title: Presuda Suda (treće vijeće) od 27. listopada 2016.#James Elliott Construction Limited protiv Irish Asphalt Limited.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court (Irska).#Prethodni postupak Članak 267. UFEU‑a Nadležnost Suda – Pojam ,odredba prava Unije’ – Direktiva 89/106/EEZ – Usklađivanje zakona i drugih propisa država članica koji se odnose na građevne proizvode – Norma koju je odobrio Europski odbor za normizaciju (CEN) na temelju Komisijina ovlaštenja – Objava norme u Službenom listu Europske unije – Usklađena norma EN 13242:2002 – Nacionalna norma kojom se prenosi usklađena norma EN 13242:2002 – Sporovi o ugovorima između pojedinaca – Način utvrđivanja (ne)usklađenosti proizvoda s nacionalnom normom kojom se prenosi usklađena norma Datum utvrđenja (ne)usklađenosti proizvoda s tom normom – Direktiva 98/34/EZ – Postupak pružanja informacija u području tehničkih standarda i propisa – Područje primjene.#Predmet C-613/14.

text:
         PRESUDA SUDA (treće vijeće)
      27. listopada 2016. (
            *1
         )
      „Prethodni postupak ? Članak 267. UFEU‑a ? Nadležnost Suda — Pojam ,odredba prava Unije’ — Direktiva 89/106/EEZ — Usklađivanje zakona i drugih propisa država članica koji se odnose na građevne proizvode — Norma koju je odobrio Europski odbor za normizaciju (CEN) na temelju Komisijina ovlaštenja — Objava norme u Službenom listu Europske unije — Usklađena norma EN 13242:2002 — Nacionalna norma kojom se prenosi usklađena norma EN 13242:2002 — Sporovi o ugovorima između pojedinaca — Način utvrđivanja (ne)usklađenosti proizvoda s nacionalnom normom kojom se prenosi usklađena norma ? Datum utvrđenja (ne)usklađenosti proizvoda s tom normom — Direktiva 98/34/EZ — Postupak pružanja informacija u području tehničkih standarda i propisa — Područje primjene“
      U predmetu C‑613/14,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Supreme Court (Vrhovni sud, Irska), odlukom od 19. prosinca 2014., koju je Sud zaprimio 30. prosinca 2014., u postupku

         James Elliott Construction Limited

      protiv

         Irish Asphalt Limited,

      SUD (treće vijeće),
      u sastavu: L. Bay Larsen, predsjednik vijeća, M. Vilaras, J. Malenovský, M. Safjan i D. Šváby (izvjestitelj), suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Campos Sánchez‑Bordona,
      tajnik: L. Hewlett, glavna administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 19. studenoga 2015.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za James Elliott Construction Limited, E. Barrington, SC, C. Donnelly, BL, i B. Shipsey, SC, koje je opunomoćio D. O’Donovan, solicitor,

               —

               za Irish Asphalt Limited, T. Hogan, SC, D. Conlan Smyth, barrister, M. N. Buckley, BL, koje je opunomoćio N. Mulherin, solicitor,

               —

               za Irsku, A. Joyce i L. Williams i J. Quaney, u svojstvu agenata, uz asistenciju B. Kennedya, SC i G. Gilmore, barrister,

               —

               za Europsku komisiju, A. C. Becker i G. Braga da Cruz i G. Zavvos, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 28. siječnja 2016.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 267. UFEU‑a, članka 4. Direktive Vijeća 89/106/EEZ od 21. prosinca 1988. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica koji se odnose na građevne proizvode (SL 1989., L 40, str. 12.), kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 93/68/EEZ od 22. srpnja 1993. (SL 1993., L 220, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 61., str. 29.) (u daljnjem tekstu: Direktiva 89/106), članaka 1. i 8. Direktive 98/34/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. lipnja 1998. o utvrđivanju postupka pružanja informacija u području tehničkih standarda i propisa te pravila o uslugama informacijskog društva (SL 1998., L 204, str. 37.), kako je posljednje izmijenjena Direktivom Vijeća 2006/96/EZ od 20. studenoga 2006. (SL 2006., L 363, str. 81.) (u daljnjem tekstu: Direktiva 98/34), kao i usklađene norme EN 13242:2002 pod nazivom „Agregati za nevezane i hidraulički vezane materijale za uporabu u građevinarstvu i cestogradnji” (u daljnjem tekstu: usklađena norma EN 13242:2002).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora o nabavi kamenog agregata društvu James Elliott Construction Limited od društva Irish Asphalt Limited.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

      Direktiva 89/106

               3

               Prva, četvrta, šesta, sedma, jedanaesta i dvanaesta uvodna izjava Direktive 89/106 glase kako slijedi:
               „budući da je na državama članicama da osiguraju da su građevinski radovi na njihovu državnom području osmišljeni i provedeni na način koji ne ugrožava sigurnost osoba, domaćih životinja i dobara, istodobno poštujući druge bitne zahtjeve u interesu opće dobrobiti;
               [...]
               budući da Bijela knjiga o dovršenju uspostave unutarnjeg tržišta, koju je Europsko vijeće odobrilo u lipnju 1985., u svojoj točki 71. određuje da će se u okviru opće politike naglasak staviti konkretno na određene sektore, uključujući građevinski sektor; budući da uklanjanje tehničkih prepreka u području građevine, u mjeri u kojoj se one ne mogu ukloniti uzajamnim priznanjem ekvivalentnosti među svim državama članicama, mora slijediti novi pristup predviđen Rezolucijom Vijeća od 7. svibnja 1985. [SL 1985., C 136, str. 1.] koji propisuje utvrđivanje bitnih zahtjeva u pogledu sigurnosti i drugih aspekata koji su važni za opću dobrobit, pritom ne smanjujući postojeće i opravdane razine zaštite u državama članicama;
               [...]
               budući da će se, kao temelj za usklađene norme ili druge tehničke specifikacije na europskoj razini i radi uspostavljanja i dodjele europskog tehničkog dopuštenja, donijeti dokumenti za tumačenje kako bi se konkretizirali bitni zahtjevi na tehničkoj razini;
               budući da ti bitni zahtjevi pružaju temelj za uspostavljanje usklađenih normi na europskoj razini u području građevnih proizvoda; budući da, kako bi se u velikoj mjeri doprinijelo jedinstvenom unutarnjem tržištu, omogućilo najvećem mogućem broju proizvođača da pristupe tržištu, osigurala maksimalna transparentnost tržišta i stvorilo uvjete za opći europski usklađeni sustav u području građevine, potrebno je u najvećoj mogućoj mjeri i što je prije moguće uspostaviti usklađene norme; budući da su te norme sastavile privatne organizacije i moraju ostati neobvezujući tekstovi; budući da su u tu svrhu Europski odbor za normizaciju (CEN) i Europski odbor za elektrotehničku normizaciju (Cenelec) priznati kao nadležne organizacije za donošenje usklađenih normi u skladu s općim smjernicama o suradnji između Komisije i tih dviju organizacija, potpisanim 13. studenoga 1984.; budući da se usklađenom normom smatra tehnička specifikacija (europska norma ili usklađeni dokument) koju je donijelo jedno od tih tijela ili oba, prema ovlaštenju Komisije, u skladu s Direktivom vijeća 83/189/EEZ od 28. ožujka 1983. o utvrđivanju postupka osiguravanja informacija u području tehničkih normi i propisa [SL 1983., L 109, str. 8.];
               [...]
               budući da se proizvod smatra prikladnim za uporabu ako je u skladu s usklađenom normom, europskim tehničkim dopuštenjem ili neusklađenom tehničkom specifikacijom priznatom na razini Zajednice; budući da, ako su proizvodi od male važnosti s obzirom na bitne zahtjeve i ako odstupaju od postojećih tehničkih specifikacija, njihovu prikladnost za uporabu može provjeriti ovlašteno tijelo;
               budući da su proizvodi koji se tako smatraju prikladnima za uporabu lako prepoznatljivi po oznaci „CE”; budući da se moraju moći slobodno kretati i koristiti u skladu sa svojom namjenom u cijeloj Zajednici”. [neslužbeni prijevod]

               4

               Članak 2. stavak 1. te direktive propisuje:
               „Države članice poduzimaju sve potrebne mjere kako bi osigurale da se proizvodi navedeni u članku 1. i namijenjeni uporabi u gradnji mogu staviti na tržište samo ako su prikladni za predviđenu uporabu, tj. ako imaju takva obilježja da građevine u koje će biti uključeni, u sklopu kojih će biti sastavljani, korišteni ili instalirani mogu, pod uvjetom da su one propisno konstruirane i izrađene, zadovoljiti bitne zahtjeve iz članka 3. u slučajevima u kojima su ti radovi predmet propisa koji sadrži takve zahtjeve.” [neslužbeni prijevod]

               5

               Članak 3. stavak 1. navedene direktive glasi kako slijedi:
               „Bitni zahtjevi za građevine koji mogu utjecati na tehničke značajke proizvoda navedene su u obliku ciljeva u Prilogu I. Jedan taj zahtjev, više njih ili svi mogu se primijeniti; mora ih se poštovati tijekom gospodarski razumnog vijeka trajanja.” [neslužbeni prijevod]

               6

               Članak 4. stavci 1. i 2. iste direktive glase kako slijedi:
               „1.   U svrhe ove direktive, ,tehničke specifikacije’ znači tehničke norme i odobrenja.
               U svrhe ove direktive ,usklađene norme‘ znači tehničke specifikacije koje su donijeli CEN, Cenelec ili oboje prema ovlaštenju Komisije u skladu s [Direktivom 83/189], na temelju mišljenja Odbora iz članka 19. te u skladu s općim odredbama o suradnji između Komisije i ta dva tijela koje su potpisane 13. studenoga 1984.
               2.   Države članice pretpostavljaju da [građevni] proizvodi odgovaraju namjeni ako omogućuju izvođenje [građevinskih] radova za koje se koriste, pod uvjetom da su ovi drugi propisno konstruirani i izrađeni kako bi zadovoljili osnovne uvjete iz članka 3., ako takvi proizvodi nose oznaku CE, što ukazuje da zadovoljavaju sve odredbe ove Direktive, uključujući i postupke ocjene sukladnosti utvrđene u poglavlju V. i postupak utvrđen u poglavlju III. Oznaka CE ukazuje na:

                        a)

                        to da su u skladu s nacionalnim normama kojima se prenose usklađene norme i čiji su referentni brojevi objavljeni u Službenom listu Europskih zajednica. Države članice objavljuju referentne brojeve nacionalnih normi;

                        b)

                        to da su u skladu s europskim tehničkim dopuštenjem donesenim u skladu s postupkom opisanim u poglavlju III.;
                        ili

                        c)

                        to da su u skladu s nacionalnim tehničkim specifikacijama iz stavka 3., ako ne postoje usklađeni standardi; popis nacionalnih specifikacija utvrđen je u skladu s postupkom predviđenim u članku 5. stavku 2.” [neslužbeni prijevod]

               7

               Članak 6. stavak 1. Direktive 89/106 određuje:
               „Države članice ne ometaju slobodno kretanje, stavljanje na tržište ili uporabu proizvoda na svom državnom području koji zadovoljavaju zahtjeve ove Direktive.
               Države članice jamče da se uporaba takvih proizvoda u skladu s njihovom namjenom neće zabraniti pravilima ili uvjetima koje nametnu javna tijela ili privatna tijela koja djeluju kao javna poduzeća ili koja djeluju kao javna tijela na temelju monopolskog položaja.” [neslužbeni prijevod]

               8

               Članak 7. te direktive navodi:
               „1.   Kako bi se osigurala njihova kvaliteta, usklađene norme primjenjive na [građevne] proizvode moraju donijeti europska tijela za normizaciju na temelju ovlaštenja [...] Komisije.
               2.   Tako utvrđene norme moraju se, koliko je to moguće, izraziti u obliku svojstava proizvoda, uzimajući u obzir dokumente za tumačenje.
               3.   Kad europska tijela za normizaciju utvrde norme, Komisija objavljuje njihove referentne brojeve u seriji C Službenog lista Europskih zajednica.” [nesluženi prijevod]

               9

               U skladu s člankom 65. Uredbe (EU) br. 305/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2011. o utvrđivanju usklađenih uvjeta za stavljanje na tržište građevnih proizvoda i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 89/106/EEZ (SL 2011., L 88, str. 5.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 50., str. 113.), Direktiva 89/106 stavljena je izvan snage. Međutim ta uredba nije primjenjiva ratione temporis na spor u glavnom postupku.

         Direktiva 98/34

               10

               Članak 1. točke 3., 4. i 11. Direktive 98/34, koja je zamijenila Direktivu 83/189, određuje:
               „Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
               [...]

                        3)

                        ‚tehnička specifikacija‘, specifikacija sadržana u dokumentu kojim se utvrđuju svojstva koja mora imati određeni proizvod, kao što su razine kakvoće, radne značajke, sigurnost ili dimenzije, uključujući zahtjeve koji se odnose na naziv pod kojim se proizvod prodaje, terminologiju, simbole, ispitivanje i metode ispitivanja, pakiranje, obilježavanje i označivanje te postupke ocjene sukladnosti proizvoda.
                        [...]

                        4)

                        ,ostali zahtjevi’, zahtjev za proizvod različit od tehničke specifikacije koji utječe na životni ciklus proizvoda nakon njegova stavljanja na tržište, a posebno je uveden radi zaštite potrošača odnosno okoliša, kao što su uvjeti uporabe, recikliranja, ponovne uporabe i odlaganja, ako ti uvjeti mogu značajno utjecati na sastav ili prirodu proizvoda, odnosno njegovu prodaju;

                  [...]

                        11)

                        ,tehnički propis’, tehničke specifikacije i ostali zahtjevi ili propisi koji se odnose na usluge, uključujući odgovarajuće administrativne odredbe pridržavanje kojih je obavezno, de jure ili de facto, kada je riječ o stavljanju na tržište, pružanju neke usluge, poslovnom nastanu nekog operatera usluga ili korištenju u nekoj državi članici ili najvećem dijelu iste, kao i zakonima i drugim propisima država članica, osim onih navedenih u članku 10. koji zabranjuju proizvodnju, uvoz, marketing ili korištenje nekog proizvoda ili zabranjuju pružanje ili korištenje neke usluge ili poslovni nastan kao operatera usluga

                  De facto tehnički propisi uključuju:

                        —

                        zakone i druge propise neke države članice koji se odnose na tehničke specifikacije ili druge zahtjeve ili propise o uslugama ili na profesionalne kodekse ili kodekse prakse koji se sa svoje strane odnose na tehničke specifikacije ili druge zahtjeve ili propise o uslugama, pridržavanje kojih ostavlja dojam usklađenosti s obvezama što ih nameću gore spomenuti zakoni i drugi propisi,

                        —

                        dobrovoljne sporazume u kojima je ugovorna stranka neko državno tijelo, a koji u općem interesu osiguravaju poštovanje tehničkih specifikacija ili drugih zahtjeva ili propisa koji se odnose na usluge, uz izuzeće specifikacija iz natječaja za javne nabave,

                        —

                        tehničke specifikacije ili druge zahtjeve ili pravila o uslugama povezane s fiskalnim ili financijskim mjerama koje utječu na potrošnju proizvoda ili usluga kroz poticanje pridržavanja takvih tehničkih specifikacija ili drugih zahtjeva ili propisa o uslugama; nisu uključene tehničke specifikacije ili drugi zahtjevi ili propisi o uslugama povezani s nacionalnim sustavima socijalnog osiguranja.”

               11

               Članak 8. stavci 1. i 3. te direktive predviđaju:
               „1.   Pridržavajući se članka 10., države članice Komisiji bez odlaganja dostavljaju sve nacrte tehničkih propisa, osim ako se njima u cijelosti prenosi tekst međunarodne ili europske norme, u kom su slučaju dovoljne informacije o toj normi; one Komisiji istodobno dostavljaju obrazloženje u kojemu navode razloge za donošenje tehničkog propisa, ako to već nije pojašnjeno u nacrtu.
               [...]
               Država članica ponovno dostavlja nacrt u skladu s gornjim uvjetima svaki put kada unese izmjene kojima se značajno mijenja njegov opseg ili skraćuje prvobitni raspored provedbe odnosno utvrđuju dodatne specifikacije i zahtjevi ili postojeće specifikacije i zahtjevi čine restriktivnijima.
               [...]
               3.   Države članice Komisiji bez odlaganja dostavljaju konačan tekst tehničkog propisa.”

         Norma EN 13242:2002

               12

               Normu EN 13242:2002 izradio je Tehnički odbor CEN/TC 154 „Aggregates” i odobrio CEN 23. rujna 2002. u skladu s ovlaštenjem Komisije od 6. srpnja 1998. (M 125 - Ovlaštenje CEN‑u/Cenelecu za provođenje normizacije radi utvrđivanja usklađenih normi za agregate za posebne namjene, u daljnjem tekstu: ovlaštenje M 125), donesenim na temelju Direktive 89/106.

         – Ovlaštenje M 125

               13

               Ovlaštenje M 125 u svojem uvodu glasi kako slijedi:
               „[...] Jedan od ciljeva direktive jest ukloniti tehničke prepreke trgovini u području građevine, jer se one ne mogu ukloniti uzajamnim priznanjem ekvivalentnosti među svim državama članicama. Slijedom toga se u prvom stadiju ovlaštenja za normizaciju odnose na građevne proizvode koji mogu biti predmet tehničkih prepreka trgovini.
               Predmet ovog ovlaštenja jest utvrđivanje odredaba za razvoj i kvalitetu usklađenih europskih normi kako bi se omogućilo, s jedne strane, ,usklađivanje‘ nacionalnih zakona i drugih propisa (u daljnjem tekstu: propisi) i, s druge strane, da se proizvodi koji su usklađeni s tim normama smatraju prikladnima za njihovu namjeravanu uporabu, kako je definirano direktivom.” [neslužbeni prijevod]

               14

               Poglavlje II. tog teksta, naslovljeno „Provedba ovlaštenja”, određuje:

                        „1.

                        CEN/Cenelec će Komisiji podnijeti detaljni program rada najkasnije tri mjeseca nakon suglasnosti odbora uspostavljenog direktivom 83/189.

                  [...]

                        5.

                        Svaki prijedlog za dodavanje proizvoda, namjenâ, materijala ili oblika koji nisu predviđeni ovlaštenjem, ali ih tehnički odbor smatra potrebnima, mora se podnijeti službama Komisije na razmatranje, neovisno o programu rada. Norme pripremljene za proizvode neobuhvaćene tim ovlaštenjem neće imati status usklađenih normi. Osim odredaba članka 4. stavka 1. Direktive [98/34], valja uzeti u obzir činjenicu da su svi proizvodi obuhvaćeni ovlaštenjem u skladu sa sustavom potvrde sukladnosti prema relevantnoj odluci Komisije, što nije slučaj s proizvodima koji nisu obuhvaćeni.

                        6.

                        Svaki prijedlog za dodavanje značajki i trajnosti koje nisu predviđene ovlaštenjem, ali ih tehnički odbor smatra potrebnima, moraju se iznijeti u posebnom poglavlju programa rada te će ih Komisijine službe proučiti.

                  [...]

                        8.

                        CEN‑ovi tehnički odbori moraju pružiti tehnički odgovor za određivanje značajki ovlaštenja uzimajući u obzir niže navedene uvjete; predložene metode ispitivanja moraju biti izravno povezane s relevantnim traženim značajkama te ne smiju upućivati na metode za određivanje značajki koje nisu zatražene ovlaštenjem. Zahtjeve trajnosti treba ispitivati u okviru najnovijih dostignuća.

                        9.

                        Upućivanje na metode ispitivanja/izračuna mora biti u skladu s usklađivanjem koje se nastoji ostvariti. Općenito, za određeni proizvod ili vrstu proizvoda valja uputiti na samo jednu metodu za utvrđivanje svake pojedine značajke.

                  Međutim, ako se za određeni proizvod ili vrstu proizvoda upućuje na više od jedne metode za utvrđivanje iste značajke, tada to valja obrazložiti. U tom slučaju sve metode na koje se upućuje trebaju biti povezane veznikom ,ili‘ te treba naznačiti primjenu.
               U ostalim se slučajevima mogu prihvatiti dvije ili više metoda ispitivanja/izračuna za određivanje jedne značajke samo ako postoji njihova međupovezanost ili ju je moguće razviti. Relevantna usklađena norma proizvoda tada mora odabrati jednu od njih kao referentnu metodu.
               U mjeri u kojoj je to moguće metode ispitivanja/izračuna horizontalno obuhvaćaju najširi mogući raspon proizvoda.
               [...]

                        12.

                        Opseg ovog ovlaštenja po potrebi se može izmijeniti ili proširivati. Komisijino prihvaćanje programa rada ne podrazumijeva prihvaćanje svih navedenih elemenata kao referentnih normi. Tehnički odbori morat će pokazati izravnu vezu između tih elemenata i potrebe usklađivanja proizvoda, predviđenih uporaba i značajki navedenih u ovlaštenju. Pored toga, prihvaćanje tog programa ne isključuje mogućnost da CEN nadoda nove elemente kako bi u potpunosti poštovao uvjete ovlaštenja.

                  [...]

                        15.

                        CEN/Cenelec će odmah obavijestiti Komisiju o svakom problemu vezanom uz provedbu ovlaštenja te će predstaviti godišnje izvješće o stanju napretka rada obavljenog u okviru ovlaštenja.

                        16.

                        Izvješće o stanju napretka uključivat će opis obavljenog rada i uputit će na pronađene političke ili tehničke poteškoće, a osobito one koje bi mogle navesti tijela država članica da upute prigovore ili se pozovu na članak 5. stavak 1. Direktive [98/34].

                        17.

                        Izvješće o stanju napretka bit će popraćeno posljednjim nacrtima normi na koje se odnosi ovlaštenje i posljednjim izvješćima o radovima koji su predmet podugovaranja.

                  [...]

                        19.

                        CEN/Cenelec može prihvatiti ovo ovlaštenje tek nakon što Komisijine službe prihvate program rada.

                  [...]

                        21.

                        CEN/Cenelec predstavit će konačne nacrte europskih usklađenih normi i relevantnih popratnih normi Komisijinim službama kako bi se potvrdila njihova sukladnost s ovim ovlaštenjem prema vremenskim okvirima dogovorenima između CEN‑a/Ceneleca i Komisije, koji se spominju u točki II.2.d.” [neslužbeni prijevod]

               15

               Poglavlje III. navedenog teksta, naslovljeno „Usklađene norme”, glasi kako slijedi:

                        „1.

                        Usklađene norme izrađuju se na način da se omogući utvrđivanje ispunjavaju li proizvodi navedeni u prilozima 1. i 2. bitne zahtjeve. Budući da je jedan od ciljeva direktive uklanjanje prepreka trgovini, norme koje iz toga proizlaze izražavaju se, koliko je to praktično moguće, u obliku svojstava proizvoda (članak 7. stavak 2. direktive), uzimajući u obzir dokumente za tumačenje.

                        2.

                        Usklađena norma sadržava:
                        [...]

                                 —

                                 metode (izračuna, ispitivanja ili druge) ili upute na normu koja sadržava metode za određivanje takvih značajki;

                           [...]” [neslužbeni prijevod]

               16

               Prilozi 1. do 3. Ovlaštenju M 125 pojašnjavaju područje primjene ovlaštenja, njegov tehnički referentni okvir odnosno njegove zahtjeve u vezi s potvrdom sukladnosti.

         – Usklađena norma EN 13242:2002

               17

               U svojoj točki 1. drugom podstavku, usklađena norma EN 13242:2002 određuje da „sadrži ocjenu sukladnosti proizvoda s ovom [usklađenom normom]”.

               18

               Točka 6. te usklađene norme, naslovljena „Kemijska svojstva”, glasi ovako:
               „6.1. Općenito
               Nužnost ispitivanja i deklariranja svih svojstava u ovoj točki ograničena je u skladu s posebnom primjenom ili krajnjom uporabom ili porijeklom agregata. Kada je to potrebno, provode se ispitivanja navedena u točki 6. radi utvrđivanja odgovarajućih kemijskih svojstava.
               [...]
               6.3. Ukupni sumpor
               Kada je to potrebno, ukupni sadržaj sumpora u agregatu, utvrđen prema [članku 11.] norme EN 1744‑1:1998 [koju je CEN donio izvan ikakvog ovlaštenja Komisije i postupka predviđenog člankom 7. direktive], deklarira se u skladu s odgovarajućim razredom navedenim u tablici 13.[, naslovljenoj ,Razredi za najveći ukupni sadržaj sumpora’:]

               [...]” [neslužbeni prijevod]

               19

               „(Informativni) Prilog ZA ? Članci ove europske norme koji se odnose na bitne zahtjeve ili druge odredbe direktiva EU‑a” navedene usklađene norme posebice propisuje da „članci europske norme EN 13242:2002 navedeni u ovom prilogu odgovaraju zahtjevima ovlaštenja danog u okviru [Direktive 89/106]” i da „sukladnost agregata na koje se odnosi ova europska norma s tim člancima stvara predmnijevu njihove prikladnosti za predviđene namjene navedene u ovom dokumentu”. [neslužbeni prijevod]

               20

               Referentni brojevi usklađene norme EN 13242:2002 objavljeni su u Službenom listu Europske unije od 27. ožujka 2003. (SL 2003., C 75, str. 8.).

         Irsko pravo

      Zakon o prodaji robe i pružanju usluga

               21

               Članak 10. Sale of Goods and Supply of Services Act 1980 (Zakona o prodaji robe i pružanju usluga iz 1980.) uveo je novi članak 14. u Sale of Goods Act 1893 (Zakon o prodaji robe iz 1893.), na temelju kojeg:
               „(1)   Podložno odredbama ovog zakona i njegovih provedbenih propisa, ne postoji prešutni uvjet ili garancija kvalitete ili prikladnosti za bilo koju posebnu svrhu robe koja se nabavlja ugovorom o prodaji.
               (2)   Kada prodavatelj prodaje robu u okviru poslovanja, podrazumijeva se da roba koja se ugovorom nabavlja ima tržišnu kakvoću, osim u slučaju:

                        (a)

                        nedostataka na koje je kupac posebno upozoren prije sklapanja ugovora ili

                        (b)

                        kada kupac pregleda robu prije sklapanja ugovora, u odnosu na nedostatke koje bi takav pregled morao otkriti.

                  (3)   Roba ima tržišnu kakvoću ako je prikladna za svrhu ili svrhe za koje se ta vrsta robe uobičajeno kupuje i ako je trajna koliko je to razumno očekivati uzimajući u obzir njezin opis, cijenu (ako je to relevantno) i sve druge relevantne okolnosti, te se svako upućivanje u ovom zakonu na robu netržišne kakvoće shvaća u skladu s navedenim.
               (4)   Kada prodavatelj prodaje robu u okviru poslovanja, a kupac izričito ili prešutno prodavatelju učini poznatom bilo koju posebnu svrhu za koju se roba kupuje, postoji prešutan uvjet da je roba koja se nabavlja ugovorom prikladna za tu svrhu, neovisno o tome je li to svrha za koju se takva roba uobičajeno nabavlja, osim ako okolnosti upućuju na to da se kupac ne pouzdaje ili da nije razumno od njega očekivati da se pouzdaje u prodavateljevu vještinu ili prosudbu.
               [...]”

         Norma I. S. EN 13242:2002

               22

               Normu EN 13242:2002 u Irskoj je prenio National Standard Authority of Ireland (irsko tijelo za normizaciju) putem norme I. S. EN 13242:2002.

         Činjenično stanje u glavnom postupku i prethodna pitanja

               23

               U okviru izgradnje Ballymunskog centra za mlade u Dublinu (Irska) od strane James Eliott Construction, dane specifikacije su među ostalim propisivale da se podovi unutar zgrade postavljaju na 225 milimetara „neobrađenog drobljenog kamena tipa Clause 804 sukladnog specifikacijama Department of Enterprise”. U tu je svrhu Irish Asphalt isporučio Eliott Constructionu proizvod pod nazivom „Clause 804, neobrađeni”.

               24

               Po dovršetku radova, u podovima i zidovima građevine pojavile su se pukotine u tolikoj mjeri da građevina nije bila uporabljiva. James Elliott Construction preuzeo je odgovornost te je izvršio popravke u vrijednosti od 1,5 milijuna eura.

               25

               Dana 13. lipnja 2008., James Elliott Construction podnio je tužbu za naknadu štete protiv Irish Asphalta iz razloga što predmetni nedostatci potječu od prisutstva pirita u agregatu Clause 804 koji je potonji isporučio.

               26

               Presudom od 25. svibnja 2011., High Court (Visoki sud, Irska) zaključio je da nedostatci u betonu potječu od prisutnosti pirita u agregatima koje je Irish Asphalt isporučio James Elliott Constructionu. U tom je pogledu utvrdio da analize agregata uzetog iz zgrade ukazivala na to da nije u skladu s irskom normom I. S. EN 13242:2002 kojom se prenosi europska norma EN 13242:2002, posebice što se tiče sadržaja sumpora.

               27

               Slijedom toga presudio je da je Irish Asphalt povrijedio svoje ugovorne obveze, nalažući mu u skladu s člankom 14. stavkom 2. Zakona o prodaji robe da isporuči agregat „tržišne kakvoće” koji je „prikladan svrsi”.

               28

               Irish Asphalt žalio se na tu presudu pred Supreme Courtom (Vrhovni sud, Irska).

               29

               Dana 2. prosinca 2014., Supreme Court (Vrhovni sud) donio je presudu kojom je odlučio samo o pitanjima nacionalnog prava i odbio žalbu, izuzev pitanja koja se odnose na pravo Unije.

               30

               U vezi s tim se navedeni sud pita, kao prvo, o pravnom statusu europskih usklađenih normi za građevne proizvode kao i o njihovoj relevantnosti u ugovornim odnosima između dviju stranaka kad se u ugovoru o nabavi robe upućuje na nacionalnu normu donesenu primjenom usklađene norme; kao drugo, o tumačenju europske norme EN 13242:2002 u pogledu njezina dosega i sadržaja, osobito što se tiče predmnijevi koje nastaju u slučaju usklađenosti s tom normom i načina njihova obaranja i, kao treće, o vezi između odredaba nacionalnog prava koje upućuju na postojanje prešutnih ugovornih odredaba i obveze obavještavanja koju imaju države članice na temelju Direktive 98/34.

               31

               U tim je okolnostima Supreme Court (Vrhovni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1)

                                 a)

                                 Kada privatni ugovor obvezuje stranku da isporuči proizvod izrađen u skladu s nacionalnom normom usvojenom primjenom europske norme koja je donesena na temelju ovlaštenja Komisije sukladno odredbama Direktive Vijeća 89/106, je li tumačenje navedene norme pitanje o kojem se može uputiti zahtjev za prethodnu odluku Sudu Europske unije u skladu s člankom 267. UFEU‑a?

                                 b)

                                 Ako je odgovor na pitanje 1. (a) potvrdan, zahtijeva li norma EN 13242:2002 da se sukladnost ili kršenje navedene norme utvrđuje samo dokazivanjem na temelju ispitivanja usklađenosti s neovlaštenim normama, koje je donio CEN na koje upućuje EN 13242:2002, u vrijeme proizvodnje ili isporuke; ili se kršenje te norme (stoga i povreda ugovora) može utvrditi pomoću kasnije provedenih ispitivanja ako se pomoću njihovih rezultata logički može dokazati kršenje norme?

                        2)

                        Kada se odlučuje o privatnoj tužbi zbog povrede ugovora koji se odnosi na proizvod izrađen u skladu s europskom normom donesenom na temelju ovlaštenja Komisije sukladno Direktivi [89/106], mora li nacionalni sud odbiti primijeniti odredbe nacionalnog prava koje upućuju na [postojanje prešutnih ugovornih] odredaba koje se odnose na tržišni potencijal i prikladnost svrsi ili kvaliteti, iz razloga što [ti] pravni propisi, ili njihova primjena, stvaraju norme ili uvode tehničke specifikacije ili zahtjeve o kojima Komisija nije bila obaviještena sukladno odredbama Direktive 98/34?

                        3)

                        Je li nacionalni sud, koji odlučuje o tužbi zbog [izostanka izvršenja] privatnog ugovora do koje[g] je navodno došlo zbog povrede ugovorne odredbe o tržišnoj kakvoći ili prikladnosti za uporabu (čije je prešutno postojanje predviđeno zakonom, u ugovoru između stranaka koje ju nisu izmijenile ili isključile) u odnosu na proizvod proizveden u skladu s normom EN 13242:2002, obvezan pretpostaviti da taj proizvod ima tržišnu kakvoću i da je prikladan svrsi, i, ako je tako, može li se ta pretpostavka oboriti dokazom o neusklađenosti s normom EN 13242:2002 ispitivanjima provedenima sukladno ispitivanjima i protokolima navedenima u EN 13242:2002 u vrijeme isporuke proizvoda?

                        4)

                        Ako su odgovori na pitanja 1. (a) i 3. potvrdni, je li granica ukupnog sadržaja sumpora u agregatima propisana normom EN 13242:2002 ili na temelju te norme, pa se za postojanje pretpostavke tržišne kakvoće ili prikladnosti uporabe zahtijeva, među ostalim, sukladnost s tom granicom?

                        5)

                        Ako su odgovori na pitanja 1. (a) i 3. potvrdni, je li dokaz da je proizvod nosio oznaku ,CE‘ nužan kako bi se moglo pozivati na predmnijevu iz Priloga ZA normi EN 13242:2002 ili članka 4. Direktive 89/106?”

         O prethodnim pitanjima

         Prvo pitanje pod (a), u vezi s nadležnosti Suda

               32

               Svojim prvim pitanjem pod (a) sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 267. UFEU‑a tumačiti na način da je, kad nacionalni sud odlučuje o sporu o privatnom ugovoru koji obvezuje jednu stranku da isporuči proizvod usklađen s nacionalnom normom, kojom se prenosi usklađena norma u smislu članka 4. stavka 1. Direktive 89/106 i čije je referentne brojeve Komisija objavila u seriji C Službenog lista Europske unije, Sud nadležan u prethodnom postupku tumačiti tu normu.

               33

               Uvodno valja, s jedne strane, navesti da, prema odluci kojom se upućuje zahtjev, tehnička norma I. S. EN 13242:2002 u pitanju u glavnom postupku čini prenošenje usklađene norme EN 13242:2002 u irsko pravo od strane irskog tijela za normizaciju. Prema tome, smisao koji treba dati prvoj normi izravno ovisi o tumačenju druge.

               34

               S druge strane, valja podsjetiti da je, prema sudskoj praksi, Sud nadležan za tumačenje akata koji, iako su ih donijela tijela koja se ne mogu kvalificirati kao „institucije, tijela, uredi ili agencije Unije”, ipak imaju narav mjera za provedbu ili primjenu akta Unije (vidjeti u tom smislu presude od 20. rujna 1990., Sevince, C‑192/89, EU:C:1990:322, t. 10. i od 21. siječnja 1993., Deutsche Shell, C‑188/91, EU:C:1993:24, t. 17.), a takvo rješenje opravdano je samom svrhom članka 267. UFEU‑a, čiji je cilj osigurati ujednačenu primjenu u Uniji svih odredaba koje su dio pravnog poretka Unije, kako bi se izbjeglo da se njihovi učinci razlikuju ovisno o tumačenju koje im se da u različitim državama članicama (presuda od 20. rujna 1990., Sevince, C‑192/89, EU:C:1990:322, t. 11.).

               35

               Pored toga, Sud je također pojasnio da činjenica da neki akt prava Unije nema obvezujući učinak ne čini prepreku tome da Sud u okviru prethodnog postupka na temelju članka 267. UFEU‑a odluči o tumačenju tog akta (presuda od 21. siječnja 1993., Deutsche Shell, C‑188/91, EU:C:1993:24, t. 18.).

               36

               Konkretnije, kad je riječ o usklađenoj normi poput one u pitanju u glavnom postupku, valja navesti da članak 4. stavak 1. Direktive 89/106 definira usklađene norme kao tehničke specifikacije koje su donijeli CEN, Cenelec ili oboje prema ovlaštenju Komisije u skladu s Direktivom 83/189, a koje čine, kao što to proizlazi iz šeste i sedme uvodne izjave potonje direktive, konkretizaciju na tehničkoj razini bitnih zahtjeva definiranih u njezinu Prilogu I.

               37

               U skladu s člankom 7. stavkom 3. Direktive 89/106, referentne brojeve usklađenih normi koje su donijela europska tijela za normizaciju Komisija zatim objavljuje u seriji C Službenog lista Europske unije.

               38

               Primjenom članka 4. stavka 2. Direktive 89/106 u vezi s njezinom jedanaestom uvodnom izjavom, učinak te objave jest da za proizvode obuhvaćene tom direktivom koji su u skladu s tehničkim specifikacijama definiranima u usklađenim normama vezanima uz te proizvode stvara predmnijevu usklađenosti s bitnim zahtjevima te direktive (vidjeti u tom smislu presudu od 21. listopada 2010., Latchways i Eurosafe Solutions, C‑185/08, EU:C:2010:619, t. 31.), što omogućuje da se na njih stavi oznaka „CE”.

               39

               Ta predmnijeva usklađenosti s bitnim zahtjevima Direktive 89/106, kao i oznaka „CE”, u skladu s člankom 6. stavkom 1. te direktive u vezi s njezinom dvanaestom uvodnom izjavom, predmetnom proizvodu daju mogućnost slobodno se kretati, biti stavljen na tržište i biti slobodno korišten na području svih država članica Unije.

               40

               Iz prethodno navedenog proizlazi da je usklađena norma, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja je donesena na temelju Direktive 89/106 i čiji su referentni brojevi predmet objave u Službenom listu Europske unije, dio prava Unije jer se upućivanjem na odredbe takve norme utvrđuje primjenjuje li se predmnijeva iz članka 4. stavka 2. Direktive 89/106 na određeni proizvod.

               41

               Naime, to što proizvod poštuje tehničke zahtjeve definirane takvom normom dopušta pretpostaviti da taj proizvod zadovoljava bitne zahtjeve sadržane u Direktivi 89/106. Slijedi da je tom proizvodu dopušteno slobodno se kretati, biti stavljen na tržište kao i biti slobodno korišten na području svih država članica Unije tako da, primjenom članka 6. stavka 1. te direktive, države članice ne mogu, među ostalim, tom proizvodu nametati dodatne zahtjeve za učinkovit pristup tržištu i njegovu uporabu na njihovu području (vidjeti u tom smislu presudu od 16. listopada 2014., Komisija/Njemačka, C‑100/13, EU:C:2014:2293, t. 55., 56. i 63.).

               42

               Iako je istina da se usklađenost građevnog proizvoda s bitnim zahtjevima sadržanima u Direktivi 89/106 može po potrebi potvrditi sredstvima različitima od dokaza sukladnosti s usklađenim normama, to ne može dovesti u pitanje postojanje pravnih učinaka vezanih uz usklađenu normu.

               43

               Osim toga, valja navesti da, iako je izrada takve usklađene norme uistinu povjerena privatnopravnom tijelu, ona ipak predstavlja nužnu provedbenu mjeru koja je strogo ograničena bitnim zahtjevima definiranima u toj direktivi, koja se provodi na Komisijinu inicijativu i pod njezinim vodstvom, a njezini pravni učinci su uvjetovani Komisijinom prethodnom objavom njezinih referentnih brojeva u Službenom listu Europske unije.

               44

               U ovom slučaju, norma EN 13242:2002 izrađena je u okviru ovlaštenja M 125, koje je Komisija dala CEN‑u na temelju članka 7. Direktive 89/106 i čija točka 8. u poglavlju II. predviđa da europska tijela za normizaciju moraju pružiti tehnički odgovor za određivanje značajki ovlaštenja uzimajući u obzir u njemu navedene uvjete. U tu svrhu, Komisija je u Prilozima 1. i 2. navedenom ovlaštenju precizno odredila njegovo područje primjene, kao i njegov tehnički referentni okvir pomoću kategorija i potkategorija proizvoda za koje zahtijeva da im se odrede značajke djelovanja i trajnosti. Na temelju Priloga 3. istom ovlaštenju, Komisija je također od CEN‑a zatražila da u usklađenoj normi koju treba sastaviti pobliže odredi određeni broj sustava potvrde sukladnosti.

               45

               Iz točaka 1. i 19. poglavlja II. ovlaštenja M 125 također proizlazi da, kao prvo, prije nego što tijelo za normizaciju prihvati to ovlaštenje, to tijelo mora u roku koji odredi Komisija pripremiti program rada koji ona mora prihvatiti. Kao drugo, prema točkama 5. i 6. tog poglavlja, svaki prijedlog dodavanja elemenata koji nisu sadržani u tom ovlaštenju moraju se podnijeti Komisiji na razmatranje. Kao treće, na temelju točaka 15. do 17. i 21. navedenog poglavlja, djelovanje tijelâ za normizaciju mora biti predmet Komisijina detaljnog praćenja, što je povezano s obvezom redovitog izvještavanja Komisije, kao i s njezinim nadzorom sukladnosti konačnih nacrta usklađenih normi, prije objave njihovih referentnih brojeva u seriji C Službenog lista Europske unije.

               46

               Pored toga i kao što to prikazuje presuda od 16. listopada 2014., Komisija/Njemačka (C‑100/13, EU:C:2014:2293), Komisija osigurava puni učinak usklađenih normi pomoću tužbe zbog povrede obveze predviđene člankom 258. UFEU‑a. U toj je presudi Sud tako smatrao da, namećući građevnim proizvodima na koje se odnosilo više usklađenih normi dodatne zahtjeve za učinkovit pristup tih proizvoda tržištu i njihovu uporabu na njemačkom teritoriju, predmetna država članica povrijedila je obveze koje ima na temelju članka 4. stavka 2. i članka 6. stavka 1. Direktive 89/106.

               47

               Na prvo pitanje pod (a) treba dakle odgovoriti da članak 267. prvi stavak UFEU‑a treba tumačiti na način da je Sud nadležan u prethodnom postupku tumačiti usklađenu normu u smislu članka 4. stavka 1. Direktive 89/106 čije je referentne brojeve Komisija objavila u seriji C Službenog lista Europske unije.

         Prvo pitanje točka (b)

               48

               Uzimajući u obzir odgovor na prvo pitanje pod (a), na prvo pitanje pod (b), kojim sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li usklađenu normu EN 13242:2002 tumačiti na način da, u okviru spora o privatnom ugovoru koji obvezuje jednu stranku da isporuči proizvod usklađen s nacionalnom normom kojom se prenosi usklađena norma u smislu članka 4. stavka 1. Direktive 89/106 i čije je referentne brojeve Komisija objavila u seriji C Službenog lista Europske unije, dopušta utvrditi neusklađenost s tehničkim specifikacijama te usklađene norme metodama ispitivanja koje su različite od onih metoda koje su u potonjoj izričito propisane i mogu li se te metode koristiti u bilo kojem trenutku gospodarski razumnog vijeka trajanja proizvoda.

               49

               Uvodno valja utvrditi da, u skladu s točkom 1. drugim podstavkom usklađene norme EN 13242:2002, na temelju koje ona „sadrži ocjenu sukladnosti proizvoda s [navedenom] usklađenom normom”, točka 6. te usklađene norme, naslovljena „Kemijska svojstva”, u svojoj podtočki 6.3. predviđa da se ukupni sadržaj sumpora u agregatu, koji se deklarira u skladu s odgovarajućim razredom navedenim u tablici 13. navedene usklađene norme, naslovljene „Razredi za najveći ukupni sadržaj sumpora”, određuje u skladu s europskom normom EN 1744‑1:1998.

               50

               Međutim, valja podsjetiti na to da je, kao što to potvrđuje njezina četvrta uvodna izjava, cilj Direktive 89/106 otkloniti prepreke trgovini stvaranjem uvjeta koji omogućuju da se građevnim proizvodima slobodno trguje unutar Unije (vidjeti u tom smislu presudu od 18. listopada 2012., Elenca, C‑385/10, EU:C:2012:634, t. 15).

               51

               Slijedi da Direktiva 89/106, čiji je cilj ograničen na uklanjanje prepreka trgovini, ne nastoji uskladiti uvjete i načine konkretne uporabe građevnih proizvoda prilikom njihove ugradnje u građevinskim radovima nego uskladiti načine pristupa tih proizvoda tržištu.

               52

               Prema tome, niti Direktiva 89/106 niti usklađena norma EN 13242:2002, a osobito podtočka 6.3. potonje, koja utvrđuje načine određivanja sadržaja sumpora u agregatima na koje se odnosi, ne usklađuju nacionalne propise primjenjive na dokaze u okviru spora u vezi s ugovorom, poput onog u glavnom postupku, bilo u pogledu načina utvrđivanja usklađenosti građevnog proizvoda s ugovornim specifikacijama ili u pogledu trenutka u kojem se usklađenost takvog građevnog proizvoda treba utvrditi.

               53

               S obzirom na prethodna razmatranja, na prvo pitanje pod (b) valja odgovoriti na način da se usklađena norma EN 13242:2002 treba tumačiti na način da ne obvezuje nacionalni sud koji odlučuje o sporu o izvršenju privatnopravnog ugovora koji obvezuje jednu stranku da isporuči građevni proizvod usklađen s nacionalnom normom kojom se prenosi ta usklađena norma, bilo u pogledu načina utvrđivanja usklađenosti takvog proizvoda s ugovornim specifikacijama ili u pogledu trenutka u kojem se njegova usklađenost treba utvrditi.

         Treće pitanje

               54

               Svojim trećim pitanjem, koje treba ispitati u nastavku, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 4. stavak 2. Direktive 89/106, u vezi s njezinom dvanaestom uvodnom izjavom, tumačiti na način da predmnijeva prikladnosti za uporabu građevnog proizvoda proizvedenog u skladu s usklađenom normom obvezuje nacionalni sud prilikom utvrđivanja tržišne kakvoće ili prikladnosti tog proizvoda svrsi ako nacionalni propis opće naravi koji uređuje prodaju robe, poput onog o kojem je riječ u predmetu u glavnom postupku, zahtijeva da građevni proizvod ima takva obilježja. U slučaju potvrdnog odgovora, sud koji je uputio zahtjev pita Sud o načinima obaranja te predmnijeve.

               55

               Kao što to proizlazi iz njezina članka 2. stavka 1., Direktiva 89/106 ima za cilj osigurati da se građevni proizvodi namijenjeni uporabi u gradnji mogu staviti na tržište samo ako su prikladni za predviđenu uporabu, tj. ako imaju takva obilježja da građevine u koje će biti uključeni, u sklopu kojih će biti sastavljani, korišteni ili instalirani mogu, pod uvjetom da su one propisno konstruirane i izrađene, zadovoljiti bitne zahtjeve iz članka 3. te direktive u slučajevima u kojima su ti radovi predmet propisa koji sadrži takve zahtjeve.

               56

               U tu svrhu i kao što je to navedeno u točki 39. ove presude, zakonodavac Unije je uspostavio mehanizam predmnijeve prikladnosti za uporabu na temelju kojeg proizvod koji zadovoljava bitne zahtjeve iz članka 3. Direktive 89/106 koji su konkretizirani u usklađenoj normi, ima mogućnost u skladu s člankom 6. stavkom 1. te direktive, u vezi s njezinom dvanaestom uvodnom izjavom, slobodno se kretati, biti stavljen na tržište i biti slobodno korišten na području svih država članica Unije.

               57

               Iz toga slijedi da je takva predmnijeva usklađenosti namijenjena isključivo tome da omogući da se građevni proizvod, koji ispunjava uvjete utvrđene usklađenom normom, slobodno kreće unutar Unije.

               58

               Prema tome, iz istih razloga kao što su to oni navedeni u točki 51. ove presude, Direktiva 89/106 ne može se tumačiti kao da usklađuje nacionalne propise, čak i one prešutne, koji su primjenjivi na ugovore o prodaji građevnih proizvoda.

               59

               Slijedom toga predmnijeva prikladnosti svrsi iz članka 4. stavka 2. Direktive 89/106, u vezi s njezinom dvanaestom uvodnom izjavom, ne može obvezivati, u okviru spora o ugovoru, prilikom ocjene je li jedna od stranaka ugovora zadovoljila nacionalni zahtjev ugovorne naravi.

               60

               Uzimajući u obzir odgovor na prvi dio trećeg pitanja, nije potrebno odgovoriti na njegov drugi dio.

               61

               S obzirom na prethodna razmatranja, na treće pitanje valja odgovoriti da članak 4. stavak 2. Direktive 89/106, u vezi s njezinom dvanaestom uvodnom izjavom, treba tumačiti na način da predmnijeva prikladnosti za uporabu građevnog proizvoda proizvedenog u skladu s usklađenom normom ne obvezuje nacionalni sud prilikom utvrđivanja tržišne kakvoće ili prikladnosti tog proizvoda svrsi ako nacionalni propis opće naravi koji uređuje prodaju robe, poput onog o kojem je riječ u predmetu u glavnom postupku, zahtijeva da građevni proizvod ima takva obilježja.

         Četvrto i peto pitanje

               62

               Budući da ih je sud koji je uputio zahtjev postavio samo za slučaj potvrdnog odgovora na prvo pitanje pod (a) i na treće pitanje, nije potrebno odgovoriti na četvrto i peto pitanje.

         Drugo pitanje

               63

               Svojim drugim pitanjem, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 1. točku 11. Direktive 98/34 tumačiti na način da je, u okviru spora između dva pojedinca u vezi s pravima i obvezama ugovorne naravi, nacionalni sud dužan isključiti primjenu nacionalnog propisa, poput onog koji je relevantan u glavnom postupku, koji propisuje, osim u slučaju suprotne volje stranaka, prešutne ugovorne uvjete u pogledu tržišne kakvoće i prikladnosti svrsi ili kakvoće prodavanih proizvoda, iz razloga što je taj propis „tehnički propis”, u smislu članka 1. točke 11. te direktive, koji država članica nije dostavila Komisiji, u skladu s člankom 8. stavkom 1. navedene direktive.

               64

               Uvodno valja podsjetiti, kao što to pravilno ističe sud koji je uputio zahtjev, da se prema ustaljenoj sudskoj praksi, u sporu između pojedinaca moguće pozivati na neprimjenjivost nacionalnog tehničkog propisa koji nije dostavljen u skladu s člankom 8. Direktive 98/34 (vidjeti presude od 30. travnja 1996., CIA Security International, C‑194/94, EU:C:1996:172, t. 54. i od 26. rujna 2000., Unilever, C‑443/98, EU:C:2000:496, t. 40. do 43., 48. i 49.).

               65

               Međutim, najprije je potrebno provjeriti je li propis u pitanju u glavnom postupku uistinu „tehnički propis” u smislu članka 1. točke 11. te direktive.

               66

               Iz te odredbe proizlazi da pojam „tehnički propis” obuhvaća tri kategorije, tj. kao prvo „tehničke specifikacije”, u smislu članka 1. točke 3. Direktive 98/34, kao drugo „ostale zahtjeve” kako su definirani u članku 1. točki 4. te direktive i kao treće, zabranu proizvodnje, uvoza, marketinga ili korištenja nekog proizvoda navedenu u članku 1. točki 11. iste direktive (presuda od 10. srpnja 2014., Ivansson i dr., C‑307/13, EU:C:2014:2058, t. 16. i navedena sudska praksa).

               67

               U ovom slučaju, kao prvo, odredbe poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, bilo same po sebi ili kako ih tumače irski sudovi, nisu obuhvaćene pojmom „tehnička specifikacija” u smislu članka 1. točke 3. Direktive 98/34. Naime, taj pojam obuhvaća isključivo nacionalne mjere koje se odnose na proizvod ili njegovo pakiranje kao takve i stoga određuje jednu od obveznih karakteristika proizvoda (presuda od 10. srpnja 2014., Ivansson i dr., C‑307/13, EU:C:2014:2058, t. 19. i navedena sudska praksa). To očito nije slučaj sa zahtjevom koji se, osim u slučaju suprotne volje stranaka, općenito primjenjuje na prodaju svakog proizvoda.

               68

               Kao drugo i iz istog razloga, takve se odredbe ne mogu kvalificirati kao „ostali zahtjevi” u smislu članka 1. točke 4. Direktive 98/34.

               69

               U tom je pogledu Sud pojasnio da, kako bi se mogle kvalificirati kao „ostali zahtjevi” u smislu te odredbe, predmetne nacionalne odredbe moraju predstavljati „uvjete” koji mogu značajno utjecati na sastav ili prirodu proizvoda odnosno njegovu prodaju, s obzirom na to da zahtjevi općeg karaktera ne mogu predstavljati takve uvjete ni posljedično biti kvalificirani kao „ostali zahtjevi” (vidjeti presudu od 10. srpnja 2014., Ivansson i dr., C‑307/13, EU:C:2014:2058, t. 26. i 27. i navedenu sudsku praksu).

               70

               Kao treće, propis u pitanju u glavnom postupku nije obuhvaćen ni kategorijom tehničkih propisa iz članka 1. točke 11. Direktive 98/34, s obzirom na to da, ograničavajući se na navođenje prešutnih ugovornih zahtjeva, ne sadrži nikakvu zabranu u smislu te direktive, bilo proizvodnje, uvoza, marketinga ili korištenja nekog proizvoda ili pružanja ili korištenja neke usluge ili poslovnog nastana kao operatera usluga.

               71

               Slijedom toga, Direktiva 98/34 nije primjenjiva na prešutne ugovorne zahtjeve poput onih koje propisuje propis u pitanju u glavnom postupku.

               72

               S obzirom na prethodno navedeno, na drugo pitanje valja odgovoriti da članak 1. točku 11. Direktive 98/34 treba tumačiti na način da nacionalne odredbe, poput onih u pitanju u glavnom postupku, koje propisuju, osim u slučaju suprotne volje stranaka, prešutne ugovorne uvjete u pogledu tržišne kakvoće i prikladnosti svrsi ili kakvoće prodavanih proizvoda, ne čine „tehnički propis”, u smislu te odredbe, čiji nacrti moraju biti predmet prethodne obavijesti predviđene u članku 8. stavku 1. prvom podstavku te direktive.

         Troškovi

               73

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (treće vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Članak 267. prvi stavak UFEU‑a treba tumačiti na način da je Sud nadležan u prethodnom postupku tumačiti usklađenu normu u smislu članka 4. stavka 1. Direktive 89/106/EEZ od 21. prosinca 1988. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica koji se odnose na građevne proizvode, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 93/68/EEZ od 22. srpnja 1993., čije je referentne brojeve Komisija objavila u seriji C Službenog lista Europske unije.

                           2.

                           Usklađenu normu EN 13242:2002, naslovljenu „Agregati za nevezane i hidraulički vezane materijale za uporabu u građevinarstvu i cestogradnji”, treba tumačiti na način da ne obvezuje nacionalni sud koji odlučuje o sporu o izvršenju privatnopravnog ugovora koji obvezuje jednu stranku da isporuči građevni proizvod usklađen s nacionalnom normom kojom se prenosi ta usklađena norma, bilo u pogledu načina utvrđivanja usklađenosti takvog proizvoda s ugovornim specifikacijama ili u pogledu trenutka u kojem se njegova usklađenost treba utvrditi.

                           3.

                           Članak 4. stavak 2. Direktive 89/106, kako je izmijenjena Direktivom 93/68, u vezi s njezinom dvanaestom uvodnom izjavom, treba tumačiti na način da predmnijeva prikladnosti za uporabu građevnog proizvoda proizvedenog u skladu s usklađenom normom ne obvezuje nacionalni sud prilikom utvrđivanja tržišne kakvoće ili prikladnosti tog proizvoda svrsi ako nacionalni propis opće naravi koji uređuje prodaju robe, poput onog o kojem je riječ u predmetu u glavnom postupku, zahtijeva da građevni proizvod ima takva obilježja.

                           4.

                           Članak 1. točku 11. Direktive 98/34/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. lipnja 1998. o utvrđivanju postupka pružanja informacija u području tehničkih standarda i propisa te pravila o uslugama informacijskog društva, kako je posljednje izmijenjena Direktivom Vijeća 2006/96/EZ od 20. studenoga 2006., treba tumačiti na način da nacionalne odredbe, poput onih u pitanju u glavnom postupku, koje propisuju, osim u slučaju suprotne volje stranaka, prešutne ugovorne uvjete u pogledu tržišne kakvoće i prikladnosti svrsi ili kakvoće prodavanih proizvoda, ne čine „tehnički propis”, u smislu te odredbe, čiji nacrti moraju biti predmet prethodne obavijesti predviđene u članku 8. stavku 1. prvom podstavku Direktive 98/34, kako je izmijenjena Direktivom 2006/96.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: engleski


title: Presuda Suda (peto vijeće) od 21. rujna 2017.#Trajan Beškov protiv Sofijska rayonna prokuratura.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sofijski rajonen sad.#Zahtjev za prethodnu odluku – Područje slobode, sigurnosti i pravde – Okvirna odluka 2008/675/PUP – Područje primjene – Poštovanje presude, prethodno donesene u nekoj drugoj državi članici, u novom kaznenom postupku u svrhu izricanja jedinstvene kazne – Nacionalni postupak prethodnog priznavanja te presude – Izmjena načina izvršenja kazne izrečene u toj drugoj državi članici.#Predmet C-171/16.

text:
         PRESUDA SUDA (peto vijeće)
      21. rujna 2017. (
            1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku – Područje slobode, sigurnosti i pravde – Okvirna odluka 2008/675/PUP – Područje primjene – Poštovanje presude, prethodno donesene u nekoj drugoj državi članici, u novom kaznenom postupku u svrhu izricanja jedinstvene kazne – Nacionalni postupak prethodnog priznavanja te presude – Izmjena načina izvršenja kazne izrečene u toj drugoj državi članici”
      U predmetu C‑171/16,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Sofijski Rajonen sad (Okružni sud u Sofiji, Bugarska), odlukom od 7. ožujka 2016., koju je Sud zaprimio 24. ožujka 2016., u postupku

         Trajan Beškov

      protiv:

         Sofijske rajonne prokurature

      SUD (peto vijeće),
      u sastavu: J. L. da Cruz Vilaça, predsjednik vijeća, A. Tizzano (izvjestitelj), potpredsjednik Suda, M. Berger, A. Borg Barthet i E. Levits, suci,
      nezavisni odvjetnik: Y. Bot,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               –

               za češku vladu, L. Březinová kao i M. Smolek i J. Vláčil, u svojstvu agenata,

               –

               za austrijsku vladu, G. Eberhard, u svojstvu agenta,

               –

               za poljsku vladu, B. Majczyna, u svojstvu agenta,

               –

               za Europsku komisiju, S. Grünheid i P. Mihajlova, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 17. svibnja 2017.,
      donosi sljedeću
      Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje Okvirne odluke Vijeća 2008/675/PUP od 24. srpnja 2008. o poštovanju presuda među državama članicama Europske unije u novom kaznenom postupku (SL 2008., L 220, str. 32.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru tužbe koju je Trajan Beškov podnio Sofijskom Rajonenom sadu (Okružni sud u Sofiji, Bugarska) u svrhu poštovanja od strane tog suda presude koju mu je prethodno izrekao sud druge države članice.

         Pravni okvir
      Pravo Unije

               3

               Uvodne izjave 2., 5. do 7. i 13. Okvirne odluke 2008/675 glase:

                        „(2)

                        Vijeće je 29. studenoga 2000. u skladu sa zaključcima Europskoga vijeća iz Tamperea, usvojilo program mjera za primjenu načela međusobnog priznavanja odluka u kaznenim predmetima […] koji predviđa ‚usvajanje jednog ili više instrumenata o uspostavi načela da se sudu u jednoj državi članici pri ocjeni kaznene evidencije počinitelja, utvrđivanja je li prekršitelj ponovno prekršio zakon te s ciljem utvrđivanja primjerene vrste kazne i načina njezine provedbe osigura poštovanje pravomoćnih kaznenih presuda, koje su izrekli sudovi u drugim državama članicama.’

                  […]

                        (5)

                        Trebalo bi vrijediti načelo po kojem bi države članice trebale priznavati presudi koja je donesena u ostalim državama članicama učinke jednakovrijedne učincima presudi koju su donijeli njihovi vlastiti sudovi u skladu s nacionalnim zakonodavstvom, bez obzira da li su u nacionalnom zakonodavstvu ti učinci suštinski ili su učinci procesnoga ili materijalnog prava. Međutim, ova Okvirna odluka ne teži usklađivanju pravnih posljedica koje različita nacionalna zakonodavstva pridaju postojanju prethodne presude i obveza poštovanja prethodnih presuda koje su donesene u drugim državama članicama postoji samo u tolikoj mjeri da se prethodne nacionalne presude poštuju prema nacionalnom pravu.

                        (6)

                        Za razliku od ostalih instrumenata, cilj ove Okvirne odluke nije izvršavanje sudskih odluka donesenih u drugim državama članicama, već ima za cilj omogućiti da posljedice budu priznate prethodnoj presudi koja je donesena u jednoj državi članici tijekom novoga kaznenog postupka u drugoj državi članici u tolikoj mjeri da su takve posljedice priznate prethodnim nacionalnim presudama prema pravu te druge države članice.
                        […]

                        (7)

                        Učinci presude koja je donesena u nekoj drugoj državi članici trebali bi biti jednakovrijedni učincima nacionalne odluke u prethodnoj fazi kaznenog postupka, suđenja ili izvršavanja kazne.

                  […]

                        (13)

                        Ova Okvirna odluka uvažava različita domaća rješenja i postupke koji se zahtijevaju za poštovanje prethodne presude koja je donesena u nekoj drugoj državi članici. Isključivanje mogućnosti revidiranja prethodne presude ne bi smjelo spriječiti državu članicu da donese odluku kojom bi, ako je to potrebno, pridala jednakovrijedne pravne učinke takvoj prethodnoj presudi. Međutim, postupci uključeni u donošenje takve odluke ne bi smjeli, s obzirom na zahtijevano vrijeme i postupke ili formalnosti, onemogućiti priznavanje jednakovrijednih učinaka prethodnoj presudi koja je donesena u nekoj drugoj državi članici.”

               4

               U članku 1. stavku 1. te okvirne odluke određeno je:
               „Svrha ove Okvirne odluke je utvrditi uvjete pod kojima se, u tijeku kaznenog postupka protiv neke osobe u državi članici, poštuju prethodne presude koje su donesene protiv te iste osobe zbog različitih djela u drugim državama članicama.”

               5

               Članak 3. navedene okvirne odluke, naslovljen „Poštovanje presude, donesene u nekoj drugoj državi članici, u novom kaznenom postupku”, u svojim stavcima 1. do 4. propisuje:
               „1.   Svaka država članica osigurava da se u kaznenom postupku protiv neke osobe prethodne presude, koje su donesene protiv te iste osobe zbog različitih činjenica u drugim državama članicama, u vezi s kojima su dobivene informacije prema važećim instrumentima o uzajamnoj pravnoj pomoći ili o razmjeni informacija iz kaznene evidencije, poštuju u mjeri u kojoj se poštuju prethodne nacionalne presude te da im se pridaju pravni učinci jednakovrijedni onima priznatima prethodnim nacionalnim presudama, u skladu s nacionalnim pravom.
               2.   Stavak 1. primjenjuje se u prethodnom postupku, tijekom suđenja i u vrijeme izvršenja presude, posebno na važeća pravila postupka, uključujući ona koja se odnose na privremeni pritvor, određenje kaznenog djela, vrstu i visinu kazne i pravila koja uređuju izvršavanje odluke.
               3.   Poštovanje prethodnih presuda koje su donesene u drugim državama članicama sukladno stavku 1., nema takav učinak da prethodne presude ili odluke prilikom njihovog izvršenja od strane države članice u kojoj se vodi novi postupak smiju biti izmijenjene, ukinute ili ponovno razmatrane.
               4.   U skladu sa stavkom 3., stavak 1. se ne primjenjuje u tolikoj mjeri da bi, ako je prethodna presuda bila nacionalna presuda države članice u kojoj se vodi novi postupak, poštovanje prethodne presude, u skladu s nacionalnim pravom te države članice, imalo učinak ometanja, poništavanja ili revidiranja prethodne presude ili bilo koje odluke koja se odnosi na njezino izvršavanje.”

         Bugarsko pravo
      Kazneni zakonik

               6

               Članak 8. stavak 2. Nakazatelenog kodeksa (Kazneni zakonik), koji je stupio na snagu 27. svibnja 2011., i koji za svrhu ima provesti u bugarsko pravo Okvirnu odluku 2008/675, određuje:
               „Presuda koja je donesena u drugoj državi članici Europske unije i postala pravomoćna za djelo koje predstavlja kazneno djelo u skladu s tim bugarskim kaznenim zakonikom poštuje se u svakom kaznenom postupku koji se u Bugarskoj vodi protiv iste osobe.”

               7

               Članak 23. stavak 1. tog zakonika propisuje:
               „Ako je istim djelom počinjeno više kaznenih djela ili ako je osoba počinila više različitih kaznenih djela, a ni za jedno od tih kaznenih djela ta osoba još nije osuđena pravomoćnom presudom, sud, nakon što je zasebno odredio kaznu za svako od tih kaznenih djela, izriče najvišu kaznu.”

               8

               U skladu s člankom 25. stavcima 1. i 2. navedenog zakonika:
               „1.   Odredbe [članka 23.] primjenjuju se također kada je osoba osuđena različitim presudama.
               2.   Kada je kazna izrečena u jednoj od presuda u cijelosti ili djelomično izvršena, ona se u svrhu izvršenja kazne uračunava ako je iste vrste kao i jedinstvena kazna.”

               9

               Članak 66. stavak 1. tog istog zakonika glasi kako slijedi:
               „Kada sud izriče kaznu oduzimanja slobode u trajanju do tri godine, može suspendirati izvršenje izrečene kazne […] ako osoba nije osuđena na kaznu oduzimanja slobode zbog kaznenog djela koje se progoni po službenoj dužnosti […].”

         Zakonik o kaznenom postupku

               10

               Članak 4. stavci 2. i 3. Nakazatelno‑procesualenog kodeksa (Zakonika o kaznenom postupku) određuje:
               „2.   Tijela Republike Bugarske ne izvršavaju pravomoćnu presudu koju je donio sud druge države ako nije priznata prema postupku na temelju bugarskog zakonodavstva.
               3.   Odredbe [stavka] 2. ne primjenjuju se kada je drukčije predviđeno međunarodnim ugovorom kojega je Republika Bugarska stranka te koji je potvrđen, objavljen i stupio na snagu.”

               11

               Članak 463. tog zakonika uključen u odjeljak II. njegova poglavlja 36., naslovljenog „Priznavanje i izvršenje presude koju je izrekao inozemni sud”, propisuje:
               „Tijela Republike Bugarske u skladu s člankom 4. stavkom 3. priznaju i izvršavaju pravomoćnu presudu koju je izrekao inozemni sud kada:

                        1)

                        na temelju bugarskog zakonodavstva djelo za koje je podnesen zahtjev predstavlja kazneno djelo;

                        2)

                        je počinitelj kaznenopravno odgovoran na temelju bugarskog zakonodavstva;

                        3)

                        je presuda izrečena uz puno poštovanje načela utvrđenih u Europskoj konvenciji za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i njezinih protokola kojih je Republika Bugarska stranka;

                        4)

                        počinitelj nije osuđen za kazneno djelo koje se smatra političkim kaznenim djelom ili za kazneno djelo povezano s takvim kaznenim djelom, ili za ratni zločin;

                        5)

                        Republika Bugarska nije priznala presudu koju je izrekao drugi inozemni sud u odnosu na istog počinitelja i za isto kazneno djelo;

                        6)

                        presuda nije suprotna temeljnim načelima bugarskog kaznenog i kaznenog procesnog prava”.

               12

               Članak 465. navedenog zakonika kojim se određuju konkretna pravila za to priznavanje glasi:
               „1.   Zahtjev za priznavanje u Republici Bugarskoj presude koju je izrekao inozemni sud ministarstvu pravosuđa upućuje nadležno tijelo druge države.
               2.   Ministarstvo pravosuđa zahtjev za priznavanje, presudu i druge priložene dokumente prosljeđuje Okraženom sadu (Okružni sud) mjesta prebivališta osobe. Ako potonja ne boravi u zemlji, za ispitivanje zahtjeva nadležan je Sofijski gradski sad (Sofijski gradski sud).
               […]”

               13

               U skladu s člankom 466. stavkom 1. tog zakonika kojim se definiraju učinci navedenog priznavanja:
               „Odluka kojom je priznata presuda koju je donio inozemni sud ima učinak kao i presuda koju je donio bugarski sud.”

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               14

               Trajan Beškov je pravomoćnom odlukom Landesgerichta Klagenfurt (Zemaljski sud u Klagenfurtu, Austrija) od 13. prosinca 2010. osuđen na kaznu oduzimanja slobode u trajanju od osamnaest mjeseci, od kojih šest mjeseci bezuvjetno a dvanaest mjeseci uvjetno uz vrijeme provjeravanja od tri godine zbog kaznenog djela prikrivanja počinjenog 14. studenoga 2010. u Austriji. Izvršen je dio kazne od šest mjeseci zatvora te je vrijeme provjeravanja počelo teći 14. svibnja 2011.

               15

               Zatim je T. Beškov pravomoćnom odlukom suda koji je uputio zahtjev od 29. travnja 2013. osuđen na kaznu zatvora u trajanju od jedne godine jer je u Sofiji (Bugarska) 19. studenoga 2008. počinio kazneno djelo nanošenja lakih tjelesnih ozljeda u vidu narušavanja zdravlja i nasilničkog ponašanja. S obzirom na to da se za T. Beškovom još uvijek traga, ta kazna još nije bila izvršena na dan odluke kojom se upućuje prethodno pitanje.

               16

               Dana 14. svibnja 2015. T. Beškov je po svojem zastupniku ad litem sudu koji je uputio zahtjev na temelju članka 23. stavka 1. i članka 25. stavka 1. Kaznenog zakonika podnio zahtjev da mu taj sud, u svrhu izvršenja, izrekne jedinstvenu kaznu oduzimanja slobode koja odgovara najvišoj od kazni izrečenih, s jedne strane, odlukom Landesgerichta Klagenfurt (Zemaljski sud u Klagenfurtu) od 13. prosinca 2010. i, s druge strane, odlukom suda koji je uputio zahtjev od 29. travnja 2013.

               17

               Naime, tim je dvjema odredbama, među ostalim, propisano da ako neka osoba počini nekoliko kaznenih djela prije nego su joj za svako od tih kaznenih djela izrečene zasebne presude na zasebne kazne, nacionalni sud toj osobi u svrhu izvršenja tih kazni izriče jedinstvenu ukupnu kaznu koja odgovara najvišoj od prvotno izrečenih kazni. Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje u biti proizlazi da u tom slučaju najviša kazna konzumira najniže prvotne kazne. Iz navedenih odredbi usto proizlazi da ako je jedna od prvotnih kazni u cijelosti ili djelomično izvršena, ona se u svrhu izvršenja oduzima od ukupne kazne ako je iste vrste kao i ta kazna.

               18

               Međutim, sud koji je uputio zahtjev ističe da je u skladu s većinom nacionalne sudske prakse kao i prema mišljenju Sofijske rajonne prokurature (Državno odvjetništvo sofijskog okruga, Bugarska) s obzirom na, među ostalim, članak 4. stavak 2. Kaznenog zakonika, nemoguće odrediti jedinstvenu kaznu uzimajući u obzir kaznu izrečenu presudom koju je prethodno donio sud druge države članice a da tu odluku prethodno ne priznaju nadležni bugarski sudovi u skladu s posebnim postupkom priznavanja i izvršenja presuda koje su donijeli inozemni sudovi propisanim člancima 463. do 466. tog zakonika. S obzirom na tu sudsku praksu, sud koji je uputio zahtjev se, kako bi prihvatio zahtjev T. Beškova, pita treba li presudu koju je donio Landesgericht Klagenfurt (Zemaljski sud u Klagenfurtu) prethodno priznati u skladu s tim člancima 463. do 466. ili, kao što to tvrdi T. Beškov, sud koji je uputio zahtjev može ili mora prihvatiti taj zahtjev a da ta presuda ne bude predmet prethodnog priznavanja, na temelju članka 8. stavka 2. Kaznenog zakonika kojim se u bugarsko pravo provodi Okvirna odluka 2008/675.

               19

               Kako bi odgovorio na to pitanje, taj sud u biti smatra da je bitno utvrditi primjenjuje li se ta okvirna odluka na postupak, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, čiji je predmet izricanje, u svrhu izvršenja, ukupne kazne oduzimanja slobode uzimajući u obzir presudu koju je donio sud druge države članice i, konkretnije, kaznu koja je osuđenoj osobi izrečena tom odlukom.

               20

               Ako se primjenjuje, i u slučaju da se poštovanje presude koju je donio Landesgericht Klagenfurt (Zemaljski sud u Klagenfurtu), u ovom slučaju, uvjetuje prethodnom provedbom postupka priznavanja propisanog člancima 463. do 466. Zakonika o kaznenom postupku, sud koji je uputio zahtjev pita i je li potonji postupak sukladan s navedenom okvirnom odlukom s obzirom na to da ga ne može izravno pokrenuti osuđena osoba.

               21

               S tim u vezi sud koji je uputio zahtjev naime naglašava da, u skladu s bugarskim zakonodavstvom koje je na snazi, iako svaka osuđena osoba može nadležnim bugarskim sudovima podnijeti zahtjev za izricanje jedinstvene kazne na temelju članaka 23. i 25. Kaznenog zakonika, postupak priznavanja propisan, među ostalim, navedenim člancima 463. do 466. s druge strane može biti proveden samo na inicijativu nadležnih bugarskih tijela ili onih iz države u kojoj je donesena prva presuda. Iz toga slijedi da osuđena osoba zapravo ne može sama pokrenuti postupak za izricanje takve jedinstvene kazne kojom se poštuje presuda koja je prethodno donesena u drugoj državi članici, čak ni u slučaju nedjelovanja nadležnih tijela.

               22

               Nadalje, sud koji je uputio zahtjev želi znati protivi li se Okvirnoj odluci 2008/675 to da se u svrhu izricanja jedinstvene kazne poštovanjem one koju je T. Beškovu izrekao Landesgericht Klagenfurt (Zemaljski sud u Klagenfurtu) izmijeni način izvršavanja potonje kazne. Naime, u ovom slučaju, s obzirom na to da je kazna oduzimanja slobode u trajanju od 18 mjeseci od kojih 12 mjeseci uvjetno, koju je T. Beškovu izrekao potonji sud viša od one koju je odredio sud koji je uputio zahtjev u svojoj odluci od 29. travnja 2013., taj je sud na T. Beškova dužan primijeniti jedinstvenu kaznu koja odgovara toj prvoj kazni. Međutim, u skladu s člankom 66. stavkom 1. Kaznenog zakonika, T. Beškov koji je u prošlosti u Bugarskoj već nekoliko puta osuđen na kazne oduzimanja slobode, u toj državi članici više ne može biti osuđen na uvjetnu kaznu. Stoga bi sud koji je uputio zahtjev trebao izmijeniti način izvršavanja kazne koju je T. Beškovu izrekao Landesgericht Klagenfurt (Zemaljski sud u Klagenfurtu) i na potonjeg primijeniti jedinstvenu kaznu u trajanju od 18 mjeseci zatvora i istodobno od nje oduzeti razdoblje od 6 mjeseci zatvora koji su već odsluženi u Austriji.

               23

               U tim je okolnostima Sofijski Rajonen sad (Okružni sud u Sofiji) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1)

                        Kako treba tumačiti pojam ‚novi kazneni postupak’ iz Okvirne odluke 2008/675 i mora li taj postupak nužno biti povezan s utvrđenjem krivnje za počinjeno kazneno djelo ili se također može raditi o postupku u okviru kojeg prema nacionalnom pravu druge države članice kazna izrečena prethodnom sudskom odlukom treba konzumirati [drugu kaznu] ili se u nju uračunati, odnosno [biti predmet] zasebnog izvršenja […]?

                        2)

                        Treba li članak 3. stavak 1. u vezi s uvodnom izjavom 13. Okvirne odluke 2008/675 tumačiti na način da ta odredba dopušta nacionalni propis kojim je predviđeno da postupak o poštovanju prethodne presude donesene u drugoj državi članici ne može pokrenuti osuđena osoba, nego samo država članica koja je donijela raniju presudu odnosno država članica u kojoj se vodi novi kazneni postupak?

                        3)

                        Treba li članak 3. stavak 3. Okvirne odluke 2008/675 tumačiti na način da se toj odredbi protivi to da država u kojoj se vodi novi kazneni postupak izmijeni način izvršenja kazne koju je izrekla država članica koja je donijela raniju presudu, uključujući slučajeve kada prema nacionalnom pravu druge države članice kazna izrečena prethodnom sudskom odlukom treba konzumirati [drugu kaznu] ili se u nju uračunati, odnosno [biti predmet] zasebnog izvršenja […]?”

         O prethodnim pitanjima
      Prvo pitanje

               24

               Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li Okvirnu odluku 2008/675 tumačiti na način da se isključivo primjenjuje na postupke u vezi s eventualnim utvrđivanjem krivnje osobe protiv koje se vrši kazneni progon ili da se primjenjuje i na nacionalni postupak čiji je predmet izricanje, u svrhu izvršenja, jedinstvene kazne oduzimanja slobode kojom se poštuje kazna koju je nekoj osobi izrekao nacionalni sud kao i kazna koju je prethodnom presudom toj istoj osobi izrekao sud druge države članice zbog različitih djela.

               25

               Da bi se odgovorilo na to pitanje, potrebno je istaknuti da članak 1. stavak 1. Okvirne odluke 2008/675 propisuje da je njezina svrha utvrditi uvjete pod kojima se, u tijeku novog kaznenog postupka protiv neke osobe u državi članici, poštuju prethodne presude koje su donesene protiv te iste osobe zbog različitih djela u drugim državama članicama.

               26

               U tu svrhu, člankom 3. stavkom 1. te okvirne odluke, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 5., državama članicama se uvodi obveza da osiguraju da se, u tom kaznenom postupku, prethodne presude, koje su donesene u drugim državama članicama, u vezi s kojima su dobivene informacije prema važećim instrumentima o uzajamnoj pravnoj pomoći ili o razmjeni informacija iz kaznene evidencije, s jedne strane, poštuju u mjeri u kojoj se poštuju prethodne nacionalne presude na temelju nacionalnog prava te, s druge strane, da im se priznaju učinci jednakovrijedni onima priznatima potonjim presudama u skladu s tim pravom, bilo da se radi o učincima koji se odnose na činjenična pitanja ili onima koji se odnose na pitanja postupovnog ili materijalnog prava.

               27

               U članku 3. stavku 2. navedene okvirne odluke navodi se da se ta obveza primjenjuje u prethodnom postupku, tijekom suđenja i u vrijeme izvršenja presude, posebno na važeća pravila postupka, uključujući ona koja se odnose na određenje kaznenog djela, vrstu i visinu kazne i pravila koja uređuju izvršavanje odluke. Tako je u uvodnim izjavama 2. i 7. te okvirne odluke navedeno da nacionalni sud mora osigurati poštovanje presuda donesenih u drugim državama članicama i da bi učinci tih presuda trebali biti jednakovrijedni učincima nacionalne odluke u bilo kojoj od tih faza postupka.

               28

               Iz toga slijedi da se Okvirna odluka 2008/675 ne primjenjuje samo na postupke u vezi s eventualnim utvrđivanjem krivnje osobe protiv koje se vrši kazneni progon, nego i na postupke o izvršenju kazne za koje se mora poštovati presuda prethodno donesena u drugoj državi članici. Kao što je nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 59. svojeg mišljenja, iz spisa dostavljenog Sudu proizlazi da je, u ovom slučaju, postupak izricanja jedinstvene kazne koji je pokrenuo T. Beškov obuhvaćen tom drugom kategorijom, tako da ulazi u područje primjene te okvirne odluke.

               29

               S obzirom na prethodna razmatranja, na prvo pitanje treba odgovoriti tako da Okvirnu odluku 2008/675 tumačiti na način da je se primjenjuje na nacionalni postupak čiji je predmet izricanje, u svrhu izvršenja, jedinstvene kazne oduzimanja slobode kojom se poštuje kazna koju je toj osobi izrekao nacionalni sud kao i kazna koju je prethodnom presudom toj istoj osobi izrekao sud druge države članice zbog različitih djela.

         Drugo pitanje

               30

               Uvodno treba istaknuti, kao što je navedeno u točki 18. ove presude, da sud koji je uputio zahtjev pita trebaju li presudu o kojoj je riječ u glavnom postupku, koju je donio Landesgericht Klagenfurt (Zemaljski sud u Klagenfurtu), prethodno priznati nadležni bugarski sudovi u skladu s postupkom propisanim člancima 463. do 466. Zakonika o kaznenom postupku kako bi se u svrhu izricanja jedinstvene kazne mogla poštovati ta presuda.

               31

               Kako je istaknuto u točkama 20. i 21. te presude, iako s tim u vezi izražava sumnju, sud koji je uputio zahtjev ipak polazi od premise da u tu svrhu treba provesti taj postupak prethodnog priznavanja i, svojim drugim pitanjem, pita protive li se Okvirnoj odluci 2008/675 navedeni članci 463. do 466. ako je njima propisano da taj postupak ne može izravno pokrenuti osuđena osoba.

               32

               Ipak, kako bi se tom sudu dao koristan odgovor prethodno treba provjeriti protivi li se toj okvirnoj odluci provedba takvog postupka priznavanja.

               33

               U tu svrhu, u skladu s mogućnošću priznatom ustaljenom sudskom praksom Suda (presuda od 21. prosinca 2016., Ucar i Kilic, C‑508/15 i C‑509/15, EU:C:2016:986, t. 51. i navedena sudska praksa), treba preoblikovati drugo postavljeno pitanje tako da se njime u biti želi doznati treba li Okvirnu odluku 2008/675 tumačiti na način da joj se protivi to da se poštovanje, u državi članici, presude koju je prethodno donio sud druge države članice, uvjetuje prethodnom provedbom nacionalnog postupka priznavanja te odluke od strane sudova te prve države članice, poput onog propisanog člancima 463. do 466. Zakonika o kaznenom postupku o kojem je riječ u glavnom postupku te, u slučaju niječnog odgovora, protivi li se toj okvirnoj odluci nacionalni propis kojim je predviđeno da taj postupak mogu pokrenuti samo nadležna tijela jedne od tih dviju država članica, izuzev osuđene osobe.

               34

               Kako bi se odgovorilo na to pitanje, treba uputiti na sadržaj članaka 463. do 466. Zakonika o kaznenom postupku naveden u točkama 11. do 13. ove presude iz kojeg proizlazi da se tim člancima uspostavlja poseban postupak prethodnog priznavanja, od strane nadležnih bugarskih sudova, pravomoćnih presuda koje su donijeli inozemni sudovi, čija je svrha dodijeliti odluci kojom su te presude priznate učinak presude koju je donio bugarski sud. Taj postupak podrazumijeva da se inozemna presuda o kojoj je riječ ispita kako bi se provjerilo jesu li ispunjeni uvjeti iz navedenog članka 463.

               35

               S tim u vezi, točno je da u svrhu primjene članka 3. stavka 1. Okvirne odluke 2008/675 navedenog u točki 26. ove presude nacionalni sud mora moći provjeriti, među ostalim, jesu li prethodne nacionalne presude poštovane na temelju nacionalnog prava te, ovisno o slučaju, koje učinke imaju u skladu s tim pravom.

               36

               Međutim, kao što je navedeno u uvodnoj izjavi 2. te okvirne odluke, njezina je svrha primjena načela uzajamnog priznavanja sudskih odluka u kaznenim stvarima, utvrđenog u članku 82. stavku 1. UFEU‑a, kojim je zamijenjen članak 31. UEU‑a na kojem se temeljila ta okvirna odluka. Kao što je nezavisni odvjetnik istaknuo u točkama 30., 31. i 64. svojeg mišljenja, to se načelo protivi tomu da se poštovanje, u kontekstu navedene okvirne odluke, presude prethodno donesene u drugoj državi članici uvjetuje provedbom nacionalnog postupka prethodnog priznavanja, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, te da je se u tom postupku preispituje (vidjeti u tom smislu presudu od 9. lipnja 2016., Balogh, C‑25/15, EU:C:2016:423, t. 54.).

               37

               Tako se i člankom 3. stavkom 3. kao i uvodnom izjavom 13. Okvirne odluke 2008/675 izričito zabranjuje takvo preispitivanje jer se presude koje su prethodno donesene u drugim državama članicama moraju poštovati u onom obliku u kojem su donesene.

               38

               Stoga, suprotno onomu što tvrdi austrijska vlada, iako se u uvodnoj izjavi 13. navodi i da se tom okvirnom odlukom uvažava različita domaća rješenja i postupke koji se zahtijevaju za poštovanje prethodne presude koja je donesena u nekoj drugoj državi članici i da se ne sprječava državu članicu da donese odluku kojom bi, ako je to potrebno, pridala jednakovrijedne pravne učinke takvoj presudi, donošenje takve odluke ne može međutim, i u svakom slučaju, podrazumijevati provedbu nacionalnog postupka prethodnog priznavanja poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku.

               39

               S obzirom na prethodno navedeno, na pitanje nalaže li se navedenom okvirnom odlukom da sama osuđena osoba može pokrenuti taj postupak nije potrebno odgovoriti.

               40

               Posljedično, na drugo pitanje treba odgovoriti tako da Okvirnu odluku 2008/675 treba tumačiti na način da se protivi tomu da se poštovanje, u državi članici, presude koju je prethodno donio sud druge države članice uvjetuje prethodnom provedbom nacionalnog postupka priznavanja te odluke od strane sudova te prve države članice, poput onog propisanog člancima 463. do 466. Zakonika o kaznenom postupku o kojem je riječ u glavnom postupku.

         Treće pitanje

               41

               Svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 3. stavak 3. Okvirne odluke 2008/675 tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis koji predviđa da nacionalni sud, kojemu je u svrhu izvršenja podnesen zahtjev za izricanje jedinstvene kazne oduzimanja slobode kojom se, među ostalim, poštuje kazna izrečena presudom koju je prethodno donio sud druge države članice, u tu svrhu izmijeni načine izvršenja potonje kazne.

               42

               Uvodno treba istaknuti da iz spisa dostavljenog Sudu proizlazi da je Landesgericht Klagenfurt (Zemaljski sud u Klagenfurtu) odlukom od 15. listopada 2014. utvrdio da je vrijeme provjeravanja od tri godine predviđeno odlukom od 13. prosinca 2010. isteklo te je, stoga, opozvao dio kazne izrečene T. Beškovu uvjetno, tako da treba smatrati da je ta cjelokupna kazna u potpunosti izvršena. U svrhu ispitivanja ovog pitanja treba uzeti u obzir ovu okolnost o kojoj je sud koji je uputio zahtjev izviješćen u okviru zahtjeva za pojašnjenjem koji je Sud potonjem uputio na temelju članka 101. svojeg poslovnika.

               43

               Kao odgovor na to pitanje svakako treba podsjetiti, kako je navedeno u točki 26. ove presude, da, na temelju članka 3. stavka 1. Okvirne odluke 2008/675, presude koje su prethodno donesene u drugoj državi članici, u načelu, treba poštovati u mjeri u kojoj se poštuju prethodne nacionalne presude na temelju nacionalnog prava te se priznati učinci jednakovrijedni onima priznatima potonjim presudama u skladu s tim pravom.

               44

               Međutim, u stavku 3. tog članka navodi se da to poštovanje nema takav učinak da presude koje su prethodno donijeli sudovi drugih država članica ili odluke prilikom njihova izvršenja od strane države članice u kojoj se vodi novi kazneni postupak smiju biti izmijenjene ni ukinute. Kako je navedeno u točki 37. ove presude, tim se stavkom osim toga isključuje svako ponovno razmatranje tih presuda koje stoga treba poštovati u onom obliku u kojem su donesene.

               45

               Nadalje, iz uvodne izjave 6. Okvirne odluke 2008/675 proizlazi da njezin cilj nije izvršavanje u državi članici sudskih odluka donesenih u drugim državama članicama.

               46

               Iz toga slijedi da nacionalni sud na temelju te okvirne odluke ne može ponovno razmatrati i izmijeniti načine izvršenja presude koja je prethodno donesena u drugoj državi članici te je već izvršena, među ostalim opozivom uvjetne osude uz kaznu izrečenu tom odlukom i njezinom izmjenom u kaznu zatvora. Taj sud ne može, u skladu s tim, naložiti ni novo izvršenje tako izmijenjene kazne.

               47

               S obzirom na prethodna razmatranja, na treće pitanje treba odgovoriti tako da članak 3. stavak 3. Okvirne odluke 2008/675 treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis koji predviđa da nacionalni sud, kojemu je u svrhu izvršenja podnesen zahtjev za izricanje jedinstvene kazne oduzimanja slobode kojom se, među ostalim, poštuje kazna izrečena presudom koju je prethodno donio sud druge države članice, u tu svrhu izmijeni načine izvršenja potonje kazne.

         Troškovi

               48

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (peto vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Okvirnu odluku Vijeća 2008/675/PUP od 24. srpnja 2008. o poštovanju presuda među državama članicama Europske unije u novom kaznenom postupku, treba tumačiti na način da je se primjenjuje na nacionalni postupak čiji je predmet izricanje, u svrhu izvršenja, jedinstvene kazne oduzimanja slobode kojom se poštuje kazna koju je toj osobi izrekao nacionalni sud kao i kazna koju je prethodnom presudom toj istoj osobi izrekao sud druge države članice zbog različitih djela.

                           2.

                           Okvirnu odluku 2008/675 treba tumačiti na način da se protivi tomu da se poštovanje, u državi članici, presude koju je prethodno donio sud druge države članice uvjetuje prethodnom provedbom nacionalnog postupka priznavanja te odluke od strane nadležnih sudova te prve države članice, poput onog propisanog člancima 463. do 466. Nakazatelno‑procesualenog kodeksa (Zakonika o kaznenom postupku).

                           3.

                           Članak 3. stavak 3. Okvirne odluke 2008/675 treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis koji predviđa da nacionalni sud, kojemu je u svrhu izvršenja podnesen zahtjev za izricanje jedinstvene kazne oduzimanja slobode kojom se, među ostalim, poštuje kazna izrečena presudom koju je prethodno donio sud druge države članice, u tu svrhu izmijeni načine izvršenja potonje kazne.

                     Potpisi

            (
            1
         )	Jezik postupka: bugarski


Presuda Suda (drugo vijeće) od 20. studenog 2008.#Staatssecretaris van Financiën protiv Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV.#Zahtjev za prethodnu odluku: Hoge Raad der Nederlanden - Nizozemska.#Zahtjev za prethodnu odluku.#Predmet C-375/07.


Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 4. veljače 2014. # Mega Brands International, Luxembourg, Zweigniederlassung Zug protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Predmeti T-604/11 i T-292/12.