title: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 25. srpnja 2018.#Dyson Ltd i Dyson BV protiv BSH Home Appliances NV.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio voorzitter van de rechtbank van koophandel te Antwerpen.#Zahtjev za prethodnu odluku – Maloprodaja usisavača – Oznaka energetskog razreda – Direktiva 2010/30/EU – Delegirana uredba (EU) br. 665/2013 – Usisavači – Prikazivanje drugih simbola – Nepoštena poslovna praksa – Zaštita potrošača – Direktiva 2005/29/EZ – Članak 7. – Nenavođenje uvjeta u kojima je energetska učinkovitost izmjerena – Zavaravajuće izostavljanje.#Predmet C-632/16.

text:
         PRESUDA SUDA (četvrto vijeće)
      25. srpnja 2018. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku – Maloprodaja usisavača – Oznaka energetskog razreda – Direktiva 2010/30/EU – Delegirana uredba (EU) br. 665/2013 – Usisavači – Prikazivanje drugih simbola – Nepoštena poslovna praksa – Zaštita potrošača – Direktiva 2005/29/EZ – Članak 7. – Nenavođenje uvjeta u kojima je energetska učinkovitost izmjerena – Zavaravajuće izostavljanje”
      U predmetu C‑632/16,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio voorzitter van de rechtbank van koophandel te Antwerpen (predsjednik Trgovačkog suda u Antwerpenu, Belgija), odlukom od 6. srpnja 2016., koju je Sud zaprimio 7. prosinca 2016., u postupku

         Dyson Ltd,

         Dyson BV

      protiv

         BSH Home Appliances NV,

      SUD (četvrto vijeće),
      u sastavu: T. von Danwitz, predsjednik vijeća, A. Tizzano, potpredsjednik Suda, u svojstvu suca četvrtog vijeća, C. Vajda, K. Jürimäe i C. Lycourgos (izvjestitelj), suci,
      nezavisni odvjetnik: H. Saugmandsgaard Øe,
      tajnik: M. Ferreira, glavna administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 26. listopada 2017.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               –

               za Dyson BV i Dyson Ltd, P. Maeyaert i C. Van Wichelen, advocaten,

               –

               za BSH Home Appliances NV, V. Raus i L. Depypere, advocaten,

               –

               za belgijsku vladu, J. Van Holm i P. Cottin, u svojstvu agenata,

               –

               za njemačku vladu, T. Henze i M. Hellmann, u svojstvu agenata,

               –

               za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju F. Di Mattea, avvocato dello Stato,

               –

               za Europsku komisiju, A. Cleenewerck de Crayencour, K. Talabér‑Ritz i E. Manhaeve, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 22. veljače 2018.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje Delegirane uredbe Komisije (EU) br. 665/2013 od 3. svibnja 2013. o dopuni Direktive 2010/30/EU Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu označivanja energetske učinkovitosti usisavača (SL 2013., L 192, str. 1.) i članka 7. Direktive 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ i direktiva 97/7/EZ, 98/27/EZ i 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća („Direktiva o nepoštenoj poslovnoj praksi”) (SL 2005., L 149, str. 22.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 101.).

               2

               Zahtjev je podnesen u okviru spora između društava Dyson Ltd i Dyson BV (u daljnjem tekstu zajedno: Dyson), s jedne strane, i društva BSH Home Appliances NV (u daljnjem tekstu: BSH), s druge strane, u vezi s nepoštenom poslovnom praksom koju je navodno provodilo društvo BSH jer, kao prvo, nije navelo informacije o energetskim svojstvima usisavača koje prodaje i, kao drugo, na pakiranje usisavača koje prodaje dodalo je druge informacije pored onih koje se moraju obvezno nalaziti na oznaci energetskog razreda usisavača, čiji se primjerak nalazi u Prilogu II. Delegiranoj uredbi br. 665/2013 (u daljnjem tekstu: energetska oznaka).

         Pravni okvir

            Pravo Unije

         Direktiva 2005/29

               3

               Članak 2. Direktive 2005/29 propisuje:
               „Za potrebe ove Direktive:
               […]

                        (d)

                        ‚poslovna praksa poslovnog subjekta prema potrošaču’ (dalje u tekstu: poslovna praksa) znači svaka radnja, izostavljanje, tijek postupanja ili zastupanja, tržišno komuniciranje, uključujući oglašavanje i stavljanje proizvoda na tržište koje izvrši trgovac, a u izravnoj je vezi s promocijom, prodajom ili dobavljanjem proizvoda potrošačima;

                  […]”

               4

               Člankom 3. stavkom 4. te direktive određuje se:
               „U slučaju proturječja između odredaba ove Direktive i drugih pravila [prava Unije] o specifičnim aspektima nepoštene poslovne prakse, pravila [prava Unije] imaju prednost i primjenjuju se na te specifičnosti.”

               5

               Članak 7. navedene direktive, naslovljen „Zavaravajuća izostavljanja”, glasi kako slijedi:
               „1.   Poslovna praksa smatra se zavaravajućom ako u danom činjeničnom okviru, uzimajući u obzir sva njegova obilježja i okolnosti i ograničenja sredstava priopćavanja, izostave bitne informacije potrebne prosječnom potrošaču da bi u danim okolnostima donio informiranu odluku o transakciji te na taj način prosječnog potrošača navodi ili je vjerojatno da će ga navesti na donošenje odluke o poslu koju inače ne bi donio.
               2.   Također se smatra zavaravajućim izostavljanjem slučaj u kojem, uzimajući u obzir pitanja opisana u stavku 1., trgovac skriva ili na nejasan, nerazumljiv, dvosmislen ili nepravodoban način pruža bitne informacije navedene u tom stavku, odnosno ne naznači poslovnu namjeru poslovne prakse ako ona već nije očita iz konteksta, te ako u bilo kojem od tih slučajeva to prosječnog potrošača navodi ili je vjerojatno da će ga navesti na donošenje odluke o poslu koju inače ne bi donio.
               3.   Ako sredstvo koje se koristi za priopćavanje poslovne prakse uvodi ograničenja prostora ili vremena, ta se ograničenja, kao i sve mjere koje je trgovac poduzeo kako bi na druge načine informacije učinio raspoloživima za potrošače, uzimaju u obzir pri odlučivanju je li informacija izostavljena.
               4.   U slučaju pozivanja na kupnju sljedeće se informacije smatraju bitnima, ako već nisu očite iz konteksta:

                        (a)

                        glavna obilježja proizvoda, u mjeri u kojoj je to primjereno za sredstvo priopćavanja i proizvod;

                        (b)

                        geografska adresa i identitet trgovca, npr. njegovo zaštićeno ime i, ako je primjereno, geografska adresa i identitet trgovca u čije ime djeluje;

                        (c)

                        cijena koja uključuje poreze ili način na koji se cijena izračunava ako se zbog prirode proizvoda ona ne može na razuman način unaprijed izračunati, kao i, ako je primjereno, svi dodatni troškovi otpreme, dostave ili poštanski troškovi odnosno ako ih nije moguće na razuman način izračunati unaprijed, činjenica da ti troškovi mogu biti plativi;

                        (d)

                        način plaćanja, dostave i rada proizvoda, kao i politika rješavanja pritužbi, ako odstupaju od zahtjeva u pogledu profesionalne pažnje;

                        (e)

                        za proizvode i poslove koji uključuju pravo povlačenja ili otkazivanja, postojanje takvog prava.

                  5.   Zahtjevi u pogledu informiranja utvrđeni pravom Unije u području tržišnog komuniciranja, uključujući oglašavanje ili stavljanje proizvoda na tržište, čiji je netaksativni popis sadržan u Prilogu II., smatraju se bitnima.”

         Direktiva 2010/30/EU

               6

               Direktiva 2010/30/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 19. svibnja 2010. o označivanju potrošnje energije i ostalih resursa proizvoda povezanih s energijom uz pomoć oznaka i standardiziranih informacija o proizvodu (SL 2010., L 153, str. 1.) stavljena je izvan snage Uredbom (EU) 2017/1369 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2017. o utvrđivanju okvira za označivanje energetske učinkovitosti i o stavljanju izvan snage Direktive 2010/30/EU (SL 2017., L 198, str. 1.). Na dan nastanka činjenica koje se odnose na glavni postupak primjenjivala se Direktiva 2010/30.

               7

               Uvodne izjave 5. i 8. Direktive 2010/30 glasile su:

                        „5.

                        Pružanjem točnih, relevantnih i usporedivih informacija o specifičnoj potrošnji energije proizvoda povezanih s energijom, krajnje korisnike treba usmjeriti da biraju one proizvode koji tijekom uporabe troše manje ili posredno rezultiraju manjom potrošnjom energije i drugih resursa i time potaknuti proizvođače na poduzimanje mjera za smanjivanje potrošnje energije i drugih resursa proizvoda koje proizvode. Time isto tako neizravno treba potaknuti učinkovitu uporabu tih proizvoda koja bi pridonijela ostvarivanju cilja energetske učinkovitosti EU‑a od 20 %. Bez tih informacija, samim djelovanjem tržišnih sila, neće doći do promicanja racionalne uporabe energije i ostalih bitnih resursa kod takvih proizvoda.

                  […]

                        8.

                        Obaviještenost ima ključnu ulogu u djelovanju tržišnih sila pa je stoga nužno uvesti jednoobraznu oznaku za sve proizvode istog tipa, kojom se potencijalnim kupcima daju dodatne standardizirane informacije o troškovima koji se uz te proizvode vežu u smislu energije i potrošnje ostalih bitnih resursa i poduzeti mjere kojima bi se osiguralo da te informacije dobiju i oni potencijalni krajnji korisnici koji izloženi proizvod ne vide pa nisu u mogućnosti vidjeti oznaku. Kako bi bila učinkovita i uspješna, oznaka treba biti lako prepoznatljiva krajnjim korisnicima, jednostavna i sažeta. U tu svrhu postojeće oznake treba zadržati kao osnovu za obavješćivanje krajnjih kupaca o energetskoj učinkovitosti proizvoda. Potrošnju energije proizvoda i druge podatke o proizvodima treba mjeriti u skladu s usklađenim normama i metodama.”

               8

               Članak 1. stavak 1. te direktive određivao je:
               „Ovom se Direktivom uspostavlja okvir za usklađivanje nacionalnih mjera o informacijama za krajnje korisnike, posebno na oznakama i u standardiziranim informacijama o proizvodu, o potrošnji energije i, ako je to relevantno, ostalih bitnih resursa tijekom uporabe, te o dodatnim informacijama o proizvodima povezanima s energijom, čime se krajnjim korisnicima omogućuje da izaberu učinkovitije proizvode.”

               9

               Članak 3. stavak 1. navedene direktive glasio je kako slijedi:
               „Države članice osiguravaju da:
               […]

                        (b)

                        s obzirom na proizvode obuhvaćene ovom Direktivom, izlaganje drugih oznaka, znakova, simbola ili natpisa koji ne zadovoljavaju zahtjeve ove Direktive i relevantnih delegiranih akata bude zabranjeno ako bi njihovo prikazivanje krajnje korisnike moglo obmanuti ili zbuniti u pogledu potrošnje energije ili, ako je to relevantno, drugih bitnih resursa tijekom uporabe;

                  […]”

               10

               U skladu s člankom 4. iste direktive:
               „Države članice osiguravaju da:

                        (a)

                        se informacije koje se odnose na potrošnju električne energije, drugih oblika energije i prema potrebi drugih bitnih resursa tijekom uporabe kao i dodatne informacije, u skladu s delegiranim aktima donesenim prema ovoj Direktivi, stavljaju na znanje krajnjim korisnicima u informacijskom listu i na oznaci proizvoda koji se nudi za prodaju, u najam, najam s pravom kupnje ili se izravno ili neizravno izlaže krajnjim korisnicima bilo kojim sredstvom prodaje na daljinu, uključujući i internet;

                  […]”

               11

               Članak 5. Direktive 2010/30 određivao je:
               „Države članice osiguravaju da:

                        (a)

                        dobavljači koji stavljaju na tržište ili puštaju u rad proizvode obuhvaćene delegiranim aktom, dostavljaju oznaku i informacijski list u skladu s ovom Direktivom i dotičnim delegiranim aktom;

                  […]”

               12

               Članak 10. te direktive glasio je:
               „1.   Pojedinosti koje se odnose na oznaku i informacijski list Komisija utvrđuje u delegiranim aktima u skladu s člancima od 11. do 13., za svaki tip proizvoda u skladu s ovim člankom.
               […]
               Odredbe delegiranih akata o informacijama o potrošnji energije i drugih bitnih resursa tijekom upotrebe koje se navode na oznaci i u informacijskom listu omogućuju krajnjim korisnicima da donose bolje informirane odluke o kupnji, a tijelima nadležnim za nadzor tržišta da verificiraju odgovaraju li proizvodi navedenim informacijama.
               […]
               4.   U delegiranim aktima navodi se posebno:
               […]

                        (d)

                        oblik i sadržaj oznake iz članka 4., koja u najvećoj mogućoj mjeri ima jednoobrazni karakterističan oblik po skupinama proizvoda te je u svakom slučaju jasno vidljiva i čitljiva. U modelu oznake kao osnova zadržava se razvrstavanje slovima od ‚A’ do ‚G’; stupnjevi razvrstavanja odgovaraju značajnoj uštedi energije i troškova iz perspektive krajnjeg korisnika.

                  […]

                        (g)

                        specifičan sadržaj oznake za oglašavanje, uključujući prema potrebi energetski razred i druge relevantne razine radnih značajki za dotični proizvod u čitljivom i vidljivom obliku;

                  […]”

         Delegirana uredba br. 665/2013

               13

               Uvodna izjava 5. Delegirane uredbe br. 665/2013 glasi:
               „Ovom bi se Uredbom trebao utvrditi jednoobrazni izgled i sadržaj oznaka za usisavače.”

               14

               Članak 1. stavak 1. te uredbe određuje:
               „Ovom se Uredbom utvrđuju zahtjevi za označivanje i pružanje dodatnih podataka o proizvodu za električne usisavače, uključujući hibridne usisavače.”

               15

               Članak 3. stavak 1. navedene uredbe glasi:
               „Dobavljači osiguravaju da je od 1. rujna 2014.:

                        (a)

                        svaki usisavač označen tiskanom oznakom čiji su izgled i sadržaj utvrđeni u Prilogu II.;

                  […]”

               16

               Članak 4. iste uredbe propisuje:
               „Dobavljači osiguravaju da od 1. rujna 2014.:

                        (a)

                        svaki model koji se nalazi na prodajnom mjestu nosi oznaku koju dobavljači osiguravaju u skladu s člankom 3., postavljenu s vanjske strane uređaja ili obješenu na njega tako da je jasno vidljiva;

                  […]”

               17

               Prema Prilogu I. Delegirane uredbe br. 665/2013, razred energetske učinkovitosti usisavača određuje se sukladno njegovoj godišnjoj potrošnji električne energije, njegov razred učinkovitosti čišćenja sukladno njegovom kapacitetu prihvata prašine, a njegov razred emisije prašine sukladno njegovoj emisiji prašine.

               18

               Prilog II. toj uredbi određuje izgled energetske oznake i navodi informacije koje ona mora sadržavati, među ostalim razred energetske učinkovitosti predmetnog modela usisavača i njegove razrede učinkovitosti čišćenja i emisije prašine. U njemu se još precizira da izgled oznake mora biti u skladu s točkama 3.1., 3.2. ili 3.3. tog priloga, ovisno o tome je li riječ o općenamjenskom usisavaču, usisavaču za tvrde podloge ili onom za tepihe, i da se, odstupajući od navedenog, ako je nekom modelu dodijeljen znak za okoliš uveden Uredbom (EZ) br. 66/2010 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009. o znaku za okoliš [Europske unije] (SL 2010., L 27, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 16., str. 184.) (u daljnjem tekstu: znak za okoliš Unije), može dodati preslika tog znaka.

            Belgijsko pravo

               19

               Na temelju članka VI.99 stavka 1. Zakonika o gospodarskom pravu (Moniteur belge od 29. ožujka 2013., str. 19975.), kako je izmijenjen Zakonom od 21. prosinca 2013. (Moniteur belge od 30. prosinca 2013., str. 103506.), kojim se prenosi članak 7. stavak 1. Direktive 2005/29, poslovna praksa smatra se zavaravajućom ako se u danom činjeničnom okviru, uzimajući u obzir sva njezina obilježja i okolnosti i ograničenja korištenog sredstva priopćavanja, izostave bitne informacije potrebne prosječnom potrošaču da bi u danim okolnostima donio informiranu odluku o poslu te na taj način prosječnog potrošača navodi ili je vjerojatno da će ga navesti na donošenje odluke o poslu koju inače ne bi donio.

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               20

               Društva Dyson i BSH oboje na tržište stavljaju usisavače koji sukladno Delegiranoj uredbi br. 665/2013 moraju imati energetsku oznaku prilikom prodaje. Ta oznaka odražava rezultate testova koji se provode s praznim spremnikom. Društvo Dyson prigovara društvu BSH, među ostalim, da je zavaralo potrošače i da je provodilo nepoštenu poslovnu praksu. U tom kontekstu društvo Dyson pokrenulo je postupak pred sudom koji je uputio zahtjev, voorzitterom van de rechtbank van koophandel te Antwerpen (predsjednik Trgovačkog suda u Antwerpenu, Belgija).

               21

               Sud koji je uputio zahtjev kao prvo odbija tvrdnju društva Dyson prema kojoj je društvo BSH provodilo nepoštenu sudsku praksu time što je na energetskim oznakama usisavača koje prodaje navelo energetski razred A. Naime, razvrstavanje u taj razred u skladu je s testovima koji su provedeni s praznim spremnikom, pri čemu taj test sud koji je uputio zahtjev smatra jedinim koji omogućava procjenu godišnje potrošnje energije usisivača.

               22

               Međutim, sud koji je uputio zahtjev ističe, kao drugo, da društvo Dyson osnovano tvrdi da ispitivanja koja su provedena s praznim spremnikom ne odgovaraju uobičajenoj uporabi usisavača i da ta ispitivanja ne omogućavaju usporedbu uređaja koji funkcioniraju na različite načine, odnosno, s jedne strane uređaja koji, kao oni koje prodaje društvo BSH, imaju vrećicu za prašinu čije se pore začepljuju uporabom, zbog čega motor mora razviti veću snagu i, s druge strane, usisavača marke Dyson, koji nisu opremljeni takvom vrećicom i čija uporaba ne utječe na snagu koju motor mora razviti. Stoga smatra da se postavlja pitanje je li društvo BSH zavaralo potrošače time što nije preciziralo koju je metodu ispitivanja primijenilo.

               23

               Sud koji je uputio zahtjev s tim u vezi ističe da društvo BSH samo postupa u skladu s Delegiranom uredbom br. 665/2013. Ta uredba precizno uređuje izgled energetske oznake i njezin sadržaj, tako da je društvo BSH pri određivanju informacija koje će pružiti potrošačima podvrgnuto ograničenjima tog sredstva priopćavanja. Uzimajući u obzir članak 7. stavke 1. i 3. Direktive 2005/29, taj sud smatra da valja ispitati je li društvo BSH imalo određenu slobodu pri određivanju informacija u vezi s potrošnjom energije koje će navesti na uređajima koje prodaje.

               24

               Sud koji je uputio zahtjev također ističe da, osim energetske oznake, koja se propisuje Delegiranom uredbom br. 665/2013, društvo BSH na svoje usisavače dodaje druge simbole, među ostalim zelenu oznaku s natpisom „Energy A”, što znači da je usisavač općenito dosegao razred A energetske učinkovitosti, zelenu oznaku s natpisom „AAAA Best rated: A in all classes”, što znači da je usisavač dosegao razred A u pogledu učinkovitosti čišćenja, na tepihu i na tvrdoj podlozi, energetske učinkovitosti i emisije prašine, kao i crnu oznaku u obliku tepiha s natpisom „class A Performance”, što znači da je usisavač dosegao razred A u pogledu kapaciteta prihvata prašine na tepihu.

               25

               Taj sud ističe da društvo BSH na taj način pruža informacije koje su već u cijelosti priopćene energetskim oznakama te se pita dopušta li Delegirana uredba br. 665/2013 takvu praksu.

               26

               U tim je okolnostima voorzitter van de rechtbank van koophandel te Antwerpen (predsjednik Trgovačkog suda u Antwerpenu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Može li se strogo poštovanje [Delegirane uredbe br. 665/2013] (bez dopunjavanja oznake definirane u Prilogu II. toj uredbi informacijama o uvjetima ispitivanja koji su rezultirali razvrstavanjem u razred energetske učinkovitosti u skladu s Prilogom I.) smatrati zavaravajućim izostavljanjem u smislu članka 7. [Direktive 2005/29]?

                        2.

                        Protivi li se [Delegiranoj uredbi br. 665/2013] to da oznaka bude dopunjena drugim simbolima kojima se priopćavaju iste informacije?”

         O prethodnim pitanjima

            Prvo pitanje

               27

               Sud koji je uputio zahtjev svojim prvim pitanjem u biti pita treba li članak 7. Direktive 2005/29 tumačiti na način da je činjenica da potrošaču nisu pružene informacije o uvjetima ispitivanja koji su doveli do razvrstavanja u energetski razred naveden na energetskoj oznaci „zavaravajuće izostavljanje” u smislu te odredbe.

               28

               Najprije valja podsjetiti da je cilj Direktive 2005/29 uvođenje jedinstvenih pravila o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnih subjekata prema potrošačima radi doprinošenja dobrom funkcioniranju unutarnjeg tržišta i osiguravanja visokog stupnja zaštite potrošača (presuda od 26. listopada 2016., Canal Digital Danmark, C‑611/14, EU:C:2016:800, t. 25.).

               29

               U tom je kontekstu navođenje na energetskoj oznaci samo informacija koje se zahtijevaju Delegiranom uredbom br. 665/2013, bez pojašnjavanja uvjeta u kojima je energetska učinkovitost usisavača izmjerena, „poslovna praksa” u smislu članka 2. točke (d) Direktive 2005/29.

               30

               Naime, pojam „poslovna praksa” izrazito je široko definiran, pa tako definirana praksa mora biti, s jedne strane, poslovne naravi, odnosno moraju je provoditi trgovci i, s druge strane, mora biti izravno povezana s promocijom, prodajom ili dobavljanjem njihovih proizvoda potrošačima (vidjeti u tom smislu presudu od 17. listopada 2013., RLvS, C‑391/12, EU:C:2013:669, t. 37.).

               31

               Kada iza priopćavanja informacija o energetskoj učinkovitosti proizvoda koji je predmet maloprodaje ili nepriopćavanja takvih informacija stoji trgovac, riječ je o poslovnoj praksi izravno povezanoj s prodajom tog proizvoda potrošačima. U tom je smislu nevažno, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 77. svojeg mišljenja, da su predmetne informacije nepovoljne za trgovca ili to da je on te informacije priopćio kako bi se uskladio s odredbama Delegirane uredbe br. 665/2013.

               32

               Kao prvo, što se tiče neisticanja informacija o uvjetima ispitivanja na energetskoj oznaci, valja istaknuti da se u članku 3. stavku 4. Direktive 2005/29 propisuje da u slučaju proturječja između odredbi te direktive i drugih pravila prava Unije o specifičnim aspektima nepoštene poslovne prakse ta druga pravila imaju prednost i primjenjuju se na te specifičnosti.

               33

               U predmetnom slučaju Direktiva 2010/30 i Delegirana uredba br. 665/2013 čine pravila prava Unije o specifičnim aspektima nepoštene poslovne prakse u smislu članka 3. stavka 4. Direktive 2005/29. Naime, iako iz uvodnih izjava 5. i 8. Direktive 2010/30 proizlazi da je njezin glavni cilj zaštita okoliša, to ne mijenja činjenicu da cilj pružanja točne, relevantne i usporedive informacije o konkretnoj energetskoj potrošnji proizvoda povezanih s energijom putem jednoobrazne energetske oznake koju trgovac mora staviti na proizvod koji je predmet maloprodaje pridonosi zaštiti potrošača.

               34

               Međutim, kada postoji proturječje između članka 7. Direktive 2005/29, s jedne strane, i odredbi Direktive 2010/30 i Delegirane uredbe br. 665/2013, s druge strane, sukladno članku 3. stavku 4. Direktive 2005/29 moraju se primijeniti potonje odredbe.

               35

               U tom pogledu valja istaknuti da se Direktiva 2010/30 i Delegirana uredba br. 665/2013 moraju tumačiti u smislu da se na energetsku oznaku ne mogu dodati informacije o uvjetima u kojima je izmjerena energetska učinkovitost usisavača.

               36

               Naime, u uvodnoj izjavi 8. Direktive 2010/30 pojašnjava se da je nužno uvesti jednoobraznu oznaku za sve proizvode istog tipa. Taj cilj standardizacije oznake provodi se člankom 1. stavkom 1., člankom 4. i člankom 10. stavkom 4. točkama (d) i (g) spomenute direktive, na temelju kojih se potonjom uspostavlja okvir za usklađivanje nacionalnih mjera u vezi s, među ostalim, informiranjem krajnjih korisnika o potrošnji energije putem oznaka i standardiziranih informacija i državama članicama nalaže da osiguraju informiranje o potrošnji električne energije tijekom uporabe uređaja putem oznake čiji se izgled i detaljni sadržaj moraju utvrditi delegiranim aktom, što je, kada je riječ o usisavačima, Delegirana uredba br. 665/2013.

               37

               Kao što to proizlazi iz uvodne izjave 8. i članka 10. Direktive 2010/30, cilj standardizacije izgleda i sadržaja energetske oznake kao i njezine jednostavnosti i sažetosti jest krajnjem korisniku omogućiti bolju razumljivost i usporedivost informacija koje su u njoj sadržane.

               38

               Osim toga, iz uvodne izjave 5. Delegirane uredbe br. 665/2013 proizlazi da se njome treba utvrditi jednoobrazni izgled i sadržaj oznaka za usisavače.

               39

               Izgled i sadržaj te oznake precizno su definirani u Prilogu II. spomenutoj uredbi. Taj prilog usto predviđa da se, odstupajući od izgleda energetske oznake koji je u njemu precizno definiran, na tu oznaku može dodati samo preslika znaka za okoliš Unije ako je predmetnom modelu usisavača dodijeljen takav znak.

               40

               Slijedi da se Delegiranoj uredbi br. 665/2013, tumačenoj u vezi s Direktivom 2010/30, protivi to da se energetskoj oznaci dodaju drugi navodi osim eventualno preslike znaka za okoliš Unije.

               41

               Iz te zabrane proizlazi da se na temelju članka 3. stavka 4. Direktive 2005/29 članak 7. te direktive ne može primijeniti na nedostatak informacija o uvjetima ispitivanja energetske učinkovitosti usisavača.

               42

               Što se tiče, kao drugo, nedostatka informacija o uvjetima ispitivanja drugdje nego na energetskoj oznaci, valja istaknuti da se prema članku 7. stavku 1. Direktive 2005/29 poslovna praksa smatra zavaravajućom ako se u danom činjeničnom okviru, uzimajući u obzir sva njegova obilježja i okolnosti i ograničenja sredstava priopćavanja, izostave bitne informacije potrebne prosječnom potrošaču da bi u danim okolnostima donio informiranu odluku o transakciji te na taj način prosječnog potrošača navodi ili je vjerojatno da će ga navesti na donošenje odluke o poslu koju inače ne bi donio. Iz stavka 5. istog članka također proizlazi da se zahtjevi u pogledu informiranja utvrđeni pravom Unije u području tržišnog komuniciranja, uključujući oglašavanje ili stavljanje proizvoda na tržište, smatraju bitnima.

               43

               U predmetnom slučaju uvjeti u kojima je energetska učinkovitost predmetnog modela usisavača izmjerena ne mogu se smatrati bitnom informacijom za prosječnog potrošača.

               44

               Naime, Direktivom 2010/30 propisana je uporaba jednoobrazne energetske oznake za informiranje krajnjih korisnika o potrošnji energije određenih proizvoda tijekom njihove uporabe, a Delegiranom uredbom br. 665/2013 utvrđen je iscrpni popis informacija o potrošnji energije usisavača pri njihovoj uporabi koje se moraju staviti na znanje potrošačima putem te energetske oznake, pri čemu nije propisano da se na njoj moraju navesti uvjeti u kojima je izmjerena energetska učinkovitost usisavača. Stoga valja smatrati da iz zajedničkog tumačenja Direktive 2010/30 i Delegirane uredbe br. 665/2013 proizlazi da se takve informacije ne mogu smatrati bitnima za prosječnog potrošača.

               45

               Iz toga slijedi da nenavođenje uvjeta ispitivanja energetske učinkovitosti usisavača ne može biti zavaravajuće izostavljanje u smislu članka 7. Direktive 2005/29.

               46

               Iz prethodno navedenog proizlazi da na prvo pitanje valja odgovoriti da članak 7. Direktive 2005/29 treba tumačiti na način da činjenica da potrošaču nisu pružene informacije o uvjetima ispitivanja koji su doveli do razvrstavanja u energetski razred naveden na energetskoj oznaci nije „zavaravajuće izostavljanje” u smislu te odredbe.

            Drugo pitanje

               47

               Najprije valja podsjetiti da je prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda na potonjem da u okviru postupka suradnje s nacionalnim sudovima uspostavljene u članku 267. UFEU‑a nacionalnom sudu pruži koristan odgovor koji će mu omogućiti da riješi spor koji se pred njim vodi i da će, u tom smislu, Sud po potrebi preoblikovati pitanje koje mu je postavljeno (vidjeti osobito presudu od 21. prosinca 2016., Ucar i Kilic, C‑508/15 i C‑509/15, EU:C:2016:986, t. 51. i navedenu sudsku praksu).

               48

               U predmetnom je slučaju nesporno da Delegiranu uredbu br. 665/2013, u kojoj se nalaže postavljanje energetske oznake na svaki usisavač koji je predmet maloprodaje, treba tumačiti s obzirom na odredbe Direktive 2010/30, na kojoj se temelji. Drugo pitanje, koje se odnosi na Delegiranu uredbu br. 665/2013, stoga valja preoblikovati na način da se također odnosi na Direktivu 2010/30.

               49

               Osim toga, iz odluke kojom se upućuju prethodna pitanja proizlazi da je u predmetnom slučaju društvo BSH na pakiranje usisivača koje prodaje pored energetske oznake postavilo nekoliko oznaka ili simbola koji nisu predviđeni Delegiranom uredbom br. 665/2013, odnosno, osobito, zelenu oznaku s natpisom „Energy A”, narančastu oznaku s natpisom „AAAA Best rated: A in all classes” i crnu oznaku u obliku tepiha s natpisom „Class A Performance”.

               50

               Stoga valja smatrati da sud koji je uputio zahtjev svojim drugim pitanjem u biti pita treba li Delegiranu uredbu br. 665/2013, u vezi s Direktivom 2010/30, tumačiti u smislu da joj se protivi to da se drugdje nego na energetskoj oznaci prikazuju druge oznake ili simboli koji prenose informacije navedene na toj energetskoj oznaci.

               51

               Valja istaknuti da članak 3. stavak 1. točka (b) Direktive 2010/30 propisuje da je prikazivanje, među ostalim, oznaka ili simbola drugdje nego na energetskoj oznaci zabranjeno ako, kao prvo, te oznake ili simboli ne ispunjavaju zahtjeve te direktive ili njezinih delegiranih akata, odnosno, u predmetnom slučaju, Delegirane uredbe br. 665/2013, i ako bi, kao drugo, to prikazivanje krajnjeg korisnika moglo obmanuti ili zbuniti u pogledu potrošnje energije ili, ako je to relevantno, drugih bitnih resursa tijekom uporabe električnog uređaja. Taj članak stoga uvjetuje takvu zabranu provjeravanjem tih dvaju uvjeta.

               52

               Budući da u predmetnom slučaju oznake ili simboli koje društvo BSH prikazuje na usisavačima koje prodaje nisu predviđeni Delegiranom uredbom br. 665/2013, treba smatrati da ne ispunjavaju zahtjeve te uredbe. Slijedi da je njihovo prikazivanje zabranjeno ako bi krajnjeg potrošača moglo obmanuti ili zbuniti u pogledu potrošnje energije usisavača tijekom njegove uporabe.

               53

               Na sudu koji je uputio zahtjev je da utvrdi, s obzirom na sve relevantne elemente, postoji li zbog prikazivanja oznaka ili simbola koje koristi društvo BSH takva opasnost.

               54

               Međutim, iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da, u okviru prethodnog postupka, iako je nacionalni sud taj koji na kraju treba ocijeniti činjenice, Sud, koji nacionalnom sudu treba dati korisne odgovore, ovlašten je dati upute osobito na temelju spisa glavnog postupka kao i očitovanja koja su mu podnesena, koje će sudu koji je uputio zahtjev omogućiti da donese odluku (presuda od 5. lipnja 2014., I, C‑255/13, EU:C:2014:1291, t. 55. i navedena sudska praksa).

               55

               S tim u vezi valja pojasniti da iz samog teksta članka 3. stavka 1. točke (b) Direktive 2010/30 proizlazi da navedeni sud mora strogo primijeniti kriterij iz točke 52. ove presude, namijenjen zaštiti krajnjeg potrošača od opasnosti od obmane ili zabune u vezi s potrošnjom energije tijekom uporabe predmetnog električnog uređaja. Strogu primjenu tog kriterija potvrđuje cilj zaštite okoliša iz navedene direktive, na koji je upućeno u točki 33. ove presude.

               56

               Osim toga, valja istaknuti da, u okviru Direktive 2005/29, kao kriterij procjene, kada je riječ o zavaravajućoj poslovnoj praksi, treba uzeti u obzir prosječnog potrošača koji je u razumnoj mjeri obaviješten, pažljiv i oprezan, uzimajući u obzir socijalne, kulturne i jezične čimbenike (presude od 12. svibnja 2011., Ving Sverige, C‑122/10, EU:C:2011:299, t. 22. i od 26. listopada 2016., Canal Digital Danmark, C‑611/14, EU:C:2016:800, t. 39.). Povezanost pitanja opravdava primjenu tog kriterija i u okviru ocjene opasnosti od obmane ili zabune iz članka 3. stavka 1. točke (b) Direktive 2010/30.

               57

               U tom smislu, sama okolnost da oznake ili simboli koje je društvo BSH izložilo navode informacije koje su već prisutne na energetskoj oznaci nije dovoljna da se isključi postojanje takve opasnosti. Naime, valja istaknuti, s jedne strane, da simboli koje je koristilo društvo BSH nisu grafički identični onima koji su korišteni na energetskoj oznaci i, s druge strane, da određene oznake ili simboli koje to društvo koristi ponavljaju iste informacije, pri čemu koriste različiti grafički prikaz za svaku oznaku, što bi moglo stvoriti dojam da je svaki put riječ o različitoj informaciji.

               58

               Na drugo pitanje stoga valja odgovoriti da Delegiranu uredbu br. 665/2013, u vezi s člankom 3. stavkom 1. točkom (b) Direktive 2010/30, treba tumačiti na način da joj se protivi to da se drugdje nego na energetskoj oznaci prikazuju oznake ili simboli koji prenose informacije navedene na toj energetskoj oznaci ako bi to prikazivanje krajnjeg korisnika moglo obmanuti ili zbuniti u pogledu potrošnje energije usisavača koji je predmet maloprodaje pri njegovoj uporabi, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, s obzirom na sve relevantne elemente i vodeći računa o percepciji prosječnog krajnjeg korisnika koji je u razumnoj mjeri obaviješten, pažljiv i oprezan, uzimajući u obzir socijalne, kulturne i jezične čimbenike.

         Troškovi

               59

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenog, Sud (četvrto vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Članak 7. Direktive 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ, direktiva 97/7/EZ, 98/27/EZ i 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća treba tumačiti na način da činjenica da potrošaču nisu pružene informacije o uvjetima ispitivanja koji su doveli do razvrstavanja u energetski razred naveden na oznaci energetskog razreda usisavačâ, čiji se primjerak nalazi u Prilogu II. Delegiranoj uredbi br. 665/2013 od 3. svibnja 2013. o dopuni Direktive 2010/30/EU Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu označivanja energetske učinkovitosti usisavača, nije „zavaravajuće izostavljanje” u smislu te odredbe.

                           2.

                           Delegiranu uredbu br. 665/2013, u vezi s člankom 3. stavkom 1. točkom (b) Direktive 2010/30/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 19. svibnja 2010. o označivanju potrošnje energije i ostalih resursa proizvoda povezanih s energijom uz pomoć oznaka i standardiziranih informacija o proizvodu, treba tumačiti na način da joj se protivi to da se drugdje nego na oznaci energetskog razreda usisavačâ, čiji se primjerak nalazi u Prilogu II. Delegiranoj uredbi br. 665/2013, prikazuju oznake ili simboli koji prenose informacije navedene na toj energetskoj oznaci ako bi to prikazivanje krajnjeg korisnika moglo obmanuti ili zbuniti u pogledu potrošnje energije usisavača koji je predmet maloprodaje pri njegovoj uporabi, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, s obzirom na sve relevantne elemente i vodeći računa o percepciji prosječnog krajnjeg korisnika koji je u razumnoj mjeri obaviješten, pažljiv i oprezan, uzimajući u obzir socijalne, kulturne i jezične čimbenike.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: nizozemski


title: Presuda Suda (treće vijeće) od 7. kolovoza 2018.#Hochtief AG protiv Budapest Főváros Önkormányzata.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Kúria.#Zahtjev za prethodnu odluku – Javna nabava – Postupci pravne zaštite – Direktiva 89/665/EZ – Tužba za naknadu štete – Članak 2. stavak 6. – Nacionalni propis koji dopuštenost svih tužbi za naknadu štete uvjetuje prethodnim i konačnim utvrđenjem nezakonitosti odluke javnog naručitelja koja je uzrokovala navedenu štetu – Tužba za poništenje – Prethodna tužba pred arbitražnom komisijom – Sudski nadzor odluka arbitražne komisije – Nacionalni propis koji isključuje isticanje razloga koji nisu izneseni pred arbitražnom komisijom – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Članak 47. – Pravo na djelotvornu sudsku zaštitu – Načela djelotvornosti i ekvivalentnosti.#Predmet C-300/17.

text:
         PRESUDA SUDA (treće vijeće)
      7. kolovoza 2018. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku – Javna nabava – Postupci pravne zaštite – Direktiva 89/665/EZ – Tužba za naknadu štete – Članak 2. stavak 6. – Nacionalni propis koji dopuštenost svih tužbi za naknadu štete uvjetuje prethodnim i konačnim utvrđenjem nezakonitosti odluke javnog naručitelja koja je uzrokovala navedenu štetu – Tužba za poništenje – Prethodna tužba pred arbitražnom komisijom – Sudski nadzor odluka arbitražne komisije – Nacionalni propis koji isključuje isticanje razloga koji nisu izneseni pred arbitražnom komisijom – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Članak 47. – Pravo na djelotvornu sudsku zaštitu – Načela djelotvornosti i ekvivalentnosti”
      U predmetu C‑300/17,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputila Kúria (Vrhovni sud, Mađarska), odlukom od 11. svibnja 2017., koju je Sud zaprimio 24. svibnja 2017., u postupku

         Hochtief AG

      protiv

         Budapest Főváros Önkormányzata,

      SUD (treće vijeće),
      u sastavu: L. Bay Larsen, predsjednik vijeća, J. Malenovský, M. Safjan, D. Šváby i M. Vilaras (izvjestitelj), suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Wathelet,
      tajnik: R. Șereș, administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 30. travnja 2018.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               –

               za Hochtief AG, A. László, ügyvéd i I. Varga, konzulens,

               –

               za mađarsku vladu, Z. Fehér i G. Koós, u svojstvu agenata,

               –

               za grčku vladu, M. Tassopoulou, D. Tsagkaraki, E. Tsaousi i K. Georgiadis, u svojstvu agenata,

               –

               za austrijsku vladu, M. Fruhmann, u svojstvu agenta,

               –

               za poljsku vladu, B. Majczyna, u svojstvu agenta,

               –

               za Europsku komisiju, P. Ondrůšek i A. Tokár, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 7. lipnja 2018.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje Direktive Vijeća 89/665/EEZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima (SL 1989., L 395, str. 33.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 6., str. 3.), kako je izmijenjena Direktivom 2014/23/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. (SL 2014., L 94, str. 1.) (u daljnjem tekstu: Direktiva 89/665).

               2

               Ovaj zahtjev podnesen je u okviru spora između Hochtief AG i Budapest Főváros Önkormányzata (Gradska uprava Budimpešte, Mađarska, u daljnjem tekstu: javni naručitelj) u okviru tužbe za naknadu štete koju je Hochtief navodno pretrpio zbog povrede pravila u području javne nabave.

         Pravni okvir

            Pravo Unije

               3

               Članak 1. stavak 1. četvrti podstavak Direktive 89/665 propisuje:
               „Države članice poduzimaju mjere neophodne kako bi osigurale da se, u pogledu ugovora obuhvaćenih područjem primjene Direktive 2014/24/EU [Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL 2014., L 94, str. 65.)] ili Direktive [2014/23], odluke javnih naručitelja mogu učinkovito razmatrati i, osobito, u najkraćem roku u skladu s uvjetima utvrđenima u člancima od 2. do 2.f ove Direktive, iz razloga što su takve odluke dovele do povrede prava Zajednice u području javne nabave ili povrede nacionalnih pravila koja prenose to pravo.”

               4

               Članak 1. stavak 3. te direktive određuje:
               „Države članice osiguravaju da su, prema detaljnim pravilima koja mogu utvrditi države članice, postupci pravne zaštite dostupni barem svakoj osobi koja ima ili je imala interes za dobivanje određenog ugovora i koja je pretrpjela ili bi mogla pretrpjeti štetu zbog navodnog kršenja.”

               5

               Članak 2. stavci 1., 2. i 6. navedene direktive predviđaju:
               „1.   Države članice osiguravaju da mjere poduzete u vezi s postupcima pravne zaštite navedenim u članku 1. uključuju ovlasti da:
               […]

                        (b)

                        se ukinu ili se osigura ukidanje nezakonito donesenih odluka, uključujući uklanjanje diskriminirajućih tehničkih, ekonomskih ili financijskih specifikacija u pozivu na dostavu ponuda, dokumentaciji za nadmetanje ili bilo kojem drugom dokumentu vezanom uz postupak sklapanja ugovora;

                        (c)

                        se osobama koje su pretrpjele štetu zbog kršenja dodijeli naknada štete.

                  2.   Ovlasti navedene u stavku 1. i člancima 2.d i 2.e mogu se prenijeti na odvojena tijela nadležna za različite aspekte postupka pravne zaštite.
               […]
               6.   Države članice mogu predvidjeti da, kad je podnesen zahtjev za naknadu štete na temelju nezakonito donesene odluke, osporenu odluku mora najprije ukinuti tijelo koje ima potrebne ovlasti.”

            Mađarsko pravo

               6

               Članak 108. stavak 3. közbeszerzésekről szóló 2003. évi CXXIX. törvény (Zakon br. CXXIX iz 2003. o javnoj nabavi, Magyar Közlöny 2003/157, u daljnjem tekstu: Zakon o javnoj nabavi) određuje:
               „Natjecatelj može izmijeniti svoj zahtjev za sudjelovanje najkasnije do isteka roka za podnošenje zahtjevâ za sudjelovanje.”

               7

               Članak 350. tog zakona predviđa:
               „Podnošenje građanskopravnog zahtjeva u slučaju povrede pravila o javnoj nabavi i dodjeli ugovora o javnoj nabavi moguće je pod uvjetom da su arbitražna komisija za javnu nabavu ili sud, u okviru sudskog nadzora odluke arbitražne komisije, konačno utvrdili povredu.”

               8

               Članak 351. navedenog zakona glasi kako slijedi:
               „Ako ponuditelj zahtijeva od javnog naručitelja samo nadoknadu troškova nastalih u okviru pripreme ponude i sudjelovanja u postupku dodjele ugovora, za priznavanje takvog zahtjeva za naknadu štete dovoljno je da dokaže da je:

                        (a)

                        javni naručitelj povrijedio odredbu pravila o javnoj nabavi i dodjeli ugovora o javnoj nabavi,

                        (b)

                        imao stvarne izglede za dobivanje ugovora, i

                        (c)

                        povreda imala negativan učinak na njegove izglede za dobivanje ugovora.”

               9

               Članak 339/A Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (Zakon br. III iz 1952. o građanskom postupku, u daljnjem tekstu: Zakonik o građanskom postupku), određuje:
               „Ako zakonskom odredbom nije drukčije određeno, sud nadzire upravnu odluku na temelju pravnih pravila koja su bila na snazi u trenutku njezina donošenja i činjeničnih elemenata koji su postojali u to vrijeme.”

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               10

               Javni naručitelj je 5. veljače 2005. objavio poziv za sudjelovanje u postupku javne nabave radova u iznosu koji premašuje prag predviđen pravom Unije, nakon pregovaračkog postupka s prethodnom objavom poziva na nadmetanje. U propisanom roku zaprimljeno je pet zahtjeva za sudjelovanje, od kojih je jedan bio zahtjev konzorcija HOLI (u daljnjem tekstu: Konzorcij), kojim upravlja Hochtief.

               11

               Javni naručitelj je 19. srpnja 2005. obavijestio Konzorcij da je njegov zahtjev za sudjelovanje nevaljan zbog sukoba interesa te da je odbijen. Ta odluka obrazložena je činjenicom da je Konzorcij kao voditelja projekta odredio stručnjaka koji je sudjelovao u pripremi poziva na nadmetanje na strani javnog naručitelja.

               12

               Közbeszerzési Döntőbizottság (arbitražna komisija za javnu nabavu, Mađarska, u daljnjem tekstu: arbitražna komisija) je odlukom od 12. rujna 2005. odbio tužbu koju je Konzorcij podnio protiv te odluke. Ta komisija smatrala je da se određivanje stručnjaka u zahtjevu za sudjelovanje ne može smatrati administrativnom pogreškom, kao što je tvrdio Hochtief. Kad bi potonja bila ovlaštena ispraviti tu pogrešku, to bi podrazumijevalo izmjenu zahtjeva za sudjelovanje, što je isključeno člankom 108. stavkom 3. Zakona o javnoj nabavi. Arbitražna komisija je također smatrala da javni naručitelj nije djelovao nezakonito kad je nastavio postupak samo s dva natjecatelja s obzirom na to da je člankom 130. stavkom 7. Zakona o javnoj nabavi predviđeno da je, ako određeni broj natjecatelja koji su podnijeli odgovarajući zahtjev za sudjelovanje ostane unutar određenog raspona, te natjecatelje potrebno pozvati na podnošenje ponuda.

               13

               Fővárosi Bíróság (Sud u Budimpešti, Mađarska) je presudom od 28. travnja 2006. odbio tužbu koju je Konzorcij podnio protiv odluke od 12. rujna 2005.

               14

               Fővárosi Ítélőtábla (Okružni žalbeni sud u Budimpešti, Mađarska) je, odlučujući o žalbi koju je Konzorcij podnio protiv presude od 28. travnja 2006., odlukom od 13. veljače 2008. Sudu uputio zahtjev za prethodnu odluku povodom kojeg je donesena presuda od 15. listopada 2009., Hochtief i Linde‑Kca‑Dresden (C‑138/08, EU:C:2009:627).

               15

               Europska komisija je tijekom te iste 2008. u okviru ispitivanja postupka javne nabave o kojem je riječ u glavnom postupku utvrdila da je javni naručitelj povrijedio pravila u području javne nabave, s jedne strane, time što je objavio obavijest o pregovaračkom postupku i, s druge strane, time što je isključio jednog od natjecatelja tijekom postupka predodabira a da mu nije, u skladu s presudom od 3. ožujka 2005., Fabricom (C‑21/03 i C‑34/03, EU:C:2005:127), dao mogućnost dokazivanja da sudjelovanje stručnjaka koji je određen kao voditelj projekta nije moglo narušiti tržišno natjecanje.

               16

               Nakon presude od 15. listopada 2009., Hochtief i Linde‑Kca‑Dresden (C‑138/08, EU:C:2009:627), Fővárosi Ítélőtábla (Okružni žalbeni sud u Budimpešti) je 20. siječnja 2010. donio presudu kojom je potvrdio presudu od 28. travnja 2006. On je osobito naveo da nije ispitao je li javni naručitelj, zaključivši da zahtjev za sudjelovanje Konzorcija nije usklađen, počinio povredu jer potonjem nije dao mogućnost obrane s obzirom na to da navedeni prigovor nije bio naveden u tužbi u prvostupanjskom postupku. Hochtief je tek u žalbenom postupku prvi put naveo da zabrana koja mu je naložena nerazmjerno ograničava njegovo pravo na podnošenje zahtjeva za sudjelovanje i podnošenje ponude, protivno članku 220. UEZ‑a, članku 6. Direktive Vijeća 93/37/EEZ od 14. lipnja 1993. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama (SL 1993., L 199, str. 54.) i sudskoj praksi Suda.

               17

               Presudom od 7. veljače 2011. Legfelsőbb Bíróság (raniji naziv Kúrije (Vrhovni sud)) potvrdio je presudu Fővárosi Ítélőtábla (Okružni žalbeni sud u Budimpešti) od 20. siječnja 2010.

               18

               Hochtief je 11. kolovoza 2011., na temelju Komisijinih utvrđenja, pokrenuo postupak revizije protiv iste presude Fővárosi Ítélőtábla (Okružni žalbeni sud u Budimpešti).

               19

               Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Upravni i radni sud u Budimpešti, Mađarska) je 6. lipnja 2013. donio rješenje o odbijanju revizije, koje je potvrđeno rješenjem Fővárosi Törvényszék (Sud u Budimpešti, Mađarska), koji je odlučivao u zadnjem stupnju.

               20

               I dalje se pozivajući na Komisijina utvrđenja, Hochtief je zatim podnio novu tužbu protiv javnog naručitelja za naknadu štete u iznosu od 24043685 mađarskih forinti (HUF) (oko 74000 eura), koji odgovara troškovima koje je imao u okviru sudjelovanja u postupku javne nabave.

               21

               Budući da je ta tužba odbijena u prvostupanjskom i žalbenom postupku, Hochtief je podnio kasacijsku žalbu pred sudom koji je uputio zahtjev, pri čemu se, među ostalim, pozvao na povredu članka 2. stavka 1. Direktive 89/665 i članka 2. stavka 1. Direktive Vijeća 92/13/EEZ od 25. veljače 1992. o usklađivanju zakona i drugih propisa o primjeni pravila Zajednice u postupcima nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnoga gospodarstva, energetskom, prometnom i telekomunikacijskom sektoru (SL 1992., L 76, str. 14.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 10., str. 72.).

               22

               Sud koji je uputio zahtjev u biti navodi da iz Direktive 89/665 proizlazi da se ostvarivanje zahtjeva za naknadu štete može uvjetovati time da upravno tijelo ili sud prethodno ukinu pobijanu odluku (presuda od 26. studenoga 2015., MedEval, C‑166/14, EU:C:2015:779, t. 35.), tako da se u načelu ne čini da se članku 2. navedene direktive protivi nacionalna zakonska odredba poput članka 350. Zakona o javnoj nabavi. Međutim, primjena te potonje odredbe, u vezi s ostalim odredbama Zakona o javnoj nabavi i Zakona o građanskom postupku, može dovesti do toga da neuspješni natjecatelj u pregovaračkom postupku javne nabave, poput Hochtiefa, ne može podnijeti tužbu za naknadu štete jer se ne može pozvati na odluku kojom je konačno utvrđena povreda pravila o javnoj nabavi. U tim okolnostima može biti opravdano bilo predvidjeti mogućnost podnošenja dokaza o takvoj povredi drugim sredstvima, bilo odbaciti unutarnje pravilo radi poštovanja načela djelotvornosti, bilo tumačiti to pravilo s obzirom na pravo Unije.

               23

               U tim je okolnostima Kúria (Vrhovni sud) odlučila prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Protivi li se pravu Unije nacionalni postupovni propis koji podnošenje građanskopravnog zahtjeva u slučaju povrede odredbe pravila o javnoj nabavi uvjetuje time da su arbitražna komisija za javnu nabavu ili sud, u okviru sudskog nadzora odluke [arbitražne komisije], konačno utvrdili navedenu povredu?

                        2.

                        Može li se nacionalna odredba kojom se kao pretpostavka podnošenja tužbe za naknadu štete određuje da navedenu povredu konačno utvrde [arbitražna komisija] za javnu nabavu ili sud, u okviru sudskog nadzora odluke arbitražne komisije, zamijeniti drugom koja je u skladu s pravom Unije? Drugim riječima, može li oštećenik drugim sredstvima dokazati povredu?

                        3.

                        U okviru spora za naknadu štete, protivi li se pravu Unije i, osobito, načelima djelotvornosti i ekvivalentnosti, ili može li uzrokovati učinak protivan tom pravu i tim načelima, nacionalna postupovna odredba ako ona dopušta sudski nadzor upravne odluke samo na temelju pravnih argumenata navedenih u postupku pred arbitražnom komisijom, čak i ako se oštećenik, kao temelj povrede pravila koju navodi, može pozvati samo na nezakonitost svojeg isključenja koja se, u skladu sa sudskom praksom Suda, temelji na sukobu interesa, tako da ga se, u skladu s pravilima pregovaračkog postupka, iz postupka javne nabave isključuje iz drugog razloga zato što je došlo do izmjene u njegovu zahtjevu za sudjelovanje u postupku?”

         O zahtjevu za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka

               24

               Hochtief je dopisima podnesenima Sudu 12. i 27. srpnja 2018. zahtijevao nalaganje ponovnog otvaranja usmenog dijela postupka na temelju članka 83. Poslovnika Suda.

               25

               U potporu svojem zahtjevu Hochtief uvodno ističe zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Székesfehérvári Törvényszék (Sud u Stolnom Biogradu, Mađarska), odlukom od 6. prosinca 2017., koju je Sud zaprimio 5. lipnja 2018. i upisao pod brojem C‑362/18. On u biti ističe da odgovor koji treba pružiti na pitanja postavljena u ovom predmetu ovisi o odgovoru koji će biti pružen na pitanja postavljena u predmetu C‑362/18 i da, radi osiguranja ujednačenosti sudske praske, strankama valja omogućiti da iznesu svoja stajališta o potonjem predmetu.

               26

               Hochtief smatra da je, kako bi Sud mogao odlučiti o ovom zahtjevu za prethodnu odluku, potrebno voditi računa o elementima o kojima se nije raspravljalo među strankama. On osobito želi podnijeti očitovanja o formalnoj izjavi agenta mađarske vlade na raspravi, u skladu s kojom je presuda od15. listopada 2009., Hochtief i Linde‑Kca‑Dresden (C‑138/08, EU:C:2009:627), donesena tijekom postupka pred mađarskim sudovima, bila predmet presuda tih sudova. On smatra da je za odgovore na prva dva pitanja postavljena u okviru ovog zahtjeva za prethodnu odluku od odlučujuće važnosti odrediti kako su navedeni sudovi ocijenili navedenu presudu.

               27

               S tim u vezi valja podsjetiti da, u skladu s člankom 83. Poslovnika, Sud može u svakom trenutku, nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika, odrediti otvaranje ili ponovno otvaranje usmenog dijela postupka, osobito ako smatra da stvar nije dovoljno razjašnjena ili ako stranka iznese, po zatvaranju ovog dijela postupka, novu činjenicu koja je takve prirode da ima odlučujući utjecaj na odluku Suda, ili pak ako je u predmetu potrebno odlučiti na temelju argumenta o kojem se nije raspravljalo među strankama ili zainteresiranim osobama iz članka 23. Statuta Suda Europske unije.

               28

               U predmetnom slučaju Sud, saslušavši nezavisnog odvjetnika, smatra da raspolaže svim potrebnim informacijama za odlučivanje o zahtjevu za prethodnu odluku i da nije potrebno odgovoriti na njega oslanjajući se na argument o kojem se nije raspravljalo pred njim.

               29

               S jedne strane, suprotno onomu što tvrdi Hochtief, odgovor koji valja pružiti na pitanja postavljena u ovom predmetu ne ovisi o odgovoru koji će biti pružen na pitanja postavljena u predmetu C‑362/18. Naime, iako glavni postupci u ovom predmetu i predmetu C‑362/18 pripadaju sličnom kontekstu, ipak se pitanja postavljena u predmetu C‑362/18, koja se, kao što sam Hochtief ističe u svojem zahtjevu, poglavito odnose na odgovornost države članice za povredu prava Unije koja je pripisiva nacionalnom sudu koji odlučuje u zadnjem stupnju, razlikuju od onih postavljenih u ovom predmetu, koja se odnose na pretpostavke dopuštenosti tužbe za naknadu štete protiv javnog naručitelja.

               30

               S druge strane, nije očito da ovaj zahtjev za prethodnu odluku treba ispitati s obzirom na element o kojem se nije raspravljalo među strankama. Sud koji je uputio zahtjev u svojem zahtjevu za prethodnu odluku osobito je spomenuo presudu od 15. listopada 2009., Hochtief i Linde‑Kca‑Dresden (C‑138/08, EU:C:2009:627), koju je Hochtief naveo u potporu svojem zahtjevu za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka, a stranke glavnog postupka i zainteresirane osobe iz članka 23. Statuta Suda Europske unije imale su priliku podnijeti pisana i usmena očitovanja s tim u vezi.

               31

               S obzirom na prethodna razmatranja, Sud smatra da nije potrebno odrediti ponovno otvaranje usmenog dijela postupka.

         Prvo i drugo pitanje

               32

               Svojim prvim dvama pitanjima, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 2. stavak 6. Direktive 89/665 tumačiti na način da mu se protivi nacionalni postupovni propis, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koji mogućnost isticanja građanskopravnog zahtjeva u slučaju povrede pravila o javnoj nabavi i dodjeli ugovora o javnoj nabavi uvjetuje time da arbitražna komisija ili sud u okviru sudskog nadzora odluke te arbitražne komisije konačno utvrde povredu.

               33

               Kao prvo, valja podsjetiti da, u skladu s člankom 2. stavkom 6. Direktive 89/665, države članice mogu predvidjeti da, kad je podnesen zahtjev za naknadu štete na temelju nezakonito donesene odluke, osporenu odluku mora najprije ukinuti tijelo koje ima potrebne ovlasti.

               34

               Slijedom toga, iz teksta te iste odredbe slijedi da države članice u načelu imaju ovlast donijeti nacionalne postupovne odredbe poput članka 350. Zakona o javnoj nabavi, koji mogućnost isticanja građanskopravnog zahtjeva u slučaju povrede pravila o javnoj nabavi uvjetuje time da arbitražna komisija, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, ili sud u okviru sudskog nadzora odluke te arbitražne komisije, konačno utvrde povredu (vidjeti analogijom presudu od 26. studenoga 2015., MedEval, C‑166/14, EU:C:2015:779, t. 36.).

               35

               Kao drugo, valja podsjetiti da, kao što je Sud više puta presudio, Direktiva 89/665 utvrđuje tek minimalne uvjete koji se moraju ispuniti u okviru postupaka pravne zaštite u nacionalnim pravnim porecima kako bi se osiguralo poštovanje pravila prava Unije u području javne nabave (vidjeti osobito presudu od 15. rujna 2016., Star Storage i dr., C‑439/14 i C‑488/14, EU:C:2016:688, t. 42. i navedenu sudsku praksu).

               36

               Tako članak 2. stavak 6. Direktive 89/665 samo previđa ovlast država članica da podnošenje tužbe za naknadu štete uvjetuju time da osporavanu odluku poništi tijelo koje ima potrebne ovlasti, a pritom ne sadržava nikakav navod o eventualnim uvjetima ili ograničenjima po potrebi koji su povezani s prenošenjem i provedbom te odredbe.

               37

               Kao što je to nezavisni odvjetnik u biti istaknuo u točki 39. svojega mišljenja, države članice i dalje mogu slobodno definirati uvjete primjene nacionalnih pravila koja prenose članak 2. stavak 6. Direktive 89/665 u njihovom pravnom poretku te po potrebi ograničenja, iznimke ili odstupanja koji su povezani s tom primjenom.

               38

               Kao što je Sud više puta presudio, točno je da su prilikom definiranja postupovnih pravila za pravna sredstva koja trebaju osigurati zaštitu prava koje pravo Unije dodjeljuje natjecateljima i ponuditeljima oštećenima odlukama javnih naručitelja države članice dužne osigurati da se ne ugrozi ni djelotvornost Direktive 89/665 ni prava koja pravo Unije dodjeljuje pojedincima (vidjeti u tom smislu presudu od 15. rujna 2016., Star Storage i dr., C‑439/14 i C‑488/14, EU:C:2016:688, t. 43. i 44.).

               39

               S tim u vezi Sud je presudio da ovlast koju državama članicama dodjeljuje članak 2. stavak 6. Direktive 89/665 nije neograničena i uvjetovana je djelotvornošću tužbe za poništenje koja prethodi bilo kakvoj tužbi za naknadu štete (vidjeti u tom smislu presudu od 26. studenoga 2015., MedEval, C‑166/14, EU:C:2015:779, t. 36. do 44.). Države članice osobito moraju osigurati poštovanje prava na djelotvoran pravni lijek i na pošteno suđenje sadržana u članku 47. prvom i drugom stavku Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) (vidjeti u tom smislu presudu od 15. rujna 2016., Star Storage i dr., C‑439/14 i C‑488/14, EU:C:2016:688, t. 46.).

               40

               U predmetnom slučaju valja utvrditi da nacionalni postupovni propis koji mogućnost isticanja građanskopravnog zahtjeva u slučaju povrede pravila o javnoj nabavi i dodjeli ugovora o javnoj nabavi uvjetuje prethodnim konačnim utvrđenjem povrede ne lišava predmetnog ponuditelja prava na djelotvoran pravni lijek.

               41

               Slijedom toga, na prva dva pitanja treba odgovoriti tako da članak 2. stavak 6. Direktive 89/665 valja tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni postupovni propis, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koji mogućnost isticanja građanskopravnog zahtjeva u slučaju povrede pravila o javnoj nabavi i dodjeli ugovora o javnoj nabavi uvjetuje time da arbitražna komisija ili sud u okviru sudskog nadzora odluke te arbitražne komisije konačno utvrde povredu.

         Treće pitanje

               42

               Svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li pravo Unije tumačiti na način da mu se u kontekstu tužbe za naknadu štete protivi nacionalno postupovno pravilo koje sudski nadzor odluka arbitražne komisije koja je u prvom stupnju provela nadzor odluka koje su javni naručitelji donijeli u okviru provedbe postupaka javne nabave ograničava na ispitivanje samo razloga istaknutih pred tom komisijom.

               43

               Što se tiče glavnog predmeta, najprije valja istaknuti da, kao što proizlazi iz zahtjeva za prethodnu odluku, nacionalni sudovi nadležni za nadzor odluka arbitražne komisije koja je u prvom stupnju odlučivala o tužbi za poništenje odluka koje su javni naručitelji donijeli u okviru provedbe postupaka javne nabave moraju, na temelju članka 339/A Zakonika o građanskom postupku, odbaciti kao nedopušten svaki novi razlog koji nije istaknut pred navedenom komisijom.

               44

               Upravo je na temelju te odredbe Fővárosi Ítélőtábla (Okružni žalbeni sud u Budimpešti) odbio žalbu žalitelja u glavnom postupku protiv presude Fővárosi Bíróság (Sud u Budimpešti) o odbijanju tužbe protiv prvotne odluke arbitražne komisije. Na temelju te odredbe je i Legfelsőbb Bíróság (raniji naziv Vrhovnog suda) odbio kasacijsku žalbu žalitelja u glavnom postupku protiv presude Fővárosi Ítélőtábla (Okružni žalbeni sud u Budimpešti).

               45

               Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, zajednička primjena članka 339/A Zakonika o građanskom postupku i članka 350. Zakonika o javnoj nabavi ipak bi mogla imati učinak suprotan pravu Unije.

               46

               S tim u vezi, on ističe, oslanjajući se na točku 39. presude od 26. studenoga 2015., MedEval (C‑166/14, EU:C:2015:779), da se razina zahtjeva pravne sigurnosti u odnosu na pretpostavke dopuštenosti pravnog sredstva razlikuje prema tome je li riječ o pravnim sredstvima za naknadu štete ili pravnom sredstvu za proglašenje ugovora nevažećim. Naime, s obzirom na zahtjeve pravne sigurnosti koji moraju biti ispunjeni u ugovornim odnosima, opravdano je pravna sredstva čiji je cilj proglašenje nevažećima ugovora koje su sklopili javni naručitelji i odabrani ponuditelji formulirati usko. Suprotno tomu, budući da pravna sredstva za naknadu štete u načelu ni na koji način ne utječu na učinke već sklopljenih ugovora, bilo bi neopravdano podvrgnuti ih pravilima koja su stroga kao i ona koja se primjenjuju na pravna sredstva čiji su predmet samo postojanje ili izvršenje tih ugovora.

               47

               S tim u vezi, valja podsjetiti da je točno da je Sud u točkama 41. do 44. presude od 26. studenoga 2015., MedEval (C‑166/14, EU:C:2015:779), presudio da se načelo djelotvornosti protivi nacionalnom postupovnom režimu koji dopuštenost tužbi za naknadu štete podnesenih u okviru postupka javne nabave uvjetuje prethodnim utvrđenjem nezakonitosti predmetnog postupka javne nabave.

               48

               Međutim, važno je naglasiti da je Sud došao do takvog zaključka u vrlo specifičnom kontekstu kojem je bila svojstvena okolnost da je tužbu za prethodno utvrđivanje nezakonitosti postupka javne nabave, koja se temeljila na prethodnom neobjavljivanju obavijesti o nadmetanju, trebalo podnijeti u prekluzivnom šestomjesečnom roku koji je počinjao teći od dana koji je slijedio dodjeli predmetnog ugovora o javnoj nabavi, neovisno o tome je li oštećena osoba mogla znati da je ta odluka o dodjeli nezakonita. Naime, u tom kontekstu postojao je rizik da šestomjesečni rok ne omogući oštećenoj osobi prikupljanje informacija potrebnih za tužbu za utvrđivanje nezakonitosti predmetnog postupka javne nabave, što je tako spriječilo podnošenje te tužbe te je stoga moglo učiniti praktično nemogućim ili pretjerano otežanim ostvarivanje prava na podnošenje tužbe za naknadu štete.

               49

               Međutim, situacija o kojoj je riječ u glavnom predmetu jasno se razlikuje od one u predmetu u kojem je donesena presuda od 26. studenoga 2015., MedEval (C‑166/14, EU:C:2015:779).

               50

               Naime, valja istaknuti da, za razliku od pravila o prekluziji o kojem je bila riječ u predmetu u kojem je donesena presuda od 26. studenoga 2015., MedEval (C‑166/14, EU:C:2015:779), postupovno pravilo iz članka 339/A Zakonika o građanskom postupku, kao što je istaknuo nezavisni odvjetnik u točkama 47. do 49. svojega mišljenja, ne ugrožava pravo na djelotvoran pravni lijek i na pošteno suđenje, zajamčeno člankom 47. prvim i drugim stavkom Povelje (vidjeti analogijom presudu od 26. rujna 2013., Texdata Software, C‑418/11, EU:C:2013:588, t. 87.).

               51

               Osim toga, iako je točno da to nacionalno postupovno pravilo nameće strogu usklađenost razloga istaknutih pred arbitražnom komisijom i onih istaknutih pred sudovima koji su nadležni nadzirati odluke te komisije time što dakle isključuje svaku mogućnost da pojedinac podnese novi razlog tijekom postupka, ono ipak, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 49. svojega mišljenja, pridonosi očuvanju korisnog učinka Direktive 89/665, koji se, kao što je Sud već presudio, sastoji u osiguranju toga da se nezakonite odluke javnih naručitelja mogu učinkovito i što je hitnije moguće preispitati (vidjeti u tom smislu presudu od 15. rujna 2016., Star Storage i dr., C‑439/14 i C‑488/14, EU:C:2016:688, t. 43. i navedenu sudsku praksu).

               52

               S tim u vezi valja podsjetiti da je Sud presudio da načelo – u skladu s kojim je u građanskom postupku inicijativa na strankama, a koje podrazumijeva da je nacionalni sud obvezan držati se predmeta spora i svoju odluku temeljiti na činjenicama koje su mu podnesene te ne djelovati po službenoj dužnosti, osim iznimno i radi očuvanja javnog interesa – štiti prava obrane i osigurava dobro odvijanje postupka, osobito na način da se spriječi kašnjenje postupka zbog ocjene novih razloga (vidjeti u tom smislu presude od 14. prosinca 1995., van Schijndel i van Veen, C‑430/93 i C‑431/93, EU:C:1995:441, t. 20. i 21. i od 7. lipnja 2007., van der Weerd i dr., C‑222/05 do C‑225/05, EU:C:2007:318, t. 34. i 35.).

               53

               Kao što proizlazi iz spisa podnesenog Sudu, u predmetnom slučaju Hochtief nije bio u nemogućnosti podnijeti tužbu za poništenje odluke javnog naručitelja o njegovu isključivanju iz postupka bilo arbitražnoj komisiji bilo zatim nacionalnim sudovima nadležnima za sudski nadzor odluke te komisije.

               54

               Ne može se smatrati ni da je Hochtief bio u nemogućnosti pravodobno istaknuti razlog koji se, u biti, temeljio na tome da nije mogao podnijeti dokaz da, u predmetnom slučaju, sudjelovanje stručnjaka koji je određen kao voditelj projekta i koji je sudjelovao u pripremi poziva na nadmetanje na strani javnog naručitelja nije moglo narušiti tržišno natjecanje, u skladu s rasuđivanjem koje proizlazi iz točaka 33. do 36. presude od 3. ožujka 2005., Fabricom (C‑21/03 i C‑34/03, EU:C:2005:127).

               55

               Naime, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, tumačenje koje taj sud daje pravnom pravilu prava Unije, u izvršavanju nadležnosti koju mu povjerava članak 267. UFEU‑a, objašnjava i precizira značenje i doseg tog pravnog pravila, onako kako ono treba ili je trebalo biti shvaćeno i primijenjeno od stupanja na snagu (vidjeti osobito presude od 27. ožujka 1980., Denkavit italiana, 61/79, EU:C:1980:100, t. 16. i od 13. siječnja 2004., Kühne & Heitz, C‑453/00, EU:C:2004:17, t. 21.).

               56

               Iz toga slijedi da je, u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, ponuditelj poput Hochtiefa mogao istaknuti prigovor koji se temeljio na tome da nije mogao dokazati da činjenica da je kao voditelja projekta odredio stručnjaka koji je sudjelovao u pripremi poziva na nadmetanje na strani javnog naručitelja nije mogla narušiti tržišno natjecanje, čak i kad s tim u vezi ne postoji nikakva relevantna sudska praksa Suda.

               57

               Osim toga, iako je točno da je presuda od 3. ožujka 2005., Fabricom (C‑21/03 i C‑34/03, EU:C:2005:127), bila dostupna na mađarskom jeziku nakon što je Hochtief podnio svoju tužbu arbitražnoj komisiji i tužbu protiv odluke te komisije nacionalnom prvostupanjskom sudu, na temelju same te okolnosti ipak se ne može zaključiti da je njemu bilo apsolutno nemoguće istaknuti takav prigovor.

               58

               Iz prethodno navedenog proizlazi da se pravo Unije, a osobito članak 1. stavke 1. i 3. Direktive 89/665, s obzirom na članak 47. Povelje, treba tumačiti na način da im se, u kontekstu tužbe za naknadu štete ne protivi nacionalno postupovno pravilo, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koje sudski nadzor odluka arbitražne komisije koja je u prvom stupnju provela nadzor odluka koje su javni naručitelji donijeli u okviru provedbe postupaka javne nabave ograničava na ispitivanje samo razloga istaknutih pred tom komisijom.

         Troškovi

               59

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (treće vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Članak 2. stavak 6. Direktive Vijeća 89/665/EEZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima, kako je izmijenjena Direktivom 2014/23/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014., valja tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni postupovni propis, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koji mogućnost isticanja građanskopravnog zahtjeva u slučaju povrede pravila o javnoj nabavi i dodjeli ugovora o javnoj nabavi uvjetuje time da arbitražna komisija ili sud u okviru sudskog nadzora odluke te arbitražne komisije konačno utvrde povredu.

                           2.

                           Pravo Unije, a osobito članak 1. stavke 1. i 3. Direktive 89/665, kako je izmijenjena Direktivom 2014/23, s obzirom na članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da im se u kontekstu tužbe za naknadu štete ne protivi nacionalno postupovno pravilo, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koje sudski nadzor odluka arbitražne komisije koja je u prvom stupnju provela nadzor odluka koje su javni naručitelji donijeli u okviru provedbe postupaka javne nabave ograničava na ispitivanje samo razloga istaknutih pred tom komisijom.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: mađarski


Presuda Općeg suda (četvrto vijeće) od 10. listopada 2018.#L-Shop-Team GmbH protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Prijava figurativnog žiga Europske unije bags2GO – Apsolutni razlog za odbijanje – Opisni karakter – Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001).#Predmet T-561/17.