title: Presuda Suda od 2. listopada 2015. u predmetu E-3/15 – Liechtensteinische Gesellschaft für Umweltschutz protiv Gemeinde Vaduz (Općina Vaduz) (Direktiva 2011/92/EU o procjeni utjecaja na okoliš javnih i privatnih projekata – članak 11. – Pravo na postupak sudskog preispitivanja – Učinak prava EGP-a u nacionalnim pravnim porecima – Načela ekvivalentnosti i djelotvornosti)

text:
               8.12.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 457/11

         PRESUDA SUDA
   od 2. listopada 2015.
   u predmetu E-3/15
   Liechtensteinische Gesellschaft für Umweltschutz protiv Gemeinde Vaduz (Općina Vaduz)
   (Direktiva 2011/92/EU o procjeni utjecaja na okoliš javnih i privatnih projekata – članak 11. – Pravo na postupak sudskog preispitivanja – Učinak prava EGP-a u nacionalnim pravnim porecima – Načela ekvivalentnosti i djelotvornosti)
   (2016/C 457/08)
   U predmetu E-3/15, Liechtensteinische Gesellschaft für Umweltschutz i Gemeinde Vaduz (općina Vaduz) – ZAHTJEV Sudu u skladu s člankom 34. Sporazuma među državama članicama EFTA-e o osnivanju Nadzornog tijela i Suda koji je podnio Državni sud Kneževine Lihtenštajna (Staatsgerichtshof des Fürstentums Lihtenštajn) za tumačenje članka 11. Direktive 2011/92/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o procjeni učinaka određenih javnih i privatnih projekata na okoliš, Sud, u sastavu Carl Baudenbacher, predsjednik, Per Christiansen (sudac izvjestitelj) i Páll Hreinsson, suci, presudio je 2. listopada 2015. kao u izreci:

               1.

               Lihtenštajn je imao obvezu provesti Direktive 2011/92/EU na temelju Odluke Zajedničkoga odbora EGP-a br. 230/2012 od 7. prosinca 2012. i primijeniti je u postupku procjene utjecaja na okoliš iz glavnog postupka.

               2.

               Nije u skladu s člankom 11. Direktive 2011/92/EU da se donese opća procjena utjecaja na okoliš, a da se odluka o rješavanju ključnih pitanja koja se odnose na učinke projekta na okoliš, poput onih navedenih u članku 5. stavku 3. Direktive 2011/92/EU ostavi za naknadni postupak odobrenja, te da nevladine organizacije koje promiču zaštitu okoliša nemaju pristup postupku sudskog preispitivanja. Nacionalni sud mora odlučiti jesu li u tom slučaju ugrožena ključna pitanja.

               3.

               Pravom EGP-a ne zahtijeva se da se na neprimijenjena pravila EGP-a može izravno pozivati pred nacionalnim sudovima država EFTA-e. Međutim, iz prava EGP-a proistječe da je pri tumačenju nacionalnih pravila nacionalni sud obvezan primjenjivati, koliko je to moguće, metode tumačenja koje priznaje nacionalno pravo kako bi se postigao rezultat iz Direktive 2011/92/EU. Ta obveza nastaje na dan kad predmetni pravni akt postane dio Sporazuma o EGP-u.

               4.

               Sud koji je uputio zahtjev, u svjetlu načela ekvivalentnosti i djelotvornosti, trebao bi odlučiti o pravnim lijekovima koji su na raspolaganju za povredu članka 11. Direktive 2011/92/EU.


title: Predmet F-39/13: Rješenje Službeničkog suda (prvo vijeće) od 1. kolovoza 2016. – Sajewicz- Świackiewcz protiv Komisije (Javna služba — Dužnosnici — Mirovine — Članak 11. stavak 2. Priloga VIII. Pravilniku — Prijenos u mirovinski sustav Unije mirovinskih prava stečenih na temelju drugih sustava — Odluka o priznavanju godina mirovinskog staža u kojoj se primjenjuju nove opće provedbene odredbe (DGE) koje se odnose na članke 11. i 12. Priloga VIII. Pravilniku — Članak 81. Poslovnika — Očito neosnovana tužba)

text:
               3.10.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 364/45

      Rješenje Službeničkog suda (prvo vijeće) od 1. kolovoza 2016. – Sajewicz- Świackiewcz protiv Komisije
      (Predmet F-39/13) (1)

      ((Javna služba - Dužnosnici - Mirovine - Članak 11. stavak 2. Priloga VIII. Pravilniku - Prijenos u mirovinski sustav Unije mirovinskih prava stečenih na temelju drugih sustava - Odluka o priznavanju godina mirovinskog staža u kojoj se primjenjuju nove opće provedbene odredbe (DGE) koje se odnose na članke 11. i 12. Priloga VIII. Pravilniku - Članak 81. Poslovnika - Očito neosnovana tužba))
      (2016/C 364/56)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Jolanta Sajewicz- Świackiewcz (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: u početku D. de Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal i S. Orlandi, odvjetnici, zatim D. de Abreu Caldas, J.-N. Louis i S. Orlandi, odvjetnici, zatim J.-N. Louis i S. Orlandi, odvjetnici, te naposljetku J.-N. Louis, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: u početku C. Ehrbar i M. G. Gattinara, agenti, zatim J. Currall i G. Gattinara, agenti, zatim G. Gattinara, agent, i naposljetku G. Gattinara i F. Simonetti, agenti)

         Predmet

      Zahtjev za poništenje odluke kojom se određuje priznavanje mirovinskih prava stečenih prije stupanja u službu u Komisiji na temelju novih općih provedbenih odredaba (DGE) i odluke o odbijanju žalbe.

         Izreka rješenja

                  1.

                  Tužba se odbija kao očito neosnovana.

                  2.

                  Svaka stranka snosi vlastite troškove.

         (1)  SL C 207, 20. 7. 2013., str. 60.


title: Predmet C-203/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. travnja 2017. uputio Amtsgericht Hannover (Njemačka) – Eberhard Schmeer protiv TUIfly GmbH

text:
               10.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 221/10

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. travnja 2017. uputio Amtsgericht Hannover (Njemačka) – Eberhard Schmeer protiv TUIfly GmbH
   (Predmet C-203/17)
   (2017/C 221/14)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Amtsgericht Hannover

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Eberhard Schmeer

      Tuženik: TUIfly GmbH

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li izostanak zbog bolesti značajnog dijela osoblja stvarnog zračnog prijevoznika, potrebnog za izvođenje letova, izvanredna okolnost u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1)? U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: koliki mora biti postotak izostanka da bi se priznala takva okolnost?

               2.

               U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje: je li spontani izostanak značajnog dijela osoblja stvarnog zračnog prijevoznika, potrebnog za izvođenje letova, zbog prekida rada koje nije u skladu s propisima radnog prava i kolektivnim ugovorima („nezakoniti štrajk”) izvanredna okolnost u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004? U slučaju potvrdnog odgovora na drugo pitanje: koliki mora biti postotak izostanka da bi se priznala takva okolnost?

               3.

               U slučaju potvrdnog odgovora na prvo ili drugo pitanje: mora li sama izvanredna okolnost postojati u trenutku otkazanog leta ili stvarni zračni prijevoznik može na temelju poslovnih razloga uspostaviti novi raspored letenja?

               4.

               U slučaju pozitivnog odgovora na prvo ili drugo pitanje: odnosi li se pojam neizbježnosti na izvanrednu okolnost ili na posljedice nastanka izvanredne okolnosti?

      (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)


title: Predmet C-22/15: Tužba podnesena 19. siječnja 2015. – Europska komisija protiv Kraljevine Nizozemske

text:
               13.7.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 228/2

         Tužba podnesena 19. siječnja 2015. – Europska komisija protiv Kraljevine Nizozemske
   (Predmet C-22/15)
   (2015/C 228/02)
   Jezik postupka: nizozemski

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: L. Lozano Palacios i G. Wils)

      Tuženik: Kraljevina Nizozemska

      Tužbeni zahtjev

   Komisija od Suda zahtijeva da:

               —

               utvrdi da Kraljevina Nizozemska nije ispunila obveze koje ima na temelju članka 2. stavka 1., članka 24. stavka 1. i članka 133. u vezi s člankom 132. stavkom 1. točkom (m) Direktive Vijeća 2006/112/EZ (1) od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (Direktiva o PDV-u) jer je od PDV-a izuzela iznajmljivanje vezova i spremišta za plovila članovima udruženja za sportove na vodi koja u okviru svojih usluga ne zapošljavaju jednu ili više osoba radi obavljanja aktivnosti povezanih s plovidbom ili slobodnim vremenom, a koje se ne mogu izjednačiti sa sportom ili fizičkim odgojem;

               —

               utvrdi da Kraljevina Nizozemska nije ispunila obveze koje ima na temelju članka 2. stavka 1., članka 24. stavka 1. i članka 133. u vezi s člankom 132. stavkom 1. točkom (m) Direktive 2006/112/EZ, jer je izuzeće od PDV-a na iznajmljivanje vezova i spremišta za plovila ograničila na udruženja za sportove na vodi koja u okviru svojih usluga ne zapošljavaju jednu ili više osoba, pod uvjetom da je riječ o iznajmljivanju članovima koji se bave sportom, a iznajmljivanje je usko povezano s bavljenjem tim sportom te je za njega neophodno;

               —

               naloži Kraljevini Nizozemskoj snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

               1.

               Direktiva 2006/112/EZ obvezuje države članice da izuzmu od PDV-a isporuke određenih usluga koje su usko povezane sa sportom ili fizičkim odgojem a koje neprofitne organizacije isporučuju osobama koje sudjeluju u sportu ili fizičkom odgoju.

               2.

               Člankom 11. stavkom 1. točkom (e) nizozemskog Wet Omzetbelasting 1968 (Zakon o porezu na promet iz 1968.) od PDV-a su izuzete usluge koje sportska udruženja pružaju svojim članovima, osim usluga udruženja za sportove na vodi koja u okviru svojih usluga zapošljavaju jednu ili više osoba, ako se te usluge sastoje od izvršavanja djelatnosti koje se odnose na plovila ili od stavljanja na raspolaganje vezova i spremišta za plovila uz pomoć navedenih osoba.

               3.

               Ovo je nizozemsko izuzeće prema mišljenju Komisije istodobno previše široko i previše usko.

               4.

               Kao prvo, Komisija prigovara da izuzeće nije ograničeno na iznajmljivanje članovima neprofitnih organizacija koji se bave sportom, već se odnosi i na iznajmljivanje članovima tih organizacija koji plovila smještena na iznajmljenom vezu ili spremištu koriste jednostavno za rekreaciju, ili ih čak koriste za stanovanje, bez da napuštaju vez. U tom je pogledu izuzeće suprotno članku 2. stavku 1., članku 24. stavku 1. i članku 133. Direktive o PDV-u.

               5.

               Kao drugo, Komisija prigovara da predmetna udruženja, kako bi koristila izuzeće, ne smiju imati zaposlenike. Time je Nizozemska dodala uvjet koji premašuje ono je što dopušteno člankom 133. (u vezi s člankom 132. stavkom 1. točkom (m)) Direktive o PDV-u.

      (1)  SL L 347, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.).


title: Predmet T-284/16: Tužba podnesena 23. svibnja 2016. – Gulli protiv EUIPO-a – Laverana (Lybera)

text:
               25.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/61

         Tužba podnesena 23. svibnja 2016. – Gulli protiv EUIPO-a – Laverana (Lybera)
   (Predmet T-284/16)
   (2016/C 270/67)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Diego Gulli (Genova, Italija) (zastupnici: M. Andreolini i F. Andreolini, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Laverana GmbH & Co.KG (Wennigsen, Njemačka)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: tužitelj

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije s verbalnim elementom „Lybera” – prijava za registraciju br. 12 155 743

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 17. ožujka 2016. u predmetu R 3219/2014-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet T-538/14: Tužba podnesena 16. srpnja 2014. – Peri protiv OHIM-a (Multiprop)

text:
               22.9.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 329/22

         Tužba podnesena 16. srpnja 2014. – Peri protiv OHIM-a (Multiprop)
   (Predmet T-538/14)
   2014/C 329/31
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Peri GmbH (Weißenhorn, Njemačka) (zastupnici: M. Eck i A. Bognár, Rechtsanwälte)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku prvog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) od 29. travnja 2014. u predmetu R 1661/2013-1;

               —

               OHIM-u naloži snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Predmetni žig Zajednice: verbalni žig „Multiprop” za proizvode i usluge iz razreda 6, 19 i 37 – Prijava žiga Zajednice br. 1 1 5 87  219
   Odluka ispitivača: odbijanje prijave
   Odluka žalbenog vijeća: odbijanje žalbe
   Tužbeni razlozi:

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 7. stavka. 2. Uredbe br. 207/2009


title: Predmet T-569/14: Presuda Općeg suda od 10. rujna 2015. – Laverana protiv OHIM-a (BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION) („Žig Zajednice — Prijava figurativnog žiga Zajednice BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION — Apsolutni razlog za odbijanje — Opisni karakter — Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009”)

text:
               26.10.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 354/35

         Presuda Općeg suda od 10. rujna 2015. – Laverana protiv OHIM-a (BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION)
   (Predmet T-569/14) (1)

   ((„Žig Zajednice - Prijava figurativnog žiga Zajednice BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION - Apsolutni razlog za odbijanje - Opisni karakter - Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   (2015/C 354/40)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Laverana GmbH & Co.KG (Wennigsen, Njemačka) (zastupnici: J. Wachinger, M. Zöbisch i D. Chatterjee, odvjetnici)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: A. Schifko, agent)

      Predmet

   Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća OHIM-a od 27. svibnja 2014. (predmet R 122/2014-4) o prijavi za registraciju figurativnog znaka BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION kao žiga Zajednice.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Nalaže se društvu Laverana GmbH & Co. KG snošenje troškova.

      (1)  SL C 361, 13. 10. 2014.


title: Predmet T-168/13: Tužba podnesena 18. ožujka 2013. — EPAW protiv Komisije

text:
               20.7.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 207/10

         Tužba podnesena 18. ožujka 2013. — EPAW protiv Komisije
   (Predmet T-168/13)
   (2013/C 207/59)

   Predmetni postupak pokrenut je prije 1. srpnja 2013., datuma pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji.


title: Predmet F-127/15: Tužba podnesena 29. rujna 2015. – ZZ protiv Komisije

text:
               14.12.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 414/43

         Tužba podnesena 29. rujna 2015. – ZZ protiv Komisije
   (Predmet F-127/15)
   (2015/C 414/54)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: ZZ (zastupnici: C. W. Godfrey, C. Antoine, M. Gomes Lopes, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Predmet i opis spora

   Poništenje Komisijine odluke kojom se izriče stegovna mjera uskraćivanja iznosa od 185 eura od mirovine tužitelja u razdoblju od dvanaest mjeseci, koja stupa na snagu od datuma njegova umirovljenja, zbog obavljanja vanjske djelatnosti koja nije bila dopuštena.

      Tužbeni zahtjev tužitelja

               —

               Poništiti odluku Europske komisije od 16. prosinca 2014., uključujući sve pravne posljedice iste;

               —

               naložiti Komisiji snošenje svih troškova postupka.


title: Predmet T-563/13: Presuda Općeg suda od 10. prosinca 2015. – Belgija protiv Komisije („EFJP — Izdaci isključeni iz financiranja — Izdaci koji su nastali za Belgiju — Voće i povrće — Obveza obrazlaganja — Pretpostavke za priznavanje organizacije proizvođača — Eksternalizacija ključnih djelatnosti koju je izvršila organizacija proizvođača — Iznos koji treba isključiti — Proporcionalnost”)

text:
               1.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 38/47

         Presuda Općeg suda od 10. prosinca 2015. – Belgija protiv Komisije
   (Predmet T-563/13) (1)

   ((„EFJP - Izdaci isključeni iz financiranja - Izdaci koji su nastali za Belgiju - Voće i povrće - Obveza obrazlaganja - Pretpostavke za priznavanje organizacije proizvođača - Eksternalizacija ključnih djelatnosti koju je izvršila organizacija proizvođača - Iznos koji treba isključiti - Proporcionalnost”))
   (2016/C 038/61)
   Jezik postupka: nizozemski

      Stranke

      Tužitelj: Kraljevina Belgija (zastupnici: J.-C. Halleux i M. Jacobs, agenti, uz asistenciju F. Tuytschaevera i M. Varge, odvjetnika)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: H. Kranenborg i P. Rossi, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje Provedbene odluke Komisije 2013/433/EU od 13. kolovoza 2013. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice na temelju Komponente za jamstva Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL L 219, str. 49.) u dijelu koji se odnosi na izdatke nastale za Kraljevinu Belgiju ili, u svakom slučaju, zahtjev za ograničenje iznosa koji treba isključiti iz financiranja.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Kraljevi Belgiji nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 367, 14. 12. 2013.


title: Predmet T-233/13: Rješenje Općeg suda od 7. srpnja 2014. – Paul Hartmann protiv Komisije ( „Tužba za poništenje — Okoliš — Direktiva 94/62/EZ — Ambalaža i ambalažni otpad — Direktiva 2013/2/EU — Kalemi, tube i valjci na koje se namataju fleksibilni materijali — Nepostojanje izravnog utjecaja — Nedopuštenost” )

text:
               15.9.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 315/54

         Rješenje Općeg suda od 7. srpnja 2014. – Paul Hartmann protiv Komisije
   (Predmet T-233/13) (1)

   ((„Tužba za poništenje - Okoliš - Direktiva 94/62/EZ - Ambalaža i ambalažni otpad - Direktiva 2013/2/EU - Kalemi, tube i valjci na koje se namataju fleksibilni materijali - Nepostojanje izravnog utjecaja - Nedopuštenost”))
   2014/C 315/91
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Paul Hartmann SA (Châtenois, Francuska) (zastupnici: J.-M. Leprêtre i N. Chahid-Nouraï, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: A. Alcover San Pedro i J.-F. Brakeland, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za djelomično poništenje Direktive Komisije 2013/2/EU od 7. veljače 2013. o izmjeni Priloga I. Direktivi 94/62/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o ambalaži i ambalažnom otpadu (SL L 37, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 61., str. 288.) u dijelu u kojem Komisija kaleme, tube i valjke na koje se namataju fleksibilni materijali, osim kalema, tuba i valjaka koji su dio proizvodnih strojeva i ne rabe se za prezentiranje proizvoda kao prodajne jedinice uvrštava na popis ilustrativnih primjera za primjenu kriterija kojima se određuje pojam „ambalaža”.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

               2.

               Nalaže se Paul Hartmann SA snošenje vlastitih troškova, kao i onih Europske komisije.

      (1)  SL C 171, 15.6.2013.


title: Predmet F-72/13: Tužba podnesena 15. srpnja 2013. — ZZ i dr. protiv EIF-a

text:
               21.9.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 274/24

         Tužba podnesena 15. srpnja 2013. — ZZ i dr. protiv EIF-a
   (Predmet F-72/13)
   2013/C 274/54
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: ZZ i dr. (zastupnik: L. Levi, odvjetnik)

      Tuženik: Europski investicijski fond (EIF)

      Predmet i opis spora

   Poništenje odluke kojom se odbija zahtjev tužiteljâ za pokretanjem postupka unutarnjeg nadzora radi utvrđivanja ili razjašnjavanja postoji li uznemiravanje na radnom mjestu.

      Tužbeni zahtjevi tužiteljâ

               —

               Poništiti odluke da se na tužitelje primijeni odluka upravnog vijeća EIF-a od 4. veljače 2013. kojom je rast plaća ograničen na 2,3 %, odluka generalnog direktora EIF-a o određivanju nove platne tablice koja je donijela gubitke od 1 do 2 % plaće, kako tvrde tužitelji, a koje proistječu iz odluke upravnog vijeća EIB-a od 18. prosinca 2012. kojom je ograničen rast plaća na 2,3 % i odluke upravljačkog odbora EIB-a od 29. siječnja 2013. o određivanju nove tablice plaća koja je donijela gubitke od 1 do 2 % plaće, prema tvrdnjama tužitelja (gore spomenute odluke EIF-a navedene su u platnim listama za travanj 2013.), jednako kao i poništenje odlukâ EIF-a sadržanih u kasnijim platnim listama;

               —

               naložiti tuženiku isplatu razlike u dohotku koja je nastala zbog spomenutih odluka upravnog vijeća EIF-a i generalnog direktora EIF-a od 4. veljače 2013., upravnog vijeća EIB-a od 18. prosinca 2012. i upravljačkog odbora EIB-a od 29. siječnja 2013. glede primjene tablice „4-3-2-1-0” i tablice za nove zaposlenike „5-4-3-1-0”, ili, podredno, za tužitelje koji su imali ocjenu A, glede primjene tablice „3-2-1-0-0” i za tužitelje na koje se primjenjuje tablica za nove zaposlenike, glede tablice za nove zaposlenike „4-3-2-0-0”; navedenu razliku u plaći treba uvećati za zatezne kamate koje teku od 15. travnja 2013., potom od svakog petnaestog dana u mjesecu do isplate u cijelosti u iznosu stope ESB-a uvećane za 3 postotna boda;

               —

               naložiti tuženiku da nadoknadi štetu i kamate za štetu pretrpljenu zbog gubitka kupovne moći, a koja će se odrediti ex aequo et bono, a unaprijed u iznosu od 1,5 % mjesečne plaće svakog tužitelja;

               —

               pozvati tuženika da, ukoliko to ne učini dobrovoljno, na osnovi mjere upravljanja postupkom predoči sljedeće isprave:

                           —

                           odluku upravnog vijeća EIF-a od 24. rujna 2001. o usklađivanju radnog položaja djelatnika EIF-a,

                           —

                           odluku EIF-a o organiziranju „odgovarajućeg postupka” na koji se poziva odluka upravnog vijeća EIF-a od 24. rujna 2001. o usklađivanju radnog položaja djelatnika EIF-a,

                           —

                           odluku upravnog vijeća EIF-a, u osnovi od 4. veljače 2013., o određivanju proračuna za zaposlenike za 2013.,

                           —

                           odluku generalnog direktora EIF-a o određivanju nove platne tablice za 2013.,

                           —

                           zapisnik sa sastanka upravnog vijeća EIB-a od 18. prosinca 2012.,

                           —

                           zapisnik sa sastanka upravljačkog odbora EIB-a od 29. siječnja 2013.,

                           —

                           bilješku uprave za zaposlenike EIB-a „zaposlenici/ASP/2013-5” od 29. siječnja 2013.,

                           —

                           korporativne operativne planove 2013.-2015. EIB-a i EIF-a.

               —

               naložiti EIF-u snošenje troškova postupka.


title: Predmet C-612/13 P: Žalba koju je 26. studenog 2013. podnio ClientEarth protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) donesene 13. rujna 2013. u predmetu T-111/11: ClientEarth protiv Europske komisije

text:
               8.3.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 71/5

      Žalba koju je 26. studenog 2013. podnio ClientEarth protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) donesene 13. rujna 2013. u predmetu T-111/11: ClientEarth protiv Europske komisije
      (Predmet C-612/13 P)
      (2014/C 71/08)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: ClientEarth (zastupnik: P. Kirch, avocat)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda od 13. rujna 2013. u predmetu T-111/11;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje svih troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti žalbe žalitelj ističe tri žalbena razloga:

                  1.

                  Prvim žalbenim razlogom navodi da je Opći sud povrijedio pravo, kroz primjenu pogrešnog tumačenja pojmova „istraga” i „ugrožava zaštitu (…) svrhe (…) istraga” iz članka 4. stavka 2. treće alineje Uredbe br. 1049/2001 (1).
                  Opći sud je povrijedio pravo kada je izričito naveo da „su odnosna istraživanja, koje je provela Komisija, dio istrage unutar značenja članka 4. stavka 3. treće alineje Uredbe br. 1049/2001”.
                  U prvom dijelu ovog žalbenog razloga navodi se da je Opći sud pogrešno protumačio pojam „istraga”.
                  Drugi dio: iako je ustanovio da se radilo o istrazi, Opći sud je povrijedio pravo pogrešnim tumačenjem pojma „ugrožavati”. Opći sud je povezao koncept otkrivanja podataka s konceptom ugrožavanja, bez konkretnog navođenja kako bi točno otkrivanje podataka ugrozilo „svrhu” istraga.

                  2.

                  U drugom žalbenom razlogu navodi se kako je Opći sud povrijedio pravo kršenjem članka 4. stavaka 1., 2. i 4. Arhuške konvencije o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša, zaključene u Aarhusu, Danskoj, 25. lipnja 1998. i odobrene Odlukom Vijeća 2005/370/EZ od 17. veljače 2005 (2).
                  Ovaj žalbeni razlog sastoji se od pet argumenata. Prvo, Opći sud je pogriješio restriktivno primjenjujući obvezu tumačenja članka 4. stavka 4. točke (c) Arhuške konvencije. Drugo, Opći sud je pogriješio u primjeni odnosne mjere u smislu Arhuške konvencije. Treće, Opći sud je pogriješio u svojoj obvezi tumačenja Arhuške konvencije u skladu s običajnim međunarodnim pravom. Četvrto, Opći sud je pogriješio u odbijanju izravne primjene članka 4. i članka 4. stavka 4. točke (c) Arhuške konvencije. Konačno, Opći sud je pogriješio u primjeni prava prihvaćanjem odstupanja od primjene Arhuške konvencije, temeljenog na „posebnim karakteristikama” Europske unije.

                  3.

                  U trećem žalbenom razlogom navodi se kršenje od strane Općeg suda članka 6. stavka 1. Uredbe br. 1367/2006 (3) te članka 4. stavka 2. u cijelosti i članka 4. stavka 3. Uredbe br. 1049/2001.
                  Opći sud je povrijedio pravo temeljeći svoje odbijanje priznavanja da postoji prevagujući javni interes za otkrivanjem podataka samo na temelju analize argumenata koje je iznio žalitelj. Ovaj pristup je protivan odredbama Uredbe br. 1049/2001, kao i odgovarajućoj sudskoj praksi. Naime, argumenti koje je iznio žalitelj u tom smislu ne mogu sami po sebi biti razlogom zašto je negirano postojanje prevagujućeg javnog interesa, jer pravo ne stavlja teret dokazivanja prevagujućih okolnosti na žalitelja. Vaganje interesa u pitanju mora provesti institucija o kojoj je riječ.

         (1)  Uredba (EK) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i vijeća od 30. svibnja 2001. u vezi javnog pristupa dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije. SL L 145, str. 43.

         (2)  2005/370/EK: Odluka Vijeća od 17. veljače 2005. o zaključivanju, u ime Europske zajednice, Konvencije o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša (SL L 124, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 3., str. 10.).

         (3)  Uredba (EK) br. 1367/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. rujna 2006. o zaključivanju, u ime Europske zajednice, Konvencije o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša, (SL L 264, str. 13.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 20., str. 29.).


title: Predmet C-118/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. veljače 2016. uputio Østre Landsret (Danska) – X Denmark A/S protiv Skatteministeriet

text:
               25.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 270/25

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. veljače 2016. uputio Østre Landsret (Danska) – X Denmark A/S protiv Skatteministeriet
   (Predmet C-118/16)
   (2016/C 270/31)
   Jezik postupka: danski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Østre Landsret

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: X Denmark A/S

      Tuženik: Skatteministeriet

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 1. stavak 1. Direktive 2003/49/EZ (1), u vezi s njezinim člankom 1. stavkom 4., tumačiti na način da je društvo rezident u državi članici obuhvaćenoj člankom 3. te direktive koje kao u konkretnom slučaju dobiva kamate od društva kćeri iz druge države članice stvarni vlasnik tih kamata u smislu te direktive?

                           1.1.

                           Treba li pojam stvarnog vlasnika iz članka 1. stavka 1. Direktive 2003/49/EZ, u vezi s njezinim člankom 1. stavkom 4., tumačiti u skladu s odgovarajućim pojmom iz članka 11. predloška porezne konvencije OECD-a iz 1977. godine?

                           1.2.

                           Ako je odgovor na pitanje 1.1. potvrdan, treba li onda taj pojam tumačiti isključivo u svjetlu komentara na članak 11. predloška porezne konvencije OECD-a (stavak 8.) iz 1977. ili tumačenjem mogu biti obuhvaćeni i naknadni komentari, uključujući dodatke iz 2003. u vezi s intermedijarnim društvima (stavak 10.1., bivši stavak 8.1.) te dodatke iz 2004. u pogledu „ugovornih ili pravnih obveza” (stavak 10. podstavak 2.)?

                           1.3.

                           Ako se komentari iz 2003. mogu ugraditi u tumačenje, je li preduvjet za to da se društvo ne smatra stvarnim vlasnikom u smislu Direktive 2003/49/EZ to da je konkretno došlo do prijenosa sredstava na one osobe koje država članica u kojoj je isplatitelj kamata rezident smatra stvarnim vlasnicima kamata o kojima je riječ i ako da, je li dodatan preduvjet to da se konkretan prijenos odvio nedugo nakon isplate kamata i/ili izvršio u obliku isplate kamata?

                                       1.3.1.

                                       Od kakve bi važnosti u vezi s time bilo to da se za zajam koristi vlasnički kapital, da se kamate o kojima je riječ pribroje glavnici (kapitalizirane kamate), da je primatelj kamata naknadno izvršio prijenos unutar grupe na svoje matično društvo koje je rezident u istoj državi kako bi u skladu s mjerodavnim pravilima u predmetnoj državi zaradu prilagodio u porezne svrhe, da se predmetne kamate naknadno prenesu u vlasnički kapital društva zajmoprimca, da je primatelj kamata imao ugovornu ili pravnu obvezu prenijeti kamate na drugu osobu i da su većina osoba koje država u kojoj je osoba koja plaća kamate rezident smatra stvarnim vlasnicima kamata rezidenti u drugim državama članicama ili drugim državama s kojima je Danska sklopila konvenciju o sprječavanju dvostrukog oporezivanja, tako da na temelju toga u danskom poreznom zakonodavstvu ne bi postojala osnova za porez po odbitku da su te osobe zajmodavci i prema tome izravno dobivaju kamate?

                           1.4.

                           Od kakve bi važnosti za ocjenu pitanja treba li se primatelja kamata smatrati stvarnim vlasnikom u smislu Direktive bilo to da sud koji je uputio zahtjev, nakon što je utvrdio činjenice u slučaju, zaključi da primatelj – koji nije bio ugovorno ili pravno obvezan primljene kamate prenijeti na drugu osobu – nije imao „puno” pravo na „korištenje i uporabu” kamata kako se to navodi u komentarima iz 2014. o predlošku porezne konvencije OECD-a iz 1977. godine?

               2.

               Podrazumijeva li to što se država članica poziva na članak 5. stavak 1. o primjeni nacionalnih odredbi za sprječavanje prijevara ili zloporaba iz te direktive ili na njezin članak 5. stavak 2. da je predmetna država članica donijela posebne nacionalne odredbe kojima se provodi članak 5. te direktive ili da nacionalno pravo sadržava opće odredbe ili načela o prijevari, zloporabi i utaji poreza koji se mogu tumačiti u skladu s člankom 5.?

                           2.1.

                           Ako je odgovor na 2. pitanje potvrdan, može li se stavak 2. podstavak 2. točka (d) Zakona o porezu na dobit, u kojem se propisuje da djelomično oporezivanje dohotka od kamata ne uključuje „kamate oslobođene od poreza (…) u skladu s Direktivom 2003/49/EZ o zajedničkom sustavu oporezivanja isplate kamata i licencije između povezanih trgovačkih društava različitih država članica” tada smatrati posebnom nacionalnom odredbom kako se navodi u članku 5. te direktive?

               3.

               Je li odredba konvencije o sprječavanju dvostrukog oporezivanja kojoj su dvije države članice pristupile i koja je sastavljena u skladu s predloškom porezne konvencije OECD-a, prema kojoj oporezivanje kamata ovisi o tome smatra li se primatelj kamata stvarnim vlasnikom kamata, konvencijska odredba za sprječavanje zloporaba obuhvaćena člankom 5. te direktive?

               4.

               Je li prema Direktivi 2003/49/EZ riječ o zloporabi itd. ako su u državi članici u kojoj je isplatitelj kamata rezident porezni odbici za kamate dozvoljeni, dok se u državi članici u kojoj je primatelj kamata rezident kamate ne oporezuju?

               5.

               Je li društvo koje je rezident u Luksemburgu, osnovano i registrirano u skladu s luksemburškim pravom društva kao société en commandite par actions (S.C.A.) i kategorizirano kao société d’investissement en capital à risque (SICAR) u skladu s luksemburškim zakonom od 15. lipnja 2004. o društvima koja ulažu u rizični kapital, obuhvaćeno Direktivom 2003/49/EZ?

                           5.1.

                           Ako je odgovor na pitanje 5. potvrdan, može li luksemburški S.C.A./SICAR tada biti stvarni vlasnik kamata u skladu s Direktivom 2003/49/EZ, iako država članica u kojoj je društvo koje plaća kamate rezident to društvo na temelju nacionalnog prava smatra porezno transparentnim subjektom?

                           5.2.

                           Ako je odgovor na 1. pitanje negativan, odnosno ako se društvo koje prima kamate ne smatra stvarnim vlasnikom predmetnih kamata, može li se S.C.A./SICAR u okolnostima poput onih u predmetnom slučaju smatrati stvarnim vlasnikom kamata o kojima je riječ u smislu te direktive?

               6.

               Je li država članica koja ne želi priznati da je društvo u drugoj državi članici stvarni vlasnik kamata i tvrdi da je društvo u drugoj državi članici tzv. fiktivno intermedijacijsko društvo na temelju Direktive 2003/49/EZ ili članka 10. UEZ-a u tom slučaju obvezna navesti koga ta država članica smatra stvarnim vlasnikom?

               7.

               Ako se za društvo koje je rezident u državi članici (matično društvo) konkretno smatra da u skladu s Direktivom 2003/49/EZ nije oslobođeno od poreza po odbitku na kamate dobivene od društva koje je rezident u drugoj državi članici (društvo kći), a matično društvo iz potonje države članice smatra se djelomično oporezivim za kamate u toj državi članici, je li protivno članku 43. UEZ-a, u vezi s člankom 48. UEZ-a, zakonodavstvo na temelju kojega ta država članica od društva koje je obvezno primjenjivati porez po odbitku (društvo kći) zahtijeva da u slučaju zakašnjelog plaćanja poreza po odbitku plaća zatezne kamate po višim stopama od stopa koje država članica primjenjuje na porez na dobit (uključujući prihode od kamata) za društva koja su rezidenti u toj državi članici?

               8.

               Ako se za društvo koje je rezident u državi članici (matično društvo) konkretno smatra da u skladu s Direktivom 2003/49/EZ nije oslobođeno od poreza po odbitku na kamate dobivene od društva koje je rezident u drugoj državi članici (društvo kći), a matično društvo iz potonje države članice smatra se poreznim obveznikom koji je djelomično oporeziv za te kamate u toj državi članici, je li protivno članku 43. UEZ-a, u vezi s člankom 48. UEZ-a (podredno člankom 56. UEZ-a), u cijelosti ili zasebno, zakonodavstvo na temelju kojega:

                           (a)

                           potonja država članica od osobe koja plaća kamate zahtijeva da te kamate oporezuje po odbitku i da snosi odgovornost ako to ne učini, s obzirom na to da takva obveza oporezivanja po odbitku ne postoji ako je primatelj kamata rezident u toj državi članici;

                           (b)

                           matično društvo u potonjoj državi članici ne bi bilo obvezno uplatiti predujam poreza na dobit tijekom prve dvije porezne godine, nego bi porez na dobit počelo plaćati puno kasnije od datuma dospjeća poreza po odbitku?

                     Od Suda Europske unije traži se da odgovor na pitanje 7. uvrsti u svoj odgovor na pitanje 8.

      (1)  Direktiva Vijeća 2003/49/EZ od 3. lipnja 2003. o zajedničkom sustavu oporezivanja isplate kamata i licencije između povezanih trgovačkih društava različitih država članica [neslužbeni prijevod]

      SL L 157, 26.6.2003., str. 49.


title: Predmet T-151/15: Rješenje Općeg suda od 15. ožujka 2017. – EFB protiv Komisije

text:
               8.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 144/61

         Rješenje Općeg suda od 15. ožujka 2017. – EFB protiv Komisije
   (Predmet T-151/15) (1)

   (2017/C 144/89)
   Jezik postupka: engleski
   Predsjednik drugog vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 190, 8. 6. 2015.


title: Presuda Suda od 10. studenoga 2014. u predmetu E-2/14 – Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda (Propust ugovorne stranke da ispuni svoje obveze – Direktiva 2005/35/EZ – Neprovedba)

text:
               13.5.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 158/13

         PRESUDA SUDA
   od 10. studenoga 2014.
   u predmetu E-2/14
   Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda
   (Propust ugovorne stranke da ispuni svoje obveze – Direktiva 2005/35/EZ – Neprovedba)
   (2015/C 158/07)
   U predmetu E-2/14, Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Islanda – ZAHTJEV za izjavu da nedonošenjem svih mjera potrebnih za provedbu akta iz točke 56.v Priloga XIII. Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru, tj. Direktive 2005/35/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. rujna 2005. o onečišćenju mora s brodova i uvođenju sankcija za kršenja, prilagođenog Sporazumu njegovim Protokolom 1. i Odlukom Zajedničkog odbora EGP-a br. 65/2009 od 29. svibnja 2009., i/ili neobavješćivanjem Nadzornog tijela EFTA-e o tim mjerama u predviđenom roku, Island nije ispunio svoje obveze iz tog akta i članka 7. Sporazuma o EGP-u, Sud, u sastavu Carl Baudenbacher, predsjednik, Per Christiansen (sudac-izvjestitelj) i Páll Hreinsson, suci, presudio je 10. studenoga 2014. kao u izreci:
   Sud:

               1.

               Izjavljuje da zbog toga što nije u predviđenom roku donio mjere potrebne za provedbu akta iz točke 56.v Priloga XIII. Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru (Direktiva 2005/35/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. rujna 2005. o onečišćenju mora s brodova i uvođenju kazni za prekršaje), prilagođenog Sporazumu njegovim Protokolom 1. i Odlukom Zajedničkog odbora EGP-a br. 65/2009 od 29. svibnja 2009., Island nije ispunio svoje obveze iz tog akta i članka 7. Sporazuma.

               2.

               Nalaže Islandu plaćanje troškova postupka.


title: Predmet T-33/15: Presuda Općeg suda od 18. ožujka 2016. – Grupo Bimbo protiv OHIM-a (BIMBO) („Žig Zajednice — Prijava verbalnog žiga Zajednice BIMBO — Apsolutni razlozi za odbijanje — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Opisni karakter — Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) te stavak 3. Uredbe (EZ) br. 207/2009”)

text:
               2.5.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 156/38

         Presuda Općeg suda od 18. ožujka 2016. – Grupo Bimbo protiv OHIM-a (BIMBO)
   (Predmet T-33/15) (1)

   ((„Žig Zajednice - Prijava verbalnog žiga Zajednice BIMBO - Apsolutni razlozi za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Opisni karakter - Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) te stavak 3. Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   (2016/C 156/50)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Grupo Bimbo, SAB de CV (Mexico, Meksiko) (zastupnik: N. Fernández Fernández-Pacheco, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: E. Zaera Cuadrado, agent)

      Predmet

   Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća OHIM-a od 19. studenoga 2014. (predmet R 251/2014-2) o prijavi za registraciju verbalnog znaka BIMBO kao žiga Zajednice.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Nalaže se društvu Grupo Bimbo, SAB de CV snošenje troškova.

      (1)  SL C 89, 16. 3. 2015.


title: Predmet T-215/15: Presuda Općeg suda od 7. srpnja 2017. – Azarov protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Ukrajini — Zamrzavanje financijskih sredstava — Popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuju mjere zamrzavanja financijskih sredstava i gospodarskih izvora — Zadržavanje tužiteljeva imena na popisu — Obveza obrazlaganja — Prava obrane — Pravo na vlasništvo — Pravo obavljanja gospodarske djelatnosti — Proporcionalnost — Zlouporaba ovlasti — Načelo dobre uprave — Očita pogreška u ocjeni”)

text:
               21.8.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 277/32

         Presuda Općeg suda od 7. srpnja 2017. – Azarov protiv Vijeća
   (Predmet T-215/15) (1)

   ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Ukrajini - Zamrzavanje financijskih sredstava - Popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuju mjere zamrzavanja financijskih sredstava i gospodarskih izvora - Zadržavanje tužiteljeva imena na popisu - Obveza obrazlaganja - Prava obrane - Pravo na vlasništvo - Pravo obavljanja gospodarske djelatnosti - Proporcionalnost - Zlouporaba ovlasti - Načelo dobre uprave - Očita pogreška u ocjeni”))
   (2017/C 277/47)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Mikola Janovič Azarov (Kijev, Ukrajina) (zastupnici: G. Lansky i A. Egger, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: J.-P. Hix i F. Naert, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje Odluke Vijeća (ZVSP) 2015/364 od 5. ožujka 2015. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2015., L 62, str. 25.), i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2015/357 od 5. ožujka 2015. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini (SL 2015., L 62, str. 1.), u dijelu u kojem se u tim aktima zadržava tužiteljevo ime na popisu osoba na koje se odnose predmetne mjere ograničavanja.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Mikoli Janoviču Azarovu nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 221, 6. 7. 2015.


title: Predmet C-349/16: Presuda Suda (osmo vijeće) od 15. lipnja 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel – Belgija) – T.KUP SAS protiv Belgische Staat (Zahtjev za prethodnu odluku — Damping — Uredba (EZ) br. 1472/2006 — Uvoz određene obuće s gornjištima od kože podrijetlom iz Kine i Vijetnama — Valjanost Provedbene uredbe (EU) br. 1294/2009 — Postupak revizije antidampinških mjera koje istječu — Nepovezani uvoznici — Odabir uzoraka — Interes Europske unije)

text:
               21.8.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 277/17

         Presuda Suda (osmo vijeće) od 15. lipnja 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel – Belgija) – T.KUP SAS protiv Belgische Staat
   (Predmet C-349/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Damping - Uredba (EZ) br. 1472/2006 - Uvoz određene obuće s gornjištima od kože podrijetlom iz Kine i Vijetnama - Valjanost Provedbene uredbe (EU) br. 1294/2009 - Postupak revizije antidampinških mjera koje istječu - Nepovezani uvoznici - Odabir uzoraka - Interes Europske unije))
   (2017/C 277/23)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: T.KUP SAS

      Tuženik: Belgische Staat

      Izreka

   Ispitivanje postavljenih pitanja nije otkrilo nijedan element koji bi mogao utjecati na valjanost Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 1294/2009 od 22. prosinca 2009. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz određene obuće s gornjištima od kože podrijetlom iz Vijetnama i podrijetlom iz Narodne Republike Kine, kako je proširena na uvoz određene obuće s gornjištima od kože koja se otprema iz Posebnog upravnog područja Makaa, bez obzira na to je li prijavljena kao proizvod podrijetlom iz Posebnog upravnog područja Makaa ili nije, nakon revizije nakon isteka mjera prema članku 11. stavku 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 384/96.

      (1)  SL C 335, 12. 9. 2016.


title: Predmet C-10/15 P: Žalba koju su 12. siječnja 2015. podnijeli Christos Theophilou i Eleni Theophilou protiv rješenja Općeg suda (prvo vijeće) od 10. studenoga 2014. u predmetu T-293/13, Christos Theophilou i Eleni Theophilou protiv Europske komisije i Europske središnje banke

text:
               26.5.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 171/11

         Žalba koju su 12. siječnja 2015. podnijeli Christos Theophilou i Eleni Theophilou protiv rješenja Općeg suda (prvo vijeće) od 10. studenoga 2014. u predmetu T-293/13, Christos Theophilou i Eleni Theophilou protiv Europske komisije i Europske središnje banke
   (Predmet C-10/15 P)
   (2015/C 171/13)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelji: Christos Theophilou i Eleni Theophilou (zastupnici: C. Paschalides, Solicitor, A. Paschalides, dikigoros i A. Riza, QC)

      Druge stranke u postupku: Europska komisija i Europska središnja banka

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelj zahtijeva da Sud:

               —

               dopusti žalbu, odbije prigovore tuženika i naloži im snošenje troškova i pred ovim Sudom i pred Općim sudom te meritorno odluči u predmetu.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

               1.

               Opći sud je u svojem rješenju na sljedeći način povrijedio pravo Unije prilikom svoje ocjene nekoliko tvrdnji.

                           a)

                           Opći sud se pozvao na to „funkcije koje su povjerene Komisiji i ESB-u okviru Ugovora o ESM-u ne sadrže nikakvu stvarnu ovlast odlučivanja i… aktivnosti koje te dvije institucije provode u okviru toga ugovora isključivo obvezuju ESM” (1), a da uopće nije ocijenio učinak pravne tvrdnje koju je prihvatio u točki 48. da „Komisija nije ustupila stvarnu kontrolu svoje uloge u postupku odlučivanja na temelju članka 136. stavka 3. UFEU-a u skladu sa svojim ovlastima iz članka 17. UEU-a da djeluje kao institucija Unije odgovorna za osiguravanje da su akti sklopljeni na temelju Ugovora o ESM-u bili u skladu s pravom Unije”

                           b)

                           Navodi se da je u predmetu Pringle
                               (2), na koji se Opći sud pozvao (3), odlučeno da iako Komisija i ESB isključivo obvezuju ESM (4), Sud unatoč tome u, inter alia
                               (5), točki 164. tog predmeta naveo da „zadaće dodijeljene Komisiji Ugovorom o ESM-u njoj omogućuju, kao što je predviđeno člankom 13. stavkom 3. i člankom 13. stavkom 4. tog Ugovora, da osigura da su memorandum o razumijevanju koje je sklopio ESM u skladu s pravom Unije” i u točki 174. da „na temelju članka 13. stavka 3. Ugovora o ESM MoR koji treba biti dogovoren s državom članicom koja zahtijeva potporu stabilnosti mora biti u potpunosti u skladu s pravom Unije.”

                           c)

                           Tvrdnja prema kojoj „zahtjev za naknadu štete usmjeren protiv Unije i utemeljen samo na nezakonitosti akta ili postupanja koje nije počinila institucija Unije ili njeni službenici treba odbaciti kao nedopušten” (6), primijenjena je a da nije ocijenjena tvrdnja u žaliteljevom odgovoru da je... „ESB [morala] djelovati kao [institucije Unije] zato što ESM nije mogao zakonito izvršavati stvarni nadzor prisilne ovlasti na temelju prava Unije da dopusti i/ili učini i/ili djeluje s ciljem provođenja ultimatuma. Navedenu prisilnu ovlast isključivo ima ESB ... čiji se stvarni nadzor ne može ustupiti na temelju prava Unije.”

                           d)

                           „Postupanje koje je navodno uzrok štete na koju se poziva [je] nečinjenje od strane Komisije tijekom potpisivanja Memoranduma o razumijevanju. Međutim, potpisivanje Memoranduma o razumijevanju uslijedilo je nakon umanjenja vrijednosti tužiteljevog depozita u BoC-u ... Do tog umanjenja je došlo prilikom stupanja na snagu [mjera od 29. ožujka 2013.]. Stoga se ne može smatrati da je tužitelj uspio sa sigurnošću dokazati da je šteta koju je navodno pretrpio bila stvarno prouzročena nečinjenjem koje se može pripisati Komisiji (7). Tom se tvrdnjom zanemaruje argument tužitelja iz točke 41. rješenja, to jest da, „su uvjeti vezani uz [IFP dodijeljen Republici Cipar] 26. travnja 2013. i način na koji su ih Komisija i ESB zahtijevali ti koji su tužitelju prouzročili štetu za koju on traži naknadu na temelju članka 268. [UFEU-a] i 340. UFEU-a.” Postupak kojim su oni zahtijevani uključivao je Komisijino propuštanje da osigura da uvjeti budu u skladu s pravom Unije kao i ultimatum ESB-a da će prekinuti isporuku eura Cipru. Taj propust i ultimatum su bili trajni akti/trajna propuštanja djelovanja počevši od 15. ožujka 2013. do zahtjeva od 29. ožujka 2013. da se poštuje postavljeni uvjet.

                           e)

                           Sadržaj MoR-a bio je osporen na temelju činjenice da se pozivao na prijašnje poštovanje uvjeta do kojeg je ex hypothesi došlo prije smanjenja vrijednosti tužiteljevog depozita, što je Opći sud propustio ocijeniti kao sastavni dio postupanja.

                           f)

                           „U slučajevima kada se postupanje, koje je navodno uzrok štete na koju se poziva, sastoji od nečinjenja, posebno je potrebno biti osobito siguran da je navedena šteta stvarno bila prouzročena pripisanim nečinjenjem i da je ne bi izazvalo postupanje različito od onoga koje se pripisuje instituciji tuženiku”: rješenje Portela/Komisija
                               (8). Drugim riječima „čak i u slučaju” (9) da je Komisija djelovala u skladu sa svojom obvezom da osigura da su uvjeti bili u skladu s pravom Unije to ne bi ništa promijenilo zato što je „potpisivanje Memoranduma o razumijevanju uslijedilo […] nakon umanjenja vrijednosti tužiteljevog depozita u BoC-u” (10). Ponovno je Opći sud propustio ocijeniti argumente na koje se tužitelj pozvao: vidjeti inter alia prethodne točke (d) i (e).

                           g)

                           Nadalje i podredno, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče činjenica presudivši da je MoR potpisan nakon smanjenja depozita u svim slučajevima. U slučaju BoC-a, do konačnog smanjenja vrijednosti je došlo tek nakon što je MoR potpisan 26. travnja 2013., to jest, na kraju lipnja 2013.

               2.

               Ako Sud prihvati da su tuženici bili pravno ovlašteni djelovati kao institucije Unije, tada bi odluka Općeg suda u pogledu druge točke tužbenog zahtjeva [za poništenje] navedena u točkama 55. do 60. rješenja automatski bila bespredmetna.

      (1)  U točki 45. svojeg rješenja

      (2)  Presuda Pringle (EU:C:2012:756).

      (3)  Točka 45. rješenja

      (4)  Točka 45. rješenja od 10. studenoga 2014.

      (5)  Vidjeti također t. 112. i 163.

      (6)  Točka 43. rješenja i predmet C-520/12 P

      (7)  Točka 54. rješenja

      (8)  Rješenje od 17. prosinca 2008, Portela Komisija (T-137/07, EU:T:2008:589, t. 80.).

      (9)  Presuda od 25. lipnja 1997., Perillo/Komisija (T-7/96, Zb., EU:T:1997:94).

      (10)  Točka 54. rješenja


title: Predmet C-302/16: Presuda Suda (osmo vijeće) od 11. svibnja 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank Noord-Nederland – Pays-Bas) – Bas Jacob Adriaan Krijgsman protiv Surinaamse Luchtvaart Maatschappij NV (Zahtjev za prethodnu odluku — Zračni prijevoz — Uredba (EZ) br. 261/2004 — Članak 5. stavak 1. točka (c) — Naknada štete i pomoć putnicima u slučaju otkazivanja leta — Oslobađanje od obveze naknade štete — Ugovor o prijevozu sklopljen uz posredovanje putničke agencije koja djeluje na internetu — Zračni prijevoznik koji je pravodobno obavijestio putničku agenciju o promjeni rasporeda leta — Putnička agencija koja je navedenu informaciju proslijedila putniku elektroničkom poštom deset dana prije leta)

text:
               24.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 239/16

         Presuda Suda (osmo vijeće) od 11. svibnja 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank Noord-Nederland – Pays-Bas) – Bas Jacob Adriaan Krijgsman protiv Surinaamse Luchtvaart Maatschappij NV
   (Predmet C-302/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Zračni prijevoz - Uredba (EZ) br. 261/2004 - Članak 5. stavak 1. točka (c) - Naknada štete i pomoć putnicima u slučaju otkazivanja leta - Oslobađanje od obveze naknade štete - Ugovor o prijevozu sklopljen uz posredovanje putničke agencije koja djeluje na internetu - Zračni prijevoznik koji je pravodobno obavijestio putničku agenciju o promjeni rasporeda leta - Putnička agencija koja je navedenu informaciju proslijedila putniku elektroničkom poštom deset dana prije leta))
   (2017/C 239/20)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Rechtbank Noord-Nederland

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Bas Jacob Adriaan Krijgsman

      Tuženik: Surinaamse Luchtvaart Maatschappij NV

      Izreka

   Članak 5. stavak 1. točku (c) i članak 7. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 treba tumačiti na način da je stvarni zračni prijevoznik dužan naknaditi štetu u skladu s tim odredbama u slučaju otkazivanja leta o kojem putnik nije obaviješten najmanje dva tjedna prije predviđenog vremena polaska, uključujući i onda kada je taj prijevoznik o spomenutom otkazivanju pravodobno obavijestio putničku agenciju posredstvom koje je sklopljen ugovor o prijevozu s dotičnim putnikom, ali ona potonjem nije proslijedila tu obavijest u navedenom roku.

      (1)  SL C 326, 5. 9. 2016.


title: Predmet T-324/16: Tužba podnesena 21. lipnja 2016. – VF Europe protiv Komisije

text:
               22.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/44

         Tužba podnesena 21. lipnja 2016. – VF Europe protiv Komisije
   (Predmet T-324/16)
   (2016/C 305/59)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: VF Europe BVBA (Bornem, Belgija) (zastupnici: H. Vanhulle, B. van de Walle de Ghelcke, C. Borgers i N. Baeten, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Komisijinu odluku od 11. siječnja 2016. o programu državne potpore o izuzeću od oporezivanja viška dobiti SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) koju je provela Kraljevina Belgija;

               —

               podredno, poništi članke 2.-4. Odluke;

               —

               u svakom slučaju, naloži Komisiji snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na činjenici da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava i očitu pogrešku u ocjeni prilikom utvrđivanja navodne potporne mjere i kvalificirajući je programom potpore u smislu članka 1. točke (d) Uredbe Vijeća br. 2015/1589 (1) i članka 107. UFEU-a.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na činjenici da je Komisija povrijedila članak 107. UFEU-a, nije obrazložila svoju odluku, te da je počinila očitu pogrešku u ocjeni smatrajući da belgijski sustav pretpostavljenog oporezivanja viška dobiti predstavlja mjeru državne potpore.

               3.

               Treći tužbeni razlog, koji se temelji na činjenici da je Komisija naloživši povrat navodne potpore povrijedila članak 16. stavak 1. Uredbe Vijeća br. 2015/1589 i opća načela pravne sigurnosti i legitimnih očekivanja.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na činjenici da je Komisija povrijedila članak 2. stavak 6. UEFU-a i načelo jednakog postupanja, te zlouporabila ovlasti time što je upotrijebila pravila o državnim potporama kako bi zabranila belgijski sustav pretpostavljenog oporezivanja viška dobiti.

      (1)  Uredba Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9.).


title: Predmet T-195/14: Presuda Općeg suda od 24. rujna 2015. – Primagaz protiv OHIM-a – Reeh (PRIMA KLIMA) („Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Zajednice PRIMA KLIMA — Raniji figurativni žig Zajednice PRIMAGAZ — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Relevantna javnost — Sličnost proizvoda ili usluga — Sličnost znakova — Razlikovni karakter pohvalnog verbalnog elementa — Koncepcijska usporedba — Razlikovni karakter ranijeg žiga — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009”)

text:
               23.11.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 389/45

         Presuda Općeg suda od 24. rujna 2015. – Primagaz protiv OHIM-a – Reeh (PRIMA KLIMA)
   (Predmet T-195/14) (1)

   ((„Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Zajednice PRIMA KLIMA - Raniji figurativni žig Zajednice PRIMAGAZ - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Relevantna javnost - Sličnost proizvoda ili usluga - Sličnost znakova - Razlikovni karakter pohvalnog verbalnog elementa - Koncepcijska usporedba - Razlikovni karakter ranijeg žiga - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   (2015/C 389/48)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Compagnie des gaz de pétrole Primagaz SA (Pariz, Francuska) (zastupnik: D. Régnier, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: M. Fischer, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Gerhard Reeh (Radnice, Češka Republika) (zastupnik: W. Riegger, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba protiv odluke prvog žalbenog vijeća OHIM-a od 7. siječnja 2014. (predmet R 2304/2012-1), u vezi s postupkom povodom prigovora između Compagnie des gaz de pétrole Primagaz SA i Gerharda Reeha.

      Izreka

               1.

               Poništava se odluka prvog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) od 7. siječnja 2014. (predmet R 2304/2012-1) jer je žalbeno vijeće odbilo prigovor koji mu je upućen u vezi s proizvodima „Uređaji za rasvjetu, grijanje, sušenje, ventilaciju; filteri od aktivnog ugljena za ventilaciju”.

               2.

               U preostalom dijelu tužba se odbija.

               3.

               Svaka stranka snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 175, 10. 6. 2014.


title: Predmet T-788/14: Rješenje Općeg suda od 28. veljače 2017. – MPF Holdings protiv Komisije

text:
               6.6.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 178/33

         Rješenje Općeg suda od 28. veljače 2017. – MPF Holdings protiv Komisije
   (Predmet T-788/14) (1)

   (2017/C 178/49)
   Jezik postupka: engleski
   Predsjednik trećeg vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 65, 23. 2. 2015.


title: Predmet T-623/13: Tužba podnesena 27. studenoga 2013. — Unión de Almacenistas de Hierros de España protiv Komisije

text:
               25.1.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 24/37

         Tužba podnesena 27. studenoga 2013. — Unión de Almacenistas de Hierros de España protiv Komisije
   (Predmet T-623/13)
   2014/C 24/69
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Unión de Almacenistas de Hierros de España (Madrid, Španjolska) (zastupnici: A. Creus Carreras i A. Valiente Martín, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjevi

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Odluku Komisije od 18. rujna 2013.;

               —

               naloži Komisiji snošenje troškova ovog postupka; i

               —

               dodatno, kao mjeru upravljanja postupkom, zatraži od Komisije dokumente za koje je uskratila pristup, kako bi Opći sud mogao provesti odgovarajuće ispitivanje i provjeriti pouzdanost navoda iz tužbe.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U ovom postupku tužitelj zahtijeva poništenje odluke kojom je izričito odbijen zahtjev za pristup određenim dokumentima. Prešutno odbijanje tog zahtjeva čini meritum predmeta T-419/13, Unión de Almacenistas de Hierros de España protiv Komisije.
   Tužbeni razlozi i glavni argumenti slični su onima koji su istaknuti u tom predmetu.


title: Predmet C-325/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. srpnja 2014. uputio Hof van beroep te Brussel (Belgija) – SBS Belgium NV protiv Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers (SABAM)

text:
               15.9.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 315/41

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. srpnja 2014. uputio Hof van beroep te Brussel (Belgija) – SBS Belgium NV protiv Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers (SABAM)
   (Predmet C-325/14)
   2014/C 315/67
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Hof van beroep te Brussel

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: SBS Belgium NV

      Tuženik: Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers (SABAM)

      Prethodno pitanje

   Obavlja li radnju priopćavanja javnosti u smislu članka 3. Direktive 2001/29 (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu organizacija za radiofuziju koja svoje programe prenosi isključivo pomoću tehnike direktnog prijenosa, odnosno u dvodijelnom postupku u kojem svoje kodirane signale, koji su nositelji programa, preko satelita, veze optičkih vlakana ili drugog prijenosnog sredstva prenosi distributerima (satelitski, kabelski ili x-DSL-priključak), pri čemu tijekom ili nakon tog prijenosa javnost nema pristup tim signalima, a nakon toga distributeri prenose signale svojim pretplatnicima tako da oni mogu gledati te programe?

      (1)  SL L 167, str. 10. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 119.).


title: Predmet T-841/16: Tužba podnesena 24. studenoga 2016. – Alex protiv Komisije

text:
               30.1.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 30/55

         Tužba podnesena 24. studenoga 2016. – Alex protiv Komisije
   (Predmet T-841/16)
   (2017/C 030/63)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Alex SCI (Bayonne, Francuska) (zastupnik: J. Fouchet, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Odluku Europske Komisije od 21. rujna 2016.;

               —

               proglasi nezakonitima i nespojivima sa zajedničkim tržištem potpore koje su EFRR, Francuska država, Regionalno vijeće Akvitanije i Opće vijeće Atlantskih Pireneja isplatili CABAB-u;

         slijedom toga da,

               —

               naloži Francuskoj državi, Regionalnom vijeću Akvitanije i Općem vijeću Atlantskih Pireneja dekoncentriranim državnim subjektima, kao i Europskom fondu za regionalni razvoj (EFRR) povrat nezakonito isplaćenih potpora, sa zakonskim kamatama računajući od stavljanja potpore na raspolaganje;

               —

               naloži Europskoj komisiji snošenje svih troškova postupka, uključujući odvjetničke troškove u visini od 5 000 eura.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog se temelji na unutarnjoj nezakonitosti Odluke Europske Komisije.

               2.

               Drugi tužbeni razlog se temelji na nepriopćavanju financiranja dodijeljenog projektu „Technocité”, koje su u korist Aglomeracije Côte-Baskija-Adour (CABAB) proveli EFRR, Francuska država, Regionalno vijeće Akvitanije i Opće vijeće Atlantskih Pireneja.

               3.

               Treći tužbeni razlog temelji se na nespojivosti financiranja s unutarnjim tržištem.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog temelji se na neispunjenju uvjeta za dodjelu financiranja.


title: Predmet T-124/14: Presuda Općeg suda od 11. prosinca 2015. – Finska protiv Komisije („EPFRR — Izdaci isključeni iz financiranja — Ruralni razvoj — Specifična financijska korekcija — Prihvatljivost izdataka za kupnju rabljenih strojeva i opreme — Derogativno uređenje za mikropoduzeća, mala i srednja poduzeća — Članak 55. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 1974/2006”)

text:
               1.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 38/49

         Presuda Općeg suda od 11. prosinca 2015. – Finska protiv Komisije
   (Predmet T-124/14) (1)

   ((„EPFRR - Izdaci isključeni iz financiranja - Ruralni razvoj - Specifična financijska korekcija - Prihvatljivost izdataka za kupnju rabljenih strojeva i opreme - Derogativno uređenje za mikropoduzeća, mala i srednja poduzeća - Članak 55. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 1974/2006”))
   (2016/C 038/63)
   Jezik postupka: finski

      Stranke

      Tužitelj: Republika Finska (zastupnici: J. Heliskoski i S. Hartikainen, agenti)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: P. Aalto, J. Aquilina, P. Rossi i T. Sevón, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje Provedbene odluke Komisije 2013/763/EU od 12. prosinca 2013. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice na temelju Komponente za jamstva Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskoga poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL L 338, str. 81.), u dijelu u kojem se tom odlukom iz financiranja Unije na temelju EPFRR-a isključuju određeni izdaci Republike Finske u iznosu od 927 827,58 eura zbog njihove neusklađenosti s pravilima Unije.

      Izreka

               1.

               Poništava se Provedbena odluka Komisije 2013/763/EU od 12. prosinca 2013. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice na temelju Komponente za jamstva Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskoga poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) u dijelu u kojem se tom odlukom iz financiranja Unije na temelju EPFRR-a isključuju određeni izdaci Republike Finske u iznosu od 927 827,58 eura zbog njihove neusklađenosti s pravilima Unije.

               2.

               Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 142, 12. 5. 2014.


title: Predmet T-124/17: Tužba podnesena 22. veljače 2017. – Enosi Syntaxiouchon Tameiou Asfaliseon Michanikon kai Ergolipton Dimosion Ergon protiv ESB-a

text:
               15.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 151/37

         Tužba podnesena 22. veljače 2017. – Enosi Syntaxiouchon Tameiou Asfaliseon Michanikon kai Ergolipton Dimosion Ergon protiv ESB-a
   (Predmet T-124/17)
   (2017/C 151/48)
   Jezik postupka: grčki

      Stranke

      Tužitelj: Enosi Syntaxiouchon Tameiou Asfaliseon Michanikon kai Ergolipton Dimosion Ergon (Atena, Grčka) (zastupnik: P. I. Miliarakis, odvjetnik)

      Tuženik: Europska središnja banka

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               prihvati ovu tužbu;

               —

               naloži tuženoj Europskoj središnjoj banci (ESB) da za račun ogranka TSMEDE-a (inženjeri i izvođači javnih radova) sada nadležnog tijela za socijalno osiguranje EFKA isplati (a) iznos od 1 606 539 086,28 eura nominalne vrijednosti na ime udjela u zajedničkom fondu bivše ETAA-e i (b) iznos od 84 285 086,36 eura na ime obveznica, uvećan za zakonske zatezne kamate koje teku od podnošenja ove tužbe do isplate (podredno, naloži ESB-u da isplati drugi iznos naknadne štete koji će biti utvrđen na temelju zatraženog vještačenja);

               —

               odredi, sukladno odredbama Poslovnika Općeg suda, provođenje vještačenja radi utvrđivanja točnog iznosa štete koju su pretrpjeli članovi tužitelja i, u svakom slučaju, ogranak TSMEDE-a bivše ETAA-e i sadašnje EFKA-e;

               —

               naloži tuženiku da dostavi sporazum [o razmjeni] od 15. veljače 2012. sklopljen s Helenskom Republikom; i

               —

               naloži tuženom ESB-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog tužbi tužitelj ističe slijedeće:

               1.

               Ovom se tužbom tvrdi da postoji izvanugovorna odgovornost ESB-a, s obzirom na to da u tijelu nadležnom za socijalno osiguranje, to jest financijskoj ustanovi, nije došlo do Private Sector Involvementa (PSI), već do Official Sector Involvementa (OSI).

               2.

               Ovom se tužbom ističe da postoji veza između Grčke središnje banke, kao članice Europskog sustava središnjih banaka (ESSB), i ESB-a te slijedom toga uzročna veza u odnosu na upravljanje OSI-em od strane Grčke središnje banke i odgovornost ESB-a zbog propuštanja jer članu SEBC-a dopušta provedbu OSI-a. Usto, ovom se tužbom ističe da postoji odgovornost ESB-a zbog štetnog djelovanja Collective Action Clauses (CACs) na tijela nadležna za socijalno osiguranje.

               3.

               Ovom se tužbom tvrdi da postoji izvanugovorna odgovornost ESB-a jer nije pravovremeno, a u svakom slučaju od 21. srpnja 2011. (podredno, od 26. listopada 2011.), poništio odluku od 6. svibnja 2010. (ESB 2010/3-2010/268/UE) kojom je među ostalim osobito jamčio „bez obzira na bilo kakvu vanjsku kreditnu procjenu” (misli se na agencije za kreditni rejting Standard & Poor’s, Fitch i Moody’s) valjanost grčih obveznica. ESB je s velikim zakašnjenjem, odnosno 27. veljače 2012., odlukom (ESB) 2012/133/UΕ poništio odluku od 6. svibnja 2010. Stoga je svojim nepostupanjem tijekom dugog vremenskog razdoblja osnažio legitimna očekivanja u grčke obveznice.

               4.

               Ovom se tužbom ističe da je ESB putem OSI-a bio isključen iz restrukturiranja grčkog javnog duga, isto kao što su zbog njegove intervencije bile isključene i nacionalne središnje banke. Takvim se isključenjem, međutim, krši načelo jednakog postupanja.

               5.

               Ovom se tužbom ističe da država članica Europske unije, posebno članica europodručja, ne može jednostrano, na temelju nacionalnog pravnog poretka (Parlament – Vijeće ministara – ministarske odluke), provesti restrukturiranje javnog duga bez suglasnosti ESB-a ili bez njegove prešutne suglasnosti, jer bi u protivnom nastao financijski kaos. U konkretnom slučaju, postoji prešutna suglasnost ESB-a te stoga njegova izvanugovorna odgovornost za štetu u omjeru od 53,3 %, to jest omjeru koji utječe na bit prava vlasništva. Ističe se da postoji uzročna veza između odgovornosti za predmetne štete zbog propuštanja ESB-a, protupravnog postupanja njegovih tijela i njegove izvanugovorne odgovornosti.


title: Predmet T-13/17: Tužba podnesena 12. siječnja 2017. – Europa Terra Nostra protiv Parlamenta

text:
               27.2.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 63/40

         Tužba podnesena 12. siječnja 2017. – Europa Terra Nostra protiv Parlamenta
   (Predmet T-13/17)
   (2017/C 063/53)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Europa Terra Nostra e.V. (Berlin, Njemačka) (zastupnik: P. Richter, odvjetnik)

      Tuženik: Europski parlament

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi članak I.4.1 tuženikove odluke od 12. prosinca 2016. (broj: FINS-2017-30) koja se odnosi na smanjenje iznosa pretfinanciranja na 33 % utvrđenog maksimalnog iznosa kao i obvezu uspostave jamstva;

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog: povreda Ugovorâ kao i pravnih normi koje se odnose na njihovu primjenu

                           —

                           Tužitelj ističe da se u skladu s člankom 134. stavkom 2. Uredbe (EU, EURATOM) br. 966/2012 (1) kao i u skladu s člankom 206. stavkom 1. Delegirane uredbe (EU) br. 1268/2012 (2) jamstva u slučaju bespovratnih sredstava male vrijednosti uopće ne smiju zahtijevati.

                           —

                           Osim toga, ne postoji tuženikov interes da traži uspostavu jamstva jer je zahtjev za provjeru usmjeren protiv „Alliance for Peace and Freedom” (u daljnjem tekstu: APF) u cijelosti bespredmetan i očito neosnovan.

                           —

                           Nadalje, tuženik je namjerno odugovlačio postupak provjere APF-a više od šest mjeseci, dovodeći time sam do navodne potrebe za jamstvom.

                           —

                           Štoviše, pokazalo se da su mjere neproporcionalne jer tužitelj nije bio u položaju uspostaviti jamstvo, a povlačenje financijske potpore prijeti njegovu ekonomskom postojanju, što može dovesti do narušavanja političkog natjecanja. To je ozbiljno ugrožavanje tužiteljeva prava na slobodu izražavanja i udruživanja (članci 11. i 12. Povelje Europske unije o temeljnim pravima).

               2.

               Drugi tužbeni razlog: zloporaba ovlasti
               Tužitelj prigovara, nadalje, da je tuženik počinio zloporabu ovlasti. Prema njegovu mišljenju, tuženikove su mjere čisto politički motiviran manevar, kojim se nepoželjnoj političkoj stranci, uključujući pripadajuću zakladu, htjela uskratiti financijska potpora i time manipulirati političkim natjecanjem u Uniji.

      (1)  Uredba (EU, Euratom) br. 966/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ, Euratom) br. 1605/2002 (SL 2012., L 298, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 248.).

      (2)  Delegirana uredba Komisije (EU) br. 1268/2012 od 29. listopada 2012. o pravilima za primjenu Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012 Europskog parlamenta i Vijeća o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije (SL 2012., L 362, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 9., str. 183.).


title: Predmet T-208/12: Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2013. — Think Schuhwerk GmbH protiv OHIM-a (Crveni završetci vezica za obuću) ( „Žig Zajednice — Prijava žiga Zajednice — Crveni završetci vezica za obuću — Apsolutni razlog za odbijanje — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točka b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Postupak u kojem se donosi presuda zbog ogluhe” )

text:
               31.8.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 252/21

         Presuda Općeg suda od 11. srpnja 2013. — Think Schuhwerk GmbH protiv OHIM-a (Crveni završetci vezica za obuću)
   (Predmet T-208/12) (1)

   (Žig Zajednice - Prijava žiga Zajednice - Crveni završetci vezica za obuću - Apsolutni razlog za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točka b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Postupak u kojem se donosi presuda zbog ogluhe)
   2013/C 252/49
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Think Schuhwerk GmbH (Kopfing, Austrija) (zastupnik: M. Gail, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za harmonizaciju na unutarnjem tržištu (žigovi i industrijski dizajni) (zastupnik: G. Schneider, agent)

      Predmet

   Tužba protiv odluke prvog žalbenog vijeća OHIM-a od 23. veljače 2012. (predmet R 1552/2011-1), koja se odnosi na zahtjev za registraciju znaka u obliku crvenih završetaka vezica za obuću kao žiga Zajednice.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Think Schuhwerk GmbH će snositi svoje troškove.

      (1)  SL C 209, 14.7.2012.


title: Predmet C-499/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. rujna 2015. uputio Vilniaus miesto apylinkės teismas (Litva) – W i V protiv X

text:
               14.12.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 414/17

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. rujna 2015. uputio Vilniaus miesto apylinkės teismas (Litva) – W i V protiv X
   (Predmet C-499/15)
   (2015/C 414/21)
   Jezik postupka: litavski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Vilniaus miesto apylinkės teismas

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: W i V

      Tuženik: X

      Prethodno pitanje

   Koja je država članica – Republika Litva ili Kraljevina Nizozemska – na temelju članaka 8. do 14. Uredbe Vijeća (EZ) br. 2201/2003 (1) od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću, kojom se stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 1347/2000 nadležna za rješavanje predmeta u vezi s promjenama boravišta, iznosa obveze uzdržavanja za dijete i mjerodavnim praktičnim rješenjima za ostvarivanje kontakta s maloljetnim djetetom, V., koje ima uobičajeno boravište u Kraljevini Nizozemskoj?

      (1)  SL 2003 L 338, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 133.; ispravak SL 2014 L 46, str. 22.)


title: Predmet C-19/16 P: Žalba koju su 13. siječnja 2016. podnijeli Al-Bashir Mohammed Al-Faqih, Ghunia Abdrabbah, Taher Nasuf, Sanabel Relief Agency Ltd protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 28. listopada 2015. u predmetu T-134/11, Al-Bashir Mohammed Al-Faqih, Ghunia Abdrabbah, Taher Nasuf, Sanabel Relief Agency Ltd protiv Europske komisije

text:
               21.3.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 106/26

         Žalba koju su 13. siječnja 2016. podnijeli Al-Bashir Mohammed Al-Faqih, Ghunia Abdrabbah, Taher Nasuf, Sanabel Relief Agency Ltd protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 28. listopada 2015. u predmetu T-134/11, Al-Bashir Mohammed Al-Faqih, Ghunia Abdrabbah, Taher Nasuf, Sanabel Relief Agency Ltd protiv Europske komisije
   (Predmet C-19/16 P)
   (2016/C 106/28)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelji: Al-Bashir Mohammed Al-Faqih, Ghunia Abdrabbah, Taher Nasuf, Sanabel Relief Agency Ltd (zastupnici: N. Garcia-Lora, Solicitor, E. Grieves, Barrister)

      Druge stranke u postupku: Europska komisija, Vijeće Europske unije, Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske

      Zahtjevi

   Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

               —

               ukine pobijanu presudu od 28. listopada 2015.

               —

               zamijeni tu presudu svojom presudom i poništi pobijane mjere

               —

               naloži Komisiji, Vijeću i Ujedinjenoj Kraljevini snošenje troškova postupka pred Općim sudom i Sudom.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Žalitelji u toj žalbi ističu četiri žalbena razloga.
   Prvim žalbenim razlogom osporava se odluka Općeg suda u dijelu u kojem on smatra da se pred njim nije na primjeren način osporilo meritornu odluku o uvrštavanju prva tri tužitelja na popis. Opći sud propustio je ispravno ocijeniti da je razlog IV. osporavanje Komisijine ocjene činjenica. Opći sud nije uzeo u obzir očitovanja tužitelja, koja se moralo uzeti u obzir jer (a) je Opći sud zatražio njihovo iznošenje (b) ih se dostavilo prije nego što je tuženik iznio svoju obranu i (c) su tužitelji uvijek isticali da žele osporavati ocjenu činjenica. Pristup Općeg suda nije usklađen s onim iz presude Ayadi protiv Komisije T-527/09 (14.4.15)
   Drugim žalbenim razlogom osporava se ocjena Općeg suda jer nije primijenio obvezujući sadržaj presude Kadi II. Opći sud propustio je samostalno ocijeniti osnovanost optužbi iz obrazloženja.
   Trećim žalbenim razlogom osporava se ocjena Općeg suda da je Komisija provela pažljivo i neovisno ispitivanje razloga za uvrštavanje na popis. Zaključak Općeg suda da je Komisija provela takvo ispitivanje ne može se prihvatiti s obzirom na činjenice u predmetu i prethodna sudska utvrđenja u drugim sličnim slučajevima.
   Četvrtim žalbenim razlogom osporava se ocjena Općeg suda da Sanabel nije imao aktivnu legitimaciju jer taj sud nije na ispravan način protumačio pravo. Aktivna legitimacija Sanabela ne ovisi o istodobnom utvrđivanju tog njegovog svojstva prema nacionalnom pravu, već o tome može li ga se smatrati subjektom koji ima takvu legitimaciju.


title: Predmet C-62/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. veljače 2017. uputio Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg (Njemačka) – Daniela Chlubna protiv APSB – Aviation Passage Service Berlin GmbH & Co. KG

text:
               8.5.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 144/24

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. veljače 2017. uputio Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg (Njemačka) – Daniela Chlubna protiv APSB – Aviation Passage Service Berlin GmbH & Co. KG
   (Predmet C-62/17)
   (2017/C 144/31)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Daniela Chlubna

      Tuženik: APSB – Aviation Passage Service Berlin GmbH & Co. KG

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li kontrolirajuće poduzeće u smislu članka 2. stavka 4. prvog podstavka Direktive Vijeća 98/59/EZ od 20. srpnja 1998. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na kolektivno otkazivanje (1) samo ono poduzeće čiji se utjecaj osigurava poslovnim udjelima i glasačkim pravima ili je dovoljan i ugovorni ili de facto utjecaj (primjerice na temelju ovlasti fizičkih osoba da daju upute)?

               2.

               Ako je odgovor na prvo pitanje da nije potreban utjecaj koji se osigurava poslovnim udjelima i glasačkim pravima:
               Predstavlja li „odluku u pogledu kolektivnog otkazivanja” u smislu članka 2. stavka 4. prvog podstavka Direktive 98/59/EZ kada kontrolirajuće poduzeće nametne poslodavcu takve zahtjeve da je poslovno nužno provesti kolektivno otkazivanje?

               3.

               U slučaju pozitivnog odgovora na drugo pitanje:
               Zahtijeva li se člankom 2. stavkom 4. drugim podstavkom u vezi s člankom 2. stavkom 3. točkom (a), člankom 2. stavkom 3. točkom (b) podtočkom i. i člankom 2. stavkom 1. Direktive 98/59/EZ da se predstavnike radnika također obavijesti o poslovnim ili drugim razlozima na temelju kojih je kontrolirajuće poduzeće donijelo svoje odluke koje su dovelo do toga da poslodavac namjerava provesti kolektivno otkazivanje?

               4.

               Je li s člankom 2. stavkom 4. u vezi s člankom 2. stavkom 3. točkom (a), člankom 2. stavkom 3. točkom (b) podtočkom i. i člankom 2. stavkom 1. Direktive 98/59/EZ spojivo to da se na radnike – koji u sudskom postupku zahtijevaju utvrđenje nezakonitosti njihovog otkaza do kojeg je došlo u okviru kolektivnog otkazivanja, pri čemu se pozivaju na to da se poslodavac koji je dao otkaz nije pravilno posavjetovao s predstavnicima radnika – stavi teret iznošenja činjenica i dokaza koji prelazi puko navođenje indicija o kontroli?

               5.

               U slučaju pozitivnog odgovora na četvrto pitanje:
               Koje se daljnje obveze u pogledu iznošenja činjenica i dokaza mogu nametnuti radnicima u predmetnom slučaju u skladu s navedenim odredbama?

      (1)  SL 1998., L 225, str. 16. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 8., str. 86.)


title: Predmet C-474/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. kolovoza 2016. uputio Cour d'appel de Colmar (Francuska) – Ministère public, Belu Dienstleistung GmbH & Co KG, Stefan Nikless

text:
               28.11.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 441/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. kolovoza 2016. uputio Cour d'appel de Colmar (Francuska) – Ministère public, Belu Dienstleistung GmbH & Co KG, Stefan Nikless
      (Predmet C-474/16)
      (2016/C 441/11)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour d'appel de Colmar

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Ministère public, Belu Dienstleistung GmbH & Co KG, Stefan Nikless

         Prethodna pitanja

      Obvezuje li, s jedne strane, institucije i tijela države domaćina, i s druge strane, sudove te iste države članice učinak potvrde A1 koju agenciji za privremeno zapošljavanje sukladno članku 19. Uredbe (EZ) Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. o utvrđivanju postupka provedbe Uredbe (EZ) Europskog parlamenta i Vijeća br. 883/2004 od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (1) izdaje institucija države članice čije zakonodavstvo o socijalnoj sigurnosti ostaje primjenjivo na situaciju zaposlene osobe ako je utvrđeno da uvjeti radnog odnosa zaposlene osobe očito ne ulaze u materijalno područje primjene posebnih pravila iz članka 12. stavaka 1. i 2. Uredbe br. 883/2004?

         (1)  SL L 284, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5, svezak 2. str. 171.


title: Predmet C-670/16: Presuda Suda (veliko vijeće) od 26. srpnja 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Minden – Njemačka) – Tsegezab Mengesteab protiv Bundesrepublik Deutschland (Zahtjev za prethodnu odluku — Uredba (EU) br. 604/2013 — Određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji državljanin treće zemlje podnosi u jednoj od država članica — Članak 20. — Početak postupka određivanja — Podnošenje zahtjeva za međunarodnu zaštitu — Izvješće koje su pripremile službe koje je dostavljeno nadležnim tijelima — Članak 21. stavak 1. — Rokovi predviđeni za podnošenje zahtjeva za prihvat — Prijenos odgovornosti na drugu državu članicu — Članak 27. — Pravni lijek — Opseg sudskog nadzora)

text:
               18.9.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 309/17

         Presuda Suda (veliko vijeće) od 26. srpnja 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Minden – Njemačka) – Tsegezab Mengesteab protiv Bundesrepublik Deutschland
   (Predmet C-670/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Uredba (EU) br. 604/2013 - Određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji državljanin treće zemlje podnosi u jednoj od država članica - Članak 20. - Početak postupka određivanja - Podnošenje zahtjeva za međunarodnu zaštitu - Izvješće koje su pripremile službe koje je dostavljeno nadležnim tijelima - Članak 21. stavak 1. - Rokovi predviđeni za podnošenje zahtjeva za prihvat - Prijenos odgovornosti na drugu državu članicu - Članak 27. - Pravni lijek - Opseg sudskog nadzora))
   (2017/C 309/22)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Verwaltungsgericht Minden

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Tsegezab Mengesteab

      Tuženik: Bundesrepublik Deutschland

      Izreka

               1.

               Članak 27. stavak 1. Uredbe (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 19., treba tumačiti na način da se podnositelj zahtjeva za međunarodnu zaštitu može pozivati, u okviru pravnog lijeka protiv odluke o transferu donesene u odnosu na njega, na istek roka propisanog u članku 21. stavku 1. navedene uredbe, i to čak u slučaju kada ga je zamoljena država članica spremna prihvatiti.

               2.

               Članak 21. stavak 1. Uredbe br. 604/2013 treba tumačiti na način da se zahtjev za prihvat ne može valjano podnijeti nakon što su protekla tri mjeseca od podnošenja zahtjeva za međunarodnu zaštitu, čak i ako je zahtjev za prihvat podnesen u roku od dva mjeseca od primitka pozitivnog rezultata iz sustava Eurodac u smislu te odredbe.

               3.

               Članak 20. stavak 2. Uredbe br. 604/2013 treba tumačiti na način da se zahtjev za međunarodnu zaštitu smatra podnesenim kada pisani dokument, koji je pripremilo javno tijelo i koji potvrđuje da je državljanin treće zemlje zatražio međunarodnu zaštitu, pristigne tijelu zaduženom za izvršenje obveza koje proizlaze iz te uredbe i, ovisno o slučaju, kada samo glavne informacije sadržane u takvom dokumentu, ali ne i taj dokument ili njegova preslika, pristignu tom tijelu.

      (1)  SL C 104, 3. 4. 2017.


title: Predmet C-600/13: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. studenog 2013 . uputio Giudice di pace di Matera (Italija) — Intelcom Service Ltd protiv Vincenzo Mario Marvulli

text:
               22.2.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 52/26

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. studenog 2013. uputio Giudice di pace di Matera (Italija) — Intelcom Service Ltd protiv Vincenzo Mario Marvulli
   (Predmet C-600/13)
   2014/C 52/47
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Giudice di pace di Matera

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Intelcom Service Ltd

      Tuženik: Vincenzo Mario Marvulli

      Prethodna pitanja

               1.

               Predviđa li talijanski Zakon o javnom bilježništvu br. 89/1913 u članku 51., u vezi s člancima 1350. i 2657. Građanskog zakonika, rješenje koje je u naravi stvarni monopol javnih bilježnika u vezi s pružanjem usluga u dijelu u kojem se odnosi na pregledavanje i ovjeravanje akata o kupoprodaji nekretnina u Italiji, a sve to u suprotnosti s odredbama i načelima ugovorâ o Europskoj uniji (članak 49. Ugovora o EU) koji propisuju slobodno kretanje usluga između država članica Unije a posebno u suprotnosti s Direktivom 2006/123/EZ (1) od 12. prosinca 2006. (Direktiva Bolkenstein) koja je u Italiji prenesena putem Zakonskog dekreta od 26. ožujka 2010. br. 59. koji je objavljen u Gazzetta Ufficiale br. 94. od 23. travnja 2010.

               2.

               Smatra li Sud da je, također, talijanski Zakon o javnom bilježništvu br. 89/1913, u vezi s člancima 1350. i 2657. Građanskog zakonika, suprotan odredbama Ugovora o EU koje propisuju zabranu monopola na području pružanja usluga (člancima 53. i 37. Ugovora o EU).

               3.

               Smatra li Sud da je, također, talijanski Zakon o javnom bilježništvu br. 89/1913, u kombinaciji s člancima 1350. i 2657. Građanskog zakonika suprotan odredbama Europske unije koje zabranjuju tzv. mjere s istovrsnim učinkom kao količinska ograničenja iz članka 28. i 29. Ugovora o EU, koje su odredbe nakon reforme provedene Lisabonskim ugovorom preuzete u člancima 34. i 35. UFEU-a, mjere zabranjene Ugovorom jer su usmjerene na sankcioniranje građana nekih država članica u odnosu na građane drugih država članica, u vezi s pristupom uslugama koje im se pružaju.

      (1)  Direktiva 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu (SL L 376, str. 36.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 47., str. 160.).


title: Predmet C-158/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. travnja 2015. uputio Raad van State (Nizozemska) – Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ NV protiv Bestuur van de Nederlandse Emissieautoriteit

text:
               22.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 205/18

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. travnja 2015. uputio Raad van State (Nizozemska) – Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ NV protiv Bestuur van de Nederlandse Emissieautoriteit
   (Predmet C-158/15)
   (2015/C 205/25)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Raad van State

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ NV

      Tuženik: Bestuur van de Nederlandse Emissieautoriteit

      Prethodna pitanja

               1.

               Obuhvaća li pojam „postrojenja” iz članka 3. točke (e) Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 2003. o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61/EZ (1) situaciju kao što je ona u predmetnom slučaju u kojoj se ugljen skladišti na odlagalištu ugljena, na kojem dolazi do emisija CO2 koje su posljedica samozagrijavanja, čije je središte otprilike 800 metara udaljeno od granice termoelektrane na ugljen, oba zemljišta su jedno od drugoga razdvojena javnom cestom, a ugljen se iz skladišta prevozi u termoelektranu pokretnom trakom koja se proteže cestom?

               2.

               Odnosi li se „količina goriva izvezenog iz postrojenja” iz članka 27. stavka 2. Uredbe Komisije (EU) br. 601/2012 od 21. lipnja 2012. o praćenju i izvješćivanju o emisijama stakleničkih plinova u skladu s Direktivom 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (2) na situaciju kao što je ona u predmetnom slučaju u kojoj ugljen tijekom skladištenja na odlagalištu ugljena nestaje izgaranjem koje je posljedica samozagrijavanja?

      (1)  SL L 275, str. 32.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 9., str. 28.

      (2)  SL L 181, str. 30.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 9., str. 308.


title: Predmet F-64/13: Tužba podnesena 28. lipnja 2013. — ZZ protiv Suda

text:
               21.9.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 274/23

         Tužba podnesena 28. lipnja 2013. — ZZ protiv Suda
   (Predmet F-64/13)
   2013/C 274/48

   Predmetni postupak završen je prije 1. srpnja 2013., datuma pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji


title: Predmet T-495/12 do 497/12: Presuda Općeg suda od 5. lipnja 2014. – European Drinks protiv OHIM-a – Alexandrion Grup Romania (Dracula Bite i DRACULA BITE) ( „Žig zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnih žigova zajednice Dracula Bite i DRACULA BITE — Raniji nacionalni figurativni žig Dracula — Izostanak stvarne uporabe ranijeg žiga — Članak 42. stavci 2. i 3. Uredbe (EZ) br. 207/2009” )

text:
               21.7.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 235/16

         Presuda Općeg suda od 5. lipnja 2014. – European Drinks protiv OHIM-a – Alexandrion Grup Romania (Dracula Bite i DRACULA BITE)
   (Predmet T-495/12 do 497/12) (1)

   ((„Žig zajednice - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnih žigova zajednice Dracula Bite i DRACULA BITE - Raniji nacionalni figurativni žig Dracula - Izostanak stvarne uporabe ranijeg žiga - Članak 42. stavci 2. i 3. Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   2014/C 235/21
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: European Drinks SA (Ştei, Rumunjska) (zastupnik: V. von Bomhard, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: V. Melgar, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a, intervenijent pred Općim sudom: SC Alexandrion Grup Romania Srl (Pleasa, Rumunjska) (zastupnici: M. Niculeasa, G. Trantea i B. Mărculeţ, odvjetnici)

      Predmet

   Tri tužbe protiv triju odluka četvrtog žalbenog vijeća OHIM-a od 6. rujna 2012. (predmeti R 680/2011-4, R 682/2011-4 i R 679/2011-4) koje se odnose na tri postupaka povodom prigovora između European Drinks SA i SC Alexandrion Grup Romania Srl.

      Izreka

               1.

               Predmeti T-495/12, T-496/12 i T-497/12 su spojeni u svrhu donošenja presude.

               2.

               Tužbe se odbijaju.

               3.

               European Drinks SA nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 26, 26.1.2013.