom sudskom praksom Consiglio di Stato, praktični interes u pogledu ponovnog otvaranja postupka nabave na koji se poziva stranka koja je podnijela tužbu protiv odluke o odabiru ne dodjeljuje toj stranci pravni položaj kojim se opravdava njezina aktivna procesna legitimacija. Naime, taj se interes ne razlikuje od interesa svakog drugog gospodarskog subjekta iz sektora koji želi sudjelovati u novom postupku nabave. Stoga se protutužba kojom se osporava aktivna procesna legitimacija stranke koja je podnijela tu tužbu treba uvijek najprije ispitati, čak i ako postoje samo dva ponuditelja, to jest, ponuditelj čija ponuda nije odabrana, tužitelj u glavnom postupku, i uspješni ponuditelj, protutužitelj.

               17

               Sud koji je uputio zahtjev propituje usklađenost navedene sudske prakse, posebno s obzirom na to da se njome bezuvjetno potvrđuje prednost protutužbe pred glavnom tužbom, s načelima jednakosti, nediskriminacije, slobodnog tržišnog natjecanja i djelotvorne sudske zaštite, koji su uzeti u obzir člankom 1. stavkom 1. i člankom 2. stavkom 1. točkom (b) Direktive 89/665. Naime, prema mišljenju tog suda, prethodnim ispitivanjem protutužbe, koje je možda i isključivo, može se uspješnom ponuditelju dodijeliti neopravdana prednost u odnosu na sve ostale gospodarske subjekte koji su sudjelovali u postupku nabave ako se pokaže da je njegova ponuda odabrana nezakonito.

               18

               U tim je okolnostima Tribunale amministrativo regionale per il Piemonte odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „[P]rotive li se načela jednakosti stranaka, nediskriminacije i zaštite tržišnog natjecanja u javnoj nabavi propisana Direktivom [89/665] pozitivnom talijanskom pravu koje proizlazi iz odluke opće sjednice Consiglio di Stato br. 4 iz 2011., prema kojem ispitivanje protutužbe kojom se želi osporiti aktivna procesna legitimacija tužitelja u glavnom postupku osporavanjem njegovog sudjelovanja u postupku nabave treba nužno prethoditi ispitivanju glavne tužbe te ima preliminarni učinak u odnosu na ispitivanje glavne tužbe, čak i ako tužitelj u glavnom postupku ima materijalni interes u pogledu ponovnog otvaranja postupka odabira u cijelosti i neovisno o broju konkurenata koji su u njemu sudjelovali, osobito ako su za sklapanje ugovora odabrana samo dva ponuditelja (to jest tužitelj u glavnom postupku i uspješni ponuditelj, protutužitelj), pri čemu svaki od njih želi isključiti onog drugog jer njegova ponuda nije u skladu s minimalnim zahtjevima prikladnosti ponude[?]”

         Dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku

               19

               Telecom Italia i Path‑Net, kao i talijanska vlada, osporavaju dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku zbog različitih razloga. Međutim, četiri prigovora nedopuštenosti koja su u tom okviru istaknuta ne mogu se prihvatiti.

               20

               Naime, kao prvo, ovaj zahtjev za prethodnu odluku nastaje u situaciji koja je u cijelosti u skladu sa situacijom iz članka 267. UFEU‑a. U skladu s prvim i drugim stavkom toga članka, sud države članice može zatražiti od Suda da odluči o pitanju koje se odnosi na tumačenje Ugovorâ i akata sekundarnog prava ako smatra da je odluka o tom pitanju potrebna da bi mogao donijeti presudu u predmetu koji se pred njim vodi. Međutim, u ovom slučaju, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da se Tribunale amministrativo regionale per il Piemonte pita o implikacijama Direktive 89/665 u postupovnom i činjeničnom okviru koji obilježava glavni postupak, predviđajući dva moguća odgovora koji dovode do različitih rješenja toga spora.

               21

               Kao drugo, odluka kojom se upućuje prethodno pitanje sadrži dostatan prikaz nacionalnog pravnog okvira jer opisuje i objašnjava sudsku praksu Consiglio di Stato koja se temelji na njegovu tumačenju svih relevantnih pravila i postupovnih načela nacionalnog prava u situaciji kao što je ona u glavnom postupku te posljedica koje iz toga proizlaze, prema mišljenju tog suda, u pogledu dopuštenosti glavne tužbe ponuditelja čija ponuda nije odabrana.

               22

               Kao treće, iako sud koji je uputio zahtjev ne navodi određenu odredbu prava Unije čije tumačenje želi dobiti, u svojem pitanju izričito se poziva na Direktivu 89/665, a odluka kojom se upućuje prethodno pitanje sadrži dostatne informacije kojima se Sudu omogućuje utvrđivanje elemenata toga prava koji zahtijevaju tumačenje, uzimajući u obzir predmet glavnog postupka (vidjeti po analogiji presudu od 9. studenoga 2006., Chateignier, C‑346/05, Zb., str. I‑10951., t. 19. i navedenu sudsku praksu).

               23

               Naposljetku, kao četvrto, ne čini se da se taj spor odnosi na javnu nabavu koja odgovara izuzeću iz članka 1. stavka 1. Direktive 89/665. Prema tome, pod uvjetom da vrijednost toga ugovora dosegne prag primjene Direktive 2004/18, kako je utvrđen člankom 7. potonje direktive, što sud koji je uputio zahtjev treba provjeriti, ali na što u ovoj fazi ništa ne upućuje, obje navedene direktive primjenjuju se u pogledu nabave kao što je ona u glavnom postupku. U tom pogledu potrebno je podsjetiti na to da činjenica da provedba postupka javne nabave obuhvaća samo nacionalne poduzetnike nema utjecaja na primjenu Direktive 2004/18 (vidjeti u tom smislu presudu od 16. prosinca 2008., Michaniki, C‑213/07, Zb., str. I‑9999., t. 29. i navedenu sudsku praksu).

         O prethodnom pitanju

               24

               Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita trebaju li se odredbe Direktive 89/665, a osobito njezini članci 1. i 2. tumačiti na način da se, ako u okviru postupka pravne zaštite uspješan ponuditelj istakne prigovor nedopuštenosti na temelju nedostatka aktivne procesne legitimacije ponuditelja podnositelja te tužbe jer je ponudu potonjeg ponuditelja javni naručitelj morao odbiti zbog njezine neusklađenosti s tehničkim specifikacijama definiranima u dokumentaciji za nadmetanje, navedeni članak 1. stavak 3. protivi tomu da se navedena tužba nakon prethodnog ispitivanja tog prigovora nedopuštenosti proglasi nedopuštenom kada tužitelj sam osporava pravilnost ponude uspješnog ponuditelja zbog istog razloga te kada su samo ta dva gospodarska subjekta dostavila ponudu.

               25

               Potrebno je napomenuti da iz članka 1. Direktive 89/665 proizlazi da se njome namjerava omogućiti učinkovito podnošenje tužbe protiv odluka javnih naručitelja koje nisu u skladu s pravom Unije. U skladu sa stavkom 3. navedenog članka, države članice osiguravaju da su, prema detaljnim pravilima koja mogu utvrditi države članice, postupci pravne zaštite dostupni barem svakoj osobi koja ima ili je imala interes za dobivanje određenog ugovora i koja je pretrpjela ili bi mogla pretrpjeti štetu zbog navodnog kršenja.

               26

               U tom pogledu, odluka kojom javni naručitelj odbija ponudu ponuditelja i prije provođenja odabira predstavlja odluku čije preispitivanje mora biti moguće, na temelju članka 1. stavka 1. Direktive 89/665, s obzirom na to da je ta odredba primjenjiva na sve odluke koje donose javni naručitelji koji podliježu pravilima prava Unije u području javne nabave te da ne predviđa nikakva ograničenja u pogledu vrste i sadržaja navedenih odluka (vidjeti osobito presudu od 19. lipnja 2003., Hackermüller, C‑249/01, Zb., str. I‑6319., t. 24. i navedenu sudsku praksu).

               27

               Stoga je Sud, u točki 26. gore navedene presude Hackermüller, presudio da, ako bi tijelo odgovorno za postupke pravne zaštite zbog nedostatka aktivne procesne legitimacije odbilo pristup tim postupcima ponuditelju čija je ponuda odbijena i prije provođenja odabira, time bi se tom ponuditelju oduzelo ne samo pravo na pravnu zaštitu u pogledu odluke koju smatra nezakonitom, već i pravo na osporavanje osnovanosti razloga za isključenje koji je istaknulo navedeno tijelo kako bi mu uskratilo status osobe koja je pretrpjela ili bi mogla pretrpjeti štetu zbog navodne nezakonitosti.

               28

               Ako je u cilju ublažavanja te situacije ponuditelju priznato pravo na osporavanje osnovanosti navedenog razloga za isključenje u okviru postupka pravne zaštite koji je taj ponuditelj pokrenuo kako bi osporio zakonitost odluke kojom javni naručitelj njegovu ponudu nije smatrao najboljom, ipak se ne može isključiti da, na kraju toga postupka, navedeno tijelo donese zaključak da je navedenu ponudu stvarno trebalo prethodno odbiti te da tužbu ponuditelja treba odbiti jer, s obzirom na tu okolnost, on nije pretrpio niti bi mogao pretrpjeti štetu zbog nezakonitosti na koju se poziva (vidjeti gore navedenu presudu Hackermüller, t. 27.).

               29

               U takvoj situaciji ponuditelj koji je pokrenuo postupak pravne zaštite protiv odluke o odabiru treba raspolagati pravom na osporavanje pred navedenim tijelom, u okviru toga postupka, osnovanosti razloga zbog kojeg je njegovu ponudu trebalo odbiti (vidjeti u tom smislu gore navedenu presudu Hackermüller, t. 28. i 29.).

               30

               Taj se pristup u načelu primjenjuje i onda kada prigovor nedopuštenosti nije po službenoj dužnosti istaknulo tijelo kojem je podnesena tužba, nego i u okviru protutužbe stranke u postupku pravne zaštite, kao što je to uspješni ponuditelj koji je zakonito intervenirao u tom postupku.

               31

               U glavnom postupku, sud koji je uputio zahtjev utvrdio je nakon provjere prikladnosti ponuda koje su dostavila dva predmetna društva da ponuda koju je dostavilo društvo Fastweb nije bila u skladu sa svim tehničkim specifikacijama propisanima u dokumentaciji za nadmetanje. Međutim, došao je do istoga zaključka u pogledu ponude koju je dostavio drugi ponuditelj, društvo Telecom Italia.

               32

               Takva situacija razlikuje se od one u predmetu u kojem je donesena gore navedena presuda Hackermüller, osobito zbog činjenice da je utvrđeno da odabrana ponuda pogrešno nije bila isključena u fazi provjere ponuda iako nije bila usklađena s tehničkim specifikacijama iz dokumentacije za nadmetanje.

               33

               Međutim, zbog takvog utvrđenja, protutužba uspješnog ponuditelja ne može dovesti do odbijanja tužbe ponuditelja ako je pravilnost ponude svakog subjekta dovedena u pitanje u okviru istog postupka i zbog istih razloga. Naime, u takvoj situaciji svaki od konkurenata može tvrditi da ima jednak zakoniti interes za isključenje ponude drugih ponuditelja, što može dovesti do utvrđenja da javni naručitelj ne može odabrati pravilnu ponudu.

               34

               S obzirom na prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje potrebno je odgovoriti da članak 1. stavak 3. Direktive 89/665 treba tumačiti na način da, ako u okviru postupka pravne zaštite uspješan ponuditelj kojemu je dodijeljen ugovor i koji je podnio protutužbu, istakne prigovor nedopuštenosti na temelju nedostatka aktivne procesne legitimacije ponuditelja podnositelja tužbe jer je ponudu potonjeg ponuditelja javni naručitelj morao odbiti zbog njezine neusklađenosti s tehničkim specifikacijama definiranima u dokumentaciji za nadmetanje, takva odredba protivi se tomu da se navedena tužba nakon prethodnog ispitivanja tog prigovora nedopuštenosti proglasi nedopuštenom bez odlučivanja o usklađenosti s navedenim tehničkim specifikacijama kako ponude uspješnog ponuditelja kojemu je dodijeljen ugovor tako i ponude ponuditelja koji je podnio glavnu tužbu.

         Troškovi

               35

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (deseto vijeće) odlučuje:

                     Članak 1. stavak 3. Direktive Vijeća 89/665/EEZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima, kako je izmijenjena Direktivom 2007/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2007., treba tumačiti na način da, ako u okviru postupka pravne zaštite uspješan ponuditelj kojemu je dodijeljen ugovor i koji je podnio protutužbu, istakne prigovor nedopuštenosti na temelju nedostatka aktivne procesne legitimacije ponuditelja podnositelja tužbe jer je ponudu potonjeg ponuditelja javni naručitelj morao odbiti zbog njezine neusklađenosti s tehničkim specifikacijama definiranima u dokumentaciji za nadmetanje, takva odredba protivi se tomu da se navedena tužba nakon prethodnog ispitivanja tog prigovora nedopuštenosti proglasi nedopuštenom bez odlučivanja o usklađenosti s navedenim tehničkim specifikacijama kako ponude uspješnog ponuditelja kojemu je dodijeljen ugovor tako i ponude ponuditelja koji je podnio glavnu tužbu.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: talijanski


Presuda Suda (sedmo vijeće) od 25. veljače 2010.#Europska komisija protiv Republike Austrije.#Povreda obveze države članice - Direktiva 2006/43/EZ - Pravo društava.#Predmet C-330/09.


title: Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 9. rujna 2016.#Puma SE protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije koji prikazuje mačku u skoku – Raniji međunarodni figurativni žigovi koji prikazuju mačku u skoku – Relativni razlog za odbijanje – Dobra uprava – Dokaz o ugledu ranijih žigova – Članak 8. stavak 5. Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-159/15.

text:
         PRESUDA OPĆEG SUDA (sedmo vijeće)
      9. rujna 2016. (
            *1
         )
      „Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Europske unije koji prikazuje mačku u skoku — Raniji međunarodni figurativni žigovi koji prikazuju mačku u skoku — Relativni razlog za odbijanje — Dobra uprava — Dokaz o ugledu ranijih žigova — Članak 8. stavak 5. Uredbe (EZ) br. 207/2009“
      U predmetu T‑159/15,

         Puma SE, sa sjedištem u Herzogenaurachu (Njemačka), koju zastupa P. González‑Bueno Catalán de Ocón, odvjetnik,
      tužitelj,
      protiv

         Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), koji je zastupao P. Bullock, a zatim D. Hanf, u svojstvu agenata,
      tuženik,
      druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO‑a jest

         Gemma Group Srl, sa sjedištem u Cerasolo Ausi (Italija),
      povodom tužbe za poništenje odluke petog žalbenog vijeća EUIPO‑a od 19. prosinca 2014. (predmet R 1207/2014‑5) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Puma i Gemma Group,
      OPĆI SUD (sedmo vijeće),
      u sastavu: M. van der Woude (izvjestitelj), predsjednik vijeća, I. Wiszniewska‑Białecka i I. Ulloa Rubio, suci,
      tajnik: A. Lamote, administratorica,
      uzimajući u obzir tužbu podnesenu tajništvu Općeg suda 1. travnja 2015.,
      uzimajući u obzir odgovor na tužbu podnesen tajništvu Općeg suda 22. lipnja 2015.,
      nakon rasprave održane 12. travnja 2016.,
      donosi sljedeću

         Presudu

         Okolnosti spora

               1

               Gemma Group Srl 14. veljače 2013. podnio je Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) prijavu za registraciju žiga Europske unije na temelju Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Europske unije (SL 2009., L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.).

               2

               Žig za koji je zatražena registracija je sljedeći figurativni znak u plavoj boji:

               3

               Proizvodi za koje je zatražena registracija pripadaju razredu 7. Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen, i odgovaraju sljedećem opisu: „Strojevi za obradu drva; strojevi za obradu aluminija; strojevi za obradu plastike”.

               4

               Prijava žiga Europske unije objavljena je u Glasniku žigova Zajednice br. 66/2013 od 8. travnja 2013.

               5

               Tužitelj Puma SE podnio je 8. srpnja 2013., u skladu s člankom 41. Uredbe br. 207/2009, prigovor protiv registracije žiga za koji je podnesena prijava za sve proizvode spomenute u točki 3. ove presude. Prigovor je istaknut zbog razloga navedenog u članku 8. stavku 5. Uredbe br. 207/2009.

               6

               Prigovor se temeljio, među ostalim, na sljedećim ranijim žigovima („raniji žigovi”):

                        —

                        međunarodnom figurativnom žigu predstavljenom dolje, koji je registriran 30. rujna 1983. pod brojem 480105 te je obnovljen do 2023., s učinkom u Austriji, Beneluksu, Hrvatskoj, Francuskoj, Mađarskoj, Italiji, Portugalu, Češkoj Republici, Rumunjskoj, Slovačkoj i Sloveniji, za proizvode iz razreda 18., 25. i 28., koji, za svaki od tih razreda, odgovaraju sljedećem opisu:

                                 —

                                 razred 18.: „ručne torbe i torbe za putovanje, kovčezi i putne torbe, posebno za aparate i sportske torbe”;

                                 —

                                 razred 25.: „odjeća, čizme, obuća i papuče”;

                                 —

                                 razred 28: „igre, igračke; sprave za tjelovježbu, gimnastički i sportski aparati (obuhvaćeni ovim razredom), uključujući sportske lopte”:

                        —

                        međunarodnom figurativnom žigu predstavljenom dolje, koji je registriran 17. lipnja 1992. pod brojem 593987 te je obnovljen do 2022., s učinkom u Austriji, Beneluksu, Bugarskoj, Cipru, Hrvatskoj, Španjolskoj, Estoniji, Finskoj, Francuskoj, Grčkoj, Mađarskoj, Italiji, Litvi, Latviji, Poljskoj, Portugalu, Ujedinjenoj Kraljevini, Češkoj Republici, Rumunjskoj, Slovačkoj i Sloveniji, među ostalim, za proizvode iz razreda 18., 25. i 28., koji, za svaki od tih razreda, odgovaraju sljedećem opisu:

                                 —

                                 razred 18.: „proizvodi od kože i/ili imitacije kože (uključeni u ovaj razred); ručne torbe i druge torbe za koje nije posebno određeno za koje proizvode su namijenjene kao i mali proizvodi od kože, posebno novčarke, lisnice i futrole za ključeve; ručne torbe, mape, torbe za pohranu i namirnice, torbe za školu i torbe na rame, torbe za kampiranje, naprtnjače, vreće, torbe za utakmice, torbe za prijevoz i spremanje i torbe za putovanje od kože i imitacije kože, od sintetičkih materijala, od tkanina i tekstila ili od nadomjestaka za kožu; putni kovčezi i torbe; naramenice (remenje); životinjska koža; kovčezi i putne torbe; kišobrani, suncobrani i štapovi; bičevi, sedlarski proizvodi”:

                                 —

                                 razred 25: „odjeća, obuća, pokrivala za glavu; dijelovi i komponente obuće, potplati, lažni potplati i korektivni potplati, potpetice, sare; naprave protiv sklizanja obuće, klinovi i šiljci; gotova međupostava i džepovi za odjeću; proizvodi za korzete; čizme; papuče i natikače; gotovi predmeti obuće, cipele za ulicu, sportske cipele, obuća za slobodno vrijeme, obuća za tjelovježbu, cipele za trčanje, gimnastiku, kupanje i fiziološke papuče uključene u ovaj razred, cipele za tenis; nazuvci i gamaše, kožni nazuvci i gamaše, dokoljenice, gamaše, gamaše za cipele; odjeća za tjelovježbu, dresovi i pletena odjeća za gimnastiku, dresovi i pletena odjeća za nogomet, majice i kratke hlače za tenis, rublje za kupanje i odjeća za plažu, kupaće gaće i gaćice i kupaći kostimi, uključujući dvodijelne kupaće kostime, odjeća za sport i slobodno vrijeme (uključujući trikoe i džerseje), kao i za fizičku tjelovježbu, trčanje, izdržljivo trčanje i gimnastiku, hlače za sport, pletena odjeća, džemperi, majice kratkih rukava, gornji dijelovi trenirka, odjeća za tenis i skijanje; trenirke i odjeća za slobodno vrijeme, trenirke i odjeća za sve vremenske prilike, čarape (artikli iz grupe čarapa), čarape za nogomet, rukavice, uključujući kožne rukavice, kao i imitaciju ili sintetičku kožu, šeširi i kape, vrpce za kosu, znojnici, svileni rupci, šalovi, marame, vratne marame; remeni, vjetrovke i jakne s kapuljačom, kabanice, ogrtači, bluze, jakne, suknje, gaćice i hlače, džemperi i odgovarajuće kombinacije sastavljene od nekoliko komada odjeće i rublja; rublje”;

                                 —

                                 razred 28.: „igre, igračke, uključujući minijaturnu obuću i minijaturne lopte (korištene kao igračke); aparati i uređaji za tjelovježbu, gimnastiku i sport (uključeni u ovaj razred); oprema za skijanje, tenis i ribolov; skije, skijaški vezovi i skijaški stupovi; bridovi skija i obloge za skije; lopte za igru i baloni za igru, uključujući lopte i balone za sport i igre; ručice, praćke, diskovi za sport, koplja; teniski reketi, palice za stolni tenis ili ping pong, badminton i squash, palice za kriket, golf i hokej; teniske loptice i aparatura za bacanje teniskih loptica; koturaljke i sklizaljke, kombinacijske cipele za klizanje, također s ojačanim potplatima; stolovi za stolni tenis; gimnastički čunjevi; obruči za sport, mreže za sport, mreže za golove i mreže za lopte; sportske rukavice (popratna oprema za igre); lutke, odjeća za lutke, obuća za lutke, kape i šeširi za lutke, remeni za lutke, pregače za lutke; štitnici za koljena, štitnici za laktove, štitnici za zglobove i tajice za sport; ukrasi za božićna drvca”:

               7

               U potporu prigovoru temeljenom na članku 8. stavku 5. Uredbe br. 207/2009, tužitelj se oslanjao na ugled ranijih žigova u svim državama članicama i za sve proizvode navedene u točki 6. ove presude.

               8

               Odjel za prigovore 10. ožujka 2014. odbio je prigovor u cijelosti. U pogledu ugleda ranijeg žiga br. 593987 zaključio je da zbog razloga ekonomičnosti postupka nije potrebno ispitati dokaze koje je tužitelj podnio kako bi dokazao opsežnu uporabu i ugled tog žiga te da bi to ispitivanje bilo temeljeno na pretpostavci da je raniji žig imao „povećan razlikovni karakter”.

               9

               Tužitelj je 7. svibnja 2014. podnio EUIPO‑u, na temelju članaka 58. do 64. Uredbe br. 207/2009, žalbu protiv odluke Odjela za prigovore.

               10

               Peto žalbeno vijeće EUIPO‑a odlukom od 19. prosinca 2014. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) odbilo je žalbu. Prvo, zaključilo je da je postojao određeni stupanj vizualne sličnosti između ranijih žigova i žiga za koji je podnesena prijava te da su prenosili isti koncept „mačke u skoku koja sliči pumi”. Drugo, žalbeno vijeće odbilo je tužiteljev argument da je Odjel za prigovore potvrdio da su raniji žigovi imali ugled, na temelju toga što je zbog razloga ekonomičnosti postupka zapravo samo utvrdio da u tom predmetu nije bilo potrebno ocijeniti dokaze o postojanju ugleda koje je podnio tužitelj i da bi ispitivanje bilo temeljeno na pretpostavci da je raniji žig imao „povećan razlikovni karakter”. Žalbeno vijeće također je ispitalo i odbilo dokaze ugleda ranijih žigova u pogledu proizvoda iz točke 6. ove presude. Treće, žalbeno vijeće zaključilo je da, čak i uz pretpostavku da se ugled ranijih žigova može smatrati dokazanim, prigovor temeljen na članku 8. stavku 5. Uredbe br. 207/2009 treba odbiti jer drugi uvjeti – to jest postojanje nepoštenog iskorištavanja razlikovnog karaktera ili ugleda ranijih žigova ili na štetu njihova razlikovnog karaktera ili ugleda – također ne bi bili ispunjeni.

         Tužbeni zahtjev

               11

               Tužitelj zahtijeva od Općeg suda da:

                        —

                        poništi pobijanu odluku;

                        —

                        EUIPO‑u naloži snošenje troškova postupka.

               12

               EUIPO zahtijeva od Općeg suda da:

                        —

                        odbije tužbu;

                        —

                        tužitelju naloži snošenje troškova postupka.

         Pravo

         Dopuštenost dokumenata koji se prvi put pojavljuju pred Općim sudom

               13

               Uvodno, EUIPO smatra da slike prikazane u točki 56. tužbe, koje su preuzete s internetske stranice treće osobe, predstavljaju „nove dokumente”, koji su nedopušteni.

               14

               Te slike, koje se prvi put pojavljuju pred Općim sudom, ne mogu biti uzete u razmatranje. Svrha je tužbe podnesene Općem sudu nadzor zakonitosti odluka žalbenih vijeća EUIPO‑a u smislu članka 65. Uredbe br. 207/2009 i nije uloga Općeg suda da ispituje činjenične elemente u pogledu dokumenata koji su prvi put podneseni pred njim. Sukladno tomu, spomenute slike moraju biti isključene i nema potrebe za ocjenjivanjem njihove dokazne vrijednosti (vidjeti u tom smislu presudu od 24. studenoga 2005., Sadas/OHIM – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE), T‑346/04, EU:T:2005:420, t. 19. i navedenu sudsku praksu).

         Meritum

               15

               Tužitelj u prilog svojoj tužbi u biti ističe tri tužbena razloga, koji se temelje, kao prvo, na povredi načela pravne sigurnosti i dobre uprave zbog toga što je žalbeno vijeće odbilo dokaze vezane za ugled ranijih žigova i zaključilo da njihov ugled nije dokazan, kao drugo, na povredi članaka 75. i 76. Uredbe br. 207/2009 jer je žalbeno vijeće ispitalo dokaze vezane za ugled ranijih žigova iako Odjel za prigovore nije proveo to ispitivanje i, kao treće, na povredi članka 8. stavka 5. te uredbe.

               16

               U pogledu prvog tužbenog razloga, koji se temelji na povredi načela pravne sigurnosti i dobre uprave, tužitelj u osnovi tvrdi da je žalbeno vijeće povrijedilo načela pravne sigurnosti i dobre uprave zbog toga što je odbilo dokaze vezane za ugled ranijih žigova i odstupilo od svoje prakse donošenja odluka u pogledu ugleda ranijih žigova. U prilog tom tužbenom razlogu tužitelj ističe dva argumenta, jedan vezan za odbijanje žalbenog vijeća da uzme u obzir dokaze koji nisu bili prevedeni na jezik postupka i drugi vezan za navodno odstupanje žalbenog vijeća od njegove prakse donošenja odluka.

               17

               Žalbeno vijeće u pobijanoj odluci u ovom predmetu navelo je sljedeće dokazne materijale: dva istraživanja tržišta vezana za Francusku (2008.) i Švedsku (2011.), 15 odluka nacionalnih ureda za žigove – odnosno tri odluke Urząda Patentowy Rzeczypospolitej Polskiej (poljski ured za patente), četiri odluke Instituta national de la propriété industrielle (INPI) (Nacionalni institut za industrijsko vlasništvo (INPI)), jednu odluku Instituta nacional da propriedade industrial (INPI, portugalski institut za industrijsko vlasništvo) i sedam odluka Oficine Española de Patentes y Marcas (španjolski ured za patente i žigove) – te presudu od 7. studenoga 2013., Budziewska/OHIM – Puma (mačka u skoku) (T‑666/11, neobjavljena, EU:T:2013:584). Zaključilo je da je istraživanje tržišta vezano za Švedsku bilo irelevantno jer se prigovor nije temeljio na ranijim pravima u Švedskoj te da istraživanje tržišta vezano za Francusku nije podneseno na jeziku postupka, koji je bio engleski, protivno pravilu 19. stavcima 1., 3. i 4. Uredbe Komisije (EZ) br. 2868/95 od 13. prosinca 1995. o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 o žigu Zajednice (SL 1995., L 303, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 84.). Dodatno je istaknulo da je potonje istraživanje tržišta provedeno pet godina prije podnošenja prijave žiga i da je bilo nejasno na kojem je temelju to istraživanje tržišta provedeno i na koje se proizvode odnosio navodni ugled. Slično, žalbeno je vijeće istaknulo da dvije od tri odluke poljskog ureda za patente i odluke španjolskog ureda za patente i žigove nisu bile prevedene na jezik postupka i zato su odbijene. Vezano za odluku poljskog ureda za patente iz 2008. i odluku francuskog INPI‑ja, koje su bile prevedene, žalbeno vijeće zaključilo je da je nejasno na osnovi kojih su dokaza ti nacionalni uredi došli do zaključka da su raniji žigovi imali ugled. Objasnilo je, primjera radi, da se odluka francuskog INPI‑ja od 13. studenoga 2012. samo pozivala na dokumente koji su podneseni kako bi dokazali činjenicu da je figurativni element ranijeg žiga (prikaz pume) bio opće poznat javnosti u području odjeće, ali je bilo nemoguće provjeriti točnost te tvrdnje bez dokaza o ugledu koji su bili podneseni u tom nacionalnom postupku. U tom je pogledu navelo da ugled mora biti ocijenjen na temelju dokaza koje dostavi podnositelj prigovora u skladu s pravilom 19. stavcima 1. i 4. Uredbe br. 2868/95 i upozorilo da su dokumenti podneseni u drugim postupcima mogli biti uzeti u obzir samo ako ih je stranka koja se na njih poziva izričito naznačila i odredila. Konačno, žalbeno je vijeće istaknulo da je u svakom slučaju zakonitost EUIPO‑ovih odluka trebala biti ocijenjena samo na temelju Uredbe br. 207/2009, kako je tumače sudovi Europske unije, a ne na temelju prijašnje prakse u donošenju odluka EUIPO‑a ili nacionalnih ureda. Zaključno, žalbeno vijeće ocijenilo je da su svi dokazi zajedno bili nedovoljni da bi pokazali da su raniji žigovi imali ugled u pogledu određenih proizvoda u bilo kojoj od država članica u pitanju.

               18

               Prije ispitivanja dvaju tužiteljevih argumenata, treba napomenuti da, u skladu s člankom 41. stavkom 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, pravo na dobru upravu uključuje, među ostalim, obvezu uprave da obrazloži svoje odluke.

               19

               Iz ustaljene sudske prakse očito je da je svrha obveze obrazlaganja EUIPO‑ovih odluka dvojaka: s jedne strane, omogućiti osobama na koje se odnose da se upoznaju s razlozima poduzimanja mjere kako bi mogle zaštititi svoja prava i, s druge strane, omogućiti sudu Unije da izvršava nadzor nad zakonitošću odluke (presude od 21. listopada 2004., KWS Saat/OHIM, C‑447/02 P, EU:C:2004:649, t. 64. i 65. i od 28. studenoga 2013., Herbacin cosmetic/OHIM – Laboratoire Garnier (HERBA SHINE), T- 34/12, neobjavljena, EU:T:2013:618, t. 42.).

               20

               Također se mora istaknuti da je Sud smatrao da, u svjetlu načela jednakog postupanja i dobre uprave, EUIPO u okviru ispitivanja prijave za registraciju žiga Europske unije mora uzeti u obzir odluke koje su već donesene povodom sličnih prijava i posebnu pozornost posvetiti pitanju treba li odlučiti u istom smislu. Međutim, dodao je da se načela jednakog postupanja i dobre uprave moraju uskladiti s poštovanjem zakonitosti. Slijedom toga, osoba koja podnosi prijavu za registraciju nekog znaka kao žiga ne može se u svoju korist pozvati na moguću nezakonitost koja je počinjena u prilog drugomu kako bi ishodila istovjetnu odluku. Uostalom, zbog razloga pravne sigurnosti i, točnije, dobre uprave, ispitivanje svih prijava za registraciju mora biti potpuno i cjelovito kako bi se izbjegla nevaljana registracija žigova. Takvo ispitivanje treba provoditi u svakom konkretnom slučaju. Naime, registracija znaka kao žiga ovisi o specifičnim kriterijima primjenjivima u okviru činjeničnih okolnosti predmetnog slučaja koji služe tomu da se provjeri sadržava li predmetni znak razlog za odbijanje (presuda od 10. ožujka 2011., Agencja Wydawnicza Technopol/OHIM, C‑51/10 P, EU:C:2011:139, t. 74. do 77.).

               21

               U pogledu prvog argumenta, koji se odnosi na odbijanje žalbenog vijeća da uzme u obzir određene dokazne materijale koji nisu bili prevedeni, tužitelj tvrdi da istraživanje tržišta vezano za Francusku, doduše, jest na francuskom, ali da ga nije bilo potrebno prevesti jer je to istraživanje „apsolutno očito” u pogledu ugleda ranijih žigova. Nadalje, tužitelj smatra da je isto istraživanje podneseno u drugim postupcima povodom prigovora bez protivljenja EUIPO‑ovih tijela.

               22

               EUIPO osporava taj argument pozivajući se u osnovi na pravilo 19. Uredbe br. 2868/95.

               23

               Pravilo 19. stavak 3. Uredbe br. 2868/95 određuje da se „[p]odaci i dokazi iz stavaka 1. i 2. [pravila 19.] dostavljaju […] na jeziku postupka ili se prilaže njihov prijevod”, koji se „podnosi u roku određenom za podnošenje izvornog dokumenta”. Pravilo 19. stavak 4. Uredbe br. 2868/95 određuje da „[EUIPO] ne uzima u obzir pisane podneske ili dokumente ili njihove dijelove koji nisu podneseni ili nisu prevedeni na jezik postupka u roku koji odredi [EUIPO]”.

               24

               Pravilo 19. Uredbe br. 2868/95 jasno je i precizno te je omogućilo tužitelju da od početka postupka povodom prigovora, u skladu s načelom pravne sigurnosti, utvrdi što mora poduzeti u pogledu dokaza koji su postojali na jeziku različitom od jezika postupka.

               25

               Mora se, dakle, smatrati da je žalbeno vijeće bilo u pravu kad je zauzelo stajalište da dokumenti koji nisu prevedeni na jezik postupka ne mogu biti uzeti u obzir. Činjenica da je istraživanje tržišta vezano za Francusku bilo u svakom slučaju „apsolutno očito” ili da je navodno bilo prihvaćeno bez prijevoda u prijašnjim postupcima ne utječe na takav zaključak. Pravilo 19. Uredbe br. 2868/95 opravdano je nužnošću poštovanja načela kontradiktornosti i jednakosti oružja stranaka u postupcima inter partes (vidjeti u tom smislu presudu od 6. studenoga 2007., SAEME/OHIM – Racke (REVIAN’s), T‑407/05, EU:T:2007:329, t. 35. i navedenu sudsku praksu).

               26

               Nadalje, iz sudske prakse navedene u točki 20. ove presude očito je da način na koji se primjenjuju načela jednakog postupanja i dobre uprave mora biti u skladu s načelom zakonitosti. Činjenica da je pravilo 19. Uredbe br. 2868/95 moglo eventualno biti povrijeđeno u drugim slučajevima stoga ne utječe na ovaj predmet.

               27

               Prvi argument koji je tužitelj istaknuo u prilog svojem prvom tužbenom razlogu mora, dakle, biti odbijen.

               28

               U pogledu drugog argumenta, tužitelj se oslanja na pogrešku koja se tiče prava koju je žalbeno vijeće navodno počinilo kad je odstupilo od prakse donošenja EUIPO‑ovih odluka, na koju se tužitelj, međutim, pozvao, kao i od nekoliko odluka nacionalnih ureda i od presude od 7. studenoga 2013., Budziewska/OHIM – Puma (mačka u skoku) (T‑666/11, neobjavljena, EU:T:2013:584). Tužitelj navodi da je u svim tim odlukama zaključeno da raniji žigovi imaju ugled. On tvrdi da je ugled činjenica koja je specifična za žigove za koje je bilo priznato da imaju ugled i da ne može ovisiti o žigovima protiv kojih je podnesen prigovor. Nadalje zauzima stajalište da žalbeno vijeće nije obrazložilo na koji je način takvo odstupanje od odluka na koje se oslanjalo opravdan.

               29

               EUIPO osporava taj argument. Prvo, zauzima stajalište da tužitelj ne može, pozivajući se na prijašnju praksu donošenja odluka, kritizirati žalbeno vijeće zbog toga što nije uzelo u obzir dokaze o ugledu. U osnovi se poziva na obrazloženje u točki 20. pobijane odluke prema kojem se zakonitost EUIPO‑ovih odluka mora ocjenjivati samo na temelju Uredbe br. 207/2009, kako je tumače sudovi Unije, a ne na temelju prijašnje prakse donošenja odluka EUIPO‑a ili nacionalnih ureda, i navodi da se praksa donošenja EUIPO‑ovih odluka ne primjenjuje automatski jer svaki predmet obilježavaju specifične činjenične i pravne okolnosti koje mogu dovesti do različitih zaključaka.

               30

               U ovom predmetu treba istaknuti da je tužitelj u pisanim podnescima Odjelu za prigovore naveo da postoji nedavna praksa donošenja EUIPO‑ovih odluka prema kojoj raniji žigovi imaju ugled i da su poznati široj javnosti. Iz odluke EUIPO‑a od 30. svibnja 2011. (prigovor br. B1291618) jasno proizlazi da je na temelju velikog broja dokaznih materijala zaključeno da raniji žig br. 480105 ima velik ugled, barem u Francuskoj, s obzirom na svoju uporabu na tržištu u pogledu proizvoda iz razreda 25. (odjeća, čizme, cipele i papuče). Sljedeći dokazni materijali istaknuti su, među ostalim, u toj odluci: povijest poduzetnika i materijali iz tiskovina, izvaci s njegove internetske stranice, slike svjetski poznatih tenisačica kako nose tužiteljeve proizvode, novinski izresci koji prikazuju poznate nogometne momčadi kako nose tužiteljeve proizvode, katalozi obuće i odjeće od 1996. do 1998. godine sa slikama tužiteljevih proizvoda, dokumenti koji pokazuju tužiteljeve sponzorske aktivnosti u području motornih sportova, preslike časopisa Sporting Goods Intelligence od 2002. do 2007. godine koje sadržavaju informacije o sportskom sektoru i spominju tužiteljev žig ili tvrtku društva Puma, preslike članaka i reklama iz mnogobrojnih časopisa u Francuskoj, Njemačkoj, Španjolskoj, Beneluksu, Italiji, Ujedinjenoj Kraljevini, Rumunjskoj i Grčkoj i godišnji izvještaj iz 2007. godine koji pokazuje da su marketinški troškovi narasli s 29 milijuna eura u 1997. godini na 424,9 milijuna eura u 2007. godini. EUIPO je objasnio da je iz podnesenih dokaza bilo jasno da je spomenuti raniji žig bio „dugo i intenzivno” upotrebljavan i da je općenito bio poznat na mjerodavnim tržištima, gdje je uživao „čvrstu poziciju” među „vodećim žigovima”, kao što je očito iz „nezavisnih i različitih izvora”. Nadalje, EUIPO je spomenuo različite reference u tiskovinama (primjerice Votre Beauté, Maximal, Femme Actuelle, Le Point, Têtu, Paris Match, Biba, Vogue, Glamour i tako dalje) koje su, među ostalim elementima, pokazale da je žig uživao visok stupanj prepoznavanja u relevantnoj javnosti. Prema odluci EUIPO‑a od 30. kolovoza 2010. povodom prigovora br. B1287178, za raniji žig br. 593987 također je smatrano, u svjetlu mnogobrojnih podnesenih dokaza, da je uživao značajan ugled s obzirom na svoju uporabu u Europskoj uniji u pogledu odjeće, obuće, pokrivala za glavu i sportskih proizvoda koji nisu uključeni u ostale razrede. U odluci od 20. kolovoza 2010. povodom prigovora br. B1459017 EUIPO je također zaključio da je raniji žig br. 593987 uživao visok stupanj različitosti zbog svoje „duge i intenzivne” uporabe i „visokog stupnja prepoznatljivosti”.

               31

               Žalbeno vijeće u pobijanoj odluci nije ni ispitalo ni spomenulo te ranije EUIPO‑ove odluke, na koje se tužitelj uredno pozivao, nego je samo navelo da EUIPO nije vezan svojom prijašnjom praksom.

               32

               Osim toga, zaključci koji su doneseni u tim odlukama u pogledu ugleda ranijih žigova potvrđeni su u podnesenim odlukama nacionalnih ureda. U skladu s tim, suprotno zaključcima žalbenog vijeća, odluka poljskog ureda za patente od 4. srpnja 2008. sama je po sebi bila posebno detaljna što se tiče dokaza na kojima je temeljila svoju ocjenu ugleda ranijih žigova (uključujući raniji žig br. 593987). Poljski ured za patente tako je detaljno naveo, među ostalim, tužiteljeve globalne marketinške i reklamne kampanje i njegovo sponzoriranje sportskih ličnosti. Istaknuo je, među ostalim, da je na dan njegove odluke poduzetnik bio prisutan na tržištu od 1948. godine, to jest 60 godina, i da je žig koji prikazuje mačku u skoku u Poljskoj mnogo godina poznat. Na temelju dokaza koje je ocijenio „pouzdanima, logičnima i dosljednima” te u pogledu kojih je zaključio da su vjerodostojno pokazali tužiteljeve napore na promociji njegova žiga, zauzeo je stajalište da su tužiteljevi žigovi koji prikazuju mačku u skoku intenzivno upotrebljavani u trgovini i da su kao rezultat toga stekli ugled. Nadalje, odluke francuskog INPI‑ja, poglavito one od 10. travnja 2013. i 25. listopada i 13. studenoga 2012., i odluka portugalskog INPI‑ja od 10. ožujka 2009., iako ne navode detaljno dokaze na kojima temelje svoje zaključke, sve potvrđuju da su tužiteljevi raniji žigovi bili široko poznati relevantnoj javnosti (posebno u pogledu odjeće) ili imali ugled. Konačno, iz presude od 7. studenoga 2013., Mačka u skoku (T‑666/11, neobjavljena, EU:T:2013:584, t. 36.), na koju se poziva tužitelj, jasno proizlazi da „dizajn koji odgovara ranijim žigovima ima ugled”. Istina je da se taj predmet odnosio na postupak za proglašenje ništavosti dizajna, ali se zahtjev za proglašenje ništavim temeljio na ranijim dizajnima koji su „na raspolaganju” u međunarodnim registracijama tužiteljevih žigova, uključujući ranije žigove.

               33

               Stoga valja istaknuti, s jedne strane, da je EUIPO u trima nedavnim odlukama, koje su potvrđene mnogobrojnim nacionalnim odlukama i koje su se odnosile na istovjetne ranije žigove, proizvode koji su istovjetni ili slični onima u pitanju i na neke od država članica u pitanju u ovom predmetu, zaključio da raniji žigovi imaju ugled. S druge strane, zaključak da raniji žigovi imaju ugled činjenične je prirode i, kao što ističe tužitelj, ne ovisi o žigu za koji je podnesena prijava.

               34

               U tim okolnostima treba utvrditi da, u skladu sa sudskom praksom istaknutom u točki 20. ove presude – prema kojoj EUIPO mora uzeti u obzir odluke koje su već donesene povodom sličnih prijava i posebnu pozornost posvetiti pitanju treba li odlučiti u istom smislu – i s obzirom na svoju obvezu obrazlaganja, žalbeno vijeće nije moglo odstupiti od EUIPO‑ove prakse bez pružanja ikakva objašnjenja u vezi s razlozima koji su ga doveli do stajališta da činjenice koje se odnose na ugled ranijih žigova, a koje su sadržane u tim odlukama, nisu ili više nisu relevantne. Žalbeno vijeće ni na koji način ne navodi da je taj ugled postao manji od donošenja gore spomenutih nedavnih odluka ni da je ta praksa donošenja odluka eventualno nezakonita.

               35

               Drugo, EUIPO tvrdi da te odluke nisu trebale biti uzete u obzir jer nijedna od njih nije bila popraćena dokazima o ugledu ranijih žigova koji su podneseni u kontekstu tih postupaka. On navodi da je tužitelj trebao ponovno podnijeti dokaze o ugledu koje je već podnio u tim ranijim postupcima ili se precizno pozvati na njih.

               36

               Prema pravilu 50. stavku 1. trećem podstavku Uredbe br. 2868/95, ako je žalba uložena protiv odluke Odjela za prigovore, žalbeno vijeće ograničuje svoje ispitivanje žalbe na činjenice i dokaze podnesene u rokovima koje odredi Odjel za prigovore, osim ako smatra da se u obzir trebaju uzeti dodatne i dopunske činjenice i dokazi sukladno članku 74. stavku 2. Uredbe br. 207/2009. Uredba br. 2868/95 stoga izričito propisuje da žalbeno vijeće, kada ispituje žalbu protiv odluke Odjela za prigovore, ima na temelju pravila 50. stavka 1. trećeg podstavka Uredbe br. 2868/95 i članka 76. stavka 2. Uredbe br. 207/2009 diskrecijske ovlasti odlučiti hoće li uzeti u obzir dodatne i dopunske činjenice i dokaze koji nisu podneseni u rokovima koje je odredio Odjel za prigovore (presuda od 3. listopada 2013., Rintisch/OHIM, C‑120/12 P, EU:C:2013:638, t. 31. i 32.).

               37

               Dakle, u okolnostima ovog predmeta – u svjetlu svoje nedavne prethodne prakse, koja je potvrđena relativno velikim brojem nacionalnih odluka i presudom Općeg suda – žalbeno je vijeće trebalo, u skladu s načelom dobre uprave, kako je objašnjeno u točkama 18. do 20. ove presude, ili zatražiti da tužitelj podnese dopunske dokaze o ugledu ranijih žigova, makar i samo da ih opovrgne, a na što ga ovlašćuje pravilo 50. stavak 1. treći podstavak Uredbe br. 2868/95, ili pružiti dokaze zbog kojih je zauzelo stajalište da zaključke iz tih ranijih odluka u pogledu ugleda ranijih žigova treba zanemariti u ovom predmetu. To je bilo posebno nužno jer su se neke od tih odluka na vrlo detaljan način pozivale na dokaze na kojima se temeljila ocjena ugleda ranijih žigova u tim odlukama, što je trebalo skrenuti pozornost žalbenog vijeća na postojanje tih dokaza.

               38

               U svjetlu naprijed istaknutog, treba utvrditi da postoji povreda načela dobre uprave, poglavito EUIPO‑ove obveze da obrazloži svoje odluke.

               39

               Stoga prvi tužbeni razlog valja prihvatiti.

               40

               Međutim, taj zaključak sam po sebi nije dovoljan za poništenje pobijane odluke. Naime, treba istaknuti da je žalbeno vijeće podredno također odlučilo o tome jesu li ispunjeni drugi nužni uvjeti iz članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009, točnije jesu li postojale štetne posljedice ili nepošteno iskorištavanje razlikovnog karaktera ili ugleda ranijih žigova.

               41

               U tom pogledu treba utvrditi da je pogreška koju je počinilo žalbeno vijeće mogla imati odlučujući utjecaj na ishod prigovora. Točno je da je žalbeno vijeće temeljilo svoju ocjenu o tome je li postojala šteta u smislu članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 na pretpostavci da je ugled ranijih žigova bio dokazan. Međutim, intenzitet ugleda ranijih žigova uzima se u obzir pri ukupnoj ocjeni postoji li šteta u smislu članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 i u pogledu ocjene postoji li veza između žigova i ocjene postoji li šteta u smislu članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009, što su odvojeni i nužni uvjeti.

               42

               Postojanje veze između žigova mora se općenito ocijeniti, uzimajući u obzir sve relevantne čimbenike slučaja, uključujući intenzitet ugleda ranijeg žiga i stupanj razlikovnog karaktera svojstvenog ranijem žigu ili onog koji je stekao uporabom (presude od 27. studenoga 2008., Intel Corporation, C‑252/07, EU:C:2008:655, t. 41., 42. i 53. i od 12. ožujka 2009., Antartica/OHIM, C‑320/07 P, neobjavljena, EU:C:2009:146, t. 45.). Kao i postojanje veze između suprotstavljenih žigova, tako i postojanje jedne od vrsta štete iz članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 ili ozbiljne vjerojatnosti da će takva šteta nastati u budućnosti mora biti općenito ocijenjeno, uzimajući u obzir sve relevantne čimbenike slučaja, koji uključuju intenzitet ugleda ranijeg žiga i stupanj razlikovnog karaktera svojstvenog ranijem žigu ili onog koji je stekao uporabom (presuda od 27. studenoga 2008., Intel Corporation, C‑252/07, EU:C:2008:655, t. 42. i 68.). Osim toga, što je veći stupanj razlikovnog karaktera i ugleda ranijeg žiga, lakše će biti prihvatiti da mu je počinjena šteta (vidjeti presudu od 27. studenoga 2008., Intel Corporation, C‑252/07, EU:C:2008:655, t. 69. i navedenu sudsku praksu).

               43

               Budući da žalbeno vijeće nije provelo cjelovito ispitivanje ugleda ranijih žigova, Opći sud nije u mogućnosti odlučiti o tužbenom razlogu koji se temelji na povredi članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 (vidjeti u tom pogledu presude od 5. srpnja 2011., Edwin/OHIM, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, t. 72. i 73.; od 14. prosinca 2011., Völkl/OHIM – Marker Völkl (VÖLKL), T‑504/09, EU:T:2011:739, t. 63. i od 29. ožujka 2012., You‑Q/ OHIM – Apple Corps (BEATLE), T‑369/10, neobjavljena, EU:T:2012:177, t. 75. i navedenu sudsku praksu).

               44

               Stoga valja prihvatiti prvi tužbeni razlog i poništiti pobijanu odluku u dijelu u kojem odbija tužiteljev prigovor a da nije potrebno ispitati druge tužbene razloge koje je istaknuo tužitelj.

         Troškovi

               45

               Sukladno članku 134. stavku 1. Poslovnika Općeg suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.

               46

               Budući da EUIPO nije uspio u postupku te sukladno tužiteljevu zahtjevu, treba mu naložiti snošenje troškova.

               Slijedom navedenoga,
               OPĆI SUD (sedmo vijeće)
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Poništava se odluka petog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 19. prosinca 2014. (predmet R 1207/2014‑5).

                           2.

                           EUIPO‑u se nalaže snošenje troškova, uključujući onih društva Puma SE.

                           Van der Woude

                           Wiszniewska‑Białecka

                           Ulloa Rubio

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 9. rujna 2016.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: engleski


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 22. ožujka 1990. # Wilhelm-Lampe-Mühle protiv Bundesanstalt für landwirtschaftliche Marktordnung. # Zahtjev za prethodnu odluku: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Njemačka. # Poljoprivreda. # Predmet C-234/88.


Presuda Općeg suda (četvrto vijeće) od 17. veljače 2017.#Batmore Capital Ltd protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Međunarodna registracija žiga u kojoj je naznačena Europska unija – Figurativni žig POCKETBOOK – Raniji nacionalni figurativni žigovi POCKET – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-596/15.