title: Presuda Suda (drugo vijeće) od 19. lipnja 2014.#Karen Millen Fashions Ltd protiv Dunnes Stores i Dunnes Stores (Limerick) Ltd.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court (Irska).#Uredba (EZ) br. 6/2002 – Dizajn Zajednice – Članak 6. – Individualni karakter – Različit ukupni dojam – Članak 85. stavak 2. – Neregistrirani dizajn Zajednice – Valjanost – Pretpostavke – Teret dokazivanja.#Predmet C‑345/13.

text:
         PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
      19. lipnja 2014. (
            *1
         )
      „Uredba (EZ) br. 6/2002 — Dizajn Zajednice — Članak 6. — Individualni karakter — Različit ukupni dojam — Članak 85. stavak 2. — Neregistrirani dizajn Zajednice — Valjanost — Pretpostavke — Teret dokazivanja“
      U predmetu C‑345/13,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Supreme Court (Irska), odlukom od 6. lipnja 2013., koju je Sud zaprimio 24. lipnja 2013., u postupku

         Karen Millen Fashions Ltd

      protiv

         Dunnes Stores,

         Dunnes Stores (Limerick) Ltd,

      SUD (drugo vijeće),
      u sastavu: R. Silva de Lapuerta (izvjestitelj), predsjednik vijeća, J. L. da Cruz Vilaça, G. Arestis, J.-C. Bonichot i A. Arabadjiev, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Wathelet,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Karen Millen Fashions Ltd, J. Waters, solicitor,

               —

               za Dunnes Stores i Dunnes Stores (Limerick) Ltd, G. Byrne, solicitor,

               —

               za vladu Ujedinjene Kraljevine, S. Brighouse, u svojstvu agenta, uz asistenciju N. Saunders, barrister,

               —

               za Europsku komisiju, F. W. Bulst i J. Samnadda, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 2. travnja 2014.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 6. i članka 85. stavka 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002 od 12. prosinca 2001. o dizajnu Zajednice (SL 2002, L 3, str. 1.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između Karen Millen Fashions Ltd (u daljnjem tekstu: KMF), s jedne strane, i Dunnes Stores i Dunnes Stores (Limerick) Ltd (u daljnjem tekstu zajedno: Dunnes), s druge strane, u kojem je KMF tražio da se Dunnesu zabrani korištenje njegovog dizajna.

         Pravni okvir

         Sporazum TRIPS

               3

               Sporazum o trgovinskim aspektima prava intelektualnog vlasništva (u daljnjem tekstu: sporazum TRIPS) jest dodatak 1C Sporazumu o osnivanju Svjetske trgovinske organizacije (WTO), zaključenom u Marrakechu 15. travnja 1994. i potvrđenom Odlukom Vijeća 94/800/EZ od 22. prosinca 1994. o sklapanju u ime Europske zajednice, s obzirom na pitanja iz njezine nadležnosti, sporazuma postignutih u Urugvajskom krugu multilateralnih pregovora (1986.‑1994.) (SL L 336, str. 1.).

               4

               U razdjelu 4. pod nazivom „Industrijski dizajn“drugog dijela navedenog sporazuma, pod nazivom „Standardi u svezi dostupnosti, obujma i uporabe prava intelektualnog vlasništva“, članak 25. pod nazivom „Pretpostavke za zaštitu“ propisuje:
               „1.   Članice će pružiti zaštitu samostalno stvorenim industrijskim dizajnima koji su novi ili originalni. Članice mogu odrediti da dizajni nisu novi ili originalni ako se bitno ne razlikuju od poznatih dizajna ili kombinacija poznatih obilježja dizajna. Članice mogu odrediti da se navedena zaštita neće protezati na dizajne koje u bitnom nalažu tehnički ili funkcionalni razlozi.
               [...]“

         Uredba br. 6/2002

               5

               Uvodne izjave 9., 14., 16., 17., 19. i 25. Uredbe br. 6/2002 propisuju:

                        „(9)

                        Materijalnopravne odredbe ove uredbe o zakonu o dizajnu moraju se uskladiti s odgovarajućim odredbama Direktive 98/71/EZ.

                  […]

                        (14)

                        Procjena o tome ima li određeni dizajn individualni karakter treba se temeljiti na tome razlikuje li se ukupni dojam ostavljen na upućenog korisnika koji promatra dizajn jasno od ukupnog dojma koji na njega ostavlja skupnost postojećih dizajna, uzimajući u obzir prirodu proizvoda na koji je dizajn primijenjen ili u kojem je on sadržan, a posebno industrijski sektor kojemu on pripada i stupanj slobode dizajnera u razvoju dizajna.

                  […]

                        (16)

                        Neki od tih sektora proizvode velik broj dizajna za proizvode koji često kratko vrijeme opstaju na tržištu i za koje zaštita bez tereta registracijskih formalnosti predstavlja prednost dok im je trajanje zaštite manje značajno. S druge strane, postoje industrijski sektori koji cijene prednosti registracije zbog veće pravne sigurnosti koju ona pruža i koji traže mogućnost dužeg trajanja zaštite koje odgovara predvidljivom tržišnom opstanku njihovih proizvoda.

                        (17)

                        To zahtijeva dva oblika zaštite, od kojih je jedan kratkoročni neregistrirani dizajn, a drugi dugoročni registrirani dizajn.

                  […]

                        (19)

                        Dizajn Zajednice ne bi trebalo štititi ako dizajn nije nov i ako također ne posjeduje individualni karakter u odnosu na druge dizajne.

                  […]

                        (25)

                        Oni industrijski sektori koji proizvode velik broj vjerojatno kratkotrajnih dizajna unutar kratkih vremenskih razdoblja, od kojih bi samo neki mogli naposljetku i postati komercijalnima, prednost će dati neregistriranom dizajnu Zajednice. Nadalje, ovi sektori također imaju potrebu za lakšom upotrebom registriranog dizajna Zajednice. Dakle, ta bi potreba bila zadovoljena mogućnošću kombiniranja više dizajna u jednoj višestrukoj prijavi. Međutim, s dizajnima sadržanima u višestrukoj prijavi moglo bi se postupati neovisno jedan od drugoga u svrhe ostvarivanja prava, ugovora o licenciji, stvarnih prava, ovrhe, stečajnog postupka, odricanja, produženja zaštite, prijenosa prava, odgode objave ili proglašavanja ništavosti.“

               6

               U skladu s člankom 1. Uredbe br. 6/2002:
               „1.   Dizajn koji zadovoljava uvjete sadržane u ovoj uredbi u daljnjem se tekstu naziva ,dizajn Zajednice'.
               2.   Dizajn se štiti:

                        a)

                        ,neregistriranim dizajnom Zajednice', ako je učinjen dostupnim javnosti na način predviđen ovom uredbom;

                  […]“

               7

               Na temelju članka 4. stavka 1. Uredbe br. 6/2002, dizajn se štiti dizajnom Zajednice ako je nov i ako ima individualni karakter.

               8

               Članak 5. navedene uredbe određuje:
               „1.   Dizajn se smatra novim ako ni jedan istovjetni dizajn nije bio učinjen dostupnim javnosti:

                        a)

                        kod neregistriranog dizajna Zajednice, prije datuma na koji je dizajn za koji je zatražena zaštita prvi put bio učinjen dostupnim javnosti;

                        b)

                        kod registriranog dizajna Zajednice, prije datuma podnošenja prijave za registraciju dizajna za kojeg se traži zaštita, ili, ako je zatraženo pravo prvenstva, prije datuma priznatog prvenstva.

                  2.   Dizajni se smatraju istovjetnima ako se njihova obilježja razlikuju samo u beznačajnim pojedinostima.“

               9

               Članak 6. iste uredbe određuje:
               „1.   Smatra se da dizajn ima individualan karakter ako se ukupni dojam koji ostavlja na upućenog korisnika razlikuje od ukupnog dojma koji na takva korisnika ostavlja bilo koji dizajn koji je bio učinjen dostupnim javnosti:

                        a)

                        kod neregistriranog dizajna Zajednice, prije datuma na koji je dizajn za koji je zatražena zaštita prvi put bio učinjen dostupnim javnosti;

                        b)

                        kod registriranog dizajna Zajednice, prije datuma podnošenja prijave za registraciju ili, ako je zatraženo pravo prvenstva, prije datuma priznatog prvenstva.

                  2.   Pri ocjeni individualnog karaktera dizajna, mora se uzeti u obzir stupanj slobode koju je imao dizajner u razvoju dizajna.“

               10

               Članak 11. Uredbe br. 6/2002 glasi:
               „1.   Dizajn koji zadovoljava uvjete navedene u odjeljku 1. štiti se neregistriranim dizajnom Zajednice za vrijeme od tri godine od datuma na koji je dizajn prvi put bio učinjen dostupnim javnosti u Zajednici.
               2.   U smislu stavka 1., smatra se da je dizajn unutar Zajednice učinjen dostupnim javnosti ako je objavljen, izložen, korišten u trgovini ili drukčije otkriven na takav način da su ovi događaji u redovitom poslovanju objektivno mogli biti poznati poslovnim krugovima specijaliziranim u odnosnom sektoru, a koji posluju unutar Zajednice. Međutim, ne smatra se da je dizajn učinjen dostupnim javnosti samo zbog toga što je otkriven trećoj osobi pod izričitim ili prešutnim uvjetima tajnosti.“

               11

               U skladu s člankom 19. te uredbe:
               „1.   Registrirani dizajn Zajednice svome nositelju daje isključivo pravo korištenja i sprečavanja bilo koje treće strane da se tim dizajnom koristi bez njegova odobrenja. Spomenuto korištenje posebno obuhvaća izrađivanje, nuđenje, stavljanje u promet, uvoz, izvoz ili korištenje proizvoda u kojem je dizajn sadržan ili na koji je primijenjen, ili skladištenje takvog proizvoda u navedene svrhe.
               2.   Međutim, neregistrirani dizajn Zajednice svome nositelju daje pravo sprečavanja radnji navedenih u stavku 1. samo ako sporno korištenje proizlazi iz kopiranja zaštićenog dizajna.
               Ne smatra se da sporno korištenje proizlazi iz kopiranja zaštićenog dizajna ako je ono rezultat samostalnog stvaralačkog rada dizajnera za kojeg se opravdano može pretpostaviti da nije upoznat sa dizajnom koji je nositelj učinio dostupnim javnosti.
               [...]“

               12

               U skladu s člankom 85. stavkom 2. spomenute uredbe:
               „U postupcima u vezi s tužbom zbog povrede ili tužbom zbog opasnosti od povrede neregistriranog dizajna Zajednice, sud za dizajn Zajednice smatra dizajn Zajednice valjanim ako nositelj prava pruži dokaz da su ispunjeni uvjeti utvrđeni člankom 11. i navede od čega se sastoji individualni karakter njegovog dizajna Zajednice. Međutim, tuženik može osporiti njegovu valjanost uz pomoć prigovora ili protutužbe za proglašavanje ništavosti.“

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               13

               KMF je englesko društvo čija su djelatnost proizvodnja i prodaja ženske odjeće.

               14

               Dunnes je velika grupa koja se bavi maloprodajom u Irskoj i koja, među ostalim, prodaje odjeću za žene.

               15

               KMF je 2005. dizajnirao i stavio u prodaju u Irskoj prugastu žensku košulju u plavoj i sivo‑smeđoj boji i crni pleteni top (u daljnjem tekstu: KMF‑ova odjeća).

               16

               Dunnesovi zastupnici kupili su te primjerke KMF‑ove odjeće na jednom od irskih prodajnih mjesta KMF‑a. Nakon toga Dunnes je izvan Irske proizveo kopije tih modela i stavio ih u prodaju u svojim irskim trgovinama krajem 2006.

               17

               Tvrdeći da je nositelj prava na neregistrirane dizajne Zajednice koji se odnose na predmetnu odjeću, KMF je 2. siječnja 2007. podnio tužbu High Courtu kojom je tražio da se Dunnesu zabrani korištenje navedenih dizajna kao i naknadu štete.

               18

               High Court je prihvatio navedenu tužbu.

               19

               Dunnes se na odluku High Courta žalio Supreme Courtu.

               20

               Taj sud navodi da Dunnes ne osporava da je kopirao KMF‑ovu odjeću i priznaje da su neregistrirani dizajni Zajednice za koje KMF tvrdi da je nositelj prava novi.

               21

               Međutim, iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da Dunnes osporava da je KMF nositelj neregistriranih dizajna Zajednice za navedene modele KMF‑ove odjeće jer, s jedne strane, oni nemaju individualni karakter u smislu Uredbe br. 6/2002 i jer, s druge strane, prema toj uredbi KMF mora dokazati da ta odjeća ima takav karakter.

               22

               U tim je uvjetima Supreme Court odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Kad je riječ o ocjeni individualnog karaktera dizajna za koji je utvrđeno da uživa zaštitu kao neregistrirani dizajn Zajednice u smislu Uredbe [br. 6/2002], treba li ukupni dojam koji on ostavlja na upućenog korisnika, u smislu članka 6. navedene uredbe, ispitati u odnosu na to razlikuje li se on od ukupnog dojma koji proizvodi na takvog korisnika:

                                 a)

                                 svaki individualni dizajn koji je bio ranije učinjen dostupnim javnosti ili

                                 b)

                                 svaka kombinacija obilježja poznatih dizajna koja proizlazi iz više ranijih dizajna tog tipa?

                        2.

                        Ima li sud za dizajn Zajednice obvezu smatrati valjanim neregistrirani dizajn Zajednice u smislu članka 85. stavka 2. Uredbe [br. 6/2002] ako se nositelj prava ograniči samo na ukazivanje od čega se sastoji individualni karakter dizajna ili je nositelj obvezan dokazati da njegov dizajn ima individualni karakter u skladu s člankom 6. navedene uredbe?“

         O prethodnim pitanjima

         Prvo pitanje

               23

               Sud koji je uputio zahtjev svojim prvim pitanjem u biti pita treba li članak 6. Uredbe br. 6/2002 tumačiti u smislu da se, kako bi se smatralo da dizajn ima individualni karakter, ukupni dojam koji on ostavlja na upućenog korisnika mora razlikovati od dojma koji na takvog korisnika proizvodi jedan ili više ranijih dizajna, uzetih zasebno, ili kombinacija izdvojenih obilježja iz više dizajna ranije učinjenih dostupnima javnosti.

               24

               U tom pogledu potrebno je ustvrditi da iz teksta članka 6. Uredbe br. 6/2002 ne proizlazi da ukupni dojam na koji se misli u tom članku treba biti onaj koji proizvodi takva kombinacija.

               25

               Naime, referirajući se na opći dojam koji na upućenog korisnika ostavlja „bilo koji dizajn“ koji je bio učinjen dostupnim javnosti, navedeni članak 6. treba tumačiti u smislu da procjenu o tome ima li određeni dizajn individualni karakter treba provesti u odnosu na jedan ili više preciziranih, individualiziranih, određenih i identificiranih dizajna iz ukupnosti dizajna ranije učinjenih dostupnima javnosti.

               26

               Kao što su to istaknule vlada Ujedinjene Kraljevine i Europska komisija, takvo tumačenje u skladu je sa sudskom praksom prema kojoj, kada je to moguće, upućeni korisnik provodi izravnu usporedbu predmetnih dizajna (vidjeti presude PepsiCo/Grupo Promer Mon Graphic, C‑281/10 P, EU:C:2011:679, t. 55., kao i Neuman i dr./José Manuel Baena Grupo, C‑101/11 P i C‑102/11 P, EU:C:2012:641, t. 54.) jer se takva usporedba zapravo odnosi na dojam koji na tog korisnika ostavljaju raniji individualizirani i određeni dizajni, a ne spoj specifičnih obilježja ili dijelova ranijih dizajna.

               27

               Dakako, Sud je također smatrao da se ne može isključiti da je takva izravna usporedba neprovediva ili neuobičajena u odnosnom sektoru, osobito zbog specifičnih okolnosti ili obilježja predmeta koje raniji žig ili dizajn u pitanju predstavljaju. U tom kontekstu Sud je istaknuo da se, zbog nedostatka točne upute u Uredbi br. 6/2002, ne može smatrati da je zakonodavac Unije imao namjeru ograničiti ocjenu mogućih dizajna na njihovu izravnu usporedbu (vidjeti presude PepsiCo/Grupo Promer Mon Graphic, EU:C:2011:679, t. 55. i 57., kao i Neuman i dr./José Manuel Baena Grupo, EU:C:2012:641, t. 54. i 56.).

               28

               Međutim potrebno je istaknuti u tom pogledu da se Sud, iako je priznao mogućnost neizravne usporedbe predmetnih dizajna, ipak ograničio na stajalište da Opći sud može, a da pogrešno ne primijeni pravo, temeljiti svoje obrazloženje na nesavršenom sjećanju ukupnog dojma koji su proizveli ti dizajni (vidjeti presude PepsiCo/Grupo Promer Mon Graphic, EU:C:2011:679, t. 58., kao i Neuman i dr./José Manuel Baena Grupo, EU:C:2012:641, t. 57.).

               29

               Kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točkama 48. do 50. svog mišljenja, takva neizravna usporedba utemeljena na nesavršenom sjećanju ne može se temeljiti na specifičnim obilježjima uzetima iz više ranijih dizajna već na određenim dizajnima.

               30

               Prethodna razmatranja ne mogu se opovrgnuti argumentima koje je podnio Dunnes.

               31

               Stoga, što se tiče argumenata utemeljenih na uvodnim izjavama 14. i 19. Uredbe br. 6/2002 koje koriste izraze „skupnost postojećih dizajna“i „u odnosu na druge dizajne“, potrebno je podsjetiti da preambula akta Zajednice nema pravno obvezujuću snagu i da se na nju ne može pozivati ni kako bi se derogiralo same odredbe predmetnog akta ni kako bi se te odredbe tumačilo na način suprotan njihovom tekstu (presuda Deutsches Milch‑Kontor, C‑136/04, EU:C:2005:716, t. 32. i navedena sudska praksa).

               32

               U svakom slučaju, potrebno je utvrditi da, iako uvodna izjava 14. Uredbe br. 6/2002 govori o dojmu koji na upućenog korisnika ostavlja „skupnost postojećih dizajna“, ti se termini ne nalaze ni u jednoj odredbi te uredbe.

               33

               Osim toga, ni uporaba navedenih termina, ni uporaba termina „u odnosu na druge dizajne“ u uvodnoj izjavi 19. Uredbe br. 6/2002 ne podrazumijevaju da je predmetni dojam u svrhu primjene članka 6. te uredbe onaj koji nastaje kombinacijom izdvojenih obilježja iz više ranijih dizajna, a ne jednim ili više ranijih individualiziranih dizajna.

               34

               S druge strane, u pogledu upućivanja na „kombinaciju poznatih obilježja dizajna“ iz druge rečenice članka 25. stavka 1. Sporazuma TRIPS, dovoljno je istaknuti da je ta odredba sročena na fakultativan način i da, prema tome, stranke sporazuma nisu obvezne predvidjeti da se novost ili originalnost dizajna ocjenjuje u odnosu na te kombinacije.

               35

               Pod tim uvjetima, valja odgovoriti na prvo pitanje da članak 6. Uredbe br. 6/2002 treba tumačiti u smislu da se, kako bi se smatralo da dizajn ima individualni karakter, ukupni dojam koji on ostavlja na upućenog korisnika mora razlikovati od dojma koji na takvog korisnika proizvodi jedan ili više ranijih dizajna, uzetih zasebno, a ne kombinacija izdvojenih obilježja iz više ranijih dizajna.

         Drugo pitanje

               36

               Sud koji je postavio zahtjev svojim drugim pitanjem u biti pita treba li članak 85. stavak 2. Uredbe br. 6/2002 tumačiti na način da je, kako bi sud za dizajn Zajednice smatrao valjanim neregistrirani dizajn Zajednice, njegov nositelj prava obvezan dokazati da dizajn ima individualni karakter u smislu članka 6. navedene uredbe ili treba samo ukazati na ono od čega se sastoji individualni karakter dizajna.

               37

               Iz samog teksta članka 85. stavka 2. Uredbe br. 6/2002 proizlazi da kako bi se neregistrirani dizajn Zajednice smatrao valjanim, njegov nositelj treba dokazati, s jedne strane, da su ispunjeni uvjeti utvrđeni člankom 11. te uredbe i, s druge strane, navesti od čega se sastoji individualni karakter tog dizajna.

               38

               U skladu s člankom 11. stavkom 1. Uredbe br. 6/2002, dizajn koji zadovoljava uvjete navedene u odjeljku 1. te uredbe štiti se neregistriranim dizajnom Zajednice za vrijeme od tri godine od datuma na koji je dizajn prvi put bio učinjen dostupnim javnosti u Europskoj uniji.

               39

               Kao što je to navedeno u samom naslovu članka 85. Uredbe br. 6/2002, on u svom prvom stavku uspostavlja pretpostavku valjanosti registriranog dizajna Zajednice, a u drugom stavku uspostavlja pretpostavku valjanosti neregistriranog dizajna Zajednice.

               40

               Provedba te pretpostavke valjanosti je po svojoj prirodi nespojiva s tumačenjem članka 85. stavka 2. Uredbe br. 6/2002 koje podržava Dunnes, prema kojem dokaz koji nositelj dizajna treba podnijeti u skladu s tom odredbom, to jest dokaz da su uvjeti iz članka 11. te uredbe ispunjeni, uključuje i dokaz da je predmetni dizajn također ispunio sve uvjete navedene u odjeljku 1. Glave II. navedene uredbe, to jest iz članaka 3. do 9. te uredbe.

               41

               Jednako tako, tumačenje članka 85. stavka 2. Uredbe br. 6/2002, tumačenog zajedno s člankom 11. te uredbe, koje je predložio Dunnes ima za posljedicu lišenje smisla i sadržaja drugog uvjeta predviđenog navedenim člankom 85. stavkom 2., to jest uvjeta prema kojem nositelj dizajna treba navesti u čemu se sastoji individualni karakter njegovog dizajna.

               42

               Osim toga, to tumačenje nije u skladu s ciljevima jednostavnosti i brzine koji, kao što to proizlazi iz uvodnih izjava 16. i 17. Uredbe br. 6/2002, opravdavaju zaštitu neregistriranih dizajna Zajednice.

               43

               U tom je smislu potrebno istaknuti da razlika iz članka 85. Uredbe br. 6/2002 između postupka koji se odnosi na registrirani dizajn Zajednice i postupka koji se odnosi na neregistrirani dizajn Zajednice proizlazi iz nužnosti u vezi s drugim postupkom da se utvrdi datum od kojeg predmetni dizajn uživa zaštitu predviđenu tom uredbom kao i točan predmet te zaštite. Naime, zbog nepostojanja registracijskih formalnosti te je elemente teže utvrditi kod neregistriranog dizajna nego kod registriranog dizajna.

               44

               Osim toga, ako članak 85. stavak 2. Uredbe br. 6/2002 treba tumačiti u smislu da se neregistrirani dizajn Zajednice ne može smatrati valjanim osim ako njegov nositelj ne dokaže da je ispunio sve uvjete navedene u odjeljku 1. Glave II. navedene uredbe, mogućnost za tuženika predviđena u drugoj rečenici navedenog članka 85. stavka 2. da osporava valjanost predmetnog dizajna uz pomoć prigovora ili protutužbe za proglašavanje ništavosti bit će u velikoj mjeri lišena svog smisla i sadržaja.

               45

               U pogledu drugog uvjeta iz članka 85. stavka 2. Uredbe br. 6/2002, dovoljno je istaknuti da je tekst te odredbe, ograničavajući se na zahtijevanje od nositelja neregistriranog dizajna Zajednice da navede od čega se sastoji individualni karakter njegovog dizajna, nedvosmislen i da se ne može tumačiti kao da podrazumijeva obvezu dokazivanja da predmetni dizajn ima individualni karakter.

               46

               Naime, ako je nužno zbog nepostojanja registracijskih formalnosti za tu vrstu dizajna da nositelj predmetnog dizajna specificira predmet zaštite koju traži na temelju navedene uredbe, dovoljno je da identificira element ili elemente svog dizajna iz kojih proizlazi individualni karakter.

               47

               Pod tim uvjetima, valja odgovoriti na drugo pitanje da članak 85. stavak 2. Uredbe br. 6/2002 treba tumačiti na način da, kako bi sud za dizajn Zajednice smatrao valjanim neregistrirani dizajn Zajednice, njegov nositelj nije obvezan dokazati da dizajn ima individualni karakter u smislu članka 6. navedene uredbe, nego treba samo ukazati na ono od čega se sastoji individualni karakter dizajna, to jest identificirati element ili elemente svog dizajna iz kojih prema njegovom mišljenju proizlazi individualni karakter.

         Troškovi

               48

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (drugo vijeće) odlučuje:

                        1.

                           Članak 6. Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002 od 12. prosinca 2001. o dizajnu Zajednice treba tumačiti u smislu da se, kako bi se smatralo da dizajn ima individualni karakter, ukupni dojam koji on ostavlja na upućenog korisnika mora razlikovati od dojma koji na takvog korisnika proizvodi jedan ili više ranijih dizajna, uzetih zasebno, a ne kombinacija izdvojenih obilježja iz više ranijih dizajna.

                        2.

                           Članak 85. stavak 2. Uredbe br. 6/2002 treba tumačiti na način da, kako bi sud za dizajn Zajednice smatrao valjanim neregistrirani dizajn Zajednice, njegov nositelj nije obvezan dokazati da dizajn ima individualni karakter u smislu članka 6. navedene uredbe, nego treba samo ukazati na ono od čega se sastoji individualni karakter dizajna, to jest identificirati element ili elemente svog dizajna iz kojih prema njegovom mišljenju proizlazi individualni karakter.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: engleski


title: Presuda Suda (drugo vijeće) od 6. listopada 2015.#Post Danmark A/S protiv Konkurrencerådet.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sø- og Handelsretten.#Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 82. UEZ‑a – Zloporaba vladajućeg položaja – Tržište za distribuciju masovnih pošiljki – Izravne promidžbene pošiljke – Sustav retroaktivnih rabata – Učinak isključivanja – Kriterij jednako učinkovitoga konkurenta – Stupanj vjerojatnosti i ozbiljnost protutržišnog učinka.#Predmet C-23/14.

text:
         PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
      6. listopada 2015. (
            *
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 82. UEZ‑a — Zloporaba vladajućeg položaja — Tržište za distribuciju masovnih pošiljki — Izravne promidžbene pošiljke — Sustav retroaktivnih rabata — Učinak isključivanja — Kriterij jednako učinkovitoga konkurenta — Stupanj vjerojatnosti i ozbiljnost protutržišnog učinka“
      U predmetu C‑23/14,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Pomorski i trgovački sud (Sø- og Handelsretten, Danska), odlukom od 8. siječnja 2014., koju je Sud zaprimio 16. siječnja 2014., u postupku

         Post Danmark A/S

      protiv

         Konkurrencerådet,

      uz sudjelovanje:

         Bring Citymail Danmark A/S,

      SUD (drugo vijeće),
      u sastavu: R. Silva de Lapuerta, predsjednica vijeća, J.‑C. Bonichot, A. Arabadjiev, J. L. da Cruz Vilaça (izvjestitelj) i C. Lycourgos, suci,
      nezavisna odvjetnica: J. Kokott,
      tajnik: C. Strömholm, administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 26. ožujka 2015.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Post Danmark A/S, S. Zinck, advokat, i T. Lübbig, Rechtsanwalt,

               —

               za Bring Citymail Danmark A/S, P. Jakobsen, advokat,

               —

               za dansku vladu, M. Wolff, u svojstvu agenta, uz asistenciju J. Pinborga, advokat,

               —

               za njemačku vladu, T. Henze i J. Möller, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, É. Gippini Fournier i L. Malferrari kao i L. Grønfeldt, u svojstvu agenata,

               —

               za Nadzorno tijelo EFTA‑e, X. Lewis i M. Schneider kao i M. Moustakali, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisne odvjetnice na raspravi održanoj 21. svibnja 2015.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 82. UEZ‑a.

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između Posta Danmark A/S (u daljnjem tekstu: Post Danmark) i Konkurrencerådeta (Vijeće za tržišno natjecanje) povodom sustava retroaktivnih rabata koji je uspostavio taj poduzetnik 2007. i 2008. za masovne adresirane promidžbene pošiljke.

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               3

               U vrijeme nastanka činjenica u glavnom postupku, odnosno tijekom 2007. i 2008., Post Danmark kontrolirala je danska država, a bio je zadužen za univerzalnu poštansku uslugu distribucije u roku od jednog dana, na cijelom danskom teritoriju, pisama i paketa, osobito masovnih pošiljki koje teže manje od 2 kg. Bio je dužan primijeniti tarifni sustav u skladu s kojim se cijene usluga obuhvaćene obvezom univerzalne usluge nisu mogle razlikovati ovisno o mjestu odredišta.

               4

               Kako bi kompenzirao obvezu univerzalne usluge i jedinstveni tarifni sustav kojima je podlijegao, Post Danmark raspolagao je zakonskim monopolom za distribuciju pisama, također u okviru masovnih pošiljki, osobito izravnih promidžbenih pošiljki, maksimalne težine do 50 grama.

               5

               Izravne promidžbene pošiljke dio su tržišta masovnih pošiljki koji se sastoji od distribucije, u okviru reklamnih kampanja, promidžbenih pošiljki jedinstvenog sadržaja koje sadrže adresu primatelja.

               6

               Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je Post Danmark uveo sustav rabata za izravne promidžbene pošiljke 2003. godine, u razdoblju kada nije postojala konkurencija na tržištu distribucije masovnih pošiljki, a monopol za distribuciju pisama primjenjivao se na sva pisma maksimalne težine 100 grama.

               7

               Ti rabati primjenjivali su se na pošiljke koje preda klijent, a kojih odjednom ima barem 3000 primjeraka, s time da je godišnja količina pošiljki trebala iznositi najmanje 30.000 pisama, odnosno bruto vrijednost godišnje poštarine najmanje 300.000 danskih kruna (DKK) (otprilike 40.200 eura). Taj sustav rabata sadržavao je ljestvicu stopa od 6% do 16%, a potonja se primjenjivala na klijente koji pošalju više od 2 milijuna pošiljki godišnje ili pošiljki u vrijednosti većoj od 20 milijuna danskih kruna (otprilike 2.680.426 eura) godišnje. Ljestvica rabata bila je „standardizirana“, odnosno svim je klijentima mogao biti odobren jednak rabat ovisno o njihovoj ukupnoj kupnji tijekom referentnog razdoblja od jedne godine.

               8

               Post Danmark i njegovi klijenti sklapali su na početku godine sporazume koji su naznačivali procijenjene količine pošiljki za tu godinu. Na toj osnovi periodično su se dodjeljivali rabati i izdavali računi. Na kraju godine Post Danmark bi obavljao prilagodbu u slučaju da predane količine nisu odgovarale količinama iz prvotne procjene. Cijena za pošiljke svakoga klijenta prilagođavala se na kraju godine, s retroaktivnim učinkom od početka te iste godine, na temelju stvarno poslane količine pošiljki. Konačno odobrena stopa rabata tako se primjenjivala na sve pošiljke predane tijekom predmetnog razdoblja, a ne samo na pošiljke koje su premašivale prvotno procijenjenu količinu. Isto tako, klijent čiji se obujam pošiljki pokaže nižim od procijenjene količine treba platiti naknadu Postu Danmark.

               9

               Sustav rabata u glavnom postupku bio je primjenjiv na sve promidžbene pošiljke koje sadrže adresu primatelja, neovisno o tome jesu li bile obuhvaćene monopolom Posta Danmark te je li se distribucija odvijala u područjima koja ne pokrivaju drugi operatori. Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je progresivnost rabata primjenjivih na usluge izravnih promidžbenih pošiljki prije svega išla u korist srednjih klijenata, s obzirom na to da su količine koje su predavali veliki klijenti značajno prelazile najvišu stopu ljestvice.

               10

               Bring Citymail Danmark A/S (u daljnjem tekstu: Bring Citymail), društvo kći društva Poste Norge AS, koje je bilo zaduženo za univerzalnu poštansku uslugu u Norveškoj, započelo je 1. siječnja 2007. s distribucijom poslovnih pošiljki u Danskoj, uključujući izravne promidžbene pošiljke. Bring Citymail nudio je uslugu distribucije tih pošiljki, ne u roku od jednog dana od slanja pošiljke, nego u roku od tri dana. Tu je uslugu mogao koristiti otprilike 1 milijun domaćinstava u Kopenhagenu (Danska) i okolici, što je predstavljalo otprilike 40% ukupnih predmetnih domaćinstava.

               11

               Tijekom relevantnog razdoblja Bring Citymail bio je jedini ozbiljan konkurent Posta Danmark na tržištu masovnih pošiljki.

               12

               Bring Citymail povukao se s danskog tržišta 2010. nakon što je pretrpio velike gubitke. Sukladno informacijama koje su u tom pogledu dostavljene, on je pretrpio gubitak od 500 milijuna danskih kruna (otprilike 67.010.654 eura) zbog troškova osnivanja i negativnih rezultata u računovodstvenom razdoblju od 2006. do 2009.

               13

               Nakon što je Bring Citymail podnio tužbu, Vijeće za tržišno natjecanje utvrdilo je odlukom od 24. lipnja 2009. da je Post Danmark zloupotrijebio vladajući položaj na tržištu distribucije masovnih pošiljki primijenivši 2007. i 2008. rabate za izravne promidžbene pošiljke, što je imalo za posljedicu vezanje klijenata i „zatvaranje“ tržišta, a da nije mogao opravdati povećanje učinkovitosti koje je moglo koristiti potrošačima i neutralizirati ograničavajuće učinke tih rabata na tržišno natjecanje.

               14

               Vijeće za tržišno natjecanje je među ostalim ocijenilo da je Post Danmark bio nezaobilazan trgovinski partner na tržištu masovnih pošiljki s obzirom na to da je držao više od 95% tržišta na koje se otežano ulazilo zbog velikih prepreka i koje se odlikovalo ekonomijom razmjera. K tomu, Post Danmark imao je značajne strukturne pogodnosti koje su ponajprije proizlazile iz zakonskog monopola jer je tijekom relevantnog razdoblja više od 70% svih masovnih pošiljki u Danskoj bilo obuhvaćeno tim monopolom, kao i zemljopisnu pokrivenost koja je obuhvaćala cijelu Dansku.

               15

               Vijeće za tržišno natjecanje smatra da su ti elementi primorali korisnike te vrste usluga da se obrate Postu Danmark za 70% pošiljki u odnosu na koje je potonji držao ekskluzivno pravo te za velik dio masovnih pošiljki koje je trebalo distribuirati izvan zemljopisnog područja koje je pokrivao Bring Citymail, tako da je na svojem vlastitom zemljopisnom području Bring Citymail mogao sudjelovati u tržišnom natjecanju samo u odnosu na otprilike 30% pošiljki.

               16

               Nadalje, Vijeće za tržišno natjecanje ističe strukturu i sadržaj sustava rabata, osobito njihov retroaktivni karakter s jednogodišnjim razdobljem stjecanja prava i raspon primjenjivih rabatnih stopa. Sukladno utvrđenjima Vijeća za tržišno natjecanje, otprilike dvije trećine izravnih promidžbenih pošiljki koje nisu bile obuhvaćene monopolom nije bilo moguće prenijeti s Posta Danmark na Bring Citymail bez negativnih posljedica za ljestvicu rabata.

               17

               Vijeće za tržišno natjecanje zaključilo je da je navedeni sustav prouzročio protutržišni učinak isključivanja na tržištu. U tom smislu, Vijeće za tržišno natjecanje je protivno stajalištu Posta Danmark ocijenilo da nije bilo prikladno temeljiti ocjenu protutržišnog učinka isključivanja na tržištu uzrokovanog sustavom rabata na tzv. kriteriju „jednako učinkovitoga konkurenta“, koji podrazumijeva usporedbu cijena s troškovima vladajućeg poduzetnika. Naime, to tijelo smatra da, uzimajući u obzir posebna obilježja predmetnog tržišta, u svrhe te usporedbe ne bi trebalo zahtijevati da je novi konkurent kratkoročno jednako učinkovit kao Post Danmark.

               18

               Odlukom od 10. svibnja 2010. žalbeno vijeće u predmetima tržišnog natjecanja (Konkurrenceankenævnet) potvrdilo je odluku Vijeća za tržišno natjecanje od 24. lipnja 2009.

               19

               Post Danmark pokrenuo je postupak pred Pomorskim i trgovačkim sudom koji je smatrao da ipak postoji sumnja u odnosu na kriterije koje treba primijeniti kako bi se utvrdilo može li takav sustav u konkretnom slučaju imati učinak isključivanja protivan članku 82. UEZ‑a, iako je nesporno da sustav rabata poput onog u glavnom postupku mora moći imati određeni učinak isključivanja na tržištu kako bi bio protivan članku 82. UEZ‑a.

               20

               U tim je okolnostima Pomorski i trgovački sud odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Koje bi smjernice trebalo koristiti pri odlučivanju o tome predstavlja li primjena sustava rabata sa standardiziranim količinskim pragom koji ima svojstva opisana u točkama 10. i 11. odluke kojom se upućuje prethodno pitanje zloporabu vladajućeg položaja koja je u suprotnosti s člankom 82. UEZ‑a?
                        Od Suda se traži da u svojem odgovoru razjasni koliko je za ocjenu činjenica važno jesu li pragovi sustava rabata određeni na takav način da se on primjenjuje na većinu korisnika usluga na tržištu.
                        Od Suda se nadalje traži da u odgovoru razjasni koja je važnost, ako je uopće ima, cijena i troškova poduzetnika u vladajućem položaju u procjeni tog sustava rabata u skladu s člankom 82. UEZ‑a (važnost testa ,jednako učinkovitoga konkurenta’).
                        Istodobno se od Suda traži da razjasni koju važnost u vezi s tim imaju svojstva tržišta, a osobito mogu li ona opravdati da se učinak isključivanja dokazuje pomoću ispitivanja i analiza različitih od kriterija ,jednako učinkovitoga konkurenta’ (vidjeti u tom pogledu točku 24. Komunikacije Komisije „Uputa o provedbenim prioritetima Komisije u primjeni članka 82. Ugovora o EZ‑u na postupanja poduzetnika u vladajućem položaju koja za posljedicu mogu imati zloporabu u smislu istiskivanja konkurenata s tržišta“ [(SL 2009., C 45, str. 7.)]).

                        2.

                        Koliko vjerojatan i ozbiljan mora biti protutržišni učinak sustava rabata koji ima svojstva opisana u točkama 10. i 11. odluke kojom se upućuje prethodno pitanje da bi se primijenio članak 82. UEZ‑a?

                        3.

                        Imajući u vidu odgovore na prvo i drugo pitanje, koje posebne okolnosti nacionalni sud mora uzeti u obzir prilikom ocjene ima li ili može li sustav rabata, u okolnostima poput onih koje su opisane u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje (svojstva tržišta i sustava rabata), u konkretnom slučaju imati takav učinak isključivanja na tržištu da to predstavlja zloporabu predviđenu člankom 82. UEZ‑a?
                        S time u vezi, treba li učinak isključivanja na tržištu biti znatan?“

         O prethodnim pitanjima

         Prvi i drugi dio prvog pitanja i prvi dio trećeg pitanja

               21

               Prvim i drugim dijelom prvog pitanja i prvim dijelom trećeg pitanja, koje valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti zahtijeva od Suda da odredi kriterije koje valja primijeniti radi utvrđivanja može li sustav rabata, poput onog u glavnom postupku, imati učinak isključivanja na tržištu koji predstavlja povredu članka 82. UEZ‑a. Sud koji je uputio zahtjev također pita koja je važnost, u okviru te ocjene, činjenice da se taj sustav rabata primjenjuje na većinu korisnika usluga na tržištu.

               22

               Iz spisa podnesenog Sudu proizlazi da je sustav rabata koji je koristio Post Danmark tijekom 2007. i 2008. imao tri glavna obilježja.

               23

               Na prvom mjestu, ljestvica rabata koja je sadržavala stope od 6% do 16% bila je „standardizirana“, što znači da su svi klijenti mogli dobiti jednak popust ovisno o njihovoj ukupnoj kupnji tijekom godišnjeg referentnog razdoblja.

               24

               Na drugom mjestu, rabati su bili „uvjetovani“, u smislu da su Post Danmark i njegovi klijenti na početku godine sklapali sporazume koji su naznačivali procijenjene količine pošiljki za tu godinu. Na kraju godine, Post Danmark je obavljao prilagodbu ako predane količine nisu odgovarale prvotno procijenjenim količinama.

               25

               Na trećem mjestu, rabati su bili „retroaktivni“, u smislu da se, kada bi se premašio prvotno dogovoreni prag, stopa rabata odobrena na kraju godine primjenjivala na sve pošiljke predane tijekom predmetnog razdoblja, a ne samo na pošiljke koje su premašivale prvotno procijenjen prag.

               26

               Što se tiče primjene članka 82. UEZ‑a na sustav rabata, valja podsjetiti da se, zabranjujući zlouporabu vladajućeg položaja na tržištu u mjeri u kojoj bi mogla utjecati na trgovinu među državama članicama, taj članak odnosi na postupanja koja mogu utjecati na strukturu tržišta na kojem je razina tržišnog natjecanja već oslabljena upravo zbog prisutnosti poduzetnika u takvom položaju i koja narušavaju održavanje razine tržišnog natjecanja koja još postoji na tržištu ili razvoj tog tržišnog natjecanja (vidjeti u tom smislu presude Nederlandsche Banden‑Industrie‑Michelin/Komisija, 322/81, EU:C:1983:313, t. 70. i British Airways/Komisija, C‑95/04 P, EU:C:2007:166, t. 66.).

               27

               Iz stalne sudske prakse također proizlazi da, za razliku od količinskog rabata koji je vezan isključivo uz obujam obavljene kupnje kod određenog proizvođača, kojim se načelno ne može prekršiti članak 82. UEZ‑a, rabat za vjernost, kojim se dodjelom financijskih pogodnosti nastoji spriječiti zadovoljavanje svih ili znatnog dijela potreba klijenata kod konkurentskih proizvođača, predstavlja zloporabu u smislu tog članka (vidjeti presude Nederlandsche Banden‑Industrie‑Michelin/Komisija, 322/81, EU:C:1983:313, t. 71. i Tomra Systems i dr./Komisija, C‑549/10 P, EU:C:2012:221, t. 70.).

               28

               Kad je riječ o sustavu rabata u glavnom postupku, valja istaknuti da se taj sustav ne može smatrati običnim količinskim rabatom vezanim isključivo uz obujam kupnje s obzirom na to da se predmetni rabati ne dodjeljuju za svaku pojedinačnu narudžbu i tako odgovaraju uštedama koje ostvari dobavljač, nego na temelju ukupnih narudžbi tijekom određenog razdoblja. Nadalje, on također nije bio povezan s obvezom ili obećanjem kupaca da će se radi svojih potreba isključivo ili u određenoj količini snabdijevati kod Posta Danmark, što ga razlikuje od rabata za vjernost u smislu sudske prakse koja je navedena u prethodnoj točki ove presude.

               29

               U tim okolnostima, kako bi se odredilo je li poduzetnik u vladajućem položaju zlouporabio taj položaj primjenom sustava rabata poput onog u glavnom postupku, Sud je više puta utvrdio da treba ocijeniti ukupne okolnosti, osobito kriterije i načine odobravanja rabata te ispitati je li cilj rabata, time što pružaju pogodnost koja ne počiva ni na jednoj gospodarskoj transakciji koja ih opravdava, lišiti kupca mogućnosti izbora ili mu je ograničiti u pogledu izvora opskrbe, zapriječiti konkurentima ulazak na tržište, primijeniti na trgovinske partnere nejednake uvjete za jednake usluge ili ojačati vladajući položaj narušavanjem tržišnog natjecanja (presude British Airways/Komisija, C‑95/04 P, EU:C:2007:166, t. 67. i Tomra Systems i dr./Komisija, C‑549/10 P, EU:C:2012:221, t. 71.).

               30

               Uzimajući u obzir posebnosti ovog slučaja, također valja uzeti u obzir, u okviru ispitivanja svih relevantnih okolnosti, raširenost vladajućeg položaja Posta Danmark i posebne uvjete tržišnog natjecanja na relevantnom tržištu.

               31

               U tom smislu najprije valja provjeriti jesu li ti rabati mogli prouzročiti učinak isključivanja, odnosno mogu li oni, s jedne strane, otežati, odnosno onemogućiti ulazak na tržište konkurenata poduzetnika u vladajućem položaju i, s druge strane, otežati, odnosno onemogućiti ugovornim partnerima tog poduzetnika izbor između više izvora opskrbe ili trgovinskih partnera. Potom valja istražiti postoji li objektivno gospodarsko opravdanje za dodijeljene rabate (presuda British Airways/Komisija, C‑95/04 P, EU:C:2007:166, t. 68. i 69.).

               32

               Na prvom mjestu, kad je riječ o kriterijima i načinima odobravanja rabata, valja istaknuti da su predmetni rabati načelno bili „retroaktivni“ u smislu da se, kada bi se premašio prvotno dogovoreni prag, stopa rabata odobrena na kraju godine primjenjivala na sve pošiljke predane tijekom predmetnog razdoblja, a ne samo na pošiljke koje su premašivale prvotno procijenjen prag. Protivno tomu, klijent čiji se obujam pošiljki pokazao nižim od procijenjene količine trebao je platiti naknadu Postu Danmark.

               33

               Međutim iz sudske prakse proizlazi da ugovorne obveze ugovornih partnera poduzetnika u vladajućem položaju i pritisak koji se na njih izvršava mogu biti osobito snažni ako se rabat ne odnosi samo na rast kupnje proizvoda tog poduzetnika koju ostvare ti ugovorni partneri tijekom predmetnog razdoblja, nego se također odnosi na ukupnu takvu kupnju. Na taj način već relativno male promjene u prodaji poduzetnika u vladajućem položaju imaju nerazmjerne učinke na ugovorne partnere (vidjeti u tom smislu presudu British Airways/Komisija, C‑95/04 P, EU:C:2007:166, t. 73.).

               34

               Usto valja istaknuti da se sustav rabata u glavnom postupku temeljio na jednogodišnjem referentnom razdoblju. Bitno je obilježje svih sustava rabata koji se odobravaju ovisno o prodanoj količini tijekom relativno dugog referentnog razdoblja da pritisak na kupca da ostvari količinu kupnje nužnu za stjecanje pogodnosti ili da ne pretrpi gubitak predviđen za ukupno razdoblje raste na kraju referentnog razdoblja (presuda Nederlandsche Banden‑Industrie‑Michelin/Komisija, 322/81, EU:C:1983:313, t. 81.)

               35

               Posljedično, kako je istaknula nezavisna odvjetnica u točkama 37. i 38. svojeg mišljenja, takav sustav rabata može omogućiti poduzetniku u vladajućem položaju da lakše veže svoje klijente uz sebe i da privuče klijente svojih konkurenata i time na relevantnom tržištu prisvoji dio potražnje koji podliježe tržišnom natjecanju. Taj je učinak usisavanja dodatno pojačan činjenicom da su ovom slučaju rabati bili primjenjivi bez razlike na sporni dio kao i na nesporni dio potražnje, odnosno, u potonjem slučaju na adresirane promidžbene pošiljke težine do 50 g obuhvaćene zakonskim monopolom Posta Danmark.

               36

               U glavnom postupku iz spisa podnesenog Sudu proizlazi da u odnosu na 25 najvećih klijenata Posta Danmark koji predstavljaju otprilike polovicu obujma transakcija na predmetnom tržištu u predmetnom razdoblju otprilike dvije trećine izravnih promidžbenih pošiljki koje nisu bile obuhvaćene monopolom nije bilo moguće prenijeti s Posta Danmark na Bring Citymail bez negativnih posljedica za ljestvicu rabata. Ako se utvrdi da je to točno, a što treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev, poticaj za snabdijevanje isključivo ili u znatnoj mjeri kod Posta Danmark bio bi posebno jak, znatno smanjujući slobodu izbora klijenata s obzirom na njihove izvore opskrbe.

               37

               Nadalje, kad je riječ o standardizaciji ljestvice rabata koja se sastojala u tome da su svi klijenti mogli dobiti jednak rabat ovisno o svojoj ukupnoj kupnji tijekom referentnog razdoblja, na temelju takvog obilježja može se zaključiti da se sustavom rabata koji je uspostavio Post Danmark na trgovinske partnere načelno nisu primjenjivali nejednaki uvjeti za jednake usluge, u smislu članka 82. točke (c) UEZ‑a.

               38

               Međutim, sama činjenica da sustav rabata nije diskriminatoran ne priječi da ga se smatra takvim da može proizvesti učinak isključivanja na tržištu, povredom članka 82. UEZ‑a. Naime, Sud je u presudi Nederlandsche Banden‑Industrie‑Michelin/Komisija (322/81, EU:C:1983:313, t. 86. i 91.), nakon što je odbio prigovor Komisije u skladu s kojim je sustav rabata koji je primijenio Michelin bio diskriminatoran, ipak presudio da je njime povrijeđen članak 82. UEZ‑a s obzirom na to da je stvorio međuovisnost preprodavatelja u odnosu na to društvo.

               39

               Na drugom mjestu, kad je riječ o raširenosti vladajućeg položaja Posta Danmark i posebnim uvjetima tržišnog natjecanja na tržištu masovnih pošiljki, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je Post Danmark držao 95% tog tržišta na koje se otežano ulazilo zbog velikih prepreka i koje se odlikovalo velikom ekonomijom razmjera. Post Danmark imao je značajne strukturne pogodnosti koje su ponajprije proizlazile iz zakonskog monopola za distribuciju pisama maksimalne težine 50 grama, što je obuhvaćalo više od 70% svih masovnih pošiljki. Nadalje, Post Danmark uživao je i jedinstvenu zemljopisnu pokrivenost koja je obuhvaćala cijelu Dansku.

               40

               Držanje vrlo velikog dijela tržišta stavlja poduzetnika koji to tržište drži u snažan položaj u kojem on postaje obvezan partner i koji mu osigurava neovisno djelovanje (presuda Hoffmann‑La Roche/Komisija, 85/76, EU:C:1979:36, t. 41.). U tim okolnostima, konkurentima tog poduzetnika posebno je teško nadmašiti ga s obzirom na rabate koji se temelje na ukupnom obujmu prodaje. Zbog znatno većeg dijela tržišta koji drži, poduzetnik u vladajućem položaju načelno je nezaobilazan trgovinski partner na tržištu (vidjeti presudu British Airways/Komisija, C‑95/04 P, EU:C:2007:166, t. 75.).

               41

               Na temelju te okolnosti, povezane s elementima navedenima u točki 39. ove presude pomoću kojih se može odrediti konkurentska situacija koja postoji na relevantnom tržištu, može se zaključiti da je tržišno natjecanje već bilo znatno ograničeno.

               42

               U tim okolnostima, valja utvrditi da sustav rabata koji koristi poduzetnik, poput onog u glavnom postupku, koji bez vezivanja klijenata za tog poduzetnika formalnom obvezom ipak otežava snabdijevanje tih klijenata kod konkurentskih poduzetnika, stvara protutržišni učinak isključivanja (vidjeti u tom smislu presudu Tomra Systems i dr./Komisija, C‑549/10 P, EU:C:2012:221, t. 72.).

               43

               Nadalje, sud koji je uputio zahtjev također želi znati koja je važnost, u okviru ocjene sustava rabata Posta Danmark, činjenice da se taj sustav primjenjuje na većinu korisnika usluga na tržištu.

               44

               Okolnost da su se rabati koje koristi Post Danmark odnosili na velik dio klijenata na tržištu nije sama po sebi pokazatelj zlouporabnog postupanja tog poduzetnika.

               45

               Naime, u okviru predmeta u kojem je među ostalim bila riječ o ocjeni rabata za vjernost koje je odobravao poduzetnik u vladajućem položaju, Sud je presudio da nije potrebno provjeravati koliki je broj ugovora sadržavao spornu klauzulu, a koliki nije (presuda Suiker Unie i dr./Komisija, 40/73 do 48/73, 50/73, 54/73 do 56/73, 111/73, 113/73 i 114/73, EU:C:1975:174, t. 511.).

               46

               Međutim, činjenica da sustav rabata, poput onog u glavnom postupku, obuhvaća većinu korisnika usluga na tržištu može biti koristan pokazatelj važnosti te prakse i njezina utjecaja na tržište, koji mogu pojačati vjerojatnost protutržišnog učinka isključivanja.

               47

               Konačno, u slučaju da sud koji je uputio zahtjev utvrdi postojanje protutržišnih učinaka koji se mogu pripisati Postu Danmark, valja podsjetiti da poduzetnik u vladajućem položaju svejedno može opravdati svoje postupanje koje može biti obuhvaćeno zabranom iz članka 82. UEZ‑a.

               48

               Konkretno, takav poduzetnik može dokazati da učinak isključivanja koji proizlazi iz njegova postupanja ima protutežu, odnosno da ga nadmašuju pogodnosti u pogledu učinkovitosti od koje koristi imaju i potrošači (vidjeti presude British Airways/Komisija, C‑95/04 P, EU:C:2007:166, t. 86. i TeliaSonera Sverige, C‑52/09, EU:C:2011:83, t. 76.).

               49

               U odnosu na posljednje navedeno, poduzetnik u vladajućem položaju mora dokazati da povećanje učinkovitosti koje može proizaći iz predmetnog postupanja neutralizira potencijalne štetne učinke za tržišno natjecanje i za interese potrošača na dotičnim tržištima, da se to povećanje učinkovitosti moglo ili može ostvariti zahvaljujući tom postupanju, da je potonje neophodno za ostvarenje tog povećanja te da ono ne eliminira stvarnu konkurenciju ukidanjem svih ili većeg dijela postojećih izvora stvarnog ili potencijalnog tržišnog natjecanja (presuda Post Danmark,C‑209/10, EU:C:2012:172, t. 42.).

               50

               S obzirom na prethodno navedena razmatranja, na prvi i drugi dio prvog pitanja i na prvi dio trećeg pitanja treba odgovoriti da radi određivanja može li sustav rabata, poput onog u glavnom postupku koji je uspostavio poduzetnik u vladajućem položaju, imati učinak isključivanja na tržištu koji predstavlja povredu članka 82. UEZ‑a, treba ispitati ukupne okolnosti slučaja, osobito kriterije i načine odobravanja rabata, raširenost vladajućeg položaja dotičnog poduzetnika i posebne uvjete tržišnog natjecanja na relevantnom tržištu. Okolnost da je navedenim sustavom rabata obuhvaćena većina korisnika usluga na tržištu može biti koristan pokazatelj važnosti te prakse i njezina utjecaja na tržište, koji može pojačati vjerojatnost protutržišnog učinka isključivanja.

         Treći i četvrti dio prvog pitanja

               51

               Trećim i četvrtim dijelom prvog pitanja, na koja valja odgovoriti zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti od Suda zahtijeva da odredi važnost koju treba dodijeliti kriteriju jednako učinkovitoga konkurenta u okviru ocjene sustava rabata s obzirom na članak 82. UEZ‑a.

               52

               Budući da je sud koji je uputio zahtjev u četvrtom dijelu svojeg prvog pitanja naveo Komunikaciju Komisije pod naslovom „Uputa o provedbenim prioritetima Komisije u primjeni članka 82. Ugovora o EZ‑u na postupanja poduzetnika u vladajućem položaju koja za posljedicu mogu imati zloporabu u smislu istiskivanja konkurenata s tržišta“, najprije valja istaknuti da taj tekst samo opisuje pristup Komisije u odnosu na izbor prioritetnih predmeta u kojima ona želi postupati, pri čemu Komisijina upravna praksa nema obvezujući učinak za tijela nadležna za tržišno natjecanje i nacionalne sudove.

               53

               Valja istaknuti da se primjena kriterija jednako učinkovitoga konkurenta sastoji u ispitivanju može li određivanje cijena poduzetnika u vladajućem položaju isključiti s tržišta konkurenta koji je jednako učinkovit kao i taj poduzetnik.

               54

               Taj kriterij temelji se na usporedbi cijena koje primjenjuje poduzetnik u vladajućem položaju i određenih troškova koji nastanu tom poduzetniku kao i na analizi njegove strategije (vidjeti presudu Post Danmark, C‑209/10, EU:C:2012:172, t. 28.).

               55

               Kriterij jednako učinkovitoga konkurenta Sud je posebno primjenjivao kod određivanja niskih cijena u obliku selektivnih cijena ili predatorskih cijena (vidjeti u odnosu na selektivne cijene presudu Post Danmark, C‑209/10, EU:C:2012:172, t. 28. do 35. kao i, u odnosu na predatorske cijene, presude AKZO/Komisija, C‑62/86, EU:C:1991:286, t. 70. do 73. i France Télécom/Komisija, C‑202/07 P, EU:C:2009:214, t. 107. i 108.) te kod istiskivanja marže (presuda TeliaSonera Sverige, C‑52/09, EU:C:2011:83, t. 40. do 46.).

               56

               Što se tiče usporedbe cijena i troškova u kontekstu primjene članka 82. UEZ‑a sa sustavom rabata, Sud je presudio da obračunavanje „negativnih cijena“ klijentima, odnosno cijena određenih u nižem iznosu od cijene troška, ne predstavlja preduvjet za utvrđivanje da sustav retroaktivnih rabata poduzetnika u vladajućem položaju predstavlja zloporabu (presuda Tomra Systems i dr./Komisija, C‑549/10 P, EU:C:2012:221, t. 73.). U tom istom predmetu, Sud je pojasnio da nepostojanje usporedbe cijena i troškova ne predstavlja pogrešku koja se tiče prava (presuda Tomra Systems i dr./Komisija, C‑549/10 P, EU:C:2012:221, t. 80.).

               57

               Kao što je nezavisna odvjetnica istaknula u točkama 61. i 63. svojeg mišljenja, proizlazi da se iz članka 82. UEZ‑a ili iz sudske prakse Suda ne može izvesti pravna obveza da se za utvrđivanje zloporabe sustava rabata poduzetnika u vladajućem položaju uvijek oslanja na kriterij jednako učinkovitoga konkurenta.

               58

               Posljedica tog zaključka međutim ne mora biti načelno isključivanje korištenja kriterija jednako učinkovitoga konkurenta u predmetima koji se odnose na sustave rabata kako bi se ispitala njihova sukladnost s člankom 82. UEZ‑a.

               59

               Protivno tomu, u situaciji kao što je ona u glavnom postupku, u kojoj poduzetnik u vladajućem položaju drži velik dio tržišta i kada postoje strukturne pogodnosti koje ponajprije proizlaze iz zakonskog monopola tog poduzetnika koji se primjenjivao na 70% pošiljki na dotičnom tržištu, primjena kriterija jednako učinkovitoga konkurenta nije relevantna s obzirom na to da struktura tržišta čini praktično nemogućim pojavljivanje jednako učinkovitoga konkurenta.

               60

               Osim toga, na tržištu poput onog u glavnom postupku, na koje se otežano ulazilo zbog velikih prepreka, prisutnost manje učinkovitoga konkurenta mogla bi doprinijeti pojačavanju pritiska tržišnog natjecanja na tom tržištu i tako ograničiti postupanje poduzetnika u vladajućem položaju.

               61

               Kriterij jednako učinkovitoga konkurenta treba stoga smatrati jednim od instrumenata za ocjenu postojanja zloporabe vladajućeg položaja u okviru sustava rabata.

               62

               Stoga na treći i četvrti dio prvog pitanja treba odgovoriti da primjena kriterija jednako učinkovitoga konkurenta nije preduvjet za utvrđivanje da sustav rabata predstavlja zloporabu u smislu članka 82. UEZ‑a. U situaciji poput one u glavnom postupku, primjena kriterija jednako učinkovitoga konkurenta nije relevantna.

         Drugo pitanje i drugi dio trećeg pitanja

               63

               Drugim pitanjem i drugim dijelom trećeg pitanja, na koje valja odgovoriti zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 82. UEZ‑a tumačiti na način da, kako bi bio obuhvaćen područjem primjene tog članka, protutržišni učinak sustava rabata poput onog u glavnom postupku mora biti, s jedne strane, vjerojatan i, s druge strane, ozbiljan ili znatan.

               64

               Na prvom mjestu, što se tiče vjerojatnosti protutržišnog učinka, iz sudske prakse navedene u točki 29. ove presude proizlazi da kako bi se odredilo je li poduzetnik u vladajućem položaju zlouporabio taj položaj primjenom sustava rabata, treba osobito ispitati je li cilj rabata lišiti kupca mogućnosti izbora ili mu je ograničiti u pogledu izvora opskrbe, zapriječiti konkurentima ulazak na tržište, primijeniti na trgovinske partnere nejednake uvjete za jednake usluge ili ojačati vladajući položaj narušavanjem tržišnog natjecanja.

               65

               U tom smislu i kao što je pojasnila nezavisna odvjetnica u točki 80. svojeg mišljenja, protutržišni učinak određenog postupanja ne smije biti samo hipotetski.

               66

               Sud je također presudio da je za potrebe utvrđivanja nedopuštenoga karaktera neke prakse dovoljno postojanje njezina protutržišnog učinka a da taj učinak ne mora nužno biti konkretan, već je dovoljno pokazivanje potencijalnog protutržišnog učinka koji omogućava istiskivanje konkurenata koji su barem jednako toliko učinkoviti kao i poduzetnik koji se nalazi u vladajućem položaju (presuda TeliaSonera Sverige,C‑52/09, EU:C:2011:83, t. 64.).

               67

               Proizlazi da su područjem primjene članka 82. UEZ‑a obuhvaćeni samo oni poduzetnici u vladajućem položaju čije postupanje može imati protutržišni učinak na tržištu.

               68

               U tom smislu, valja istaknuti da se ocjena sposobnosti sustava rabata da ograniči tržišno natjecanje mora donijeti uzimajući u obzir sve relevantne okolnosti, osobito načine i kriterije odobravanja rabata, broj dotičnih klijenata i obilježja tržišta na kojem djeluje poduzetnik u vladajućem položaju.

               69

               Cilj takve ocjene jest odrediti ima li postupanje poduzetnika u vladajućem položaju za posljedicu stvarno ili vjerojatno isključivanje konkurenata, na štetu tržišnog natjecanja i time i interesa potrošača (presuda Post Danmark, C‑209/10, EU:C:2012:172, t. 44.).

               70

               Na drugom mjestu, kad je riječ o ozbiljnosti ili znatnosti protutržišnog učinka, iako je točno da utvrđivanje postojanja vladajućeg položaja samo po sebi ne podrazumijeva nikakve prigovore u odnosu na dotičnog poduzetnika (presuda Post Danmark, C‑209/10, EU:C:2012:172, t. 21.), zbog činjenice da je struktura tržišnog natjecanja na tržištu već oslabljena, postupanje takvog poduzetnika može dovesti do zloporabe njegova vladajućeg položaja (vidjeti u tom smislu presude Hoffmann‑La Roche/Komisija, 85/76, EU:C:1979:36, t. 123. i France Télécom/Komisija, C‑202/07 P, EU:C:2009:214, t. 107.).

               71

               Tako je Sud više puta presudio da postoji posebna odgovornost poduzetnika u vladajućem položaju da svojim postupanjem ne ugrozi djelotvorno i nenarušeno tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu (vidjeti presudu Post Danmark, C‑209/10, EU:C:2012:172, t. 23. i navedenu sudsku praksu).

               72

               Usto, budući da je tržište prisutnošću poduzetnika u vladajućem položaju već oslabljeno u svojoj strukturi tržišnog natjecanja, svako dodatno ograničenje te strukture može predstavljati zloporabu vladajućeg položaja (presuda Hoffmann‑La Roche/Komisija, 85/76, EU:C:1979:36, t. 123.).

               73

               Iz toga proizlazi da određivanje praga znatnosti (de minimis) radi utvrđivanja zloporabe vladajućeg položaja nije opravdano. Naime, to djelovanje suprotno pravilima tržišnog natjecanja može samo po sebi prouzročiti narušavanje tržišnog natjecanja koje nije zanemarivo, odnosno isključiti konkurenciju na tržištu na kojem djeluje dotični poduzetnik.

               74

               Iz prethodno navedenih razmatranja proizlazi da članak 82. UEZ‑a treba tumačiti na način da protutržišni učinak sustava rabata koji primjenjuje poduzetnik u vladajućem položaju, poput onog u glavnom postupku, kako bi bio obuhvaćen područjem primjene tog članka, mora biti vjerojatan, pri čemu nije potrebno dokazivati da je ozbiljan ili znatan.

         Troškovi

               75

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (drugo vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Radi određivanja može li sustav rabata, poput onog u glavnom postupku koji je uspostavio poduzetnik u vladajućem položaju, imati učinak isključivanja na tržištu koji predstavlja povredu članka 82. UEZ‑a, treba ispitati ukupne okolnosti slučaja, osobito kriterije i načine odobravanja rabata, raširenost vladajućeg položaja dotičnog poduzetnika i posebne uvjete tržišnog natjecanja na relevantnom tržištu. Okolnost da je navedenim sustavom rabata obuhvaćena većina korisnika usluga na tržištu može biti koristan pokazatelj važnosti te prakse i njezina utjecaja na tržište, koji može pojačati vjerojatnost protutržišnog učinka isključivanja.

                           2.

                           Primjena kriterija jednako učinkovitoga konkurenta nije preduvjet za utvrđivanje da sustav rabata predstavlja zloporabu u smislu članka 82. UEZ‑a. U situaciji poput one u glavnom postupku, primjena kriterija jednako učinkovitoga konkurenta nije relevantna.

                           3.

                           Članak 82. UEZ‑a treba tumačiti na način da protutržišni učinak sustava rabata koji primjenjuje poduzetnik u vladajućem položaju, poput onog u glavnom postupku, kako bi bio obuhvaćen područjem primjene tog članka, mora biti vjerojatan, pri čemu nije potrebno dokazivati da je ozbiljan ili znatan.

                     Potpisi

            (
            *
         )   Jezik postupka: danski