title: Predmet C-696/15 P: Žalba koju je 23. prosinca 2015. podnijela Češka Republika protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 8. listopada 2015. u predmetima T-659/13 i T-660/13, Češka Republika protiv Komisije

text:
               29.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 78/8

         Žalba koju je 23. prosinca 2015. podnijela Češka Republika protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 8. listopada 2015. u predmetima T-659/13 i T-660/13, Češka Republika protiv Komisije
   (Predmet C-696/15 P)
   (2016/C 078/09)
   Jezik postupka: češki

      Stranke

      Žalitelj: Češka Republika (zastupnik: M. Smolek, J. Vláčil, T. Müller, agenti)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija

      Zahtjevi

   Žalitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               ukine pobijanu presudu,

               —

               u cijelosti poništi Uredbu br. 885/2013 (1) i Uredbu br. 886/2013 (2) i

               —

               naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

         Žalitelj podredno od Suda zahtijeva da:

               —

               ukine pobijanu presudu,

               —

               poništi članak 3. stavak 1., članke 8. i 9. stavak 1. točku (a) Uredbe br. 885/2013 kao i članak 5. stavak 1., članke 9. i 10. stavak 1. točku (a) Uredbe br. 886/2013 i

               —

               naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti žalbe žalitelj ističe tri žalbena razloga.

      Prvi žalbeni razlog temelji se na povredi načela pravne sigurnosti. U pobijanoj presudi, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava kada je zaključio da se obveze iz Uredbe br. 885/2013 i Uredbe br. 886/2013 ne odnose na države članice koje još nisu odlučile na svojem području uvesti aplikacije i usluge inteligentnih prometnih sustava, iako taj zaključak uopće ne proizlazi iz tih uredbi.

      Drugi žalbeni razlog temelji se na povredi članka 13. stavka 2. Ugovora o Europskoj uniji u vezi s člankom 290. Ugovora o funkcioniranju Europske unije. U pobijanoj presudi, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava kada je zaključio da Komisija prilikom donošenja delegiranog akta raspolaže dovoljno širokom marginom prosudbe da ne mora ostati u granicama odredaba kojima joj se delegiraju ovlasti.

      Treći žalbeni razlog temelji se na postupovnoj pogrešci pred Općim sudom. U pobijanoj odluci, Opći sud je grubo iskrivio određene argumente koje je istaknula Češka Republika, a neke njezine argumente uopće nije razmotrio. Te postupovne povrede bitno su utjecale na to kako je Opći sud ocijenio tužbene razloge.

      (1)  SL L 247, str. 1.

      (2)  SL L 247, str. 6.


title: Predmet C-444/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. kolovoza 2016. uputio Cour d'appel de Mons (Belgija) – Immo Chiaradia SPRL protiv État belge

text:
               7.11.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 410/5

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. kolovoza 2016. uputio Cour d'appel de Mons (Belgija) – Immo Chiaradia SPRL protiv État belge
   (Predmet C-444/16)
   (2016/C 410/05)
   Jezik postupka: francuski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Cour d'appel de Mons

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Immo Chiaradia SPRL

      Tuženik: État belge

      Prethodna pitanja

   Je li u skladu s pravilima o izradi bilance iz Četvrte direktive Vijeća od 25. srpnja 1978. o godišnjim financijskim izvještajima za određene vrste trgovačkih društava (Direktiva 78/660/EEZ, SL L 222od 14. kolovoza 1978., str. 11.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 16.), na temelju kojih:

               —

               godišnji financijski izvještaji daju istinit i pošten prikaz aktive i pasive društva, njegovo financijsko stanje te dobit ili gubitak. (članak 2. stavak 3. Direktive);

               —

               namjena rezerviranja za obveze i rashode je da pokrije gubitke ili dugove čija je priroda jasno definirana, a za koje je na datum bilance vjerojatno ili izvjesno da će nastati, ali postoji neizvjesnost u pogledu iznosa ili datuma kada će nastati (članak 20. stavak 1. Direktive);

               —

               procjena treba biti izvršena na razumnoj osnovi, a posebno:

                           —

                           može se uključiti samo dobit koja se ostvari s datumom bilance;

                           —

                           treba uzeti u obzir sve predvidive obveze i potencijalne gubitke koji proizlaze tijekom financijske godine o kojoj je riječ ili one prethodne, čak i ako takve obveze ili gubici postanu očiti tek između datuma bilance i datuma kad je bilanca sastavljena (članak 31. stavak 1. točka (c) podtočke (aa) i (bb) Direktive);

               —

               mora se voditi računa o prihodima i rashodima koji se odnose na financijsku godinu bez obzira na datum primitka ili plaćanja takvog prihoda ili rashoda (članak 31. stavak 1. točka (d) Direktive);

               —

               posebno se moraju procijeniti sastavni dijelovi stavki aktive i pasive (članak 31. stavak 1. točka (e) Direktive);

         to da društvo koje izdaje dioničku opciju njezinu prodajnu cijenu može uknjižiti kao prihod u računovodstvenom razdoblju u kojoj je ta opcija realizirana ili u kojem je dospjela, kako bi uzelo u obzir rizik koji snosi izdavatelj opcije zbog obveze koju je preuzeo, [a ne] u poreznom razdoblju u kojem je opcija prodana te je za nju konačno dobivena prodajna cijena, pri čemu se rizik koji je preuzeo izdavatelj opcije ocjenjuje zasebno, knjiženjem rezerve?


title: Predmet T-323/13: Tužba podnesena 14. lipnja 2013. — Pure Fishing protiv OHIM-a — Łabowicz (NANOFIL)

text:
               31.8.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 252/22

         Tužba podnesena 14. lipnja 2013. — Pure Fishing protiv OHIM-a — Łabowicz (NANOFIL)
   (Predmet T-323/13)
   2013/C 252/52

   Predmetni postupak pokrenut je prije 1. srpnja 2013., datuma pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji


title: Predmet C-454/14: Tužba podnesena 30. rujna 2014. – Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske

text:
               15.12.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 448/9

         Tužba podnesena 30. rujna 2014. – Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske
   (Predmet C-454/14)
   (2014/C 448/12)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: L. Pignataro-Nolin, E. Sanfrutos Cano i D. Loma-Osorio Lerena, agenti)

      Tuženik: Kraljevina Španjolska

      Tužbeni zahtjev

               —

               utvrditi da Kraljevina Španjolska, time što u pogledu svakog od odlagališta navedenih u točki 26. predmetne tužbe [odlagališta neopasnog otpada Ortuella u Baskiji, te Zurita i Juan Grande na Kanarima] nije poduzela potrebne mjere kako bi od operatera zatražila izradu planova za gospodarenje otpadom i osiguravanje cjelovite provedbe tih planova prema uvjetima iz Direktive, uz iznimku uvjeta iz točke I. Priloga I., u roku od osam godina od datuma utvrđenog u članku 18. stavku 1. Direktive Vijeća 1999/31/EZ (1) od 26. travnja 1999. o odlagalištima otpada, nije poštovala obveze koje ima na temelju članka 14. točke (c) spomenute direktive u odnosu na svako od navedenih odlagališta;

               —

               utvrditi da Kraljevina Španjolska, time što u pogledu svakog od odlagališta navedenih u točki 37. predmetne tužbe [9 odlagališta neopasnog otpada (Vélez Rubio (Almería), Alcolea de Cinca (Huesca), Sariñena (Huesca), Tamarite de Litera (Huesca), Somontano – Barbastro (Huesca), Barranco de Sedases (Fraga, Huesca), Barranco Seco (Puntallana, La Palma), Jumilla (Murcia) y Legazpia (Guipuzkoa)] i 19 odlagališta inertnog otpada [Sierra Valleja (Arcos de la Frontera, Cádiz), Carretera Pantano del Rumblar (Baños de la Encina, Jaén), Barranco de la Cueva (Bélmez de la Moraleda, Jaén), Cerrajón (Castillo de Locubín, Jaén), Las Canteras (Jimena y Bedmar, Jaén), Hoya del Pino (Siles, Jaén), Bellavista (Finca El Coronel, Alcalá de Guadaira, Sevilla), El Patarín (Alcalá de Guadaira, Sevilla), Carretera de Arahal-Morón de la Frontera (Arahal, Sevilla), Carretera de Almadén de la Plata (Cazalla de la Sierra, Sevilla), El Chaparral (Écija, Sevilla), Carretera A-92, KM 57,5 (Morón de la Frontera, Sevilla), Carretera 3118 Fuente Leona – Cumbres mayores (Colina Barragona, Huelva), Llanos del Campo (Grazalema – Benamahoma, Cádiz) Andrada Baja (Alcalá de Guadaira, Sevilla), Las Zorreras (Aldeira, Granada), Carretera de los Villares (Andújar, Jaén) La Chacona (Cabra, Córdoba) i el Chaparral – La Sombrerera (Puerto Serrano, Cádiz)]] nije poduzela potrebne mjere da se u skladu s odredbama članka 7. točke (g) i članka 13. Direktive 1999/31 što je moguće prije zatvore odlagališta koja nisu ishodila odobrenje za nastavak rada u skladu s člankom 8. te direktive, povrijedila obveze koje ima na temelju članka 14. točke (b) spomenute direktive u odnosu na svako od navedenih odlagališta;

               —

               naloži Kraljevini Španjolskoj snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Istrage koje je Komisija provela u postupku za utvrđivanje povrede 2001/2071 i analiza odgovora nadležnih španjolskih tijela mogu dokazati da nisu poštovane obveze iz Direktive 1999/31 navedene u pismu opomene, koje Španjolska ima na temelju članka 14. točaka (a) i (c) Direktive 1999/31, te na temelju članka 14. točke (b) navedene direktive.
   Predmetna tužba odnosi se i na odlagalište Barranco de Sedases koje je bilo predmet postupka za utvrđivanje povrede 2012/4068, nadovezanog na prethodni postupak, s obzirom na to da Kraljevina Španjolska u pogledu tog odlagališta nije poštovala obveze koje ima na temelju članka 14. točke (b) Direktive 1999/31.
   Analiza spomenutih odgovora omogućila je Komisiji da iz postupka isključi 45 odlagališta koja se ili ne mogu smatrati postojećima na dan 16. lipnja 2001. ili su ishodila odobrenja i njima se gospodari sukladno odredbama Direktive 1999/31. Imajući, međutim, u vidu da se nepoštovanje obveza nastavilo – nadležna španjolska tijela nisu u pojedinim slučajevima poduzela potrebne mjere kako bi od operatera zatražila izradu planova za gospodarenje otpadom i osiguravanje cjelovite provedbe tih planova prema uvjetima iz Direktive, dok u pojedinim slučajevima nisu poduzela mjere potrebne da se što je moguće prije zatvore odlagališta koja nisu ishodila odobrenje za nastavak rada, čime Kraljevina Španjolska nije poštovala obveze koje ima na temelju članka 14. točaka (c) i (b) Direktive 1999/31 – Komisija je odlučila Sudu podnijeti predmetnu tužbu.

      (1)  SL L 182, str. 1.


title: Predmet C-274/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. svibnja 2016. uputio Amtsgericht Düsseldorf (Njemačka) – flightright GmbH protiv Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA

text:
               19.9.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 343/22

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. svibnja 2016. uputio Amtsgericht Düsseldorf (Njemačka) – flightright GmbH protiv Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA
   (Predmet C-274/16)
   (2016/C 343/33)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Amtsgericht Düsseldorf

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: flightright GmbH

      Tuženik: Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA

      Prethodno pitanje

   Treba li u slučaju prijevoza osoba zračnom linijom koja se sastoji od dvaju letova bez bitnog zadržavanja u zračnoj luci prelaska na drugi let mjesto dolaska drugog dijela putovanja smatrati mjestom izvršenja sukladno članku 7. točki 1. (a) Uredbe (EU) br. 1215/2012 (1), ako je tužba podnesena protiv zračnog prijevoznika koji je upravljao prvim dijelom putovanja na kojem se dogodila nepravilnost, a prijevoz u drugom dijelu putovanja obavio je drugi zračni prijevoznik?

      (1)  Uredba (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289.)


title: Predmet T-12/17: Tužba podnesena 11. siječnja 2017. – Mellifera protiv Komisije

text:
               27.2.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 63/40

         Tužba podnesena 11. siječnja 2017. – Mellifera protiv Komisije
   (Predmet T-12/17)
   (2017/C 063/52)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung (Rosenfeld, Njemačka) (zastupnik: A. Willand, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Odluku Komisije Ares (2016) 6306335 od 8. studenoga 2016., dostavljenu tuženiku 11. studenoga 2016.;

               —

               naloži Komisiji da odluči o osnovanosti tužiteljeva zahtjeva za interno preispitivanje Provedbene uredbe (EU) 2016/1096 o produljenju odobrenja glifosata;

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog: povreda članka 10. stavka 1. u vezi s člankom 2. stavkom 1. točkom (g) Uredbe (EZ) br. 1367/2006 (1) i u vezi s Aarhuškom konvencijom (2)

               U okviru prvog tužbenog razloga tužitelj ističe da je produljenje odobrenja aktivne tvari glifosata upravni akt, koji se može preispitati u postupku na temelju članka 10. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 1367/2006.

               2.

               Drugi tužbeni razlog: povreda članka 17. Uredbe (EZ) br. 1107/2009 (3)

               Tužitelj ističe da Komisija nije bila ovlaštena produžiti odobrenje za aktivnu tvar glifosat temeljem gore navedene odredbe, jer ta odredba u ovom predmetu uopće nije primjenjiva.

      (1)  Uredba (EZ) br. 1367/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. rujna 2006. o primjeni odredaba Aarhuške konvencije o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša na institucije i tijela Zajednice (SL 2006., L 264, str. 13.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 20., str. 29.).

      (2)  Konvencija Ekonomske komisije Ujedinjenih naroda za Europu (UNECE) o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliš.

      (3)  Uredba(EZ) br. 1107/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja i stavljanju izvan snage direktiva Vijeća 79/117/EEZ i 91/414/EEZ (SL 2009., L 309, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 61., str. 52.).


title: Predmet C-93/14: Rješenje predsjednika Suda od 9. rujna 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Audiencia Provincial de Navarra – Španjolska) – Miguel Angel Zurbano Belaza, Antonia Artieda Soria protiv Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA

text:
               1.12.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 431/16

         Rješenje predsjednika Suda od 9. rujna 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Audiencia Provincial de Navarra – Španjolska) – Miguel Angel Zurbano Belaza, Antonia Artieda Soria protiv Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA
   (Predmet C-93/14) (1)

   (2014/C 431/24)
   Jezik postupka: španjolski
   Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 151, 19.5.2014.


title: Predmet C-463/15 PPU: Rješenje Suda (četvrto vijeće) od 25. rujna 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank Amsterdam – Nizozemska) – Openbaar Ministerie protiv A. (Zahtjev za prethodnu odluku — Hitni prethodni postupak — Članak 99. Poslovnika Suda — Policijska i pravosudna suradnja u kaznenim stvarima — Okvirna odluka 2002/584/PUP — Europski uhidbeni nalog — Članak 2. stavak 4. i članak 4. točka 1. — Uvjeti za izvršenje — Nacionalno kazneno pravo koje podvrgava izvršenje europskog uhidbenog naloga, osim uvjetu dvostruke kažnjivosti, uvjetu da je za djelo propisana najviša kazna zatvora ili oduzimanje slobode od najmanje dvanaest mjeseci u skladu s pravom države članice izvršenja)

text:
               1.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 38/20

         Rješenje Suda (četvrto vijeće) od 25. rujna 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank Amsterdam – Nizozemska) – Openbaar Ministerie protiv A.
   (Predmet C-463/15 PPU) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Hitni prethodni postupak - Članak 99. Poslovnika Suda - Policijska i pravosudna suradnja u kaznenim stvarima - Okvirna odluka 2002/584/PUP - Europski uhidbeni nalog - Članak 2. stavak 4. i članak 4. točka 1. - Uvjeti za izvršenje - Nacionalno kazneno pravo koje podvrgava izvršenje europskog uhidbenog naloga, osim uvjetu dvostruke kažnjivosti, uvjetu da je za djelo propisana najviša kazna zatvora ili oduzimanje slobode od najmanje dvanaest mjeseci u skladu s pravom države članice izvršenja))
   (2016/C 038/29)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Rechtbank Amsterdam

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Openbaar Ministerie

      Tuženik: A.

      Izreka

   Članak 2. stavak 4. i članak 4. točka 1. Okvirne odluke 2002/584 od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009. treba tumačiti na način da se protive tome da je predaja na temelju europskog uhidbenog naloga nije podvrgnuta samo uvjetu da u državi članici izvršenja djelo za koje je izdan europski uhidbeni nalog predstavlja kazneno djelo u skladu s pravom te države članice, nego i uvjetu da se za njega u skladu s istim pravom može izreći najviša kazna zatvora od najmanje dvanaest mjeseci.

      (1)  SL C 363, 3. 11. 2015.


title: Predmet C-186/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. travnja 2015. uputio Finanzgericht Münster (Njemačka) – Kreissparkasse Wiedenbrück protiv Finanzamt Wiedenbrück

text:
               3.8.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 254/5

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. travnja 2015. uputio Finanzgericht Münster (Njemačka) – Kreissparkasse Wiedenbrück protiv Finanzamt Wiedenbrück
   (Predmet C-186/15)
   (2015/C 254/06)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Finanzgericht Münster

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Kreissparkasse Wiedenbrück

      Tuženik: Finanzamt Wiedenbrück

      Prethodna pitanja

               1.

               Jesu li države članice dužne primijeniti pravilo o zaokruživanju iz članka 175. stavka 1. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1), kada se udio za odbitak izračunava prema jednoj od posebnih metoda iz članka 173. stavka 2. točki (a), (b), (c) ili (d)?

               2.

               Jesu li države članice dužne primijeniti pravilo o zaokruživanju iz članka 175. stavka 1. Direktive Vijeća 2006/112/EZ o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost u slučaju ispravka odbitka prema članku 184. et seq. Direktive 2006/112/EZ, kada se udio za odbitak izračunava u smislu članka 175. stavka 1. direktive prema jednoj od posebnih metoda članka 173. stavka 2. točki (a), (b), (c) ili (d) te direktive, odnosno prema članku 17. stavku 5. podstavku 3. točkama (a), (b), (c) ili (d) Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ o usklađivanju zakonodavstava država članica o porezima na promet – zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost: jedinstvenoj poreznoj osnovici?

               3.

               Jesu li države članice dužne provesti ispravke odbitaka prema članku 184. et seq. Direktive 2006/112/EZ primjenom pravila o zaokruživanju (pitanje 2.), na način da se iznos odbitka koji se treba ispraviti zaokružuje na viši ili niži puni postotak u korist poreznog obveznika?

      (1)  SL L 347, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)


title: Predmet T-351/17: Tužba podnesena 2. lipnja 2017. – Nike European Operations Netherlands i dr. protiv Komisije

text:
               31.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 249/40

         Tužba podnesena 2. lipnja 2017. – Nike European Operations Netherlands i dr. protiv Komisije
   (Predmet T-351/17)
   (2017/C 249/54)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Nike European Operations Netherlands BV (Hilversum, Nizozemska), Hugo Boss AG (Metzingen, Njemačka), Timberland Europe BV (Almelo, Nizozemska), New Balance Athletic Shoes (UK) Ltd (Warrington, Ujedinjena Kraljevina), Wolverine Europe BV (Amsterdam, Nizozemska) i Wolverine Europe Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: E. Vermulst i J. Cornelis, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               poništi Provedbenu uredbu Komisije (EU) 2017/423 od 9. ožujka 2017. o ponovnom uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe uvedene na uvoz određene obuće s gornjim dijelom od kože podrijetlom iz Narodne Republike Kine i Vijetnama koju proizvode trgovačka društva Fujian Viscap Shoes Co. Ltd, Vietnam Ching Luh Shoes Co. Ltd, Vinh Thong Producing-Trading-Service Co. Ltd, Qingdao Tae Kwang Shoes Co. Ltd, Maystar Footwear Co. Ltd, Lien Phat Company Ltd, Qingdao Sewon Shoes Co. Ltd, Panyu Pegasus Footwear Co. Ltd, PanYu Leader Footwear Corporation, Panyu Hsieh Da Rubber Co. Ltd, An Loc Joint Stock Company, Qingdao Changshin Shoes Company Limited, Chang Shin Vietnam Co. Ltd, Samyang Vietnam Co. Ltd, Qingdao Samho Shoes Co. Ltd, Min Yuan, Chau Giang Company Limited, Foshan Shunde Fong Ben Footwear Industrial Co. Ltd i Dongguan Texas Shoes Limited Co. kojom se provodi presuda Suda u spojenim predmetima C-659/13 i C-34/14 (SL 2017., L 64, str. 72.);

               —

               naloži Europskoj komisiji snošenje troškova tužiteljâ.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da Europska komisija nije bila pravno nadležna donijeti spornu uredbu.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da ponovno otvaranje okončanog postupka o obući i retroaktivno uvođenje istekle antidampinške pristojbe spornom uredbom: (i) nema pravnu osnovu, temelji se na očitoj pogrešci u primjeni članka 266. UFEU-a i Osnovne uredbe (1) te je protivno članku 9. stavku 4. Osnovne uredbe; (ii) nije u skladu s načelima zaštite legitimnih očekivanja, pravne sigurnosti i zabrane retroaktivnosti u odnosu na tužitelje; (iii) temelji se na pogrešnoj primjeni članka 266. UFEU-a i zlouporabi ovlasti od strane Europske komisije te je protivno članku 5. stavku 4. UEU-a.

               3.

               Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da retroaktivno uvođenje antidampinške pristojbe u odnosu na dobavljače tužiteljâ, čime se sprečava povrat pristojbi tužiteljima, krši načelo nediskriminacije.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Europska komisija zlouporabila svoju ovlast ocjene zahtjevâ za tretman tržišnoga gospodarstva te za pojedinačni tretman te da je povrijedila načelo nediskriminacije.

      (1)  Uredba (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije (SL 2016., L 176, str. 21.).


title: Predmet T-657/16: Tužba podnesena 17. rujna 2016. – Márquez Alentà protiv EUIPO-a – Fiesta Hotels & Resorts (prikaz mrava)

text:
               7.11.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 410/24

         Tužba podnesena 17. rujna 2016. – Márquez Alentà protiv EUIPO-a – Fiesta Hotels & Resorts (prikaz mrava)
   (Predmet T-657/16)
   (2016/C 410/34)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Marc Márquez Alentà (Cervera, Španjolska) (zastupnik: J. Carbonell Callicó, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Fiesta Hotels & Resorts, SL (Ibiza, Španjolska)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Podnositelj prijave: tužitelj

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije (prikaz mrava) – prijava za registraciju br. 12 715 661

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 30. lipnja 2016. u predmetu R 1242/2015-1

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem je prihvaćena žalba u predmetu R 1242/2015-1 i prigovor za pojedine proizvode iz razreda 16. i usluge iz razreda 35. za koje je prijava podnesena;

               —

               posljedično, potvrdi odluku Odjela za prigovore i odobri prijavu žiga za sve proizvode i usluge iz razreda 16., 35., 41. i 43. za koje je ona podnesena;

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova postupka u skladu s člankom 87. stavkom 2. Uredbe o žigu Zajednice.

      Tužbeni razlog

               —

               Povreda članka 8. stavka 1. točaka (a) i (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-578/16 PPU: Presuda Suda (peto vijeće) od 16. veljače 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputilo Vrhovno sodišče Republike Slovenije – Slovenija) – C. K., H. F., A. S. protiv Republike Slovenije (Zahtjev za prethodnu odluku — Područje slobode, sigurnosti i pravde — Granice, azil i useljavanje — Dublinski sustav — Uredba (EU) br. 604/2013 — Članak 4. Povelje Europske unije o temeljnim pravima — Nečovječna ili ponižavajuća postupanja — Transfer teško bolesnog tražitelja azila u državu odgovornu za razmatranje njegova zahtjeva — Nepostojanje utemeljenih razloga za pretpostavku da postoje utvrđeni sustavni nedostaci u toj državi članici — Obveze koje se nalažu državi članici prije provođenja transfera)

text:
               10.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/11

         Presuda Suda (peto vijeće) od 16. veljače 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputilo Vrhovno sodišče Republike Slovenije – Slovenija) – C. K., H. F., A. S. protiv Republike Slovenije
   (Predmet C-578/16 PPU) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Područje slobode, sigurnosti i pravde - Granice, azil i useljavanje - Dublinski sustav - Uredba (EU) br. 604/2013 - Članak 4. Povelje Europske unije o temeljnim pravima - Nečovječna ili ponižavajuća postupanja - Transfer teško bolesnog tražitelja azila u državu odgovornu za razmatranje njegova zahtjeva - Nepostojanje utemeljenih razloga za pretpostavku da postoje utvrđeni sustavni nedostaci u toj državi članici - Obveze koje se nalažu državi članici prije provođenja transfera))
   (2017/C 112/16)
   Jezik postupka: slovenski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Vrhovno sodišče Republike Slovenije

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: C. K., H. F., A. S.

      Tuženik: Republika Slovenija

      Izreka

               1.

               Članak 17. stavak 1. Uredbe (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva treba tumačiti na način da pitanje primjene od strane države članice „diskrecijske klauzule” iz te odredbe nije obuhvaćeno samo nacionalnim pravom i tumačenjem ustavnog suda te države članice, nego predstavlja pitanje tumačenja prava Unije u smislu članka 267. UFEU-a.

               2.

               Članak 4. Povelje Europske unije o temeljnim pravima treba tumačiti na način da:

                           —

                           se, čak i ako nema utemeljenih razloga za vjerovanje da postoje sustavni nedostaci u državi članici odgovornoj za razmatranje zahtjeva za azil, transfer tražitelja azila u okviru Uredbe br. 604/2013 može provesti samo u uvjetima u kojima je isključeno da taj transfer uzrokuje stvarnu i utvrđenu opasnost da dotična osoba trpi nečovječna ili ponižavajuća postupanja u smislu tog članka;

                           —

                           bi u okolnostima u kojima bi transfer tražitelja azila s osobito teškim duševnim ili fizičkim oboljenjem uzrokovao stvarnu i utvrđenu opasnost od znatnog i nepopravljivog pogoršanja zdravstvenog stanja dotične osobe taj transfer bio nečovječno i ponižavajuće postupanje u smislu navedenog članka;

                           —

                           su tijela države članice koja mora provesti transfer i, ovisno o slučaju, njezini sudovi dužni ukloniti svaku ozbiljnu sumnju u odnosu na utjecaj transfera na zdravstveno stanje dotične osobe, poduzimajući potrebne predostrožnosti da se njezin transfer provede u uvjetima koji omogućavaju odgovarajuću i dostatnu zaštitu zdravstvenog stanja te osobe. U slučaju da uzimajući u obzir osobitu težinu oboljenja dotičnog tražitelja azila poduzimanje navedenih predostrožnosti ne bi bilo dostatno za osiguranje da njegov transfer neće uzrokovati stvarnu opasnost od znatnog i nepopravljivog pogoršanja njegova zdravstvenog stanja, tada su tijela dotične države članice dužna odgoditi provedbu transfera dotične osobe sve dok to ne bude moguće s obzirom na njezino stanje, i

                           —

                           ako se primijeti da se zdravstveno stanje dotičnog tražitelja azila neće kratkoročno poboljšati ili da bi dugotrajna odgoda postupka mogla pogoršati stanje dotične osobe, država članica moliteljica može, ovisno o slučaju, odlučiti da sâma razmotri njegov zahtjev primjenom „diskrecijske klauzule” predviđene u članku 17. stavku 1. Uredbe br. 604/2013.

         Članak 17. stavak 1. Uredbe br. 604/2013, u vezi s člankom 4. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, ne može se tumačiti na način da u okolnostima poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku obvezuje tu državu članicu da primijeni navedenu klauzulu.

      (1)  SL C 22, 23. 1. 2017.


title: Predmet F-132/15: Tužba podnesena 12. listopada 2015. – ZZ protiv Komisije

text:
               7.12.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 406/46

         Tužba podnesena 12. listopada 2015. – ZZ protiv Komisije
   (Predmet F-132/15)
   (2015/C 406/49)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: ZZ (zastupnici: J.-N. Louis i N. de Montigny, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Predmet i opis spora

   Poništenje odluke Komisije o primjeni klauzule zdravstvene rezerve predviđene člankom 32. Uvjeta zapošljavanja koji se primjenjuju na ostale službenike, s retroaktivnim učinkom, računajući od dana stupanja tužitelja u službu Komisije, i o suspenziji zajamčenih davanja za invalidnost ili smrt i, s druge strane, odluke o isključenju od svakog zapošljavanja od strane Komisije u trajanju od šest godina računajući od dana isteka njegovog zadnjeg ugovora.

      Tužbeni zahtjev tužitelja

               —

               Poništiti odluke tijela nadležnog za sklapanje ugovora o radu koje se odnose, s jedne strane, na primjenu zdravstvene rezerve predviđene člankom 32. Uvjeta zapošljavanja koji se primjenjuju na ostale službenike, s retroaktivnim učinkom u odnosu na tužitelja i o suspenziji zajamčenih davanja za invalidnost ili smrt i, s druge strane, o isključenju tužitelja od svakog zapošljavanja u Komisiji u trajanju od šest godina.

               —

               Naložiti Komisiji snošenje troškova.


title: Predmet F-53/13: Presuda Službeničkog suda (treće vijeće) od 26. veljače 2014. – Diamantopoulos protiv EEAS-a (Javna služba — Dužnosnici — Unaprjeđenje — Odluka o neunaprjeđenju tužitelja u razred AD 12 — Implicitna odluka o odbijanju prigovora — Eksplicitna odluka o odbijanju prigovora podnesenog nakon tužbe — Obrazloženje)

text:
               7.4.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 102/44

         Presuda Službeničkog suda (treće vijeće) od 26. veljače 2014. – Diamantopoulos protiv EEAS-a
   (Predmet F-53/13) (1)

   ((Javna služba - Dužnosnici - Unaprjeđenje - Odluka o neunaprjeđenju tužitelja u razred AD 12 - Implicitna odluka o odbijanju prigovora - Eksplicitna odluka o odbijanju prigovora podnesenog nakon tužbe - Obrazloženje))
   2014/C 102/64
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Alkis Diamantopoulos (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: S. Orlandi, J.-N. Louis i D. Abreu Caldas, odvjetnici)

      Tuženik: Europska služba za vanjsko djelovanje (EEAS) (zastupnici: S. Marquardt i E. Chaboureau, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje odluke o neunaprjeđenju tužitelja u razred AD12 u okviru unaprjeđenja za 2012.

      Izreka presude

               1.

               Poništava se odluka Europske službe za vanjsko djelovanje o neunaprjeđenju Alikisa Diamantopoulosa u razred AD 12 u okviru unaprjeđenja za 2012.

               2.

               Europskoj službi za vanjsko djelovanje nalaže se snošenje vlastitih troškova i troškova Alikisa Diamantopoulosa.

      (1)  SL C 215, 27.7.2013., str. 20.


title: Predmet C-472/13: Zahtjev za prethodnu odluku koji je Bayerisches Verwaltungsgericht München (Njemačka) uputio 2. rujna 2013. — Andre Lawrence Shepherd protiv Savezne Republike Njemačke

text:
               16.11.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 336/8

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je Bayerisches Verwaltungsgericht München (Njemačka) uputio 2. rujna 2013. — Andre Lawrence Shepherd protiv Savezne Republike Njemačke
   (Predmet C-472/13)
   2013/C 336/19
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bayerisches Verwaltungsgericht München

      Stranke u glavnom postupku

      Tužitelj: Andre Lawrence Shepherd

      Tuženik: Savezna Republika Njemačka

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 9. stavak 2. točku (e) Direktive 2004/83/EZ (1) tumačiti u smislu da se njime pruža zaštita samo osobama čiji konkretni vojni zadaci uključuju izravno sudjelovanje u borbenim operacijama, dakle oružanim akcijama, ili osobama koje imaju zapovjedne ovlasti za takve intervencije (prvi dio) ili ovom odredbom mogu biti zaštićeni i drugi članovi oružanih snaga kad je područje njihove djelatnosti ograničeno na logističko-tehničku potporu postrojbi izvan same bojišnice, dok na odvijanje borbi ima samo neizravan utjecaj (drugi dio)

               2.

               U slučaju pozitivnog odgovora na prvo postavljeno pitanje u smislu njegovog drugog dijela:
               Treba li članak 9. stavak 2. točku (e) Direktive 2004/83/EZ tumačiti u smislu da vojna služba u slučaju (unutarnjeg ili međunarodnog) sukoba treba pretežno ili sustavno navoditi odnosno prisiljavati na činjenje zločina ili djela iz članka 12. stavka 2. Direktive 2004/83/EZ (prvi dio) ili je dovoljno da tražitelj azila dokaže da su zločini iz članka 12. stavka 2. točke (a) Direktive 2004/83/EZ počinjeni u pojedinim slučajevima na području odvijanja operacija na kojima je angažiran od strane oružanih snaga kojima pripada, bilo zbog toga što su se pojedine naredbe pokazale zločinačkim u tom smislu ili zbog toga što se radi o ekscesima koje su počinili pojedinci (drugi dio)?

               3.

               U slučaju pozitivnog odgovora na drugo postavljeno pitanje u smislu njegovog drugog dijela:
               Treba li status izbjeglice odobriti samo onda kad se može razumno i nepobitno smatrati da će se i u budućnosti vrlo vjerojatno događati povrede međunarodnog humanitarnog prava ili je dovoljno da tražitelj azila predoči činjenice koje ukazuju da se u konkretnom sukobu (neizbježno ili vjerojatno) događaju takvi zločini pa se stoga ne može isključiti mogućnost da će i on u njih biti upleten?

               4.

               Isključuju li zaštitu izbjeglica sukladno članku 9. stavku 2. točki (e) Direktive 2004/83/EZ, netoleriranje i kažnjavanje povreda međunarodnog humanitarnog prava od strane vojnih sudova ili ova činjenica ne igra nikakvu ulogu?
               Je li štoviše potrebno da je sankciju odredio Međunarodni kazneni sud?

               5.

               Isključuje li bilo kakvu zaštitu izbjeglica činjenica da je vojni angažman odnosno status okupacije odobrila međunarodna zajednica ili što se isti temelje na mandatu Vijeća sigurnosti UN-a?

               6.

               Je li za zaštitu koja se izbjeglicama pruža sukladno članku 9. stavku 2. točki (e) Direktive 2004/83 potrebno da bi tražitelj azila mogao biti osuđen na temelju Statuta Međunarodnog kaznenog suda, ukoliko izvrši svoju dužnost (prvi dio) ili se zaštita izbjeglicama pruža unatoč tome što taj prag nije dosegnut, dakle kada tražitelj azila ne mora strahovati od kaznenopravne sankcije, ali ipak ne može pomiriti obveze vojne službe sa zahtjevima svoje savjesti (drugi dio)?

               7.

               U slučaju pozitivnog odgovora na šesto pitanje u smislu njegovog drugog dijela:
               Isključuje li od bilo kakve zaštite izbjeglica u smislu gore navedenih odredaba činjenica da tražitelj azila nije iskoristio mogućnost da slijedi redovni postupak povodom prigovora savjesti, iako je za to imao mogućnost, ili je zaštita izbjeglica moguća i kad se radi o trenutačno donesenoj odluci po savjesti?

               8.

               Predstavljaju li djelo progona u smislu članka 9. stavka 2. točke (b) i (c) Direktive 2004/83 nečasni otpust iz vojske, osuda na zatvorsku kaznu i odbacivanje iz društva i druge štete koje iz toga proizlaze?

      (1)  Direktiva Vijeća 2004/83/EZ od 29. travnja 2004. o minimalnim standardima za kvalifikaciju i status državljana treće zemlje ili osoba bez državljanstva kao izbjeglica ili osoba kojima je na drugi način potrebna međunarodna zaštita te o sadržaju odobrene zaštite, SL L 304, str. 12.


title: Predmet C-571/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. studenog 2016. uputio Administrativen sad Varna (Bugarska) – Nikolay Kantarev protiv Balgarske narodne banke

text:
               6.2.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 38/9

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. studenog 2016. uputio Administrativen sad Varna (Bugarska) – Nikolay Kantarev protiv Balgarske narodne banke
   (Predmet C-571/16)
   (2017/C 038/12)
   Jezik postupka: bugarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Administrativen sad Varna

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Nikolay Kantarev

      Tuženik: Balgarska narodna banka

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 4. stavak 3. UEU-a kao i načelo ekvivalentnosti i načelo djelotvornosti tumačiti na način da u nedostatku nacionalnih propisa dopuštaju da se nadležni sudovi i postupak za naknadu štete zbog povrede prava Unije utvrđuju upućivanjem na tijelo koje je počinilo povredu i upućivanjem na narav akta/propusta djelovanja kojim je počinjena povreda ako, kao posljedica primjene tih mjerila, o tužbama odlučuju različiti sudovi, sudovi opće nadležnosti i upravni sudovi na temelju različitih postupovnih propisa – Zakon o građanskom postupku [Grazhdansko-protsesualen kodeks, GPK] i Zakon o upravnom postupku [Administrativnoprotsesualen kodeks, APK], koji zahtijevaju plaćanje različitih pristojbi, konkretno razmjernih i paušalnih, i dokaz ispunjenja različitih pretpostavki, uključujući krivnju?

               2.

               Treba li članak 4. stavak 3. UEU-a i pretpostavke koje je Sud utvrdio u presudi Frankovich tumačiti na način da im se protivi [mogućnost] podnošenja tužbi za naknadu štete zbog povreda povrede prava Unije o kojima se rješava u postupku poput onog na temelju članka 45. i članka 49. Zakona o obvezama i ugovorima [Zakon za zadalzheniata i dogovorite], koji zahtijeva plaćanje razmjerne pristojbe i dokaz krivnje, i također u postupku poput onog na temelju članka 1. Zakona o odgovornosti države i općina za štetu, [Zakon za otgovornostta na darzhavata i obshtinite za vredi], koji propisuje objektivnu odgovornost i uključuje posebna pravila za olakšavanje pristupa sudovima, ali koji se međutim primjenjuje samo na štete nastale zbog poništenih nezakonitih pravnih akata/propusta djelovanja, a ne obuhvaća povredu prava Unije, koju počine druga državna tijela kroz pravne akte/propuste djelovanja, koji nisu poništeni na temelju postupka o kojem je riječ?

               3.

               Treba li članak 1. stavak 3. točku (i.) i članak 10. stavak 1. Direktive 94/19 (1) tumačiti na način da dopušta zakonodavni pristup poput onog koji je zauzet u članku 36. stavka 3. Zakona o kreditnim institucijama [Zakon za kreditnite institutsii, u daljnjem tekstu: ZKI] i članku 23. stavku 5. Zakona o osiguranju depozita [Zakon za garantirane na vlogovete v bankite], prema kojem je „pretpostavka da kreditna institucija iz razloga koji su izravno povezani s njezinom financijskom situacijom, nije u mogućnosti vratiti depozite i ne nazire se mogućnost kasnije isplate,” jednaka insolventnosti institucije i oduzimanju njezina odobrenja za rad i da sustav osiguranja djeluje od trenutka oduzimanja odobrenja za rad?

               4.

               Treba li članak 1. stavak 3. Direktive 94/19 tumačiti na način da kako bi se depozit kvalificiralo „nedostupnim” njegovu nedostupnost moraju izričito utvrditi „relevantna nadležna tijela” nakon izvršenja ocjene u skladu s točkom (i.) te odredbe ili dopušta, kada postoji praznina u nacionalnom pravu, da se o ocjeni i namjeri „relevantnog nadležnog tijela” zaključi iz tumačenja drugih pravnih akata tog tijela – u ovom slučaju, na primjer, iz Odluke br. 73 od 20. lipnja 2014. Upravnog odbora BNB-a, kojim je „KTB” AD stavljen pod poseban nadzor, ili se pretpostavlja s obzirom na okolnosti poput onih u glavnom postupku?

               5.

               U okolnostima poput onih u glavnom postupku, kada su Odlukom br. 73 Upravnog odbora BNB-a od 20. lipnja 2014. obustavljena sva plaćanja i transakcije i u razdoblju od 20. lipnja 2014. do 6. studenoga 2014. deponenti nisu mogli podnijeti zahtjev za isplatu svojih depozita niti su im mogli pristupiti, treba li sve osigurane depozite (koji mogu biti položeni bez prethodne obavijesti i koji se na zahtjev moraju odmah isplatiti) smatrati nedostupnima u smislu članka 1. stavka 3. točke (i.) Direktive 94/19, ili pretpostavka da je depozit „dospio i koji je naplativ ali koji kreditna institucija nije isplatila”, znači da su deponenti prema kreditnoj instituciji morali imati potraživanje (putem zahtjeva, poziva) koje nije odobreno?

               6.

               Treba li članak 1. stavak 3. točku (i.), članak 10. stavak 1. Direktive 94/19 i osmu uvodnu izjavu Direktive 2009/14 (2) tumačiti na način da je diskrecija „relevantnih nadležnih tijela” u odnosu na ocjenu na temelju članka 1 stavka 3. točke (i.) u svakom slučaju ograničena rokom određenim u drugoj rečenici točke (i.) ili oni dopuštaju da za potrebe posebnog nadzora, kao na temelju članka 115. ZKI-a, depoziti ostanu nedostupni duže nego je određeno u Direktivi?

               7.

               Imaju li članak 1. stavak 3. točka (i.) i članak 10. stavak 1. Direktive 94/19 izravan učinak i daju li vlasnicima depozita u banci koja je članica sustava osiguranja, uz njihovo pravo na naknadu štete do iznosa određenog u članku 7. stavku 1. Direktive 94/19, također pravo držati državu odgovornom zbog povrede prava Unije podnošenjem tužbe protiv tijela od kojeg se zahtijevalo da utvrdi nedostupnost depozita, tražeći naknadu štete koja je nastala kao posljedica zakašnjele isplate depozita, ako je odluka na temelju članka 1. stavka 3. točke (i.) donesena nakon isteka roka od pet dana određenog u direktivi i do zakašnjenja je došlo zbog mjera sanacije kojima se banku nastojalo zaštititi od insolventnosti i donijelo ju je to tijelo, ili u okolnostima poput onih u glavnom postupku, dopuštaju li nacionalnu odredbu poput članka 79. stavka 8. ZKI-a, na temelju koje su BNB, njegova tijela i od strane njih ovlaštene osobe odgovorni za štetu koja proizlazi iz provedbe njihove aktivnosti nadzora samo ako je prouzročena namjerno?

               8.

               Je li povreda prava Unije kada „relevantno nadležno tijelo” nije donijelo odluku na temelju članka 1. stavka 3. točke (i) Direktive 94/19, „dovoljno ozbiljna povreda” koja može prouzročiti odgovornost države članice za štetu putem tužbe protiv tijela koje obavlja nadzor, i u kojim je pretpostavkama to slučaj i s tim u vezi, jesu li važne sljedeće okolnosti: a) da Fond za osiguranje bankarskih depozita [Fond za garantirane na vlogovete v bankite] nije imao dovoljno sredstava za sve osigurane depozite; b) da je u razdoblju u kojemu su plaćanja obustavljena kreditna institucija stavljena pod poseban nadzor kako bi se zaštitila od insolventnosti; c) da je tužiteljev depozit isplaćen nakon što je BNB utvrdio da su mjere sanacije bile neuspješne; [d)] da je depozit tužitelja isplaćen zajedno s prihodom od kamata, izračunanim za razdoblje od 20. lipnja 2014. do uključivši 6. studenoga 2014.?

      (1)  Direktiva 94/19/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 1994. o sustavima osiguranja depozita (SL 1994, L 135, str. 5.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 12., str. 33.)

      (2)  Direktiva 2009/14/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. ožujka 2009. o izmjeni Direktive 94/19/EZ o sustavima osiguranja depozita u odnosu na razine pokrića i odgode isplate (SL 2009, L 68, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 244.)


title: Predmet C-430/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. srpnja 2017. uputio Bundesgerichtshofs (Njemačka) – Walbusch Walter Busch GmbH & Co. KG protiv Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

text:
               16.10.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 347/9

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. srpnja 2017. uputio Bundesgerichtshofs (Njemačka) – Walbusch Walter Busch GmbH & Co. KG protiv Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV
   (Predmet C-430/17)
   (2017/C 347/09)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesgerichtshof

      Stranke glavnog postupka

      Tuženik i revident: Walbusch Walter Busch GmbH & Co. KG

      Tužitelj i protivnik revidenta: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li za primjenu članka 8. stavka 4. Direktive 2011/83/EU (1), kako bi se dao odgovor na pitanje omogućava li sredstvo daljinske komunikacije (ovdje: promidžbeni prospekt s narudžbenicom u obliku poštanske razglednice) ograničeni prostor ili vrijeme za prikazivanje informacija, od važnosti to da,

                           a)

                           sredstvo daljinske komunikacije (apstraktno) te vrste omogućava samo ograničeni prostor ili vrijeme,
                           ili to da,

                           b)

                           ono (konkretno), u obliku koji je odabrao trgovac, omogućava samo ograničeni prostor ili vrijeme?

               2.

               Je li spojivo s člankom 8. stavkom 4. i člankom 6. stavkom 1. točkom (h) Direktive 2011/83/EU ograničiti informacije o pravu odustajanja u slučaju ograničene mogućnosti prikazivanja u smislu članka 8. stavka 4. Direktive, samo na informaciju o postojanju prava odustajanja?

               3.

               Je li prema članku 8. stavku 4. i članku 6. stavku 1. točki (h) Direktive 2011/83/EU, prije sklapanja ugovora na daljinu, čak i u slučaju ograničene mogućnosti prikazivanja, uvijek nužno sredstvu daljinske komunikacije priložiti uzorak obrasca o odustajanju u skladu s Prilogom I. dijelom B Direktive 2011/83/EU?

      (1)  Direktiva 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o pravima potrošača, izmjeni Direktive Vijeća 93/13/EEZ i Direktive 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 85/577/EEZ i Direktive 97/7/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, SL L 304., str. 64.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 260.


title: Predmet C-502/16 P: Žalba koju je 22. rujna 2016. podnio Monster Energy Company protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 14. srpnja 2016. u predmetu T-567/15, Monster Energy protiv EUIPO-a – MAD CATZ INTERACTIVE (Prikaz crnog kvadrata s četiri bijele linije)

text:
               10.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 112/14

         Žalba koju je 22. rujna 2016. podnio Monster Energy Company protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 14. srpnja 2016. u predmetu T-567/15, Monster Energy protiv EUIPO-a – MAD CATZ INTERACTIVE (Prikaz crnog kvadrata s četiri bijele linije)
   (Predmet C-502/16 P)
   (2017/C 112/21)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: Monster Energy Company (zastupnik: P. Brownlow, Solicitor)

      Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
   Žalba je rješenjem Suda (deveto vijeće) od 16. veljače 2017. proglašena nedopuštenom.


title: Predmet C-396/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. srpnja 2017. uputio Bundesverwaltungsgerichts (Austrija) – Martin Leitner protiv Landespolizeidirektion Tirol

text:
               16.10.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 347/6

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. srpnja 2017. uputio Bundesverwaltungsgerichts (Austrija) – Martin Leitner protiv Landespolizeidirektion Tirol
   (Predmet C-396/17)
   (2017/C 347/06)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesverwaltungsgericht

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Martin Leitner

      Tuženo tijelo: Landespolizeidirektion Tirol

      Prethodna pitanja

               1.1.

               Treba li pravo Unije, a osobito članke 1., 2. i 6. Direktive 2000/78/EZ (1) u vezi s člankom 21. Povelje o temeljnim pravima tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis koji radi uklanjanja diskriminacije aktivnih službenika predviđa prijelazno uređenje u kojem na temelju „prijelaznog iznosa”, koji – iako izražen u novcu – ipak odgovara određenoj, konkretno utvrdivoj klasifikaciji kojom se provodi razvrstavanje iz prijašnjeg dvogodišnjeg sustava u novi (zatvoren i za nove službenike nediskriminirajući) dvogodišnji sustav i time u odnosu na aktivne službenike održava učinke diskriminacije na temelju dobi u neumanjenom opsegu?

               1.2.

               Treba li pravo Unije, a osobito članak 17. Direktive 2000/78/EZ i članak 47. Povelje tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis koji aktivnim službenicima onemogućuje da zahtijevaju da im se – u skladu s tumačenjem članka 9. i 16. Direktive 2000/78 koje je Sud Europske unije dao u presudi od 11. studenoga 2014., C-530/13 (Schmitzer) – utvrdi položaj na ljestvici platnih razreda pozivajući se na članak 2. Direktive 2000/78 u trenutku prije prelaska u novi sustav plaća, s obzirom na to da relevantne pravne osnove retroaktivno proglašava neprimjenjivima od stupanja na snagu njihova povijesnog izvornog zakona i posebno isključuje mogućnost uračunavanja razdoblja prije ulaska u službu ostvarenih prije navršene 18. godine života?

               1.3.

               U slučaju potvrdnog odgovora na pitanje 1.2.:
               Nalaže li načelo nadređenosti prava Unije, izraženo u presudi od 22. studenoga 2005., C-144/04 (Mangold) i daljnjim presudama, to da – u trenutku prijelaza u novi sustav – na aktivne službenike i dalje treba primijeniti odredbe koje su retroaktivno stavljene izvan snage kako bi se ti službenici mogli retroaktivno i bez diskriminacije razvrstati u starom sustavu i tako bez diskriminacije prebaciti u novi sustav plaća?

               1.4.

               Treba li pravo Unije, a osobito članke 1., 2. i 6. Direktive 2000/78/EZ u vezi s člancima 21. i 47. Povelje o temeljnim pravima tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis koji samo deklarativno uklanja postojeću diskriminaciju prema dobi (u pogledu uračunavanja razdoblja prije ulaska u službu ostvarenih prije navršene 18. godine života), s obzirom na to da je u njemu određeno da razdoblja koja su zapravo ostvarena na temelju diskriminacije retroaktivno više ne treba smatrati diskriminirajućima, iako se diskriminacija faktično nastavlja u neizmijenjenom obliku?

      (1)  Direktiva Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja, SL L 303., str. 16.. SL, Posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69.


title: Predmet T-144/12: Presuda Općeg suda od 9. travnja 2014. – Comsa protiv OHIM-a – COMSA (COMSA) ( „Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Zajednice COMSA — Ranija tvrtka društva Comsa, SA — Relativni razlog za odbijanje — Izostanak korištenja žiga u trgovačkom prometu koji se ne odnosi samo na određene lokacije — Sličnost usluga — Članak 8. stavak 4. Uredbe (EZ) br. 207/2009” )

text:
               10.6.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 175/36

         Presuda Općeg suda od 9. travnja 2014. – Comsa protiv OHIM-a – COMSA (COMSA)
   (Predmet T-144/12) (1)

   ((„Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Zajednice COMSA - Ranija tvrtka društva Comsa, SA - Relativni razlog za odbijanje - Izostanak korištenja žiga u trgovačkom prometu koji se ne odnosi samo na određene lokacije - Sličnost usluga - Članak 8. stavak 4. Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   2014/C 175/47
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Comsa, SA (Barcelona, Španjolska) (zastupnici: prvotno M. Aznar Alonso, kasnije A. Gómez López, odvjetnici)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnik: J. Crespo Carrillo, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a: Constructora de obras municipales, SA (COMSA) (Madrid, Španjolska)

      Predmet

   Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća OHIM-a od 10. siječnja 2012. (spojeni predmeti R 518/2011-2 i R 795/2011-2), koja se odnosi na postupak prigovora između Comsa, SA i Constructora de obras municipales, SA (COMSA).

      Izreka

               1.

               Odluka drugog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) od 10. siječnja 2012. (spojeni predmeti R 518/2011-2 i R 795/2011-2), koja se odnosi na postupak prigovora između Comsa, SA i Constructora de obras municipales, SA (COMSA), se poništava, u dijelu u kojem se ukida odluka odjela za prigovore u odnosu na usluge iz razreda 42. te se odobrava registracija žiga prijavljenog za iste usluge.

               2.

               U ostalom dijelu tužba se odbija.

               3.

               Comsa snosi vlastite troškove kao i tri četvrtine troškova OHIM-a. OHIM snosi četvrtinu vlastitih troškova.

      (1)  SL C 194, 30.6.2012.


title: Predmet F-32/16: Tužba podnesena 23. lipnja 2016. – ZZ protiv ECDC-a

text:
               16.8.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 296/47

         Tužba podnesena 23. lipnja 2016. – ZZ protiv ECDC-a
   (Predmet F-32/16)
   (2016/C 296/60)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: ZZ (zastupnik: V. Kolias, odvjetnik)

      Tuženik: Europski centar za sprečavanje i kontrolu bolesti (ECDC)

      Predmet i opis spora

   Poništenje odluke od 21. rujna 2015. kojom se dovršava izvješće o ocjeni tužitelja za razdoblje izvješćivanja 2011.

      Tužbeni zahtjev tužitelja

               —

               Poništiti odluku ocjenjivača u žalbenom postupku od 21. rujna 2015. kojom se dovršava izvješće o ocjeni tužitelja za razdoblje izvješćivanja 2011., i u mjeri u kojoj je to potrebno, poništiti odluku tijela nadležnog za sklapanje ugovora o radu od 20. travnja 2016. kojom je odbijena tužiteljeva pritužba od 20. prosinca 2015.;

               —

               naložiti ECDC-u snošenje vlastitih troškova i troškova koje je imao tužitelj u ovom postupku.


title: Predmet C-630/13 P: Presuda Suda (veliko vijeće) od 21. travnja 2015. – Issam Anbouba protiv Vijeća Europske unije (Žalba — Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja protiv Sirijske Arapske Republike — Mjere protiv osoba i subjekata koji imaju koristi od režima — Dokaz osnovanosti uvrštavanja na popise — Skup indicija)

text:
               22.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 205/6

         Presuda Suda (veliko vijeće) od 21. travnja 2015. – Issam Anbouba protiv Vijeća Europske unije
   (Predmet C-630/13 P) (1)

   ((Žalba - Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja protiv Sirijske Arapske Republike - Mjere protiv osoba i subjekata koji imaju koristi od režima - Dokaz osnovanosti uvrštavanja na popise - Skup indicija))
   (2015/C 205/08)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Žalitelj: Issam Anbouba (zastupnici: M.-A. Bastin, J.-M. Salva i S. Orlandi, avocats)

      Druga stranka u postupku: Vijeće Europske unije (zastupnici: A. Vitro, R. Liudvinaviciute i M.-M. Joséphidès, agenti)

      Intervenijent u potporu tuženiku: Europska komisija (zastupnici: S. Pardo Quintillán i F. Castillo de la Torre, agenti)

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               Nalaže se Issamu Anboubi snošenje vlastitih troškova i troškova Vijeća Europske unije.

               3.

               Europska komisija snosi vlastite troškove.

      (1)  SL C 45, 15.2.2014.


title: Predmet C-527/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. listopada 2015. uputio Rechtbank Midden-Nederland (Nizozemska) – Stichting Brein/Jack Frederik Wullems, koji djeluje i pod nazivom Filmspeler

text:
               25.1.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 27/6

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. listopada 2015. uputio Rechtbank Midden-Nederland (Nizozemska) – Stichting Brein/Jack Frederik Wullems, koji djeluje i pod nazivom Filmspeler
   (Predmet C-527/15)
   (2016/C 027/08)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Rehtbank Midden-Nederland

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Stichting Brein

      Tuženik: Jack Frederik Wullems, koji djeluje i pod nazivom Filmspeler

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 3. stavak 1. Direktive o autorskom pravu (1) tumačiti na način da se „priopćavanjem javnosti” u smislu te odredbe smatra kada određena osoba prodaje proizvod (media player), u koji je ta osoba instalirala add-on programe koji sadrže poveznice na internetske stranice, na kojima su neposredno dostupna autorski zaštićena djela poput filmova, serija i emisija uživo bez pristanka nositelja autorskog prava?

               2.

               Postoji li s time u vezi razlika,

                           —

                           ako djela zaštićena autorskim pravom prethodno još uopće nisu ili su samo putem pretplate uz pristanak nositelja prava bila objavljena na internetu?

                           —

                           ako su add-on programi – koji sadrže poveznice na internetske stranice na kojima su autorski zaštićena djela bez pristanka autora učinjena neposredno dostupnim – slobodno dostupni te ih korisnici sami mogu instalirati u media player?

                           —

                           ako su internetske stranice i time – bez pristanka nositelja prava – i autorski zaštićena djela na njima dostupni javnosti i bez media playera?

               3.

               Treba li članak 5. Direktive o autorskom pravu (Direktiva 2001/29/EZ) tumačiti na način da se ne može smatrati „ovlaštenim korištenjem” u smislu stavka 1. točke (b) te odredbe kada krajnji korisnik prilikom streaminga autorskim pravom zaštićenog djela sa internetske stranice koja pripada trećoj osobi, a na kojoj je to autorskim pravom zaštićeno djelo dostupno bez pristanka nositelja prava, izrađuje privremenu kopiju?

               4.

               Ako je odgovor na prvo pitanje niječan: je li izrada privremene kopije – koju krajnji korisnik izrađuje prilikom streaminga djela zaštićenog autorskim pravom s internetske stranice, na kojoj je navedeno djelo zaštićeno autorskim pravom dostupno bez pristanka nositelja prava – u tom slučaju protivna „testu tri koraka” u smislu članka 5. stavka 5. Direktive o autorskom pravu (Direktiva 2001/29/EZ)?

      (1)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2001/29/EZ od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu (SL, L 167, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1. str. 119.)


title: Predmet T-590/15: Tužba podnesena 12. listopada 2015. – Onix Asigurări protiv EIOPA-a

text:
               14.12.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 414/34

         Tužba podnesena 12. listopada 2015. – Onix Asigurări protiv EIOPA-a
   (Predmet T-590/15)
   (2015/C 414/45)
   Jezik postupka: rumunjski

      Stranke

      Tužitelj: Onix Asigurări SA (Bukurešt, Rumunjska) (zastupnik: M. Vladu, odvjetnik)

      Tuženik: Europsko nadzorno tijelo za osiguranje i strukovno mirovinsko osiguranje (EIOPA)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               utvrdi da je tuženik propustio donijeti odluku u vezi pogrešne primjene članka 40. stavka 6. Direktive Vijeća 92/49/EEZ od strane Istituto per la vigilanza sulle assicurazioni;

               —

               podredno, poništi odluku žalbenog vijeća BOA 2015 001 od 3. kolovoza 2015. i odluku predsjednika EIOPA-14-267 od 6. lipnja 2014., potvrđenu stajalištem EIOPA-14-653 od 24. studenoga 2014.;

               —

               utvrdi tuženikovu odgovornost za štetu prouzročenu tužitelju zbog nedonošenja od strane tuženika odluke iz točke 1. te zbog donošenja odluka iz točke 2.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog: povreda članka 17. Uredbe (EU) br. 1094/2010 Europskog parlamenta i Vijeća

                           —

                           tuženik nije donio zakonitu odluku o osnovanosti i svrsishodnosti pokretanja istrage;

                           —

                           nisu bili ispunjeni uvjeti iz članka 39. stavka 1., 2. i 3. Uredbe, za donošenje odluke predsjednika EIOPA-14-267 od 6. lipnja 2014.;

                           —

                           obrazloženje odluke predsjednika EIOPA-14-267 od 6. lipnja 2014. ne dotiče se pitanja povezanih sa svrsishodnošću pokretanja istrage, već u stvarnosti sadržava razloge vezane uz postupovna sredstva koja tužitelj ima na raspolaganju protiv odluke nacionalnog talijanskog tijela.

               2.

               Drugi tužbeni razlog: bitna povreda odredaba postupka vezano uz odluku žalbenog vijeća BOA 2015 001 od 3. kolovoza 2015. i odluku predsjednika EIOPA-14-267 od 6. lipnja 2014.:

                           —

                           žalbeno vijeće je svoju odluku donijelo, a da nije ispitalo zakonitost i osnovanost odluke predsjednika EIOPA-14-267 od 6. lipnja 2014.; žalbeno vijeće donijelo je odluku bez cjelovitog ispitivanja tvrdnji iznesenih u cilju rješavanja spora;

                           —

                           nisu bili ispunjeni uvjeti iz članka 39. stavaka 1., 2. i 3. Uredbe, za donošenje odluke predsjednika EIOPA-14-267 od 6. lipnja 2014. te ista nije obrazložena, barem kad je riječ o bitnim pitanjima tog ispitivanja.

               3.

               Treći tužbeni razlog: imovinska šteta i šteta nanesena ugledu tužitelja (smanjenje prometa i prihoda, negativan utjecaj na ugled), izravno i namjerno od strane tuženika, uslijed nedonošenja odluke i donošenja spomenutih ništetnih odluka.


title: Predmet F-55/14: Presuda Službeničkog suda (prvo vijeće) od 25. lipnja 2015. – EE protiv Komisije (Javna služba — Član ugovornog osoblja — Neproduljenje ugovora o radu na određeno vrijeme — Zahtjev za poništenje — Postupak produljenja — Članak 41. stavak 2. točka (a) Povelje Europske unije — Pravo na saslušanje — Nepoštovanje — Zahtjev za naknadu štete — Neimovinska šteta)

text:
               3.8.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 254/24

         Presuda Službeničkog suda (prvo vijeće) od 25. lipnja 2015. – EE protiv Komisije
   (Predmet F-55/14) (1)

   ((Javna služba - Član ugovornog osoblja - Neproduljenje ugovora o radu na određeno vrijeme - Zahtjev za poništenje - Postupak produljenja - Članak 41. stavak 2. točka (a) Povelje Europske unije - Pravo na saslušanje - Nepoštovanje - Zahtjev za naknadu štete - Neimovinska šteta))
   (2015/C 254/26)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: E.E. (zastupnici: L. Levi i A. Tymen, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J. Currall i T. S. Bohr, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje odluke o neproduljenju ugovora tužitelja, koji je trebao biti na neodređeno vrijeme.

      Izreka presude

               1.

               Poništava se odluka Europske komisije da se ne produlji E.E.ov ugovor kao člana ugovornog osoblja, priopćena usmeno 14. listopada 2013., potvrđena dopisom od 31. listopada 2013. i obrazložena dopisom od 13. prosinca 2013.

               2.

               Nalaže se Europskoj komisiji da plati E.E.-u iznos od 10  000 eura.

               3.

               Europska komisija snosi vlastite troškove i nalaže joj se snošenje E.E.-ovih troškova.

      (1)  SL C 421, 24. 11. 2014., str. 59.


title: Predmet C-500/13: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. rujna 2013. uputio Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) — Gmina Międzyzdroje protiv Minister Finansów

text:
               14.12.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 367/23

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. rujna 2013. uputio Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) — Gmina Międzyzdroje protiv Minister Finansów
   (Predmet C-500/13)
   2013/C 367/39
   Jezik postupka: poljski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Gmina Międzyzdroje

      Tuženik: Minister Finansów

      Prethodno pitanje

   Jesu li, s obzirom na članke 167., 187. i 189. Direktive Vijeća 2006/112/EZ (1) Vijeća od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost i načelo neutralnosti, dopuštene odredbe nacionalnog prava kao što su članak 91. stavci 7. i 7.a Zakona o porezu na promet roba i usluga od 11. ožujka 2004. (Dz. U. 2011, br. 177, poz. 1054, kako je izmijenjen), koje uzrokuju da u slučaju promjene namjene kapitalnog dobra iz djelatnosti koje ne daju pravo na odbitak ulaznog poreza u djelatnosti koje omogućuju ostvarivanje tog prava, nije moguće provesti jednokratni ispravak, nego ga treba provesti tijekom sljedećih 5 godina, a u slučaju nekretnina tijekom 10 godina, računajući od godine u kojoj su kapitalna dobra dana na korištenje?

      (1)  (SL L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.).


title: Predmet T-789/16: Tužba podnesena 8. studenog 2016. – InvoiceAuction B2B protiv EUIPO-a (INVOICE AUCTION)

text:
               16.1.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 14/50

         Tužba podnesena 8. studenog 2016. – InvoiceAuction B2B protiv EUIPO-a (INVOICE AUCTION)
   (Predmet T-789/16)
   (2017/C 014/60)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: InvoiceAuction B2B GmbH (Frankfurt na Majni, Njemačka) (zastupnik: C. Jonas, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Predmetni sporni žig: figurativni žig EU-a s verbalnim elementima „INVOICE AUCTION”– prijava za registraciju br. 13 821 095

      Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 3. kolovoza 2016. u predmetu R 2201/2015-1

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtjeva da,

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi

               —

               Povreda čl. 7. st. 1. t. (c) Uredbe br. 207/2009;

               —

               Povreda čl. 7. st. 1. t. (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-131/12: Presuda Suda (Veliko vijeće) od 13. svibnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Audiencia Nacional – Španjolska) – Google Spain SL, Google Inc. protiv Agencia de Protección de Datos (AEPD), Mario Costeja González (Osobni podaci — Zaštita fizičkih osoba u vezi s obradom tih podataka — Direktiva 95/46/EZ — Članci 2., 4., 12. i 14. — Materijalno i teritorijalno područje primjene — Internetski pretraživači — Obrada podataka sadržanih na mrežnim stranicama — Pretraživanje, indeksiranje i pohranjivanje tih podataka — Odgovornost operatera pretraživača — Poslovni nastan na području države članice — Doseg obveza tog operatera i pravâ osobe čiji se podaci obrađuju — Povelja Europske unije o temeljnim pravima — Članci 7. i 8.)

text:
               7.7.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 212/4

         Presuda Suda (Veliko vijeće) od 13. svibnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Audiencia Nacional – Španjolska) – Google Spain SL, Google Inc. protiv Agencia de Protección de Datos (AEPD), Mario Costeja González
   (Predmet C-131/12) (1)

   ((Osobni podaci - Zaštita fizičkih osoba u vezi s obradom tih podataka - Direktiva 95/46/EZ - Članci 2., 4., 12. i 14. - Materijalno i teritorijalno područje primjene - Internetski pretraživači - Obrada podataka sadržanih na mrežnim stranicama - Pretraživanje, indeksiranje i pohranjivanje tih podataka - Odgovornost operatera pretraživača - Poslovni nastan na području države članice - Doseg obveza tog operatera i pravâ osobe čiji se podaci obrađuju - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članci 7. i 8.))
   2014/C 212/04
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Audiencia Nacional

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Google Spain SL, Google Inc.

      Tuženici: Agencia de Protección de Datos (AEPD), Mario Costeja González

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku – Audiencia Nacional (Španjolska) – Tumačenje članka 2. točke (b) i (d), članka 4. stavka 1. točke (a) i (c), članka 12. točke (b) i članka 14. točke (a) Direktive Europskog parlamenta i Vijeća 95/46/EZ od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka (SL L 281, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 7., str. 88.) i članka 8. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (SL 2000, C 364, str. 1) – Pojam poslovnog nastana na području države članice – Relevantni kriteriji – Pojam „korištenja opreme smještene na području navedene države članice” – Vremenski ograničeno pohranjivanje informacija indeksiranih od strane pretraživačâ – Pravâ na brisanje i blokiranje podataka

      Izreka

               1.

               Članak 2. točke (b) i (d) Direktive 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka treba tumačiti u smislu da, s jedne strane, aktivnost pretraživača koja se sastoji u pronalaženju informacija objavljenih ili stavljenih na internet od trećih stranaka, njihovom automatskom indeksiranju, privremenom pohranjivanju i, konačno, stavljanju na raspolaganje internetskim korisnicima u redoslijedu prema zadanim postavkama treba kvalificirati kao „obradu osobnih podataka” u smislu članka 2. točke (b), ako te informacije sadrže osobne podatke, te, s druge strane, operatera pretraživača treba smatrati „nadzornikom” navedene obrade u smislu navedenog članka 2. točke (d).

               2.

               Članak 4. stavak 1. točku (a) Direktive 95/46 treba tumačiti u smislu da je obrada osobnih podataka izvršena u okviru aktivnosti poslovnog nastana nadzornika na području države članice u smislu te odredbe kad operater pretraživača u državi članici osnuje podružnicu ili društvo kćer u cilju promocije i prodaje oglašivačkih prostora na pretraživaču i čija je aktivnost usmjerena na stanovnike te države članice.

               3.

               Članak 12. točku (b) i članak 14. podstavak prvi točku (a) Direktive 95/46 treba tumačiti u smislu da je, u cilju poštovanja prava predviđenih tim odredbama i kad su stvarno ispunjeni njima predviđeni uvjeti, operater pretraživača obvezan izbrisati s popisa rezultata, prikazanog nastavno na izvršenu pretragu o prezimenu osobe, poveznice prema mrežnim stranicama koje su objavile treće stranke i koje sadrže informacije u vezi s tom osobom, također i pod pretpostavkom da to prezime ili te informacije nisu prethodno ili istodobno izbrisani s tih mrežnih stranica i to, ako je primjenjivo, čak i kad je njihovo objavljivanje na navedenim stranicama samo po sebi zakonito.

               4.

               Članak 12. točku (b) i članak 14. podstavak prvi točku (a) Direktive 95/46 treba tumačiti u smislu da u okviru ocjene uvjeta primjene tih odredaba valja posebno ispitati ima li osoba čiji se podaci obrađuju pravo na to da se informacija o kojoj je riječ, a koja se odnosi na njezinu osobu, u trenutačnom stanju više ne povezuje s njezinim prezimenom na popisu rezultata, prikazanom nastavno na izvršenu pretragu o prezimenu osobe, te da pritom tvrdnja o postojanju takvog prava ne presumira da uključivanje informacije o kojoj je riječ u popis rezultata uzrokuje štetu osobi čiji se podaci obrađuju. Osoba čiji se podaci obrađuju, s obzirom na svoja temeljna prava na temelju članaka 7. i 8. Povelje, može zatražiti da se informacija o kojoj je riječ više ne stavlja na raspolaganje širokoj javnosti njezinim uključivanjem u takav popis rezultata zbog toga što ta prava načelno prevaguju ne samo nad gospodarskim interesom operatera pretraživača nego i nad interesom javnosti u vezi s pronalaženjem navedene informacije prilikom pretrage o prezimenu te osobe. Međutim, to ne bi bio slučaj ako se čini da je zbog posebnih razloga, kao što je to uloga navedene osobe u javnom životu, miješanje u njezina temeljna prava opravdano prevagujućim javnim interesom da se takvim uključivanjem ima pristup informaciji o kojoj je riječ.

      (1)  SL C 165, 9.6.2012.


title: Spojeni predmeti C-387/15 i C-388/15: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 21. srpnja 2016. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Raad van State – Belgija) – Hilde Orleans, Rudi Van Buel, Marina Apers (C-387/15) i Denis Malcorps, Myriam Rijssens, Guido Van De Walle (C-388/15) protiv Vlaams Gewest (Zahtjev za prethodnu odluku — Okoliš — Direktiva 92/43/EEZ — Očuvanje prirodnih staništa — Posebna područja očuvanja — Područje Natura 2000 „Estuarij rijeka Schelde i Temse na nizozemskoj granici do Genta” — Razvoj lučkog područja — Procjena utjecaja plana ili projekta na zaštićeno područje — Negativni utjecaji — Prethodni, ali nedovršeni, razvoj areala istovjetnog tipa kao uništeno područje — Dovršetak nakon procjene — Članak 6. stavci 3. i 4.)

text:
               19.9.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 343/8

         Presuda Suda (sedmo vijeće) od 21. srpnja 2016. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Raad van State – Belgija) – Hilde Orleans, Rudi Van Buel, Marina Apers (C-387/15) i Denis Malcorps, Myriam Rijssens, Guido Van De Walle (C-388/15) protiv Vlaams Gewest
   (Spojeni predmeti C-387/15 i C-388/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Okoliš - Direktiva 92/43/EEZ - Očuvanje prirodnih staništa - Posebna područja očuvanja - Područje Natura 2000 „Estuarij rijeka Schelde i Temse na nizozemskoj granici do Genta” - Razvoj lučkog područja - Procjena utjecaja plana ili projekta na zaštićeno područje - Negativni utjecaji - Prethodni, ali nedovršeni, razvoj areala istovjetnog tipa kao uništeno područje - Dovršetak nakon procjene - Članak 6. stavci 3. i 4.))
   (2016/C 343/11)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Raad van State

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Hilde Orleans, Rudi Van Buel, Marina Apers (C-387/15) i Denis Malcorps, Myriam Rijssens, Guido Van De Walle (C-388/15)

      Tuženik: Vlaams Gewest

      uz sudjelovanje: Gemeentelijk Havenbedrijf Antwerpen

      Izreka

   Članak 6. stavak 3. Direktive Vijeća 92/43/EEZ od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore treba tumačiti na način da se mjere sadržane u planu ili projektu koji nije izravno povezan s upravljanjem područjem ili nije neophodan za njega, kojim se predviđaju mjere za budući razvoj areala te vrste prije nego što dođe do negativnih utjecaja na prirodni stanišni tip koji se tamo nalazi, ali koji će biti dovršen nakon procjene značaja štete eventualno nanesene cjelovitosti spomenutog područja, ne može uzeti u obzir prilikom te procjene. Takve se mjere, ovisno o slučaju, ne mogu ocijeniti kao „kompenzacijske mjere” u smislu stavka 4. tog članka osim ako su ispunjeni uvjeti koji su u njemu navedeni.

      (1)  SL C 354, 26. 10. 2015.


title: Predmet F-119/14: Tužba podnesena 24. listopada 2014. – ZZ protiv Komisije

text:
               12.1.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 7/56

         Tužba podnesena 24. listopada 2014. – ZZ protiv Komisije
   (Predmet F-119/14)
   (2015/C 007/71)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: ZZ (zastupnici: L. Levi i A. Blot, odvjetnici)

      Tuženik: Komisija

      Predmet i opis spora

   Poništenje odluke Komisije o okončanju postupka imenovanja tužitelja dužnosnikom, pri čemu je potonji bio uvršten na rezervnu listu natječaja, nakon što je obaviješten da je opća uprava o kojoj je riječ dala svoj pristanak za njegovo zaposlenje i nakon što je procijenila da njegovo profesionalno iskustvo nije dovoljno.

      Tužbeni zahtjev

               —

               poništiti odluku od 17. prosinca 2013. kojom je Glavna uprava za ljudske resurse („GU Ljudski resursi”) Europske komisije, kao tijelo nadležno za imenovanja odbila zaposliti tužitelja kao dužnosnika u Glavnoj upravi za pravosuđe i unutarnje poslove („GU pravosuđe i unutarnji poslovi”);

               —

               poništiti odluku tijela nadležnog za imenovanja od 14. srpnja 2004. kojom je odbijena žalba tužitelja protiv odluke tijela nadležnog za imenovanja od 17. prosinca 2013. godine;

               —

               naložiti tuženiku isplatu iznosa od 26  132,85 eura, uvećanog za zatezne kamate, uz plaćanje doprinosa za mirovinsko osiguranje počevši od rujna 2013. godine;

               —

               naložiti Komisiji plaćanje iznosa od jednog eura na ime neimovinske štete;

               —

               naložiti Komisiji snošenje svih troškova postupka.


title: Predmet T-498/17: Tužba podnesena 4. kolovoza 2017. – Álvarez de Linera Granda protiv Komisije i Jedinstvenog sanacijskog odbora

text:
               2.10.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 330/16

         Tužba podnesena 4. kolovoza 2017. – Álvarez de Linera Granda protiv Komisije i Jedinstvenog sanacijskog odbora
   (Predmet T-498/17)
   (2017/C 330/21)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Pablo Álvarez de Linera Granda (Madrid, Španjolska) (zastupnici: E. Pastor Palomar, F. Arroyo Romero i N. Subuh Falero, odvjetnici)

      Tuženici: Europska komisija i Jedinstveni sanacijski odbor

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Odluku Jedinstvenog sanacijskog odbora od 7. lipnja 2017. broj SRB/EES/2017/08 upućenu FROB-u o potvrđivanju sanacijskog programa za društvo Banco Popular Español;

               —

               poništi Odluku Komisije 2017/1246 od 7. lipnja 2017. o potvrđivanju sanacijskog programa za društvo Banco Popular Español; i

               —

               na temelju odredbi članka 340. UFEU-a utvrdi izvanugovornu odgovornost Jedinstvenog sanacijskog odbora i Europske komisije te naloži naknadu štete uzrokovane tužitelju.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Tužbeni razlozi i glavni argumenti slični su onima navedenima u predmetima T-478/17, Mutualidad de la Abogacía y Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos/Jedinstveni sanacijski odbor, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno i SFL/Jedinstveni sanacijski odbor, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde/Jedinstveni sanacijski odbor, T-483/17, García Suárez i dr./Komisija i Jedinstveni sanacijski odbor, T-484/17, Fidesban i dr./Jedinstveni sanacijski odbor i T-497/17, Sáchez del Valle i Calatrava Real State 2015/Komisija i Jedinstveni sanacijski odbor.
   Osobito, tužitelj navodi da je Komisija zlouporabila ovlasti u ovom predmetu.


               19.3.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 92/36

         Postupak koji je 21. siječnja 2015. Nadzorno tijelo EFTA-e pokrenulo protiv Islanda
   (Predmet E-2/15)
   (2015/C 92/10)
   Nadzorno tijelo EFTA-e, koje zastupaju Xavier Lewis i Janne Tysnes Kaasin, zastupnici Nadzornog tijela EFTA-e, Rue Belliard 35, 1040 Bruxelles, Belgija, pokrenulo je 21. siječnja 2015. pred Sudom EFTA-e postupak protiv Islanda.
   Nadzorno tijelo EFTA-e od Suda EFTA-e zahtijeva:

               1.

               da ustvrdi da, zbog toga što u predviđenom roku nije donio mjere potrebne za provedbu Akta iz točke 66.he Priloga XIII. Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru (Provedbena uredba Komisije (EU) 104/2013 od 4. veljače 2013. o izmjeni Uredbe (EU) 185/2010 u pogledu zaštitnog pregleda putnika i osoba koje nisu putnici opremom za otkrivanje tragova eksploziva (ETD) u kombinaciji s ručnom opremom za otkrivanje metala (HHMD)), prilagođenoga Sporazumu njegovim Protokolom 1., Island nije ispunio svoje obveze iz članka 7. Sporazuma.

               2.

               da se Islandu naloži da snosi troškove tog postupka.

      Pravna pozadina i činjenična osnova te navedeni razlozi:

               —

               U tužbi se navodi da se do 9. rujna 2014. Island nije uskladio s obrazloženim mišljenjem Nadzornog tijela EFTA-e od 9. srpnja 2014. o propustu Islanda da u svoj nacionalni pravni poredak provede Provedbenu uredbu Komisije (EU) 104/2013 od 4. veljače 2013. o izmjeni Uredbe (EU) 185/2010 u pogledu zaštitnog pregleda putnika i osoba koje nisu putnici opremom za otkrivanje tragova eksploziva (ETD) u kombinaciji s ručnom opremom za otkrivanje metala (HHMD), u skladu s točkom 66.he Priloga XIII. Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru, prilagođenu Sporazumu njegovim Protokolom 1. i sektorskim prilagodbama u Prilogu XIII. („Akt”).

               —

               Nadzorno tijelo EFTA-e smatra da, zbog toga što Akt kao takav nije učinio dijelom svojeg unutarnjeg pravnog poretka u predviđenom roku, Island nije ispunio svoje obveze iz članka 7. Sporazuma o EGP-u.


title: Predmet T-38/15: Tužba podnesena 23. siječnja 2015. – Telecom Castilla-La Mancha protiv Komisije

text:
               16.3.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 89/41

         Tužba podnesena 23. siječnja 2015. – Telecom Castilla-La Mancha protiv Komisije
   (Predmet T-38/15)
   (2015/C 089/50)
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Telecom Castilla-La Mancha, SA (Toledo, Španjolska) (zastupnici: J. Buendía Sierra, A. Lamadrid de Pablo, A. Balcells Cartagena i M. Bolsa Ferruz, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku, a osobito njezin članak 1., u dijelu u kojem utvrđuje postojanje državne potpore nespojive s unutarnjim tržištem;

               —

               slijedom toga, poništi naloge za povrat koji su određeni člancima 3. i 4. odluke te

               —

               naloži Komisiji snošenje troškova ovog postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Tužbeni razlozi i glavni argumenti istovjetni su onima u predmetu T-36/15, HISPASAT/Komisija.


title: Predmet C-648/13: Tužba podnesena 6. prosinca 2013. — Europska komisija protiv Republike Poljske

text:
               15.2.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/25

         Tužba podnesena 6. prosinca 2013. — Europska komisija protiv Republike Poljske
   (Predmet C-648/13)
   2014/C 45/42
   Jezik postupka: poljski

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: K. Herrmann i E. Manhaeve, agenti)

      Tuženik: Republika Poljska

      Tužbeni zahtjev

               —

               utvrditi da, zbog neprenošenja, odnosno nepotpunog ili pogrešnog prenošenja članka 2. točaka 19., 20., 26. i 27.; članka 8. stavka l., članka 9. stavka 2., članka l0. stavka 3. i članka 11. stavka 5.; Priloga V. (točke 1.3; 1.3.4; 1.3.5; 1.4 i 2.4.1) i Priloga VII. (dio A, točke 7.2 do 7.10) Direktive 2000/60/EZ Europskoga parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike (1), Republika Poljska nije ispunila obveze iz tih odredaba i članka 24. te direktive;

               —

               naložiti Republici Poljskoj snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Članak 2. točke 19., 20., 26. i 27.

   Komisija prigovara da je Republika Poljska pogrešno i nepotpuno prenijela definicije iz članka 2. točaka 19., 20., 26. i 27. Direktive 2000/60/EZ.

      Članak 8. stavak 1.

   Komisija prigovara Republici Poljskoj da u poljskim propisima nedostaju zahtjevi koji odgovaraju specifikaciji područja Natura 2000.

      Članak 9. stavak 2.

   Prema mišljenju Komisije, odredba članka 9. stavka 2. Direktive 2000/60/EZ prenesena je nepotpuno ili pogrešno, glede obveze uključivanja u planove upravljanja riječnim slivom izvješća o planiranim koracima za provedbu povrata troškova koji će doprinijeti ostvarenju ciljeva zaštite okoliša iz ove Direktive.

      Članak 10. stavak 3.

   Komisija smatra da Republika Poljska nije ispunila obvezu prenošenja iz članka 10. stavka 3. Direktive 2000/60/EZ, a prenošenje ove odredbe ključno je za postizanje ciljeva te direktive.

      Članak 11. stavak 5.

   Komisija prigovara da je Republika Poljska pogrešno prenijela odredbu iz članka 11. stavka 5. Direktive 2000/60/EZ, jer je područje primjene mjerodavnih poljskih propisa uže nego u Direktivi.

      Prilog V.

   Prema mišljenju Europske komisije, neke točke Priloga V. nisu prenesene u poljsko pravo na odgovarajući način, usprkos tome što je veliki dio tog Priloga prenesen. Tvrdnja o pogrešnom prenošenju odnosi se prvenstveno na uključivanje ocjene stupnja pouzdanosti u planove upravljanja vodnim područjem (točke 1.3., 1.3.4 i 2.4.1), praćenje područja zaštićenih staništa i vrsta (točka 1.3.5) i isključenje hidromorfoloških elemenata u klasifikaciji stanja voda (točka 1.4.2).

      Prilog VII.

   Komisija prigovara da je Republika Poljska pogrešno prenijela točke 7.2. do 7.10 dijela A tog priloga, s obzirom na to da odredbe koje se odnose na program zaštite voda u zemlji treba razlikovati od planova upravljanja riječnim slivovima u smislu Priloga VII. Direktive 2000/60/EZ. Iz tog razloga, prema mišljenju Komisije, nacionalne odredbe na koje se pozivaju poljske vlasti, a kojima se prenosi članak 11. Direktive, nisu dovoljne za prenošenje zahtjeva iz točaka 7.2 do 7.10. Priloga VII.

      (1)  SL L 327 s. 1; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 48.


title: Predmet C-333/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. lipnja 2017. uputio Tribunal Judicial da Comarca de Braga (Portugal) – Caixa Económica Montepio Geral protiv Carlosa Samuela Pimente Marinha i drugih

text:
               7.8.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 256/17

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. lipnja 2017. uputio Tribunal Judicial da Comarca de Braga (Portugal) – Caixa Económica Montepio Geral protiv Carlosa Samuela Pimente Marinha i drugih
   (Predmet C-333/17)
   (2017/C 256/16)
   Jezik postupka: portugalski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Judicial da Comarca de Braga

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj u ovršnom postupku: Caixa Económica Montepio Geral

      Tuženici u ovršnom postupku: Carlos Samuel Pimenta Marinho, Maria de Lurdes Coelho Pimenta Marinho, Daniel Pimenta Marinho, Vera da Conceição Pimenta Marinho

      Prethodno pitanje

   Protivi li se pravu Unije – u dijelu u kojem građanima Unije priznaje temeljna prava zaštite potrošača i jednakog postupanja prema građanima i poduzetnicima, propisana člankom 38. odnosno člankom 21. [Povelje Europske unije o temeljnim pravima] – nacionalna odredba (jedini članak Decreto-Lei (Zakonodavna uredba) br. 32765 od 29. travnja 1943. kojim se uspostavlja iznimka od općeg sustava predviđenog člankom 1143. Código Civil (Građanski zakonik)), zato što za bankarski sektor predviđa drukčije postupanje od onog propisanog za građane i poduzetnike u pogledu oblika u kojem treba sklopiti ugovor o zajmu, pri čemu za ugovore o zajmu sklopljene između bankarskih tijela predviđa manje formalan oblik?


title: Predmet C-243/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. svibnja 2017. uputio Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) – Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP protiv Antónija da Silve Rodriguesa

text:
               7.8.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 256/6

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. svibnja 2017. uputio Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) – Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP protiv Antónija da Silve Rodriguesa
   (Predmet C-243/17)
   (2017/C 256/04)
   Jezik postupka: portugalski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Supremo Tribunal Administrativo

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP

      Druga stranka u postupku: António da Silva Rodrigues

      Prethodna pitanja

               1.

               Od kojeg datuma se računa rok zastare od četiri godine koji je propisan u članku 3. stavku 1. prvom podstavku (1) kod jednokratnih nepravilnosti (koje nisu stalne ili ponovljene)?

               2.

               U slučaju stalne ili ponovljene povrede, je li primjenjiv sustav prema kojem „u slučaju višegodišnjih programa, rok zastare teče do konačnog završetka programa”?

               3.

               Je li pravilo koje je propisano u istom tom članku 3., prema kojem „zastara nastupa najkasnije na dan isteka razdoblja jednakog dvostrukom roku zastare, a [da] nadležno tijelo ne odredi kaznu”, također primjenjivo na višegodišnji program, to jest, produljuje li se navedeni rok također do završetka višegodišnjeg programa?

               4.

               Koje od sljedećih značenja ima izraz „u slučaju višegodišnjih programa, rok zastare teče do konačnog završetka programa”:

                           a)

                           rok zastare nikad ne prestaje teći prije konačnog završetka višegodišnjeg programa;

                           b)

                           rok zastare prekida se dok traje program, to jest do njegova konačnog završetka, trenutka od kojeg ponovno počinje teći;

                           c)

                           rok zastare nastavlja teći i stoga zastara može nastupiti prije konačnog završetka programa iako je riječ o višegodišnjem programu, ako je, u međuvremenu, taj rok istekao?

      (1)  Uredba Vijeća (EZ, Euroatom) br. 2988/95 od 18. prosinca 1995. o zaštiti financijskih interesa Europskih zajednica (SL 1995., L 312, str. 1.) (posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 5.)


title: Predmet T-178/14: Tužba podnesena 20. ožujka 2014. – Friedrich Wilhelms-Hütte Eisenguss protiv Komisije

text:
               12.5.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 142/51

         Tužba podnesena 20. ožujka 2014. – Friedrich Wilhelms-Hütte Eisenguss protiv Komisije
   (Predmet T-178/14)
   2014/C 142/65
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Friedrich Wilhelms-Hütte Eisenguss GmbH (Mülheim an der Ruhr, Njemačka) (zastupnici: H. Höfler, C. Kahle i V. Winkler, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi odluku Komisije u pogledu državne potpore SA.33995 (2013/C) – Njemačka, Potpora za obnovljivu električnu energiju i sniženi EEG doplatak za velike potrošače, o pokretanju službenog istražnog postupka na temelju članka 108. stavka 2. UFEU-a objavljenu s pozivom na podnošenje primjedaba (SL 2014, C 37, str.73.)

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog svojoj tužbi tužitelj u bitnome ističe sljedeće:

               1.

               Povreda bitnih postupovnih pravila

                           —

                           Tužitelj ovdje navodi da Komisija svoju odluku o pokretanju službenog istražnog postupka na temelju članka 108. stavka 2. UFEU-a nije dostatno obrazložila u skladu s člankom 296. stavkom 2. UFEU-a. Odluka o pokretanju ne sadrži nikakvu posebnu stvarnu ocjenu koja se temelji na činjeničnim i pravnim razlozima u pogledu postojanja svih sastavnih elemenata u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.

               2.

               Povreda Ugovorâ

                           —

                           Tužitelj ovdje navodi da odlukom o pokretanju Komisija povrjeđuje članak 107. stavak 1. UFEU-a. U vezi s tim, on ističe da je Sud Europske unije u svojoj presudi od 13. ožujka 2001., PreussenElektra (C-379/98, Recueil, str. I-2099.) odlučio da Zakon o obnovljivoj energiji (u daljnjem tekstu: EEG) ne predstavlja potporu. EEG ostaje u biti neizmijenjen na snazi. Osobito su bitni aspekti za ocjenu potpore ostali nepromijenjeni. Isto vrijedi za Odluku Komisije od 22. svibnja 2002. (SL C 164, str. 5.) kojom je odlučeno da EEG ne predstavlja potporu.

                           —

                           Tužitelj nadalje ističe da sniženi EEG doplatak ne ispunjava elemente državnih potpora iz članka 107. stavka 1. UFEU-a. U tom pogledu osobito navodi da sniženi EEG doplatak nije povlastica koju u normalnim tržišnim uvjetima poduzetnik ne bi dobio, da nema selektivni karakter, da nije državna ili iz državnih sredstava odobrena potpora i da ne dovodi ni do narušavanja tržišnog natjecanja niti do mogućeg utjecaja na trgovinu između država članica.

               3.

               Spojivost sa zajedničkim tržištem

                           —

                           Ako bi Opći sud smatrao da postoji državna potpora, tada bi ona prema mišljenju tužitelja bila spojiva sa zajedničkim tržištem u skladu s člankom 107. stavkom 3. točkom (b) i (c) UFEU-a.


title: Predmet T-20/15: Presuda Općeg suda od 14. travnja 2016. – Henkell & Co. Sektkellerei protiv EUIPO-a – Ciacci Piccolomini d’Aragona di Bianchini (PICCOLOMINI) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Unije PICCOLOMINI — Raniji verbalni žig Europske unije PICCOLO — Nepostojanje stvarne uporabe ranijeg žiga — Članak 42. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009”)

text:
               30.5.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/27

         Presuda Općeg suda od 14. travnja 2016. – Henkell & Co. Sektkellerei protiv EUIPO-a – Ciacci Piccolomini d’Aragona di Bianchini (PICCOLOMINI)
   (Predmet T-20/15) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Unije PICCOLOMINI - Raniji verbalni žig Europske unije PICCOLO - Nepostojanje stvarne uporabe ranijeg žiga - Članak 42. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   (2016/C 191/34)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Henkell & Co. Sektkellerei KG (Wiesbaden, Njemačka) (zastupnik: J. Flick, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: A. Kusturovic i A. Folliard-Monguiral, agenti)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Ciacci Piccolomini d’Aragona di Bianchini Società Agricola (Milano, Italija) (zastupnici: F. Cecchi, P. Pozzi i F. Ghisletti Giovanni, odvjetnici)

      Predmet

   Tužba protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 31. listopada 2014. (predmet R 2265/2013-1) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između Henkell & Co. Sektkellerei KG i Ciacci Piccolomini d’Aragona di Bianchini Società Agricola.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Henkell & Co. Sektkellerei KG nalaže se snošenje vlastitih troškova te troškova Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) i društva Ciacci Piccolomini d’Aragona di Bianchini Società Agricola.

      (1)  SL C 89, 16. 3. 2015.