title: Spojeni predmeti C-224/19 i C-259/19: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 16. srpnja 2020. (zahtjevi za prethodnu odluku koje su uputili Juzgado de Primera Instancia n° 17 de Palma de Mallorca, Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta – Španjolska) – CY protiv Caixabank SA (C-224/19), LG, PK protiv Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (C-259/19) (Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita potrošača – Direktiva 93/13/EEZ – Članci 6. i 7. – Potrošački ugovori – Hipotekarni zajmovi – Nepoštene odredbe – Ugovorna odredba kojom se snošenje svih troškova zasnivanja i brisanja hipoteke prebacuje na teret korisnika kredita – Učinci proglašenja navedenih odredbi ništavima – Ovlasti nacionalnog suca u slučaju kad utvrdi da je neka odredba „nepoštena” – Raspodjela troškova – Primjena nacionalnih odredbi dopunske naravi – Članak 3. stavak 1. – Ocjena nepoštenosti ugovornih odredbi – Članak 4. stavak 2. – Izuzimanje odredbi koje se odnose na glavni predmet ugovora ili primjerenost cijene ili naknade – Uvjet – Članak 5. – Obveza jasnog i razumljivog teksta ugovornih odredbi – Troškovi – Zastara – Načelo djelotvornosti)

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/15

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 16. srpnja 2020. (zahtjevi za prethodnu odluku koje su uputili Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca, Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta – Španjolska) – CY protiv Caixabank SA (C-224/19), LG, PK protiv Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (C-259/19)
      (Spojeni predmeti C-224/19 i C-259/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita potrošača - Direktiva 93/13/EEZ - Članci 6. i 7. - Potrošački ugovori - Hipotekarni zajmovi - Nepoštene odredbe - Ugovorna odredba kojom se snošenje svih troškova zasnivanja i brisanja hipoteke prebacuje na teret korisnika kredita - Učinci proglašenja navedenih odredbi ništavima - Ovlasti nacionalnog suca u slučaju kad utvrdi da je neka odredba „nepoštena” - Raspodjela troškova - Primjena nacionalnih odredbi dopunske naravi - Članak 3. stavak 1. - Ocjena nepoštenosti ugovornih odredbi - Članak 4. stavak 2. - Izuzimanje odredbi koje se odnose na glavni predmet ugovora ili primjerenost cijene ili naknade - Uvjet - Članak 5. - Obveza jasnog i razumljivog teksta ugovornih odredbi - Troškovi - Zastara - Načelo djelotvornosti)
      (2020/C 297/19)
      Jezik postupka: španjolski

         Sudovi koji su uputili zahtjeve

      Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca, Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: CY (C-224/19), LG, PK (C-259/19)

         Tuženici: Caixabank SA (C-224/19), Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (C-259/19)

         Izreka

                  1.

                  Članak 6. stavak 1. i članak 7. stavak 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima treba tumačiti na način da im se protivi to da, u slučaju ništavosti nepoštene ugovorne odredbe kojom se potrošaču nalaže plaćanje svih troškova zasnivanja i brisanja hipoteke, nacionalni sud odbije potrošaču povrat iznosa plaćenih na temelju navedene ugovorne odredbe, osim ako odredbe nacionalnog prava koje bi se primjenjivale da nema te ugovorne odredbe nalažu potrošaču snošenje svih ili dijela tih troškova.

                  2.

                  Članak 3., članak 4. stavak 2. i članak 5. Direktive 93/13 treba tumačiti na način da se ugovorne odredbe koje su obuhvaćene pojmom „glavni predmet ugovora” trebaju shvatiti kao one koje utvrđuju bitne činidbe tog ugovora i koje ga kao takve određuju. Nasuprot tomu, odredbe koje su akcesornog značaja u usporedbi s onima koje definiraju samu bit ugovornog odnosa ne mogu biti obuhvaćene tim pojmom. Činjenica da je naknada za otvaranje uključena u ukupan trošak hipotekarnog zajma ne može odrediti da je ona njegova bitna činidba. U svakom slučaju, sud države članice dužan je provjeriti jasnoću i razumljivost ugovorne odredbe koja se odnosi na glavni predmet ugovora, i to neovisno o prenošenju članka 4. stavka 2. te direktive u pravni poredak te države članice.

                  3.

                  Članak 3. stavak 1. Direktive 93/13 treba tumačiti na način da ugovorna odredba ugovora o zajmu sklopljenog između potrošača i financijske institucije kojom se potrošaču nalaže plaćanje naknade za otvaranje može stvoriti na štetu potrošača znatniju neravnotežu u pravima i obvezama ugovornih stranaka u suprotnosti sa zahtjevom dobre vjere, kad financijska institucija ne dokaže da ta naknada odgovara stvarno pruženim uslugama i nastalim troškovima, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

                  4.

                  Članak 6. stavak 1. i članak 7. stavak 1. Direktive 93/13 treba tumačiti na način da im se ne protivi to da podnošenje tužbe radi ostvarivanja restitucijskih učinaka utvrđenja ništavosti nepoštene ugovorne odredbe podliježe roku zastare, pod uvjetom da početak tog roka i njegovo trajanje ne čine praktički nemogućim ili pretjerano teškim ostvarivanje potrošačeva prava na zahtijevanje takvog povrata.

                  5.

                  Članak 6. stavak 1. i članak 7. stavak 1. Direktive 93/13 te načelo djelotvornosti treba tumačiti na način da im se protivi sustav koji dopušta da dio postupovnih troškova snosi potrošač, ovisno o visini neosnovano plaćenih iznosa koji su mu vraćeni nakon utvrđenja ništavosti ugovorne odredbe zbog njezine nepoštenosti, s obzirom na to da takav sustav stvara znatnu prepreku koja potrošača može odvratiti od ostvarivanja prava na djelotvorni sudski nadzor eventualne nepoštenosti ugovornih odredaba, kako je dodijeljeno Direktivom 93/13.

         (1)  SL C 246, 22. 7. 2019.


title: Predmet C-253/19: Presuda Suda (deveto vijeće) od 16. srpnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal da Relação de Guimarães – Portugal) – MH, NI protiv OJ, Novo Banco SA (Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Postupci u slučaju nesolventnosti – Uredba (EU) 2015/848 – Članak 3. – Međunarodna nadležnost – Središte dužnikovih glavnih interesa – Fizička osoba koja ne obavlja neovisnu poslovnu ili profesionalnu djelatnost – Oboriva pretpostavka u skladu s kojom je središte glavnih interesa te osobe mjesto njezina uobičajenog boravišta – Obaranje pretpostavke – Situacija u kojoj se jedina dužnikova nekretnina nalazi izvan države članice njegova uobičajenog boravišta)

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/16

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 16. srpnja 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal da Relação de Guimarães – Portugal) – MH, NI protiv OJ, Novo Banco SA
      (Predmet C-253/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Postupci u slučaju nesolventnosti - Uredba (EU) 2015/848 - Članak 3. - Međunarodna nadležnost - Središte dužnikovih glavnih interesa - Fizička osoba koja ne obavlja neovisnu poslovnu ili profesionalnu djelatnost - Oboriva pretpostavka u skladu s kojom je središte glavnih interesa te osobe mjesto njezina uobičajenog boravišta - Obaranje pretpostavke - Situacija u kojoj se jedina dužnikova nekretnina nalazi izvan države članice njegova uobičajenog boravišta)
      (2020/C 297/21)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal da Relação de Guimarães

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: MH, NI

         Tuženici: OJ, Novo Banco SA

         Izreka

      Članak 3. stavak 1. prvi i četvrti podstavak Uredbe (EU) 2015/848 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. svibnja 2015. o postupku u slučaju nesolventnosti treba tumačiti na način da pretpostavka koju on predviđa za određivanje međunarodne nadležnosti u svrhu pokretanja postupka u slučaju nesolventnosti, u skladu s kojom je središte glavnih interesa fizičke osobe koja ne obavlja neovisnu poslovnu ili profesionalnu djelatnost mjesto njezina uobičajenog boravišta, nije oborena samo na temelju činjenice da se jedina nekretnina te osobe nalazi izvan države članice njezina uobičajenog boravišta.

         (1)  SL C 206, 17. 6. 2019.


title: Predmet C-436/19 P: Žalba koju su 6. lipnja 2019. podnijeli Abaco Energy SA i drugi protiv rješenja Općeg suda (deveto vijeće) od 25. ožujka 2019. u predmetu T-186/18, Abaco Energy i drugi protiv Komisije

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/20

      Žalba koju su 6. lipnja 2019. podnijeli Abaco Energy SA i drugi protiv rješenja Općeg suda (deveto vijeće) od 25. ožujka 2019. u predmetu T-186/18, Abaco Energy i drugi protiv Komisije
      (Predmet C-436/19 P)
      (2020/C 297/26)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Abaco Energy SA i drugi (zastupnik: P. Holtrop, odvjetnik)

         Druga stranka u žalbenom postupku: Europska komisija
      Rješenjem od 21. srpnja 2020., Sud (sedmo vijeće) presudio je da se žalba djelomično odbacuje kao nedopuštena a djelomično odbija kao očito neosnovana i da žalitelji trebaju snositi vlastite troškove.


title: Predmet C-218/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. svibnja 2020. uputio Tribunalul Mureş (Rumunjska) – Sindicatul Lucrătorilor din Transporturi, TD protiv SC Samidani Trans SRL

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. svibnja 2020. uputio Tribunalul Mureş (Rumunjska) – Sindicatul Lucrătorilor din Transporturi, TD protiv SC Samidani Trans SRL
      (Predmet C-218/20)
      (2020/C 297/31)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunalul Mureş

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Sindicatul Lucrătorilor din Transporturi, TD

         Tuženik: SC Samidani Trans SRL

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Tumačenje članka 8. Uredbe (EZ) br. 593/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze (Rim I) (1) [:] isključuje li se izborom prava koje se primjenjuje na pojedinačni ugovor o radu primjena prava države u kojoj radnik uobičajeno izvršava svoj posao, odnosno, isključuje li se izborom mjerodavnog prava primjena članka 8. stavka 1. druge rečenice Uredbe?

                  2.

                  Tumačenje članka 8. Uredbe (EZ) br. 593/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze (Rim I): predstavlja li minimalna plaća koja se primjenjuje u državi u kojoj je radnik uobičajeno izvršavao svoj posao, pravo koje ulazi u područje primjene „odredbi od kojih se ne može sporazumno odstupiti na temelju prava koje bi, u slučaju da ono nije odabrano, bilo mjerodavno”, u skladu s člankom 8. stavkom 1. drugom rečenicom Uredbe?

                  3.

                  Tumačenje članka 3. Uredbe (EZ) br. 593/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze (Rim I): predstavlja li navođenje odredbi rumunjskog Zakonika o radu u pojedinačnom ugovoru o radu izbor rumunjskog prava, s obzirom na to da je u Rumunjskoj općepoznato da poslodavac unaprijed određuje sadržaj pojedinačnog ugovora o radu?

         (1)  Uredba (EZ) br. 593/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze (Rim I) (SL 2008., L 177, str. 6.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje i ispravci SL 2015., L 66, str. 22. te SL 2019, L 149, str. 85.).


title: Predmet C-225/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. svibnja 2020. uputio Curtea de Apel Constanţa (Rumunjska) – Euro Delta Danube Srl protiv Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul Judeţean Tulcea

text:
               7.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 297/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. svibnja 2020. uputio Curtea de Apel Constanţa (Rumunjska) – Euro Delta Danube Srl protiv Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul Judeţean Tulcea
      (Predmet C-225/20)
      (2020/C 297/32)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Constanţa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Euro Delta Danube Srl

         Tuženik: Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul Judeţean Tulcea

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se odredbama članka 2. točke 23. i članka 19. Delegirane uredbe br. 6[4]0/2014 o dopuni Uredbe (EU) br. 1306/2013 (1) Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu integriranog administrativnog i kontrolnog sustava te uvjeta za odbijanje ili obustavu plaćanja i administrativne kazne koje se primjenjuju za izravna plaćanja, potporu ruralnom razvoju i višestruku sukladnost, nacionalni propis kojim se, u okolnostima kao što su one o kojima je riječ u glavnom postupku, na poljoprivrednika primjenjuju prekršajne sankcije zbog prekoračenja prijave zato što ne ispunjava uvjete prihvatljivosti za površinu u pogledu koje se smatra da je došlo do prekoračenja prijave, jer obrađuje površinu zemljišta s ribogojilištima koju posjeduje na temelju ugovora o koncesiji, a nije pružio dokaz o tome da ima suglasnost davatelja koncesije za uporabu zemljišta u poljoprivredne svrhe?

         (1)  Delegirana uredba Komisije (EU) br. 640/2014 od 11. ožujka 2014. o dopuni Uredbe (EU) br. 1306/2013 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu integriranog administrativnog i kontrolnog sustava te uvjeta za odbijanje ili obustavu plaćanja i administrativne kazne koje se primjenjuju za izravna plaćanja, potporu ruralnom razvoju i višestruku sukladnost (SL 2014., L 181, str. 48.).


title: Predmet C-213/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. svibnja 2020. uputio Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Poljska) – G.W., E.S. protiv „A.” Towarzystwu Ubezpieczeń na Życie S.A.

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. svibnja 2020. uputio Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Poljska) – G.W., E.S. protiv „A.” Towarzystwu Ubezpieczeń na Życie S.A.
      (Predmet C-213/20)
      (2020/C 304/09)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: G.W., E.S.

         Tuženik:„A.” Towarzystwo Ubezpieczeń na Życie S.A.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 36. stavak 1. u vezi s točkom 12. dijela A Priloga III. Direktivi 2002/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. studenoga 2002. o životnom osiguranju (1) tumačiti na način da se obveza priopćavanja u njemu propisanih informacija odnosi i na osiguranika, ako on nije istodobno ugovaratelj osiguranja i koji kao potrošač i kao stvarni ulagač novčanih sredstava uplaćenih na ime premije osiguranja pristupa ugovoru o grupnom životnom i doživotnom osiguranju s udjelima u kapitalnom fondu, sklopljenom između društva za osiguranje i ugovaratelja osiguranja?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora, treba li članak 36. stavak 1. u vezi s točkama 11. i 12. dijela A Priloga III. Direktivi 2002/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. studenoga 2002. o životnom osiguranju tumačiti na način da u okviru pravnog odnosa poput onog u prvom pitanju, obveza priopćavanja o obilježjima kapitalne imovine povezane s udjelima u kapitalnom životnom osiguranju također znači da se potrošača – osiguranika mora detaljno i razumljivo obavijestiti o svim rizicima, njihovoj vrsti i razmjeru, koji su povezani s ulaganjem u imovinu kapitalnog fonda (kao što su strukturirane obveznice ili izvedeni financijski instrumenti) ili je pak, u smislu navedene odredbe, dovoljno potrošaču – osiguraniku pružiti samo osnovne informacije o glavnim vrstama rizika povezanog s ulaganjem sredstava posredstvom kapitalnog fonda osiguranja?

                  3.

                  Treba li članak 36. stavak 1. u vezi s točkama 11. i 12. dijela A Priloga III. Direktivi 2002/83/EZ tumačiti na način da iz pravnog odnosa poput onog opisanog u prvom i drugom pitanju proizlazi obveza da se potrošača koji pristupa ugovoru o životnom osiguranju kao osiguranika obavijesti o svim investicijskim rizicima i s njima povezanim uvjetima o kojima je izdavatelj imovine (strukturiranih obveznica ili izvedenih financijskih instrumenata) koja čini kapitalni fond osiguranja obavijestio osiguravatelja?

                  4.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prethodno navedena pitanja, treba li članak 36. stavak 1. Direktive 2002/83/EZ o životnom osiguranju tumačiti na način da potrošača koji pristupa ugovoru o grupnom životnom i doživotnom osiguranju s udjelima u kapitalnom fondu treba obavijestiti o obilježjima kapitalne imovine i rizicima povezanima s ulaganjem u tu imovinu prije sklapanja ugovora, u okviru zasebnog predugovornog postupka, odnosno je li mu protivna odredba nacionalnog prava poput članka 13. stavka 4. Ustawe o działalności ubezpieczeniowej z dn. 22 maja 2003 r. (Zakon o djelatnosti osiguranja od 22. svibnja 2003.), (Dz. U. br. 124, poz. 11510; pročišćeni tekst od 16. prosinca 2009., Dz. U. 2010. br. 11, poz. 66) prema kojoj je dovoljno da se te informacije objave tek u sadržaju ugovora o osiguranju i tijekom njegova sklapanja, a trenutak primanja informacija nije jasno i izričito definiran i izdvojen u postupku pristupanja ugovoru?

                  5.

                  Treba li, u slučaju potvrdnog odgovora na pitanja 1. do 3., treba li članak 36. stavak 1. u vezi s točkama 11. i 12. dijela A. Priloga III. Direktivi 2002/83/EZ 2002/83/EZ o životnom osiguranju također tumačiti na način da pravilno ispunjavanje obveze obavješćivanja koja se njima utvrđuje treba smatrati bitnim sastojkom ugovora o grupnom životnom i doživotnom osiguranju s udjelima u kapitalnom fondu i može li stoga tvrdnja da ta obveza nije pravilno ispunjena dovesti do toga da se osiguranom potrošaču dodijeli pravo na zahtijevanje povrata svih plaćenih premija osiguranja zbog mogućeg utvrđenja ništavosti ugovora ili njegove prvotne nevaljanosti ili zbog mogućeg utvrđenja ništavosti ili nevaljanosti pojedinačne izjave o pristupanju takvom ugovoru?

         (1)  SL 2002., L 345, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 10, str. 102.)


title: Predmet T-446/20: Tužba podnesena 8. srpnja 2020. – Confédération nationale du Crédit mutuel i dr. protiv Jedinstvenog sanacijskog odbora

text:
               14.9.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 304/15

      Tužba podnesena 8. srpnja 2020. – Confédération nationale du Crédit mutuel i dr. protiv Jedinstvenog sanacijskog odbora
      (Predmet T-446/20)
      (2020/C 304/18)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: Confédération nationale du Crédit mutuel (Pariz, Francuska) i 25 drugih tužitelja (zastupnici: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi i M. Dalon, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  na temelju članka 263. UFEU-a poništi odluku br. SRB/ES/2020/24 o izračunu ex ante doprinosa za 2020. Jedinstvenom fondu za sanaciju, u dijelu u kojem se odnosi na tužitelje;

                  —

                  na temelju članka 277. UFEU-a proglasi sljedeće odredbe Uredbe o jedinstvenom sanacijskom mehanizmu, Provedbene uredbe i Delegirane uredbe neprimjenjivima:

                              —

                              članak 69. stavke 1. i 2., članak 70. stavak 1. i članak 70. stavak 2. točke (a) i (b) Uredbe o jedinstvenom sanacijskom mehanizmu;

                              —

                              članak 4. stavak 2. te članke 6. i 7. i Prilog I. Delegiranoj uredbi;

                              —

                              članak 4. Provedbene uredbe;

                  —

                  tuženiku naloži snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu četiri tužbena razloga, koji su u bitnome istovjetni ili slični onima istaknutima u predmetu T-444/20, Société générale i dr./Jedinstveni sanacijski odbor.


title: predmet T-741/17: Presuda Općeg suda od 10. rujna 2019. – Trasys International i Axianseu – Digital Solutions protiv EASA-e (Ugovori o javnoj nabavi usluga – Postupak javne nabave – Usluge upravljanja informatičkim aplikacijama i infrastrukturom – Odbijanje ponuditeljeve ponude i dodjela ugovora drugim ponuditeljima – Obveza obrazlaganja – Ocjena postojanja izuzetno niskih ponuda – Značajke i relativne prednosti uspješnih ponuda – Zahtjev za obrazloženje ponuditelja koji se ne nalazi u situaciji za isključenje i čija je ponuda u skladu s dokumentacijom o nabavi)

text:
               11.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 383/59

      Presuda Općeg suda od 10. rujna 2019. – Trasys International i Axianseu – Digital Solutions protiv EASA-e
      (predmet T-741/17) (1)

      (Ugovori o javnoj nabavi usluga - Postupak javne nabave - Usluge upravljanja informatičkim aplikacijama i infrastrukturom - Odbijanje ponuditeljeve ponude i dodjela ugovora drugim ponuditeljima - Obveza obrazlaganja - Ocjena postojanja izuzetno niskih ponuda - Značajke i relativne prednosti uspješnih ponuda - Zahtjev za obrazloženje ponuditelja koji se ne nalazi u situaciji za isključenje i čija je ponuda u skladu s dokumentacijom o nabavi)
      (2019/C 383/66)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: Trasys International EEIG (Bruxelles, Belgija) i Axianseu – Digital Solutions SA (Lisabon, Portugal) (zastupnici: L. Masson i G. Tilman, odvjetnici)

         Tuženik: Europska agencija za sigurnost zračnog prometa (zastupnici: S. Rostren, E. Tellado Vásquez i H. Köppen, agenti, uz asistenciju V. Osta, M. Vanderstraetena i F. Tulkensa, odvjetnika)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje EASA-ine odluke od 28. kolovoza 2017. o odbijanju ponude koju je konzorcij tužiteljâ podnio u okviru postupka javne nabave EASA.2017.HVP.08, koji se odnosi na sklapanje ugovora o javnoj nabavi usluga upravljanja informatičkim aplikacijama i infrastrukturom u Kölnu (Njemačka) i dodjeli ugovora u kaskadnom sustavu drugim trima ponuditeljima.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se odluka Europske agencije za sigurnost zračnog prometa (EASA) od 28. kolovoza 2017. kojom je odbijena ponuda konzorcija TRASYS International EEIG i Axianseu – Digital Solutions SA u okviru postupka javne nabave EASA.2017.HVP.08, koji se odnosi na sklapanje ugovora o javnoj nabavi usluga upravljanja informatičkim aplikacijama i infrastrukturom u Kölnu (Njemačka) i kojom je ugovor dodijeljen u kaskadnom sustavu drugim trima ponuditeljima.

                  2.

                     EASA-i se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 13, 15. 1. 2018.


title: predmet T-464/18: Presuda Općeg suda od 17. rujna 2019. – Grupo Bimbo protiv EUIPO-a – Rubio Snacks (Tia Rosa) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije Tia Rosa – Raniji nacionalni figurativni žig TIA ROSA – Relativni razlog za odbijanje – Sličnost proizvoda – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               25.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/51

      Presuda Općeg suda od 17. rujna 2019. – Grupo Bimbo protiv EUIPO-a – Rubio Snacks (Tia Rosa)
      (predmet T-464/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije Tia Rosa - Raniji nacionalni figurativni žig TIA ROSA - Relativni razlog za odbijanje - Sličnost proizvoda - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2019/C 399/61)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Grupo Bimbo, SAB de CV (México, Meksiko) (zastupnik: N. Fernández Fernández-Pacheco, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: J. Crespo Carrillo i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Rubio Snacks, SL (Bullas, Španjolska) (zastupnici: I. Temiño Ceniceros i J. Oria Sousa-Montes, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 18. svibnja 2018. (predmet R 2739/2017-5) vezano za postupak povodom prigovora između Rubio Snacks i Grupo Bimbo.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu Grupo Bimbo, SAB de CV nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 328, 17. 9. 2018.


title: predmet T-744/19: Tužba podnesena 5. studenoga 2019. – Methanol Holdings (Trinidad) protiv Komisije

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/48

      Tužba podnesena 5. studenoga 2019. – Methanol Holdings (Trinidad) protiv Komisije
      (predmet T-744/19)
      (2020/C 10/58)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Methanol Holdings (Trinidad) Ltd (Couva, Trinidad i Tobago) (zastupnici: B. Servais i V. Crochet, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi Provedbenu uredbu Komisije (EU) 2019/1688 od 8. listopada 2019. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe uvedene na uvoz smjesa uree i amonijeva nitrata podrijetlom iz Rusije, Trinidada i Tobaga te Sjedinjenih Američkih Država, u mjeri u kojoj se primjenjuje na tužitelja;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe jedan tužbeni razlog, točnije to da metodologija Komisije za određivanje marže sniženja i ciljane marže krši članak 1. stavak, članak 3. stavke 1., 2., 3., i 5. do 8. te članak 9. stavak 4. Osnovne uredbe, sudsku praksu Općeg suda i WTO-a kao i načelo pravedne usporedbe, zato što se njome ne uspoređuje, u svrhu izračuna marže sniženja i ciljane marže, cijene uvoza s cijenama istovjetnih proizvoda koje je proizvela industrija Unije na istoj primjerenoj razini trgovine.
      Tužitelj u biti tvrdi, kao prvo, da se utvrđenjem cijene uvezene uree i amonijeva nitrata podrijetlom iz Trinidada i Tobaga u svrhu izračuna marže sniženja i ciljane marže na temelju primjene po analogiji članka 2. stavka 9. Osnovne uredbe krši članak 3. stavak 1. Osnovne uredbe i da je primjenom tako utvrđene cijene u svrhu određivanja marže sniženja i ciljane marže Komisija propustila usporediti cijene na istoj primjerenoj razini trgovine protivno članku 3. stavcima 2., 3., 5. do 8. te posljedično članku 9. stavku 4. Osnovne uredbe, sudskoj praksi Suda i WTO-a i načelu pravedne usporedbe.


title: predmet T-702/19: Tužba podnesena 11. listopada 2019. – Compass Overseas Holdings i drugi protiv Komisije

text:
               13.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 10/34

      Tužba podnesena 11. listopada 2019. – Compass Overseas Holdings i drugi protiv Komisije
      (predmet T-702/19)
      (2020/C 10/46)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Compass Overseas Holdings Ltd (Chertsey, Ujedinjena Kraljevina), Compass Overseas Holdings No.2 Ltd (Chertsey), Hospitality Holdings Ltd (Chertsey) (zastupnici: A. von Bonin, O. Brouwer i A. Pliego Selie, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi odluku tuženika C(2019) 2526 final od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je Ujedinjena Kraljevina provela u odnosu na izuzeće financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC);

                  —

                  naloži tuženiku snošenje tužiteljevih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogreške koje se tiču prava i/ili očite pogreške u ocjeni te da je u pobijanoj odluci propustila iznijeti odgovarajuće obrazloženje u pogledu referentnog sustava.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogreške koje se tiču prava i/ili očite pogreške u ocjeni te da je propustila na odgovarajući način navesti razloge u pobijanoj odluci u odnosu na pogrešno kvalificiranje izuzeća financiranja unutar grupacija kao odstupanja od uobičajenog upravljanja referentnim sustavom.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogreške koje se tiču prava i/ili očite pogreške u ocjeni u pobijanoj odluci time što je zaključila da izuzeće financiranja unutar grupacija uzrokuje diskriminaciju među gospodarskim subjektima.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija počinila pogreške koje se tiču prava i/ili očite pogreške u ocjeni u pobijanoj odluci time što je zaključila da se izuzeće financiranja unutar grupacija ne može opravdati prirodom ili općom strukturom referentnog sustava.


title: predmet T-728/19: Tužba podnesena 29. listopada 2019. – PL protiv Komisije

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/56

      Tužba podnesena 29. listopada 2019. – PL protiv Komisije
      (predmet T-728/19)
      (2020/C 19/68)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: PL (zastupnik: J.-N. Louis, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluke Komisije od 13. kolovoza i 26. rujna 2019. o djelomičnom odbijanju pristupa dokumentima iz tužiteljevih zahtjeva i ponovljenih zahtjeva od 4. prosinca 2018., zaprimljenima 28. veljače 2019., na temelju izuzeća predviđenog člankom 4. stavkom 1. točkom (b) Uredbe (EZ) br. 1049/2011 koji se odnosi na zaštitu privatnosti i integriteta pojedinca.

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog koji se temelji na povredi Uredbe (EZ) br. 1049/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL 2001., L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.)

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog koji se temelji na povredi Uredbe (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom kretanju takvih podataka (SL 2001., L 8, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 34., str. 6.)

                  3.

                  Treći tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 141. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja.


title: predmet C-813/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. studenoga 2019. uputio Cour d’appel d’Aix-en-Provence (Francuska) - MN

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/34

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. studenoga 2019. uputio Cour d’appel d’Aix-en-Provence (Francuska) - MN
      (predmet C-813/19)
      (2020/C 19/35)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour d’appel d'Aix-en-Provence

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: MN

         Druge stranke u postupku: RJA, RJO, FD, BG, PG, KL, LK, MJ, NI, OH

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Ispunjavaju li uvjeti izdavanja europskog uhidbenog naloga, koji je izdalo francusko državno odvjetništvo u potpunosti zahtjeve djelotvorne sudske zaštite u smislu prava Europske unije, kako su predviđeni odredbama članaka 695-16 i sljedećih Zakonika o kaznenom postupku?

                  2.

                  Udovoljava li francusko državno odvjetništvo zahtjevima koje je potrebno ispuniti da bi ga se smatralo „pravosudnim tijelom koje izdaje uhidbeni nalog”, u smislu članka 6. stavka 1. Okvirne odluke Vijeća od 13. lipnja 2002. (1)?

         (1)  Okvirna odluka Vijeća od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (2002/584/PUP) (SL, L 190, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83. i ispravak SL 2013., L 222, str. 14.)


title: predmet C-167/16: Rješenje Suda (prvo vijeće) od 3. srpnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander - Španjolska) – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA protiv Fernanda Quintana Ujete, Maríje Isabel Sánchez García (Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita potrošača – Direktiva 93/13/EEZ – Članci 6. i 7. – Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima – Odredba o prijevremenom dospijeću ugovora o hipotekarnom zajmu – Članak 99. Poslovnika Suda – Pitanje jednako onome o kojem je Sud već odlučivao odnosno na koje se odgovor može jasno izvesti iz sudske prakse – Utvrđivanje djelomične nepoštenosti odredbe – Ovlasti nacionalnog suda u slučaju kada postoji „nepoštena” odredba – Zamjena nepoštene odredbe odredbom nacionalnog prava – Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda – Očito nedopušteno pitanje)

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/3

      Rješenje Suda (prvo vijeće) od 3. srpnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander - Španjolska) – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA protiv Fernanda Quintana Ujete, Maríje Isabel Sánchez García
      (predmet C-167/16) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita potrošača - Direktiva 93/13/EEZ - Članci 6. i 7. - Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima - Odredba o prijevremenom dospijeću ugovora o hipotekarnom zajmu - Članak 99. Poslovnika Suda - Pitanje jednako onome o kojem je Sud već odlučivao odnosno na koje se odgovor može jasno izvesti iz sudske prakse - Utvrđivanje djelomične nepoštenosti odredbe - Ovlasti nacionalnog suda u slučaju kada postoji „nepoštena” odredba - Zamjena nepoštene odredbe odredbom nacionalnog prava - Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda - Očito nedopušteno pitanje)
      (2020/C 19/03)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA

         Tuženici: Fernando Quintano Ujeta, María Isabel Sánchez García

         Izreka

      Članke 6. i 7. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima treba tumačiti na način da im se, kao prvo, protivi to da se odredbu o prijevremenom dospijeću ugovora o hipotekarnom zajmu za koju se utvrdi da je nepoštena djelomično održi na snazi tako da nacionalni sud ukloni elemente koji je čine nepoštenom. S druge strane, tim se člancima ne protivi to da nacionalni sud otkloni ništetnost takve nepoštene odredbe, čiji je tekst inspiriran zakonskom odredbom primjenjivom u slučaju sporazuma ugovornih stranaka, zamjenjujući je novom verzijom te odredbe uvedenom nakon sklapanja ugovora kada predmetni ugovor ne može opstati u slučaju uklanjanja te nepoštene odredbe i kada utvrđivanje ništetnosti cijelog ugovora potrošača izlaže osobito štetnim posljedicama.

         (1)  SL C 200, 6.6.2016.


title: predmet C-778/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. listopada 2019. uputio tribunal de grande instance de Paris (Francuska) – ZX protiv BNP Paribas Personal Finance SA

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. listopada 2019. uputio tribunal de grande instance de Paris (Francuska) – ZX protiv BNP Paribas Personal Finance SA
      (predmet C-778/19)
      (2020/C 19/26)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal de grande instance de Paris

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: ZX

         Tuženik: BNP Paribas Personal Finance SA

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se Direktivi br. 93/13 (1), tumačenoj s obzirom na načelo djelotvornosti, u predmetu poput onoga u glavnom postupku, primjena pravila o zastari u sljedećim slučajevima: (a) za utvrđenje nepoštenosti ugovorne odredbe, (b) za eventualne povrate, (c) kad je potrošač tužitelj i (d) kad je potrošač tuženik, uključujući u protutužbi?

                  2.

                  U slučaju potpuno ili djelomično niječnog odgovora na prvo pitanje, protivi li se Direktivi br. 93/13, tumačenoj s obzirom na načelo djelotvornosti, u predmetu poput onoga u glavnom postupku, primjena nacionalne sudske prakse koja kao dan kada zastarni rok počinje teći određuje dan prihvata ponude kredita, umjesto dana nastanka ozbiljnih financijskih poteškoća?

                  3.

                  Jesu li ugovorne odredbe poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, koje, među ostalim, predviđaju da je švicarski franak valuta obračuna, a euro valuta plaćanja, koje rizik promjene tečaja prebacuju na korisnika kredita, obuhvaćene glavnim predmetom ugovora u smislu članka 4. stavka 2. Direktive 93/13, ako se ne osporavaju troškovi konverzije i ako postoje ugovorne odredbe koje, na određene datume, predviđaju mogućnost za korisnika kredita da izvrši konverziju u eure u skladu s unaprijed utvrđenom formulom?

                  4.

                  Protivi li se Direktivi br. 93/13, tumačenoj s obzirom na načelo djelotvornosti, nacionalna sudska praksa koja smatra da su ugovorna odredba ili sve ugovorne odredbe poput onih o kojima je riječ glavnom postupku „jasne i razumljive” u smislu Direktive, iz sljedećih razloga:

                              —

                              prethodna ponuda kredita detaljno navodi tečajne transakcije obavljene tijekom postojanja kredita i precizira da je tečaj eura naspram švicarskih franaka onaj koji je primjenjiv dva radna dana prije datuma događaja koji određuje transakciju i koji je objavljen na mrežnoj stranici Europske središnje banke;

                              —

                              u ponudi je spomenuto da korisnik kredita prihvaća tečajne transakcije iz švicarskih franaka u eure i iz eura u švicarske franke koje su nužne za funkcioniranje i otplatu kredita i da davatelj kredita nakon podmirenja davanja povezanih s kreditom izvršava konverziju u švicarske franke salda mjesečnih uplata u eurima;

                              —

                              ponuda navodi da, ako tečajna transakcija rezultira iznosom nižim od dospjelog obroka u švicarskim francima, otplata glavnice će biti sporija i eventualni dio neotplaćene glavnice po dospijeću se upisuje u dugovni saldo u švicarskim francima, i ako je navedeno da se otplata glavnice kredita mijenja u skladu s promjenama deviznog tečaja primjenjivanog na mjesečne uplate, bilo naviše ili naniže, da ta promjena može dovesti do produljenja ili skraćenja trajanja otplate kredita i, ovisno o slučaju, izmijeniti ukupni teret otplate;

                              —

                              članci „interni račun u eurima” i „interni račun u švicarskim francima” pobliže opisuju izvršene transakcije prilikom svakog plaćanja po dospjelosti u korist ili na teret svakog računa, a ugovor transparentno prikazuje konkretno funkcioniranje mehanizma konverzije strane valute; i dok u ponudi, posebice, nema izričitog navođenja „rizika promjene tečaja” koji snosi korisnik kredita s obzirom na izostanak ostvarivanja dohotka u valuti obračuna, kao i izričito navođenje „kamatnog rizika”?

                  5.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na četvrto pitanje, protivi li se Direktivi br. 93/13, tumačenoj s obzirom na načelo djelotvornosti prava Zajednice, nacionalna sudska praksa koja smatra da su ugovorna odredba ili sve ugovorne odredbe poput onih u glavnom postupku „jasne i razumljive” u smislu Direktive, ako se samo elementima utvrđenima u četvrtom pitanju pridoda simulacija o sniženju valute plaćanja za 5,37 % u odnosu na valutu obračuna, u ugovoru početnog trajanja od 25 godina, i bez drugog navođenja pojmova poput „rizik” ili „poteškoća”?

                  6.

                  Snosi li teret dokazivanja „jasnoće i razumljivosti” odredbe u smislu Direktive 93/13, uključujući u pogledu okolnosti pod kojima je ugovor sklopljen, pružatelj usluge odnosno prodavatelj robe ili potrošač?

                  7.

                  U slučaju da je teret dokazivanja jasnoće i razumljivosti ugovorne odredbe na pružatelju usluge odnosno prodavatelju robe, protivi li se Direktivi 93/13 nacionalna sudska praksa u skladu s kojom korisnici kredita moraju dokazati da su oni adresati informacija koje su sadržane u tim dokumentima, s jedne strane, i da ih je njima uputila banka ili, naprotiv, Direktiva zahtijeva da ti elementi čine predmnjevu da su podaci iz tih dokumenata proslijeđeni, uključujući usmeno, korisnicima kredita te da je na pružatelju usluge odnosno prodavatelju robe, koji mora jamčiti za informacije koje su priopćili posrednici koje je on odabrao, da tu običnu predmnjevu obori?

                  8.

                  Osmo pitanje: Može li se smatrati da postoji znatnija neravnoteža u ugovoru poput onog u glavnom postupku u kojem dvije strane snose rizik promjene tečaja, ako, s jedne strane, pružatelj usluge odnosno prodavatelj robe raspolaže boljim sredstvima za predviđanje rizika promjene tečaja od potrošača te je, s druge strane, rizik koji snosi pružatelj usluge odnosno prodavatelj robe ograničen, dok onaj koji snosi potrošač nije?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/CEE od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: predmet C-780/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. listopada 2019. uputio tribunal de grande instance de Paris (Francuska) – BW, CX protiv BNP Paribas Personal Finance SA,, Procureur de la République

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/26

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. listopada 2019. uputio tribunal de grande instance de Paris (Francuska) – BW, CX protiv BNP Paribas Personal Finance SA,, Procureur de la République
      (predmet C-780/19)
      (2020/C 19/28)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal de grande instance de Paris

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: BW, CX

         Tuženici: BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se Direktivi br. 93/13 (1), tumačenoj s obzirom na načelo djelotvornosti, u predmetu poput onoga u glavnom postupku, primjena pravila o zastari u sljedećim slučajevima: (a) za utvrđenje nepoštenosti ugovorne odredbe, (b) za eventualne povrate, (c) kad je potrošač tužitelj i (d) kad je potrošač tuženik, uključujući u protutužbi?

                  2.

                  U slučaju potpuno ili djelomično niječnog odgovora na prvo pitanje, protivi li se Direktivi br. 93/13, tumačenoj s obzirom na načelo djelotvornosti, u predmetu poput onoga u glavnom postupku, primjena nacionalne sudske prakse koja kao dan kada zastarni rok počinje teći određuje dan prihvata ponude kredita, umjesto dana nastanka ozbiljnih financijskih poteškoća?

                  3.

                  Jesu li ugovorne odredbe poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, koje, među ostalim, predviđaju da je švicarski franak valuta obračuna, a euro valuta plaćanja, koje rizik promjene tečaja prebacuju na korisnika kredita, obuhvaćene glavnim predmetom ugovora u smislu članka 4. stavka 2. Direktive 93/13, ako se ne osporavaju troškovi konverzije i ako postoje ugovorne odredbe koje, na određene datume, predviđaju mogućnost za korisnika kredita da izvrši konverziju u eure u skladu s unaprijed utvrđenom formulom?

                  4.

                  Protivi li se Direktivi br. 93/13, tumačenoj s obzirom na načelo djelotvornosti, nacionalna sudska praksa koja smatra da su ugovorna odredba ili sve ugovorne odredbe poput onih o kojima je riječ glavnom postupku „jasne i razumljive” u smislu Direktive, iz sljedećih razloga:

                              —

                              prethodna ponuda kredita detaljno navodi tečajne transakcije obavljene tijekom postojanja kredita i precizira da je tečaj eura naspram švicarskih franaka onaj koji je primjenjiv dva radna dana prije datuma događaja koji određuje transakciju i koji je objavljen na mrežnoj stranici Europske središnje banke;

                              —

                              u ponudi je spomenuto da korisnik kredita prihvaća tečajne transakcije iz švicarskih franaka u eure i iz eura u švicarske franke koje su nužne za funkcioniranje i otplatu kredita i da davatelj kredita nakon podmirenja davanja povezanih s kreditom izvršava konverziju u švicarske franke salda mjesečnih uplata u eurima;

                              —

                              ponuda navodi da, ako tečajna transakcija rezultira iznosom nižim od dospjelog obroka u švicarskim francima, otplata glavnice će biti sporija i eventualni dio neotplaćene glavnice po dospijeću se upisuje u dugovni saldo u švicarskim francima, i ako je navedeno da se otplata glavnice kredita mijenja u skladu s promjenama deviznog tečaja primjenjivanog na mjesečne uplate, bilo naviše ili naniže, da ta promjena može dovesti do produljenja ili skraćenja trajanja otplate kredita i, ovisno o slučaju, izmijeniti ukupni teret otplate;

                              —

                              članci „interni račun u eurima” i „interni račun u švicarskim francima” pobliže opisuju izvršene transakcije prilikom svakog plaćanja po dospjelosti u korist ili na teret svakog računa, a ugovor transparentno prikazuje konkretno funkcioniranje mehanizma konverzije strane valute; i dok u ponudi, posebice, nema izričitog navođenja „rizika promjene tečaja” koji snosi korisnik kredita s obzirom na izostanak ostvarivanja dohotka u valuti obračuna, kao i izričito navođenje „kamatnog rizika”?

                  5.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na četvrto pitanje, protivi li se Direktivi br. 93/13, tumačenoj s obzirom na načelo djelotvornosti prava Zajednice, nacionalna sudska praksa koja smatra da su ugovorna odredba ili sve ugovorne odredbe poput onih u glavnom postupku „jasne i razumljive” u smislu Direktive, ako se samo elementima utvrđenima u četvrtom pitanju pridoda simulacija o sniženju valute plaćanja za 5,33 % u odnosu na valutu obračuna, u ugovoru početnog trajanja od 25 godina, i bez drugog navođenja pojmova poput „rizik” ili „poteškoća”?

                  6.

                  Snosi li teret dokazivanja „jasnoće i razumljivosti” odredbe u smislu Direktive 93/13, uključujući u pogledu okolnosti pod kojima je ugovor sklopljen, pružatelj usluge odnosno prodavatelj robe ili potrošač?

                  7.

                  U slučaju da je teret dokazivanja jasnoće i razumljivosti ugovorne odredbe na pružatelju usluge odnosno prodavatelju robe, protivi li se Direktivi 93/13 nacionalna sudska praksa u skladu s kojom korisnici kredita moraju dokazati da su oni adresati informacija koje su sadržane u tim dokumentima, s jedne strane, i da ih je njima uputila banka ili, naprotiv, Direktiva zahtijeva da ti elementi čine predmnjevu da su podaci iz tih dokumenata proslijeđeni, uključujući usmeno, korisnicima kredita te da je na pružatelju usluge odnosno prodavatelju robe, koji mora jamčiti za informacije koje su priopćili posrednici koje je on odabrao, da tu običnu predmnjevu obori?

                  8.

                  Osmo pitanje: Može li se smatrati da postoji znatnija neravnoteža u ugovoru poput onog u glavnom postupku u kojem dvije strane snose rizik promjene tečaja, ako, s jedne strane, pružatelj usluge odnosno prodavatelj robe raspolaže boljim sredstvima za predviđanje rizika promjene tečaja od potrošača te je, s druge strane, rizik koji snosi pružatelj usluge odnosno prodavatelj robe ograničen, dok onaj koji snosi potrošač nije?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/CEE od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: predmet T-695/18: Presuda Općeg suda od 20. studenoga 2019. – Werner protiv EUIPO-a – Merck (fLORAMED) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije fLORAMED – Raniji verbalni žig Europske unije MEDIFLOR – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/47

      Presuda Općeg suda od 20. studenoga 2019. – Werner protiv EUIPO-a – Merck (fLORAMED)
      (predmet T-695/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije fLORAMED - Raniji verbalni žig Europske unije MEDIFLOR - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2020/C 19/56)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Stefan Werner (Baldham, Njemačka) (zastupnik: T Büttner, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: S. Hanne, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Merck KGaA (Darmstadt, Njemačka) (zastupnici: U. Pfleghar, M. Best, M. Giannakoulis i S. Schäffner, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 17. rujna 2018. (predmet R 197/2018-2), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društva Merck i S. Wernera.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Stefanu Werneru nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 25, 21. 1. 2019.


title: predmet C-612/19 P: Žalba koju je 14. kolovoza 2019. podnio CC protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 13. lipnja 2019. u predmetu T-248/17 RENV, CC protiv Europskog parlamenta

text:
               20.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 19/7

      Žalba koju je 14. kolovoza 2019. podnio CC protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 13. lipnja 2019. u predmetu T-248/17 RENV, CC protiv Europskog parlamenta
      (predmet C-612/19 P)
      (2020/C 19/09)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: CC (zastupnik: G. Maximini, Rechtsanwalt)

         Druga stranka u postupku: Europski parlament

         Žalbeni zahtjev

                  —

                  ukinuti presudu Općeg suda od 13. lipnja 2019. u predmetu T-248/17 RENV, uz iznimku točke 3. izreke koja se odnosi na troškove;

                  —

                  naložiti Parlamentu da naknadi cjelokupnu neimovinsku i imovinsku štetu koju je pretrpio žalitelj, prema metodi izračuna utvrđenoj u njegovoj tužbi kojom je pokrenut postupak F-9/12;

                  —

                  naložiti Parlamentu snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj zahtijeva djelomično ukidanje presude od 13. lipnja 2019. u predmetu CC/Parlament, T-248/17 REV (uz iznimku točke 3. izreke), kojom je Opći sud naložio Parlamentu da žalitelju plati iznos od 6 000 eura i da snosi sve troškove, a u preostalom je dijelu tužbu odbio.
      U prilog svojoj žalbi žalitelj ističe pet žalbenih razloga:

                  —

                  Povreda članka 106. Poslovnika Općeg suda – Povreda načela pravne sigurnosti – Povreda članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima;

                  —

                  Pogreške koje se tiču prava jer Opći sud nije odredio zatražene mjere izvođenja dokaza i upravljanja postupkom;

                  —

                  Iskrivljavanje obavijesti o natječaju – Povreda poništavajuće presude – Nezakonita zamjena procjene – Povreda članka 1.d stavka 2. Pravilnika o osoblju;

                  —

                  Pogreška koja se tiče prava jer je Opći sud isključio određena radna mjesta iz ocjenjivanja gubitka prilike;

                  —

                  Arbitrarno ocjenjivanje, pogreška koja se tiče prava, nepostojanje obrazloženja, nepostojanje nepristranosti.


               23.1.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 23/8

      Zahtjev za savjetodavno mišljenje Suda EFTA-a koji je 13. kolovoza 2019. podnio Prizivni sud Kneževine Lihtenštajn u kaznenom postupku protiv H i I

         (Predmet E-6/19)

      (2020/C 23/08)
      Dopisom od 13. kolovoza 2019., zaprimljenim u pisarnicu Suda 20. kolovoza 2019., Prizivni sud Kneževine Lihtenštajn (Fürstliches Obergericht) podnio je Sudu EFTA-e zahtjev za savjetodavno mišljenje u kaznenom postupku protiv H i I o sljedećim pitanjima:

                  1.

                  U skladu s člankom 13. stavkom 1. točkom (m) Uredbe (EZ) br. 561/2006:

                              (a)

                              Primjenjuje li se ova odredba i na „prazne vožnje” specijaliziranih vozila za prijevoz novca i/ili dragocjenosti navedenih u ovom dokumentu, tj. na vožnje tih vozila radi utovara novca ili dragocjenosti i na povratne vožnje nakon isporuke novca ili dragocjenosti?

                              (b)

                              Primjenjuje li se ova odredba i na vozila u pratnji specijaliziranih vozila za prijevoz novca i/ili dragocjenosti?

                  2.

                  Je li razmjerno ili nužno da država članica, na temelju članka 19. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 561/2006, izriče sankcije za kršenja ove Uredbe ako su se predmetne vožnje specijaliziranih vozila za prijevoz novca ili dragocjenosti odvijale na državnom području drugih država članica koje su primijenile iznimku iz članka 13. stavka 1. točke (m) ove Uredbe tako da u skladu s mjerodavnim nacionalnim pravom dotičnih država članica kršenje ne postoji?

                  3.

                  Treba li članak 6. stavak 5. Uredbe (EZ) br. 561/2006 tumačiti da znači da čak i ako je država članica primijenila iznimku iz članka 13. stavka 1. točke (m) ove Uredbe, svako vrijeme provedeno na način opisan u članku 4. točki (e) ove Uredbe i vrijeme provedeno u upravljanju vozilom (što se odnosi na vožnje specijaliziranih vozila za prijevoz novca ili dragocjenosti) mora se evidentirati kao „ostali poslovi” u skladu s člankom 6. stavkom 5. navedene Uredbe?
                  Ako je odgovor na to pitanje potvrdan, treba li članak 6. stavak 5. Uredbe (EZ) br. 561/2006 primijeniti i ako je dotična država članica izuzela predmetna vozila u skladu s člankom 3. stavkom 2. Uredbe (EEZ) br. 3821/85 (sadašnji članak 3. stavak 2. Uredbe (EU) br. 165/2014)?


title: predmet T-14/18: Presuda Općeg suda od 19. prosinca 2019. – Grčka protiv Komisije (EFJP i EPFRR – Izdaci isključeni iz financiranja – Proizvodno nevezane izravne potpore – Paušalni financijski ispravak – Članak 52. Uredbe (EU) br. 1306/2013 – Članak 12. Delegirane uredbe (EU) br. 907/2014 – Obveza obrazlaganja – Procjena štete – Proporcionalnost)

text:
               24.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 61/24

      Presuda Općeg suda od 19. prosinca 2019. – Grčka protiv Komisije
      (predmet T-14/18) (1)

      (EFJP i EPFRR - Izdaci isključeni iz financiranja - Proizvodno nevezane izravne potpore - Paušalni financijski ispravak - Članak 52. Uredbe (EU) br. 1306/2013 - Članak 12. Delegirane uredbe (EU) br. 907/2014 - Obveza obrazlaganja - Procjena štete - Proporcionalnost)
      (2020/C 61/28)
      Jezik postupka: grčki

         Stranke

         Tužitelj: Helenska Republika (zastupnici: G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou i A. Vasilopoulou, agenti)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: D. Triantafyllou i D. Bianchi, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a, kojim se traži poništenje Provedbene odluke Komisije (EU) 2017/2014 od 8. studenoga 2017. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL 2017., L 292, str. 61.), u dijelu kojem se odnosi na Helensku Republiku.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Helenskoj Republici nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 112, 26. 3. 2018.


title: Predmet C-935/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. prosinca 2019. uputio Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Poljska) – Grupa Warzywna Sp. z o.o. protiv Dyrektorowi Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

text:
               8.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/2

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. prosinca 2019. uputio Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Poljska) – Grupa Warzywna Sp. z o.o. protiv Dyrektorowi Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu
      (Predmet C-935/19)
      (2020/C 191/02)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Grupa Warzywna Sp. z o.o.

         Tuženik: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

         Prethodno pitanje

      Je li dodatna porezna obveza, poput one koja se propisuje člankom 112.b stavkom 2. Zakona o PDV-u, u skladu s Direktivom Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1) (osobito članak 2., članak 250., članak 273.), člankom 4. stavkom 3. Ugovora o Europskoj uniji, člankom 325. UFEU-a i načelom proporcionalnosti?

         (1)  SL 2006., L 347, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.


title: Predmet C-949/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. prosinca 2019. uputio Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) – M.A. protiv Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.

text:
               8.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/2

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. prosinca 2019. uputio Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) – M.A. protiv Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.
      (Predmet C-949/19)
      (2020/C 191/03)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: M.A.

         Tuženik: Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 21. stavak 2.a Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma od 14. lipnja 1985. između vlada država Gospodarske unije Beneluksa, Savezne Republike Njemačke i Francuske Republike o postupnom ukidanju kontrola na zajedničkim granicama (1) u vezi s člankom 47. prvim stavkom Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da državljaninu treće zemlje kojem je odbijeno izdavanje dugotrajne vize i koji ne može iskoristiti pravo slobodnog kretanja na području drugih država članica koje proizlazi iz članka 21. stavka 1. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma treba osigurati djelotvoran pravni lijek pred sudom?

         (1)  SL 2000, L 239 str. 19.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 9., str. 12.


title: Predmet C-19/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. siječnja 2020. uputio Sąd Okręgowy w Gdańsku (Poljska) – I.W., R.W. protiv Bank BPH S.A.

text:
               8.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/3

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. siječnja 2020. uputio Sąd Okręgowy w Gdańsku (Poljska) – I.W., R.W. protiv Bank BPH S.A.
      (Predmet C-19/20)
      (2020/C 191/04)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Gdańsku

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: I.W., R.W.

         Tuženik: Bank BPH S.A.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 3. stavke 1. i 2. u vezi s člankom 4. stavkom 1., člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (1) tumačiti na način da je nacionalni sud dužan utvrditi nepoštenost (u smislu članka 3. stavka 1. Direktive) ugovorne odredbe u potrošačkom ugovoru i u slučaju kada su na dan donošenja odluke stranke izmijenile sadržaj ugovora u obliku dodatka ugovoru na način da ta odredba nije nepoštena, a utvrđenje nepoštenosti odredbe u njezinoj prvotnoj verziji može dovesti do nevaljanosti (poništenja) cijelog ugovora?

                  2.

                  Treba li članak 6. stavak 1. u vezi s člankom 3. stavkom 1. i stavkom 2. drugom rečenicom i člankom 2. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima tumačiti na način da se nacionalnom sudu omogućuje utvrđenje nepoštenosti samo određenih elemenata ugovorne odredbe koja se odnosi na tečaj valute u kojoj je indeksiran kredit odobren potrošaču koji određuje banka (kao što je to slučaj u glavnom postupku), odnosno uklanjanje odredbe o bankovnoj marži koja je jednostrano i nejasno određena kao sastavni dio tečaja, a ostavljanje jednoznačne odredbe o srednjem tečaju središnje banke (Poljska narodna banka), koje ne zahtijeva da se uklonjeni sadržaj zamijeni bilo kojom zakonskom odredbom, […] dovest će do ponovne uspostave stvarne ravnoteže između potrošača i poduzetnika iako će izmijeniti bit odredbe o potrošačevu izvršenju činidbe u njegovu korist?

                  3.

                  Treba li članak 6. stavak 1. u vezi s člankom 7. stavkom 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima tumačiti na način da se utvrđenje nepoštenosti samo određenih elemenata ugovorne odredbe kako je navedeno u drugom pitanju, čak i ako nacionalni zakonodavac uvede mjere za sprečavanje stalne primjene nepoštenih ugovornih odredbi, poput onih koje se ispituju u glavnom postupku, uvođenjem odredbi kojima se bankama nalaže obveza da detaljno utvrde načine i rokove za određivanje tečaja valuta na temelju kojeg se izračunava iznos kredita, obroka koji se sastoje od glavnice i kamata i načelâ konverzije u valutu isplate ili otplate kredita, protivi javnom interesu?

                  4.

                  Treba li neprimjenjivost ugovora iz članka 6. stavka 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima koja je posljedica uklanjanja nepoštenih ugovornih odredbi iz članka 2. točke (a) u vezi s člankom 3. Direktive tumačiti na način da je to sankcija koja može biti rezultat konstitutivne odluke koju je donio sud na izričit zahtjev potrošača s posljedicama od trenutka sklapanja ugovora, odnosno ex tunc, a potrošačevi i poduzetnikovi restitucijski zahtjevi dospijevaju s pravomoćnošću presude?

                  5.

                  Treba li članak 6. stavak 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima od 30. ožujka 2010. tumačiti na način da se njime nacionalnom sudu nalaže obveza da obavijesti potrošača koji je podnio zahtjev za utvrđenje ništavosti ugovora u pogledu uklanjanja nepoštenih odredbi o pravnim posljedicama takve odluke, uključujući moguće restitucijske zahtjeve poduzetnika (banke), čak i one koji nisu prijavljeni u predmetnom postupku i one čija osnovanost nije jednoznačno utvrđena, čak i ako potrošača zastupa ovlašteni zastupnik?

         (1)  SL 1993., L 95, str. 29.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.


title: Predmet C-29/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. siječnja 2020. uputio Oberlandesgericht Köln (Njemačka) – Biofa AG protiv AG

text:
               8.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/4

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. siječnja 2020. uputio Oberlandesgericht Köln (Njemačka) – Biofa AG protiv AG
      (Predmet C-29/20)
      (2020/C 191/05)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberlandesgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Biofa AG

         Tuženik: Sikma D. Vertriebs GmbH und Co. KG

         Prethodno pitanje

      Predstavlja li odobrenje aktivne tvari putem donošenja provedbene uredbe u skladu s člankom 9. stavkom 1. točkom (a) Uredbe (EU) 528/2012 (1), obvezujuće utvrđenje za sudski postupak u državi članici prema kojem je tvar na kojoj se temelji odobrenje u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) Uredbe (EU) 528/2012 namijenjena djelovanju na bilo koji način osim čisto fizičkim ili mehaničkim djelovanjem ili je na sudu države članice nadležnom za odlučivanje da u tom pogledu čak i nakon donošenja provedbene uredbe utvrdi jesu li ispunjeni činjenični elementi iz članka 3. stavka 1. točke (a) Uredbe (EU) 528/2012?

         (1)  Uredba (EU) br. 528/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2012. o stavljanju na raspolaganje na tržištu i uporabi biocidnih proizvoda (SL 2012, L 167, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 49., str. 181.).


title: Predmet C-46/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. siječnja 2020. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – Z protiv Finanzamt G

text:
               8.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/5

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. siječnja 2020. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) – Z protiv Finanzamt G
      (Predmet C-46/20)
      (2020/C 191/07)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzhof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Z

         Tuženik: Finanzamt G

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se članku 168. točki (a) u vezi s člankom 167. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1) nacionalna sudska praksa prema kojoj je pravo na odbitak pretporeza isključeno u onim slučajevima u kojima postoji pravo na izbor načina pripisivanja u pogledu primanja usluga ako se do isteka zakonskog roka za podnošenje godišnje prijave poreza na promet ne dostavi odluka o načinu pripisivanja koja je prepoznatljiva poreznim tijelima?

                  2.

                  Protivi li se članku 168. točki (a) Direktive 2006/112 nacionalna sudska praksa prema kojoj postoji sumnja da je riječ o pripisivanju privatnoj imovini, odnosno na temelju koje se pretpostavlja da je riječ o takvom pripisivanju, ako ne postoje (dovoljne) indicije za pripisivanje poslovnoj imovini?

         (1)  SL 2006., L 347, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: Predmet C-48/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. siječnja 2020. uputio Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) – UAB „P” protiv Dyrektor Izby Skarbowej w Białymstoku

text:
               8.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. siječnja 2020. uputio Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) – UAB „P” protiv Dyrektor Izby Skarbowej w Białymstoku
      (Predmet C-48/20)
      (2020/C 191/08)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: UAB „P”

         Tuženik: Dyrektor Izby Skarbowej w Białymstoku

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 203. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1) i načelo proporcionalnosti tumačiti na način da im se u situaciji poput one u glavnom postupku protivi primjena nacionalne odredbe kao što je članak 108. stavak 1. Ustawe z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług (2) (Zakon o porezu na robu i usluge od 11. ožujka 2004.) na račune s neopravdano iskazanim PDV-om koje je izdao porezni obveznik koji postupa u dobroj vjeri ako:

                  —

                  postupak poreznog obveznika nije povezan s utajom poreza, nego su stranke uključene u transakciju pogrešno protumačile zakonske odredbe na temelju tumačenja odredbi koje su u tom pogledu iznijela porezna tijela i opća praksa u trenutku transakcije, prema kojem se pogrešno smatra da izdavatelj računa obavlja isporuku robe, a on zapravo pruža uslugu financijskog posredovanja koja je izuzeta od poreza, i

                  —

                  bi primatelj računa s neopravdano iskazanim PDV-om imao pravo zahtijevati povrat poreza da je porezni obveznik koji mu je zapravo isporučio robu pravilno obračunao transakciju?

         (1)  SL 2006., L 347, str. 1., kako je izmijenjena) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.

         (2)  Dz.U. 2011., br. 177., poz. 1054., kako je izmijenjen.


title: Predmet C-55/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. siječnja 2020. uputio Sąd Dyscyplinarny Izby Adwokackiej w Warszawie (Poljska) – Ministerstwo Sprawiedliwości protiv R.G.

text:
               8.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. siječnja 2020. uputio Sąd Dyscyplinarny Izby Adwokackiej w Warszawie (Poljska) – Ministerstwo Sprawiedliwości protiv R.G.
      (Predmet C-55/20)
      (2020/C 191/09)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Dyscyplinarny Izby Adwokackiej w Warszawie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Ministerstwo Sprawiedliwości

         Tuženik: R.G.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Primjenjuju li se odredbe poglavlja III. Direktive 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu (1) (u daljnjem tekstu: Direktiva o uslugama), uključujući njezin članak 10. stavak 6., na postupak u pogledu stegovne odgovornosti odvjetnikâ i stranih odvjetnika upisanih u imenik odvjetničke komore u okviru kojeg se odvjetnika može kazniti novčanom kaznom, suspendirati u obavljanju odvjetničke djelatnosti ili isključiti iz odvjetničke komore, a stranom se odvjetniku može odrediti novčana kazna, suspendirati njegovo pravo na pružanje pravne pomoći u Republici Poljskoj ili zabraniti pružanje pravne pomoći u Republici Poljskoj? U slučaju potvrdnog odgovora, primjenjuju li se odredbe Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), uključujući njezin članak 47., na gore navedeni postupak koji se vodi pred stegovnim sudovima za odvjetnike u predmetima u kojima se ne može podnijeti nijedan pravni lijek pred državnim sudovima ili u kojima se protiv tih odluka može podnijeti samo izvanredan pravni lijek kao što je žalba u kasacijskom postupku pred Sądom Najwyższyjim (Vrhovni sud, Poljska), kao i u predmetima u kojima su svi relevantni elementi ograničeni na samo jednu državu članicu?

                  2.

                  Treba li u predmetu u postupku iz prvog prethodnog pitanja, u kojem je za ispitivanje žalbe u kasacijskom postupku protiv odluke ili rješenja stegovnog suda za odvjetnike ili žalbe protiv odluke o odbijanju prihvaćanja takve žalbe u kasacijskom postupku prema važećim nacionalnim propisima nadležno tijelo koje taj sud, na temelju ocjene koju je iznio Sąd Najwyższy (Vrhovni sud) u presudi od 5. prosinca 2019., broj spisa III PO 7/18, ne smatra neovisnim i nepristranim sudom u smislu članka 47. Povelje, izuzeti iz primjene nacionalne odredbe kojima se utvrđuje nadležnost tog tijela, a stegovni sud za odvjetnike mora tu žalbu u kasacijskom postupku ili žalbu podnijeti pravosudnom tijelu koje bi bilo nadležno da ga navedene odredbe u tome ne sprječavaju?

                  3.

                  Može li (ili treba li) stegovni sud za odvjetnike, u predmetu u postupku iz prvog prethodnog pitanja u kojem, prema mišljenju tog suda, ni glavni državni odvjetnik ni pučki pravobranitelj ne mogu podnijeti žalbu u kasacijskom postupku protiv odluke ili rješenja stegovnog suda za odvjetnike, u skladu sa stajalištem koje je:

                              (a)

                              protivno stajalištu koje je u Uchwali składu 7 sędziów z dnia 27 listopada 2019 r. (odluka Vijeća sedam sudaca od 27. studenoga 2019.), oznaka spisa II DSI 67/18, iznijela Izba Dyscyplinarna Sąda Najwyższyjeg (stegovno vijeće Vrhovnog suda, Poljska), odnosno tijelo koje je prema važećim nacionalnim propisima nadležno za ispitivanje žalbe protiv odluke o odbijanju žalbe u kasacijskom postupku, ali koje stegovni sud za odvjetnike na temelju ocjene koju je iznio Sąd Najwyższy (Vrhovni sud) u presudi od 5. prosinca 2019., broj spisa III PO 7/18, ne smatra neovisnim i nepristranim sudom u smislu članka 47. Povelje,

                              (b)

                              u skladu sa stajalištem koje je ranije iznijela Izba Karna Sąda Najwyższyjeg (kazneno vijeće Vrhovnog suda, Poljska), odnosno pravosudno tijelo koje bi bilo nadležno za ispitivanje takve žalbe da ga navedene odredbe u tome ne sprječavaju,

                        zanemariti stajalište koje je iznijela Izba Dyscyplinarna Sąda Najwyższyjeg (stegovno vijeće Vrhovnog suda)?

                  4.

                  Je li na stegovnom sudu za odvjetnike u postupku iz trećeg pitanja, ako mu je ministar pravosuđa podnio žalbu, a:

                              (a)

                              jedan od elemenata koji, prema mišljenju Sąda Najwyższyjeg (Vrhovni sud) iznesenom u presudi od 5. prosinca 2019., broj spisa III PO 7/18, i mišljenju stegovnog suda za odvjetnike, opravdava zaključak da Izba Dyscyplinarna Sąda Najwyższyjeg (stegovno vijeće Vrhovnog suda), odnosno tijelo navedeno u točki (a) trećeg pitanja, nije neovisan i nepristrani sud u smislu članka 47. Povelje, jest utjecaj izvršne vlasti, uključujući upravo ministra pravosuđa, na sastav tog tijela,

                              (b)

                              dužnost glavnog državnog odvjetnika koji bi, prema stajalištu koje je iznijela Izba Dyscyplinarna Sąda Najwyższyjeg (stegovno vijeće Vrhovnog suda), odnosno tijelo navedeno u točki (a) trećeg pitanja, trebao biti ovlašten za podnošenje žalbe u kasacijskom postupku protiv rješenja donesenog u žalbenom postupku, ali prema mišljenju Izbe Karne Sąda Najwyższyjeg (kazneno vijeće Vrhovnog suda), odnosno tijela navedenog u točki (b) trećeg pitanja, i stegovnog suda za odvjetnike on za to nije ovlašten, na temelju zakona obavlja upravo ministar pravosuđa,

                        da ne ispita žalbu, ako samo na taj način može osigurati usklađenost postupka s člankom 47. Povelje, a osobito izbjeći zadiranje tijela koje nije neovisan i nepristrani sud u smislu te odredbe u taj postupak?

         (1)  SL 2006, L 376, str. 36,.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 47., str. 160.


title: Predmet C-59/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. veljače 2020. uputio Bundesfinanzgericht (Austrija) – DBKAG protiv Finanzamt Linz

text:
               8.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. veljače 2020. uputio Bundesfinanzgericht (Austrija) – DBKAG protiv Finanzamt Linz
      (Predmet C-59/20)
      (2020/C 191/11)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzgericht

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: DBKAG

         Tuženo tijelo: Finanzamt Linz

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 135. stavak 1. točku (g) Direktive 2006/112/EZ (1) tumačiti na način da, u svrhu izuzimanja od poreza predviđenog tom odredbom, izraz „upravljanje posebnim investicijskim fondovima” obuhvaća i ustupanje prava na korištenje posebnim računalnim programom za upravljanje posebnim investicijskim fondovima, od strane treće osobe davatelja licencije društvu za investicije, ako taj posebni računalni program, kao u glavnom postupku, služi isključivo za izvršavanje specifičnih i bitnih djelatnosti povezanih s upravljanjem posebnim investicijskim fondovima, ali se za korištenje tim programom upotrebljava tehnička infrastruktura društva za investicije te on može ispunjavati svoje funkcije samo uz podređeno sudjelovanje društva za investicije i uz stalno korištenje tržišnim podacima koje pruža društvo za investicije?

         (1)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006, L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.).


title: Predmet C-73/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2020. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – ZM kao stečajni upravitelj društva Oeltrans Befrachtungsgesellschaft mbH protiv E. A. Frerichs

text:
               8.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. veljače 2020. uputio Bundesgerichtshof (Njemačka) – ZM kao stečajni upravitelj društva Oeltrans Befrachtungsgesellschaft mbH protiv E. A. Frerichs
      (Predmet C-73/20)
      (2020/C 191/12)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj revizije: ZM kao stečajni upravitelj društva Oeltrans Befrachtungsgesellschaft mbH

         Druga stranka u revizijskom postupku: E. A. Frerichs

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 13. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1346/2000 od 29. svibnja 2000. o stečajnom postupku (1) i članak 12. stavak 1. točku (b) Uredbe (EZ) br. 593/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze („Rim I”) (2) tumačiti na način da je u skladu s potonje navedenom uredbom pravo koje se prim jenjuje na ugovor mjerodavno i za plaćanje koje izvršava treća strana u svrhu ispunjenja ugovorne obveze plaćanja ugovorne strane?

         (1)  SL 2000., L 160, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 3.)

         (2)  SL 2008., L 177, str. 6. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str. 109. i ispravci SL 2015., L 66, str. 22. i SL 2019., L 149, str. 85.)


title: Predmet C-129/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. ožujka 2020. uputio Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luksemburg) – XI protiv Caisse pour l'avenir des enfants

text:
               8.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. ožujka 2020. uputio Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luksemburg) – XI protiv Caisse pour l'avenir des enfants
      (Predmet C-129/20)
      (2020/C 191/14)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

         Stranke glavnog postupka

         Tužiteljica: XI

         Tuženik: Caisse pour l'avenir des enfants

         Prethodno pitanje

      Trebaju li se klauzula 1. točka 1., klauzula 1. točka 2. i klauzula 2. točka 1., klauzula 2. točka 3. podtočka (b) Okvirnog sporazuma o roditeljskom dopustu koji su 14. prosinca 1995. sklopili socijalni partneri UNICE, CEEP i ETUC, provedenog Direktivom 96/34/CE Vijeća od 3. lipnja 1996. o Okvirnom sporazumu o roditeljskom dopustu (Službeni list Europskih zajednica, L 145 od 19.6.96., str. 4.) (1), tumačiti na način da im se protivi primjena odredbe nacionalnog prava, poput članka 29.a izmijenjenog Zakona od 16. travnja 1979. o utvrđivanju općeg statuta državnih službenika u njegovoj verziji od 22. prosinca 2006. (Mémorial, A, 2006., br. 242., str. 4838.), kojom se odobravanje roditeljskog dopusta podvrgava dvostrukom uvjetu da je radnik zakonito zaposlen na radnom mjestu i na tom temelju socijalno osiguran, s jedne strane, neprekinuto tijekom razdoblja najmanje dvanaest mjeseci u kontinuitetu koji neposredno prethode početku roditeljskog dopusta pri čemu se, s druge strane, u trenutku rođenja ili prihvata posvojenog djeteta ili djece traži ispunjenje tog drugog uvjeta čak i ako je do rođenja ili prihvata došlo više od dvanaest mjeseci prije početka roditeljskog dopusta?

         (1)  SL 1996, L 145, str. 4.


title: Predmet T-546/19: Presuda Općeg suda od 2. travnja 2020. – Isigny – Sainte Mère protiv EUIPO-a (Oblik zlatnog spremnika s vrstom vala) („Žig Europske unije – Prijava trodimenzionalnog žiga Europske unije – Oblik zlatnog spremnika s vrstom vala – Apsolutni razlog za odbijanje – Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 – Nepostojanje razlikovnog karaktera”)

text:
               8.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/12

      Presuda Općeg suda od 2. travnja 2020. – Isigny – Sainte Mère protiv EUIPO-a (Oblik zlatnog spremnika s vrstom vala)
      (Predmet T-546/19) (1)

      („Žig Europske unije - Prijava trodimenzionalnog žiga Europske unije - Oblik zlatnog spremnika s vrstom vala - Apsolutni razlog za odbijanje - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 - Nepostojanje razlikovnog karaktera”)
      (2020/C 191/15)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Isigny – Sainte Mère (Isigny-sur-Mer, Francuska) (zastupnik: D. Mallo Saint-Jalmes, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo. (zastupnik: V. Ruzek, agent)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 22. svibnja 2019. (predmet R 1513/2018-5) u vezi sa zahtjevom za registraciju trodimenzionalnog znaka koji predstavlja oblik zlatnog spremnika s vrstom vala kao žiga Europske unije.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Isigny-Sainte Mère se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 312, 16. 9. 2019.


title: Predmet T-31/19: Rješenje Općeg suda od 26. ožujka 2020. – AF protiv FRA („Tužba za poništenje i naknadu štete – Javna služba – Privremeno osoblje – Ugovor o radu na neodređeno vrijeme – Dužnosti administratora kao političkog savjetnika u razredu AD 12 – Razvrstavanje u vrstu radnog mjesta „administrator” – Pravilnik o osoblju iz 2014. – Nepostojanje prava na razvrstavanje u viši platni razred – Postupak razvrstavanja za 2017. – Odbijanje da se razmotri tužiteljevo razvrstavanje u platni razred AD 13 – Očito potpuno pravno neosnovana tužba”)

text:
               8.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/12

      Rješenje Općeg suda od 26. ožujka 2020. – AF protiv FRA
      (Predmet T-31/19) (1)

      („Tužba za poništenje i naknadu štete - Javna služba - Privremeno osoblje - Ugovor o radu na neodređeno vrijeme - Dužnosti administratora kao političkog savjetnika u razredu AD 12 - Razvrstavanje u vrstu radnog mjesta „administrator” - Pravilnik o osoblju iz 2014. - Nepostojanje prava na razvrstavanje u viši platni razred - Postupak razvrstavanja za 2017. - Odbijanje da se razmotri tužiteljevo razvrstavanje u platni razred AD 13 - Očito potpuno pravno neosnovana tužba”)
      (2020/C 191/16)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: AF (zastupnici: L. Levi i N. Flandin, odvjetnici)

         Tuženik: Agencija Europske unije za temeljna prava (zastupnici: M. O’Flaherty, agent, uz asistenciju B. Wägenbaura, odvjetnika)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a radi, s jedne strane, poništenja odluke FRA-e od 9. svibnja 2018. o tome da tužitelj ne bude na popisu članova privremenog osoblja koji imaju pravo na razvrstavanje u platni razred AD 13 u okviru postupka razvrstavanja za 2017. i, s druge strane, naknade štete koju je navodno pretrpio zbog te odluke.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Agencija Europske unije za temeljna prava (FRA) snosit će svoje troškove te joj se nalaže snošenje jedne četvrtine troškova osobe AF.

                  3.

                  Osoba AF snosit će tri četvrtine vlastitih troškova.

         (1)  SL C 103, 18. 3. 2019.


title: Predmet T-280/19: Rješenje Općeg suda od 23. ožujka 2020. – Highgate Capital Management protiv Komisije („Tužba za poništenje – Državne potpore – Pritužba – Akt koji se ne može pobijati – Nedopuštenost”)

text:
               8.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/14

      Rješenje Općeg suda od 23. ožujka 2020. – Highgate Capital Management protiv Komisije
      (Predmet T-280/19) (1)

      („Tužba za poništenje - Državne potpore - Pritužba - Akt koji se ne može pobijati - Nedopuštenost”)
      (2020/C 191/19)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Highgate Capital Management LLP (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: M. Struys, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: K. Blanck, A. Bouchagiar i K.-Ph. Wojcik, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Komisijine odluke o odbijanju pritužbe u vezi s navodno nezakonitom državnom potporom koja je društvu Eurobank Ergasias SA dodijeljena prodajom društva Piraeus Bank Bulgaria (SA.53105), a koja je navodno sadržana u dopisu Komisijine Glavne uprave za tržišno natjecanje od 8. ožujka 2019. i u javnoj izjavi povjerenika Komisije za tržišno natjecanje od 20. ožujka 2019.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

                  2.

                  Obustavlja se postupak po zahtjevu za intervenciju Grčkog fonda za financijsku stabilnost.

                  3.

                  Društvu Highgate Capital Management LLP nalaže se snošenje troškova, uključujući troškove u vezi s postupkom privremene pravne zaštite, osim troškova u vezi sa zahtjevom za intervenciju.

                  4.

                  Grčki fond za financijsku stabilnost snosit će vlastite troškove u vezi sa zahtjevom za intervenciju.

         (1)  SL C 213, 24. 6. 2019.


title: Predmet T-326/19: Rješenje Općeg suda od 2. travnja 2020. – Gerber protiv Parlamenta i Vijeća („Tužba za poništenje – Carinsko područje Unije – Uredba (EU) 2019/474 – Direktiva (EU) 2019/475 – Uključivanje općine Campione d’Italia i talijanskih voda jezera Lugano – Nepostojanje osobnog utjecaja – Nedopuštenost”)

text:
               8.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/15

      Rješenje Općeg suda od 2. travnja 2020. – Gerber protiv Parlamenta i Vijeća
      (Predmet T-326/19) (1)

      („Tužba za poništenje - Carinsko područje Unije - Uredba (EU) 2019/474 - Direktiva (EU) 2019/475 - Uključivanje općine Campione d’Italia i talijanskih voda jezera Lugano - Nepostojanje osobnog utjecaja - Nedopuštenost”)
      (2020/C 191/20)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Tibor Gerber (Campione d’Italia, Italija) (zastupnik: N. Amadei, odvjetnica

         Tuženici: Europski parlament (zastupnici: L. Visaggio i C. Biz, agenti), Vijeće Europske unije (zastupnici: A. Lo Monaco i E. Ambrosini, agenti)

         Predmet

      Prvo, zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Uredbe (EU) 2019/474 Europskog parlamenta i Vijeća od 19. ožujka 2019. kojom je izmijenjena Uredba (EU) br. 952/2013 o Carinskom zakoniku Unije (SL 2019., L 83, str. 38.) u vezi s dijelom koji se odnosi na uključivanje talijanske općine Campione d’Italia i talijanskih voda jezera Lugano u carinsko područje Unije, drugo, zahtjev na temelju članka 264. UFEU-a za oduzimanje učinka Direktivi Vijeća (EU) 2019/475 od 18. veljače 2019. kojom su izmijenjene Direktive 2006/112/EZ i 2008/118/EZ u vezi s uključivanjem talijanske općine Campione d’Italia i talijanskih voda jezera Lugano u carinsko područje Unije i područje teritorijalne primjene Direktive 2008/118/EZ (SL 2019., L 83, str. 42.), i, treće, zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a za određivanje privremenih mjera za suspenziju primjene Uredbe 2019/474, Direktive 2019/475 i svih drugih povezanih provedbenih mjera.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Obustavlja se postupak povodom zahtjeva za intervenciju Europske komisije i Talijanske Republike.

                  3.

                  Tibor Gerber snosit će vlastite troškove kao i troškove Europskog parlamenta i Vijeća Europske unije uključujući troškove u vezi s postupkom privremene pravne zaštite.

                  4.

                  Komisija i Talijanska Republika snosit će vlastite troškove u vezi sa zahtjevima za intervenciju.

         (1)  SL C 238, 15. 7. 2019.


title: Predmet T-597/19 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 13. ožujka 2020. – Helsingin kaupunki protiv Komisije („Privremena pravna zaštita – Državne potpore – Odluka kojom je potpora proglašena nespojivom s unutarnjim tržištem te je naložen njezin povrat – Zahtjev za suspenziju primjene – Nepostojanje hitnosti”)

text:
               8.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/17

      Rješenje predsjednika Općeg suda od 13. ožujka 2020. – Helsingin kaupunki protiv Komisije
      (Predmet T-597/19 R)
      („Privremena pravna zaštita - Državne potpore - Odluka kojom je potpora proglašena nespojivom s unutarnjim tržištem te je naložen njezin povrat - Zahtjev za suspenziju primjene - Nepostojanje hitnosti”)
      (2020/C 191/23)
      Jezik postupka: finski

         Stranke

         Tužitelj: Helsingin kaupunki (Finska) (zastupnik: I. Aalto-Setälä, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: M. Huttunen i F. Tomat, agenti)

         Intervenijent u potporu tužitelju: Republika Finska (zastupnik: J. Heliskoski, agent)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a za suspenziju primjene Odluke Komisije C(2019) 3152 final od 28. lipnja 2019. o državnoj potpori SA.33846 (2015/C) (ex 2014/NN) (ex 2011/CP) koju je Republika Finska dodijelila Helsingin Bussiliikenne Oy.

         Izreka

                  1.

                  Zahtjev za privremenu pravnu zaštitu se odbija.

                  2.

                  Odgađa se rješenje od 19. rujna 2019., Helsingin kaupunki/Komisija (T-597/19 R, neobjavljeno).

                  3.

                  Obustavlja se postupak o zahtjevu za intervenciju Nobine Oy i Nobine AB, kao i o zahtjevu za povjerljivo postupanje Helsingin kaupunkija.

                  4.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno, osim o onima Nobine Oy i Nobine AB, koje će snositi vlastite troškove vezano za zahtjev za intervenciju u postupku privremene pravne zaštite.


title: Predmet T-814/19: Rješenje Općeg suda od 6. ožujka 2020. – Nutravita protiv EUIPO – Pegaso (nutravita Healthy Mind, Body & Soul.) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Povlačenje prigovora – Obustava postupka”)

text:
               8.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/18

      Rješenje Općeg suda od 6. ožujka 2020. – Nutravita protiv EUIPO – Pegaso (nutravita Healthy Mind, Body & Soul.)
      (Predmet T-814/19) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Povlačenje prigovora - Obustava postupka”)
      (2020/C 191/24)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Nutravita Ltd (Maidenhead, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: H. Dhondt i J. Cassiman, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: D. Gája, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Pegaso Srl (Negrar, Italija)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 11. rujna 2019. (predmet R 80/2019-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Pegaso Srl i Nutravita Ltd.

         Izreka

                  1.

                  Obustavlja se postupak po tužbi.

                  2.

                  Društvu Nutravita Ltd nalaže se snošenje vlastitih troškova kao i troškova Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO).

         (1)  SL C 27, 27. 1. 2020.


title: Predmet T-119/20: Tužba podnesena 24. veljače 2020. – IN protiv EASME

text:
               8.6.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/19

      Tužba podnesena 24. veljače 2020. – IN protiv EASME
      (Predmet T-119/20)
      (2020/C 191/26)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: IN (zastupnik: L. Levi, odvjetnica)

         Tuženik: Izvršna agencija za mala i srednja poduzeća

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je ova tužba dopuštena i osnovana;

                  —

                  poništi Odluku od 15. travnja 2019. koju je donio izvršni direktor EASME-a u svojstvu osobe nadležne za sklapanje ugovora (AHCC) o neproduljenju tužiteljeva ugovora nakon njegova isteka (30. travnja 2019.);

                  —

                  poništi izvješće o ocjenjivanju tužitelja za 2018., dovršeno 3. lipnja 2019.;

                  —

                  u mjeri u kojoj je to potrebno, poništi Odluku AHCC-a od 15. studenoga 2019. kojom se odbija tužiteljev prigovor;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje pretprljene štete;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava na saslušanje i povredi Odluke od 4. veljače 2019.„EASME Policy for Management of employment contracts”.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi dužnosti brižnog postupanja.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela pravne sigurnosti i zakonitosti, povredi razumnog roka kao i načela dobre uprave te dužnosti brižnog postupanja.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se odnosi na zahtjev za poništenje izvješća o ocjenjivanju i koji se temelji na očitim pogreškama u ocjeni.

            Tužitelj usto smatra da su nezakonitosti istaknute u tužbenim razlozima posljedice tuženikovih povreda. Posljedično, zahtijeva naknadu neimovinske štete nastale zbog osporavanih odluka.