title: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 10. studenoga 2016.#Openbaar Ministerie protiv Halila Ibrahima Özçelika.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank Amsterdam.#Zahtjev za prethodnu odluku – Hitni prethodni postupak – Policijska i pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Europski uhidbeni nalog – Okvirna odluka 2002/584/PUP – Članak 8. stavak 1. točka (c) – Pojam ‚uhidbeni nalog’ – Autonoman pojam prava Unije – Nacionalni uhidbeni nalog koji je izdala policijska služba i u svrhu progona potvrdio državni odvjetnik.#Predmet C-453/16 PPU.

text:
         K. Jürimäe - Projet d’arrêt non relu du 27/10/2016

      PRESUDA SUDA (četvrto vijeće)
      10. studenoga 2016. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Hitni prethodni postupak — Policijska i pravosudna suradnja u kaznenim stvarima — Europski uhidbeni nalog — Okvirna odluka 2002/584/PUP — Članak 8. stavak 1. točka (c) — Pojam ‚uhidbeni nalog’ — Autonoman pojam prava Unije — Nacionalni uhidbeni nalog koji je izdala policijska služba i u svrhu progona potvrdio državni odvjetnik“
      U predmetu C‑453/16 PPU,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio rechtbank Amsterdam (Sud u Amsterdamu, Nizozemska), odlukom od 16. kolovoza 2016., koju je Sud zaprimio istog dana, u postupku o izvršenju europskog uhidbenog naloga izdanog protiv

         Halila Ibrahima Özçelika,

      SUD (četvrto vijeće),
      u sastavu: T. von Danwitz, predsjednik vijeća, E. Juhász, C. Vajda, K. Jürimäe (izvjestiteljica) i C. Lycourgos, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Campos Sánchez‑Bordona,
      tajnik: M. Ferreira, glavna administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 5. listopada 2016.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za nizozemsku vladu, M. Bulterman, H. Stergiou i B. Koopman, u svojstvu agenata,

               —

               za njemačku vladu, T. Henze, M. Hellmann, J. Möller i R. Riegel, u svojstvu agenata,

               —

               za mađarsku vladu, M. M. Tátrai, G. Koós i M. Z. Fehér, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, R. Troosters i S. Grünheid, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 19. listopada 2016.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 8. stavka 1. točke (c) Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (SL 2002., L 190, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83.), kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009. (SL 2009., L 81, str. 24.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 169.; u daljnjem tekstu: Okvirna odluka).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru izvršenja u Nizozemskoj europskog uhidbenog naloga koji je izdao Veszprémi Járásbíróság (Okružni sud u Veszprému, Mađarska) protiv Halila Ibrahima Özçelika.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Uvodne izjave 5., 6., 8. i 10. Okvirne odluke glase kako slijedi:

                        „(5)

                        Cilj koji si je postavila Unija, da postane područje slobode, sigurnosti i pravde, vodi prema ukidanju izručenja između država članica i njegovu zamjenjivanju sustavom predaje osoba između pravosudnih tijela. Nadalje, uvođenje novog pojednostavljenog sustava predaje osuđenih ili osumnjičenih osoba u svrhe izvršenja kaznenih presuda ili kaznenog progona omogućuje ukidanje zamršenosti i opasnosti od kašnjenja koji postoje kod sadašnjih postupaka izručivanja. Tradicionalni odnosi suradnje koji su do sada prevladavali između država članica trebali bi biti zamijenjeni sustavom slobodnog protoka sudskih odluka u kaznenim stvarima, kako prije, tako i poslije donošenja pravomoćnih odluka, u području slobode, sigurnosti i pravde.

                        (6)

                        Europski uhidbeni nalog, predviđen ovom Okvirnom odlukom, prva je konkretna mjera u području kaznenog prava kojom se primjenjuje načelo uzajamnog priznavanja, koje Europsko vijeće smatra ‚kamenom temeljcem’ pravosudne suradnje.

                  [...]

                        (8)

                        Odluke o izvršavanju europskog uhidbenog naloga moraju biti podložne dostatnom nadzoru, a to znači da će pravosudno tijelo države članice u kojoj je tražena osoba uhićena morati donijeti odluku o njezinoj predaji.

                  [...]

                        (10)

                        Mehanizam europskog uhidbenog naloga temelji se na visokoj razini povjerenja između država članica. Njegova primjena može biti suspendirana samo u slučaju da neka država članica ozbiljno i neprekidno krši načela iz članka 6. stavka 1. Ugovora o Europskoj uniji. Kršenje utvrđuje Vijeće u skladu s odredbama članka 7. stavka 1. spomenutog Ugovora, s posljedicama predviđenima u članku 7. stavku 2. Ugovora.”

               4

               Članak 1. Okvirne odluke, pod naslovom „Definicija europskog uhidbenog naloga i obveza njegova izvršenja”, određuje:
               „1.   Europski uhidbeni nalog je sudska odluka koju izdaje država članica s ciljem uhićenja i predaje tražene osobe od strane druge države članice, zbog vođenja kaznenog progona, izvršenja kazne zatvora ili naloga za oduzimanje slobode.
               2.   Države članice izvršavaju svaki europski uhidbeni nalog na temelju načela uzajamnog priznavanja u skladu s odredbama ove Okvirne odluke.
               [...]”

               5

               U člancima 3., 4. i 4.a Okvirne odluke navode se razlozi za obvezno i za moguće neizvršenje europskog uhidbenog naloga. Člankom 5. Okvirne odluke propisana su jamstva koja u nekim slučajevima mora pružiti država članica izdavateljica naloga.

               6

               U skladu s člankom 6. Okvirne odluke, pod naslovom „Utvrđivanje nadležnih pravosudnih tijela”:
               „1.   Pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog jest pravosudno tijelo države članice koja izdaje uhidbeni nalog nadležno za izdavanje europskog uhidbenog naloga u skladu s pravom te države.
               2.   Pravosudno tijelo izvršenja jest pravosudno tijelo države članice izvršenja nadležno za izvršenje europskog uhidbenog naloga u skladu s pravom te države.
               3.   Svaka država članica obavještava Glavno tajništvo Vijeća o nadležnim pravosudnim tijelima u skladu sa svojim pravom.”

               7

               Članak 8. Okvirne odluke odnosi se na sadržaj i oblik europskog uhidbenog naloga. U skladu sa stavkom 1. točkom (c) tog članka:
               „1.   Europski uhidbeni nalog sadrži sljedeće informacije, u skladu s obrascem u prilogu:
               [...]

                        (c)

                        dokaz o postojanju izvršive presude, uhidbenog naloga ili druge izvršive sudske odluke s istim učinkom, obuhvaćene odredbama članaka 1. i 2.”

         Nizozemsko pravo

               8

               Okvirna odluka prenesena je u nizozemsko pravo Overleveringswetom (Zakon o predaji). Članak 1. tog zakona glasi kako slijedi:
               „U ovom zakonu:
               [...]

                        b.

                        Europski uhidbeni nalog znači: odluka pravosudnog tijela države članice Europske unije u pisanom obliku radi uhićenja i predaje neke osobe od strane pravosudnog tijela druge države članice;

                  [...]

                        i.

                        pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog znači: pravosudno tijelo države članice Europske unije koje je na temelju nacionalnog prava nadležno za izdavanje europskog uhidbenog naloga;

                  [...]”

               9

               Članak 5. Zakona o predaji određuje:
               „Predaja se izvršava isključivo pravosudnim tijelima koja izdaju uhidbeni nalog drugih država članica Europske unije uz poštovanje odredbi ovog zakona ili onih koje su na temelju njega donesene.”

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               10

               Dana 21. lipnja 2016. Veszprémi Járásbíróság (Okružni sud u Veszprému) izdao je europski uhidbeni nalog protiv Halila Ibrahima Özçelika, turskog državljanina, u okviru kaznenog progona koji je protiv njega pokrenut zbog dvaju kaznenih djela počinjenih u Mađarskoj za koja je u toj državi članici propisana kaznena sankcija.

               11

               Rechtbanku Amsterdam (Sud u Amsterdamu, Nizozemska) podnesen je zahtjev za izvršenje tog europskog uhidbenog naloga. Taj sud ističe da se u točki (b) obrasca iz Priloga Okvirnoj odluci, koja propisuje da treba navesti uhidbeni nalog ili sudsku odluku s jednakim učinkom na kojoj se temelji europski nalog, navodi „uhidbeni nalog br. 19060/93/2014.bü., koji je izdala policijska uprava Ajka i potvrdio državni odvjetnik u Ajki odlukom od 14. lipnja 2016.”.

               12

               Zahtjevom za pružanje informacija od 8. srpnja 2016. sud koji je uputio zahtjev uputio je mađarskim vlastima upit o ulozi državnog odvjetništva u Mađarskoj i osobito o njegovoj neovisnosti u odnosu na izvršnu vlast kao i o implikacijama potvrde državnog odvjetništva uhidbenog naloga koji je izdala policijska služba.

               13

               Dana 14. srpnja 2016. mađarske vlasti dostavile su odgovor na taj zahtjev iz kojeg, među ostalim, proizlazi da je državno odvjetništvo neovisno o izvršnoj vlasti te mu je zadaća osigurati da tijekom cjelokupne faze istrage policijske službe poštuju zakon i da osumnjičenik može ostvarivati svoja prava. Te su vlasti također navele da u okviru te zadaće državno odvjetništvo može izmijeniti ili ukinuti odluku koju je donijela policijska služba kada ona djeluje kao istražno tijelo te ako smatra da ta odluka nije u skladu sa zakonom ili predmetom istrage. Spomenute vlasti također su navele da se državni odvjetnik koji je potvrdio nacionalni uhidbeni nalog što ga je izdala policijska služba može uključiti tijekom predmetnog kaznenog postupka kao predstavnik državnog odvjetništva.

               14

               S obzirom na te informacije, sud koji je uputio zahtjev ima dvojbe u pogledu pitanja može li se nacionalni uhidbeni nalog koji je izdala policijska služba i koji je naknadno potvrđen odlukom državnog odvjetništva kvalificirati kao „sudska odluka” u smislu članka 8. stavka 1. točke (c) Okvirne odluke.

               15

               U tim je okolnostima rechtbank Amsterdam (Sud u Amsterdamu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Je li izraz ‚sudska odluka’ u smislu članka 8. [stavka 1. točke (c)] Okvirne odluke […] pojam prava Unije [koji treba tumačiti autonomno i ujednačeno]?

                        2.

                        Ako da, koje je njegovo značenje?

                        3.

                        Je li potvrda nacionalnog uhidbenog naloga koji je prethodno izdala policija od strane člana državnog odvjetništva, kao što je ovdje slučaj, takva ‚sudska odluka’?”

         Hitni postupak

               16

               Sud koji je uputio zahtjev zatražio je da se o ovom zahtjevu za prethodnu odluku odluči u hitnom prethodnom postupku predviđenom člankom 107. Poslovnika Suda.

               17

               U potporu svojem zahtjevu, među ostalim, navodi činjenicu da je H. I. Özçeliku u ovom trenutku oduzeta sloboda, dok čeka učinkovitu predaju mađarskim vlastima.

               18

               Kao prvo, treba istaknuti da se ovaj zahtjev za prethodnu odluku odnosi na tumačenje Okvirne odluke, koja spada u područja iz glave V. trećeg dijela UFEU‑a, a koja se odnosi na područje slobode, sigurnosti i pravde. Prema tome, o zahtjevu se može odlučiti u hitnom prethodnom postupku.

               19

               Kao drugo, u skladu sa sudskom praksom Suda, u obzir valja uzeti okolnost da je osoba o kojoj je riječ u glavnom postupku u ovom trenutku lišena slobode te da njezino zadržavanje u pritvoru ovisi o rješavanju glavnog postupka (presuda od 16. srpnja 2015., Lanigan, C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, t. 24.). Naime, mjera zadržavanja protiv H. I. Özçelika, u skladu s pojašnjenjima koja je dao sud koji je uputio zahtjev, bila je određena u okviru izvršenja europskog uhidbenog naloga izdanog protiv predmetne osobe.

               20

               U tim okolnostima, četvrto vijeće Suda 31. kolovoza 2016. odlučilo je, na prijedlog suca izvjestitelja i nakon saslušanja nezavisnog odvjetnika, prihvatiti zahtjev suda koji je postavio prethodna pitanja da se o njima odluči u hitnom prethodnom postupku.

         O prethodnim pitanjima

               21

               Svojim pitanjima, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 8. stavak 1. točku (c) Okvirne odluke tumačiti na način da potvrda državnog odvjetništva nacionalnog uhidbenog naloga što ga je prethodno izdala policijska služba u svrhu kaznenog progona, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, jest „sudska odluka” u smislu te odredbe.

               22

               Članak 8. stavak 1. točka (c) Okvirne odluke propisuje da europski uhidbeni nalog mora sadržavati informacije koje se odnose na postojanje „izvršive presude, uhidbenog naloga ili druge izvršive sudske odluke s istim učinkom, obuhvaćene odredbama članaka 1. i 2.” Okvirne odluke. Te informacije moraju se navesti u točki (b) obrasca koji se nalazi u Prilogu Okvirnoj odluci, naslovljenoj „Odluka na kojoj se temelji nalog”, čija podtočka 1. predviđa da treba navesti „[u]hidbeni nalog ili sudsk[u] odluk[u] s jednakim učinkom”.

               23

               Valja podsjetiti da se sustav europskog uhidbenog naloga uveden Okvirnom odlukom temelji na načelu uzajamnog priznavanja koje i sâmo počiva na uzajamnom povjerenju među državama članicama da njihovi nacionalni pravni sustavi mogu pružiti odgovarajuću i stvarnu zaštitu temeljnih prava priznatih na razini Unije i osobito onih u Povelji Europske unije o temeljnim pravima (vidjeti u tom smislu presudu od 5. travnja 2016., Aranyosi i Căldăraru, C‑404/15 i C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, t. 75. do 77.).

               24

               Sud je s tim u vezi presudio da i načelo uzajamnog povjerenja među državama članicama i načelo uzajamnog priznavanja imaju u pravu Unije temeljno značenje s obzirom na to da omogućavaju stvaranje i održavanje prostora bez unutarnjih granica. Točnije, načelo uzajamnog povjerenja svakoj od tih država nalaže, osobito u pogledu područja slobode, sigurnosti i pravde, da smatra, osim u iznimnim okolnostima, da sve ostale države članice poštuju pravo Unije i konkretno temeljna prava priznata tim pravom (vidjeti u tom smislu mišljenje 2/13 od 18. prosinca 2014., EU:C:2014:2454, t. 191.).

               25

               U području uređenom Okvirnom odlukom načelo uzajamnog priznavanja, koje je, kao što to proizlazi osobito iz njezine uvodne izjave 6., „kamen temeljac” pravosudne suradnje u kaznenom području, nalazi svoju primjenu u članku 1. stavku 2. Okvirne odluke, u skladu s kojim su države članice načelno obvezne izvršiti europski uhidbeni nalog (presuda od 5. travnja 2016., Aranyosi i Căldăraru, C‑404/15 i C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, t. 79. i navedena sudska praksa).

               26

               Iz toga slijedi da pravosudno tijelo izvršenja može odbiti izvršiti takav nalog samo u taksativno navedenim slučajevima obveznog neizvršenja propisanima u članku 3. Okvirne odluke ili mogućeg neizvršenja propisanima u člancima 4. i 4.a Okvirne odluke. Osim toga, izvršenje europskog uhidbenog naloga može se uvjetovati samo jednim od uvjeta koji su ograničavajuće propisani u članku 5. Okvirne odluke (presuda od 5. travnja 2016., Aranyosi i Căldăraru, C‑404/15 i C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, t. 80. i navedena sudska praksa).

               27

               Međutim, pojam „uhidbeni nalog” iz članka 8. stavka 1. točke (c) Okvirne odluke odnosi se samo na nacionalni uhidbeni nalog, koji treba shvatiti tako da označava sudsku odluku različitu od europskog uhidbenog naloga (vidjeti u tom smislu presudu od 1. lipnja 2016., Bob‑Dogi, C‑241/15, EU:C:2016:385, t. 46. i 58.).

               28

               U ovom slučaju europski uhidbeni nalog o kojem je riječ u glavnom postupku izdao je Veszprémi Járásbíróság (Okružni sud u Veszprému) i poziva se na nacionalni uhidbeni nalog koji je izdala mađarska policijska služba i potvrdilo državno odvjetništvo.

               29

               U tim okolnostima treba smatrati da je odluka kojom je državno odvjetništvo potvrdilo nacionalni uhidbeni nalog što ga je izdala predmetna policijska služba temelj za europski uhidbeni nalog o kojem je riječ u glavnom postupku.

               30

               S tim u vezi, iz podataka koje je Sudu dostavila mađarska vlada proizlazi da je potvrda državnog odvjetništva uhidbenog naloga koji je izdala ta policijska služba pravni akt kojim državno odvjetništvo nadzire i potvrđuje taj uhidbeni nalog. Zbog te potvrde, koja se navodi u europskom uhidbenom nalogu, smatra se da je državno odvjetništvo odgovorno za izdavanje nacionalnog uhidbenog naloga. Iz toga slijedi da je, s obzirom na članak 8. stavak 1. točku (c) Okvirne odluke, nebitna činjenica da je nacionalni uhidbeni nalog izdala policijska služba jer se zahvaljujući njegovoj potvrdi od državnog odvjetništva, kao što je to naveo nezavisni odvjetnik u točki 35. svojeg mišljenja, ono može smatrati izdavateljem tog uhidbenog naloga.

               31

               Stoga se postavlja pitanje je li odluka državnog odvjetništva obuhvaćena pojmom „sudske odluke” u smislu članka 8. stavka 1. točke (c) Okvirne odluke.

               32

               Sud je s tim u vezi u točkama 33. i 38. današnje presude Poltorak (C‑452/16 PPU) presudio da se u kontekstu Okvirne odluke i osobito u okviru njezina članka 6. stavka 1. pojam „pravosudno tijelo” treba tumačiti tako da se njime označavaju tijela koja sudjeluju u kaznenom sudovanju država članica, osim policijskih službi.

               33

               Zbog potrebe da se osigura dosljednost između tumačenja različitih odredbi Okvirne odluke, čini se da se to tumačenje načelno može prenijeti na njezin članak 8. stavak 1. točku (c). Potonju odredbu stoga treba tumačiti na način da se pojam „sudska odluka” odnosi na odluke tijela koja sudjeluju u kaznenom sudovanju država članica, osim policijskih službi.

               34

               S obzirom na to utvrđenje, treba istaknuti da, budući da je državno odvjetništvo tijelo koje je pozvano sudjelovati u provođenju kaznenog sudovanja države članice (vidjeti u tom smislu presudu od 29. lipnja 2016., Kossowski, C‑486/14, EU:2016:483, t. 39.), odluku takvog tijela treba smatrati sudskom odlukom u smislu članka 8. stavka 1. točke (c) Okvirne odluke.

               35

               Naposljetku, takvo se tumačenje zahtijeva i s obzirom na ciljeve Okvirne odluke. Ta Okvirna odluka nastoji – uvođenjem novog, pojednostavljenog i učinkovitijeg sustava predaje osuđenih osoba ili osoba osumnjičenih da su povrijedile kazneni zakon – olakšati i ubrzati pravosudnu suradnju u svrhu pridonošenja ostvarenju cilja dodijeljenog Uniji, da postane područje slobode, sigurnosti i pravde, zasnivajući se pri tome na visokoj razini povjerenja koja mora postojati između država članica (presuda od 5. travnja 2016., Aranyosi i Căldăraru, C‑404/15 i C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, t. 76. i navedena sudska praksa).

               36

               S tim u vezi, iz podataka koje je Sudu dostavila mađarska vlada proizlazi da potvrda državnog odvjetništva nacionalnog uhidbenog naloga jamči pravosudnom tijelu izvršenja da se europski uhidbeni nalog temelji na odluci u pogledu koje je proveden sudski nadzor. Takva potvrda stoga opravdava visoku razinu povjerenja između država članica, spomenutu u prethodnoj točki ove presude.

               37

               Iz toga proizlazi da je odluka državnog odvjetništva poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku obuhvaćena pojmom „sudske odluke” u smislu članka 8. stavka 1. točke (c) Okvirne odluke.

               38

               Dakle, s obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljena pitanja valja odgovoriti tako da članak 8. stavak 1. točku (c) Okvirne odluke treba tumačiti na način da potvrda državnog odvjetništva nacionalnog uhidbenog naloga što ga je prethodno izdala policijska služba u svrhu kaznenog progona, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, jest „sudska odluka” u smislu te odredbe.

         Troškovi

               39

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (četvrto vijeće) odlučuje:

                     Članak 8. stavak 1. točku (c) Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009., treba tumačiti na način da potvrda državnog odvjetništva nacionalnog uhidbenog naloga što ga je prethodno izdala policijska služba u svrhu kaznenog progona, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, jest „sudska odluka” u smislu te odredbe.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: nizozemski


Presuda Suda (treće vijeće) od 21. ožujka 1985. # Michael Paul protiv Hauptzollamt Emmerich. # Zahtjev za prethodnu odluku: Finanzgericht Düsseldorf - Njemačka. # Predmet 54/84.


Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 11. listopada 2016.#Perry Ellis International Group Holdings Ltd protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije koji se može percipirati kao slovo ,p’ – Raniji figurativni žigovi Europske unije i raniji nacionalni figurativni žigovi P PROTECTIVE i P – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-350/15.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 06. lipnja 2013.#Bundeswettbewerbsbehörde protiv Donau Chemie AG i drugi.#Zahtjev za prethodnu odluku podnesena po Oberlandesgericht Wien.#Predmet C-536/11.


title: Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 14. srpnja 2015.#Genossenschaftskellerei Rosswag-Mühlhausen eG protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Prijava verbalnog žiga Zajednice Lembergerland – Apsolutni razlog za odbijanje – Žig za vino koji sadržava zemljopisne oznake – Članak 7. stavak 1. točka (j) Uredbe br. 207/2009.#Predmet T-55/14.

text:
               Stranke
               Osnova
               Operativni dio

            Stranke
            U predmetu T‑55/14,
            Genossenschaftskellerei Rosswag‑Mühlhausen eG,  sa sjedištem u Vaihingen‑sur‑l’Enzu (Njemačka), koji zastupa H. Steffan, odvjetnik,
            tužitelj,
            protiv
            Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM),  koji zastupa A. Poch, u svojstvu agenta,
            tuženik,
            povodom tužbe protiv odluke prvog žalbenog vijeća OHIM‑a od 14. studenoga 2013. (predmet R 566/2013‑1) koja se odnosi na prijavu za registraciju verbalnog znaka Lembergerland kao žiga Zajednice,
            OPĆI SUD (prvo vijeće),
            u sastavu: H. Kanninen, predsjednik, I. Pelikánová i E. Buttigieg (izvjestitelj), suci,
            tajnik: E. Coulon,
            uzimajući u obzir tužbu podnesenu tajništvu Općeg suda 21. siječnja 2014.,
            uzimajući u obzir odgovor na tužbu podnesen tajništvu Općeg suda 10. travnja 2014.,
            uzimajući u obzir da stranke nisu podnijele zahtjev za zakazivanje rasprave u roku od mjesec dana od dostave obavijesti o zatvaranju pisanog dijela postupka i da je stoga odlučeno, na temelju izvještaja suca izvjestitelja, u skladu s člankom 135.a Poslovnika Općeg suda od 2. svibnja 1991., da se odluka donese bez provođenja usmenog dijela postupka,
            donosi sljedeću
            Presudu

            Osnova
            Okolnosti spora
            1. Dana 22. kolovoza 2012. tužitelj Genossenschaftskellerei Rosswag‑Mühlhausen eG podnio je prijavu za registraciju žiga Zajednice Uredu za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) na temelju Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (SL L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.).
            2. Žig za koji je zatražena registracija je verbalni znak Lembergerland.
            3. Proizvodi za koje je zatražena registracija potpadaju pod razred 33. Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen, a odgovaraju sljedećem opisu: „alkoholna pića (osim piva)“
            4. Odlukom od 30. siječnja 2013. ispitivač je odbio prijavu za registraciju za proizvode navedene u točki 3. ove presude, zato što u odnosu na žig za koji je podnesena prijava za registraciju postoji apsolutni razlog za odbijanje iz članka 7. stavka 1. točke (j) Uredbe br. 207/2009.
            5. Dana 25. ožujka 2013. tužitelj je protiv odluke ispitivača podnio žalbu OHIM‑u na temelju članaka 58. do 64. Uredbe br. 207/2009.
            6. Odlukom od 14. studenoga 2013. prvo žalbeno vijeće OHIM‑a je odbilo žalbu (u daljnjem tekstu: pobijana odluka). Navelo je da žig za koji je podnesena prijava za registraciju sadržava zemljopisnu oznaku Lemberg, koja je zaštićena u Europskoj uniji za vina koja su podrijetlom iz Južne Afrike na temelju članka 8. točke (b) podtočke (ii) Sporazuma između Europske zajednice i Republike Južne Afrike o trgovini vinom (SL 2002., L 28, str. 4.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 35., str. 18.) (u daljnjem tekstu: Sporazum između Europske zajednice i Republike Južne Afrike) u smislu Priloga II. navedenom sporazumu, a da pritom vino na koje se odnosi žig za koji je podnesena prijava za registraciju nije toga podrijetla. Žalbeno vijeće je smatralo da žig za koji je podnesena prijava za registraciju nije u odnosu na zemljopisnu oznaku Lemberg novi izmišljeni naziv te, kako bi se opravdalo odbijanje njegove registracije zbog razloga iz članka 7. stavka 1. točke (j) Uredbe br. 207/2009, dovoljno je da sadržava ili da je sastavljen od elemenata koji omogućuju da se sa sigurnošću prepozna ta zemljopisna oznaka. Nadalje je smatralo da to što ime „Lemberg” upućuje na „imanje“ (vinograd), a ne na regiju ili područje, ne dovodi u pitanje činjenicu da se radi o zemljopisnoj oznaci koja je zaštićena sukladno Sporazumu između Europske zajednice i Republike Južne Afrike. Vijeće je navelo da upućivanja tužitelja na druge zemljopisne oznake zaštićene na temelju istog sporazuma nisu relevantne za ocjenu konkretne prijave za registraciju. Konačno, žalbeno je vijeće navelo da se članak 6. ter Pariške konvencije za zaštitu industrijskog vlasništva od 20. ožujka 1883., kako je izmijenjena i dopunjena (u daljnjem tekstu: Pariška konvencija), ne primjenjuje u ovom slučaju, s obzirom na to da se njime samo predviđa zabrana registracije žigova u odnosu na državne ambleme, službene znakove za kontrolu i ambleme međuvladinih organizacija.
            Zahtjevi stranaka
            7. Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
            – poništi pobijanu odluku;
            – naloži OHIM‑u da registrira žig za koji je podnesena prijava za registraciju;
            – naloži OHIM‑u snošenje troškova.
            8. OHIM od Općeg suda zahtijeva da:
            – odbije tužbu;
            – naloži tužitelju snošenje troškova.
            Pravo
            9. U potporu svojoj tužbi, tužitelj ističe jedan tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 7. stavka 1. točke (j) Uredbe br. 207/2009 te smatra da je žalbeno vijeće pogrešno odbilo registraciju žiga za koji je podnesena prijava za registraciju primjenjujući tu odredbu. S jedne strane, u bitnom ističe da se oznaku Lemberg, koja označava samo jedno vinogradsko područje, ne može smatrati oznakom zemljopisnog podrijetla, osobito ne u smislu Uredbe Vijeća (EZ) br. 479/2008 od 29. travnja 2008. o zajedničkoj organizaciji tržišta vina, o izmjeni uredbi (EZ) br. 1493/1999, (EZ) br. 1782/2003, (EZ) br. 1290/2005, (EZ) br. 3/2008 i o stavljanju izvan snage uredbi (EEZ) br. 2392/86 i (EZ) br. 1493/1999 (SL L 148, str. 1.). S druge strane, smatra da se žig za koji je podnesena prijava za registraciju sastoji od izmišljenog naziva koji se razlikuje od oznake Lemberg te stoga nije takve naravi da dovodi relevantnu javnost u zabludu o „postojanju veze između korisnika i organizacije“ u smislu Pariške konvencije.
            10. OHIM osporava tužiteljeve argumente.
            11. Sukladno odredbi članka 7. stavka 1. točke (j) Uredbe br. 207/2009 neće se registrirati žigovi za vina koji sadržavaju ili se sastoje od zemljopisnih oznaka koje služe za označivanje vina, u odnosu na vina koja nisu tog podrijetla.
            12. Zaštita zemljopisnih oznaka u odnosu na vina temelji se, s jedne strane, na propisima Unije, osobito onim koji se odnose na zajedničku organizaciju tržišta vina, i, s druge strane, na bilateralnim konvencijama koje su zaključene između Unije i trećih država, a koje se odnose na trgovinu vinom [vidjeti u tom smislu presudu od 11. svibnja 2010., Abadía Retuerta/OHIM (CUVÉE PALOMAR), T‑237/08, Zb. EU:T:2010:185, t. 73. i 104. do 108.].
            13. Sukladno odredbama članka 8. točke (b) podtočke (ii) Sporazuma između Europske zajednice i Republike Južne Afrike, zaštićene su u Uniji, u odnosu na vina koja su podrijetlom iz Južne Afrike, oznake zemljopisnog podrijetla navedene u njegovu prilogu II. U Prilogu II. „Popis oznaka zemljopisnog podrijetla“ navedenom sporazumu, točki B „Oznake zemljopisnog podrijetla vina podrijetlom iz Južne Afrike“, točki B 2 „Ime regija, okruga, odjela, imanja Imena regija, okruga, upravnih jedinica, imanja“, točki B 2.3. „Obalna regija“, točki B 2.3.7. „Okrug Tulbagh“, točki B 2.3.7. podtočki (b) „Imanja“ izrijekom se navodi Lemberg.
            14. Žalbeno je vijeće na temelju toga zaključilo, u točkama 13. i 18. pobijane odluke, da je Lemberg zaštićena oznaka zemljopisnog podrijetla na temelju navedenog sporazuma. Navodeći da žig za koji je podnesena prijava za registraciju za „alkoholna pića (osim piva)“ iz razreda 33. sadržava tu zaštićenu oznaku zemljopisnog podrijetla za vina, a da pritom vino koje označava nije podrijetlom iz mjesta koje je označeno tom oznakom zemljopisnog podrijetla, žalbeno vijeće je potvrdilo odluku ispitivača kojom je, primjenom članka 7. stavka 1. točke (j) Uredbe br. 207/2009, odbijena registracija (koja je zatražena) za proizvode iz razreda 33.
            15. Kao prvo, tužitelj osporava tu ocjenu, ističući da naziv „Lemberg“ označava samo jedno vinogradsko područje i da ga se, slijedom toga, ne može smatrati oznakom zemljopisnog podrijetla. Poziva se, u tom pogledu, na definiciju „oznake zemljopisnog podrijetla“ iz članka 34. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 479/2008.
            16. U tom pogledu valja, kao i žalbeno vijeće, navesti da Lemberg jest oznaka zemljopisnog podrijetla zaštićena na području Unije za vina koja su podrijetlom iz Južne Afrike na temelju odredbi Sporazuma između Europske zajednice i Republike Južne Afrike, navedenog u točki 13. ove presude. Suprotno onomu što smatra tužitelj, činjenica da ta oznaka upućuje na imanje (vinogradsko područje), a ne na regiju, općinu ili okrug nije takve naravi da bi dovela u pitanje činjenicu da je ona izričito zaštićena kao oznaka zemljopisnog podrijetla na temelju navedenog sporazuma.
            17. Naime, kao što to ističe OHIM, iz sadržaja istog sporazuma ne može se izvesti zaključak da vinogradska područja navedena u njegovu Prilogu II. nemaju, na temelju članka 8. točke (b) podtočke (ii) sporazuma, istu zaštitu kao i regije, okruzi (districts) ili vinske regije (wards) koji su tamo također navedeni.
            18. Osim toga, kao što je to OHIM osnovano naveo, u odnosu na definiciju „oznake zemljopisnog podrijetla“, u članku 3. točki (b) Sporazuma između Europske zajednice i Republike Južne Afrike se upućuje na članak 22. stavak 1. Sporazuma o trgovinskim aspektima prava intelektualnog vlasništva u Prilogu 1 C Sporazumu o osnivanju Svjetske trgovinske organizacije (WTO), koji je potpisan u Marrakechu 15. travnja 1994. i potvrđen Odlukom Vijeća 94/800/EZ od 22. prosinca 1994. o sklapanju u ime Europske zajednice, s obzirom na pitanja iz njezine nadležnosti, sporazuma postignutih u Urugvajskom krugu multilateralnih pregovora (1986.–1994.) (SL L 336, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 74., str. 3.; u daljnjem tekstu: Sporazum TRIPS). U potonjoj je odredbi predviđeno da se pod pojmom zemljopisne oznake podrazumijevaju „oznake koje identificiraju robu kao podrijetla s teritorija članice, ili regije ili mjesta na tom teritoriju, gdje je određena kakvoća, reputacija ili druga karakteristika robe bitno povezana s njezinim zemljopisnim podrijetlom“. Ništa ne navodi na zaključak da „mjesto na teritoriju“ u smislu te odredbe ne bi mogao biti vinogradsko područje ili da valja ograničiti takvo „mjesto na teritoriju“ na područje određene veličine ili formalnog upravnog uređenja.
            19. Etimološko objašnjenje lokaliteta, zemljopisne ili povijesne karakteristike lokaliteta, primjeri različitih lokaliteta koje nose ime Lemberg u Njemačkoj, na koje se poziva tužitelj, te primjedba koja se odnosi na to da podrijetlo imena Lemberg upućuje na grad koji se nalazi u Ukrajini nisu takve naravi da dovedu u pitanje zaključak prema kojemu je Lemberg oznaka zemljopisnog podrijetla koja je zaštićena na temelju Sporazuma između Europske zajednice i Republike Južne Afrike, kao što to proizlazi iz točaka 16. do 18. ove presude.
            20. Isto vrijedi i za argument koji tužitelj temelji na definiciji „oznake zemljopisnog podrijetla“ iz članka 34. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 479/2008. Naime, Lemberg nije oznaka zemljopisnog podrijetla koja je zaštićena primjenom članka 36. Uredbe br. 479/208, već na temelju Sporazuma zaključenog između Europske zajednice i Republike Južne Afrike, u kojemu se u odnosu na definiciju „oznake zemljopisnog podrijetla“ upućuje na članak 22. stavak 1. Sporazuma TRIPS, kao što je to navedeno u točki 18. ove presude. Iz toga slijedi da Uredbe br. 479/2008 nije u ovom slučaju relevantna za ocjenu treba li Lemberg smatrati zemljopisnom oznakom u smislu članka 7. stavka 1. točke (j) Uredbe br. 207/2009. U svakom slučaju, definicija „oznake zemljopisnog podrijetla“ iz članka 34. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 479/2008 nije, kako to osnovano ističe OHIM, u suprotnosti s onom iz članka 22. stavka 1. Sporazuma TRIPS.
            21. Kao drugo, tužitelj ističe da žig za koji je podnesena prijava za registraciju Lembergerland ne odgovara oznaci zemljopisnog podrijetla Lemberg, koja je navedena u Sporazumu između Europske zajednice i Republike Južne Afrike, već predstavlja novi izmišljeni naziv, koji se sastoji od slučajno izabranih dviju riječi i trinaest slova od kojih se samo sedam podudaraju s navedenom oznakom zemljopisnog podrijetla. Tužitelj ističe da žig za koji je podnesena prijava za registraciju ima vlastito značenje i da označava „zemlju brda i močvara“ te ne želi stvoriti „dojam da potječe iz najmanjeg vinogradskog područja Zapadnog rta, koji se nalazi u Južnoj Africi“.
            22. U tom pogledu valja navesti, kao što to učinilo žalbeno vijeće u točki 16. pobijane odluke, da je, prema sudskoj praksi, za primjenu razloga za odbijanje iz članka 7. stavka 1. točke (j) Uredbe br. 207/2009, dovoljno da žig za koji je podnesena prijava za registraciju sadržava ili da se sastoji od zemljopisne oznake ili elemenata koji omogućuju da se sa sigurnošću identificira predmetna zemljopisna oznaka (vidjeti u tom smislu presudu CUVÉE PALOMAR, t. 12. supra , EU:T:2010:185, t. 125. i 131.).
            23. U ovom slučaju, znak za koji je podnesena prijava za registraciju Lembergerland je riječ koja se sastoji osobito od zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla Lemberg, koju se može jasno identificirati u tom znaku, a što, pored toga, tužitelj nije osporio.
            24. S druge srane, tužitelj u bitnome tvrdi da žig za koji je podnesena prijava za registraciju, kada se sagleda u njegovoj ukupnosti, nije takve naravi da dovodi u zabludu s predmetnom oznakom zemljopisnog podrijetla, s obzirom na to da on ima drukčije značenje od nje (vidjeti točku 21. ove presude).
            25. Međutim, kao što je to osnovano navelo žalbeno vijeće u točki 17. pobijane odluke, pozivajući se na četvrtu uvodnu izjavu Uredbe Vijeća (EZ) br. 3288/94 od 22. prosinca 1994. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 40/94 o žigu Zajednice za primjenu sporazuma sklopljenih u okviru Urugvajske runde (SL L 349, str. 83.), kojom je uveden članak 7. stavak 1. točka (j) Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 od 20. prosinca 1994. o žigu Zajednice (SL 1994., L 11, str. 1.) [postao članak 7. stavak 1. točka (j) Uredbe br. 207/2009], mora se odbiti registracija žiga ako on sadržava ili se sastoji od zemljopisne oznake, neovisno o tome može li znak za koji je podnesena prijava za registraciju dovesti potrošača u zabludu u odnosu na podrijetlo vina koje označava.
            26. Naime, u četvrtoj uvodnoj izjavi Uredbe br. 3288/94 je pojašnjeno da se člankom 23. stavkom 2. Sporazuma TRIPS određuje odbijanje registracije ili ništavost žiga koji sadržava ili se sastoji od lažnih oznaka zemljopisnog podrijetla za vina i kada njihova priroda nije takva da dovodi javnost u zabludu. Stoga, razlog za odbijanje iz članka 7. stavka 1. točke (j) Uredbe br. 207/2009 je primjenjiv, i pritom nije potrebno raspraviti pitanje je li žig za koji je podnesena prijava za registraciju takve naravi da može obmanuti javnost ili predstavlja opasnost da se njime dovodi u zabludu u odnosu na podrijetlo proizvoda (presuda CUVÉE PALOMAR, t. 12. supra , EU:T:2010:185, t. 119. i 120.).
            27. U tom kontekstu valja također odbiti kao bespredmetan tužiteljev argument prema kojemu se registracija žiga za koji je podnesena prijava za registraciju ne može odbiti, s obzirom na to da „nije takve naravi da bi javnost dovela u zabludu o postojanju veze između korisnika i organizacije“ u smislu članka 6. ter stavka 1. točke (c) Pariške konvencije. Naime, kao što je to navelo žalbeno vijeće u točki 23. pobijane odluke, ta odredba nije primjenjiva u ovom slučaju, s obzirom na to da se članak 6. ter Pariške konvencije odnosi samo na zabranu uporabe kao žiga grbova, zastava i drugih državnih amblema zemalja Unije, službenih znakova i punci za kontrolu i garanciju što su ih one prihvatile, kao i onih međunarodnih međuvladinih organizacija, a ne i na zaštitu oznaka zemljopisnog podrijetla.
            28. U svakom slučaju, suprotno onomu što tvrdi tužitelj, d odatna slova koja sačinjavaju znak za koji je podnesena prijava za registraciju nisu takve naravi da mu daju karakter izmišljenosti u odnosu na zemljopisnu oznaku Lemberg, s obzirom na to da je naziv „lemberger“ u njemačkom jeziku pridjev koji nastaje od naziva „Lemberg“, a ime „Land“ na tom istom jeziku znači „regija, područje“, što omogućuje da se znak za koji je podnesena prijava za registraciju shvati tako da upućuje na „regiju Lemberg“ ili „područje Lemberg“, kao što to osnovano navodi OHIM. Stoga žig za koji je podnesena prijava za registraciju nema vlastito i samostalno značenje koje ga znatno razlikuje od značenja zemljopisne oznake Lemberg.
            29. Iz toga slijedi, suprotno onomu što tvrdi tužitelj, da je žalbeno vijeće osnovano smatralo da žig za koji je podnesena prijava za registraciju Lembergerland sadržava ili se sastoji od zemljopisne oznake Lemberg, koja je zaštićena na temelju Sporazuma između Europske zajednice i Republike Južne Afrike za vina koja su tog podrijetla. Proizvodi na koje se odnosi žig za koji je podnesena prijava za registraciju uključuju vino, iako tužitelj ne tvrdi da je podrijetlom iz Lemberga. Stoga je žalbeno vijeće osnovano smatralo da u odnosu na žig za koji je podnesena prijava za registraciju postoji apsolutni razlog za odbijanje iz članka 7. stavka 1. točke (j) Uredbe br. 207/2009.
            30. Drugi tužiteljevi argumenti ne mogu dovesti u pitanje taj zaključak.
            31. Kao prvo, tužitelj ukazuje da žalbeno vijeće nije vodilo računa o registraciji žiga Lembergerland u Njemačkoj.
            32. U tom pogledu, valja podsjetiti da je prema ustaljenoj sudskoj praksi pravno uređenje žigova Zajednice samostalni sustav s vlastitim ciljevima i pravilima koji se primjenjuje neovisno o bilo kojem nacionalnom sustavu. OHIM i, ako je potrebno, sud Unije, nisu vezani odlukom donesenom na razini države članice kojom se tom istom znaku dopušta da bude registriran kao nacionalni žig. Već postojeće registracije u državi članici Europske unije predstavljaju samo činjenicu koja se može uzeti u obzir u kontekstu registracije žiga Zajednice, dok se žig za koji je podnesena prijava za registraciju, kao takav, mora cijeniti samo u odnosu na relevantan propis Unije. Iz toga slijedi da OHIM nije dužan registrirati žig za koji je podnesena prijava za registraciju samo zato što postoji odluka o registraciji nacionalnog tijela koje je nadležno u području žigova [vidjeti u tom smislu presude CUVÉE PALOMAR, t. 12. supra , EU:T:2010:185, t. 137. i 138. i navedenu sudsku praksu te od 16. svibnja 2013., Restoin/OHIM (EQUIPMENT), T‑356/11, EU:T:2013:253, t. 74. i navedenu sudsku praksu].
            33. Stoga, kao što to navodi OHIM, okolnost da je žig za koji je podnesena prijava za registraciju bio registriran u Njemačkoj ne može dovesti u pitanje zakonitost odluke žalbenog vijeća.
            34. Kao drugo, tužitelj ističe da je OHIM prekršio načelo jednakog postupanja. Ističe da je u Sporazumu između Europske zajednice i Republike Južne Afrike navedeno više oznaka zemljopisnog podrijetla koje sadržavaju ili se sastoje od elementa „fisch“ ili „sonne“, iako postoje brojni žigovi koji su registrirani za proizvode iz razreda 33. koji uključuju jedan od ta dva elementa.
            35. U tom pogledu, valja podsjetiti da se odluke o registraciji znaka kao žiga Zajednice koje žalbeno vijeće treba donijeti u skladu s Uredbom br. 207/2009 donose na temelju ograničenih ovlaštenja, a ne diskrecijskih ovlasti. Stoga se zakonitost odluka žalbenih vijeća treba ocjenjivati samo na temelju te uredbe, kako je tumače suci u Europskoj uniji, a ne na temelju ranije prakse navedenih vijeća [vidjeti presude od 26. travnja 2007., Alcon/OHIM, C‑412/05 P, Zb. EU:C:2007:252, t. 65. i navedenu sudsku praksu te od 2. svibnja 2012., Universal Display/OHIM (UniversalPHOLED), T‑435/11, EU:T:2012:210, t. 37. i navedenu sudsku praksu].
            36. Nadalje, poštovanje načela jednakog postupanja mora biti usklađeno s poštovanjem načela zakonitosti (presuda od 10. ožujka 2011., Agencja Wydawnicza Technopol/OHIM, C‑51/10 P, Zb. EU:C:2011:139, t. 75.). Osim toga, zbog razloga pravne sigurnosti i dobrog sudovanja, ispitivanje svake prijava za registraciju treba biti potpuno i mora se provesti u svakom konkretnom slučaju (presuda Agencja Wydawnicza Technopol/OHIM, ranije navedena, EU:C:2011:139, t. 77.).
            37. U ovom slučaju, valja navesti da, s jedne strane, žalbeno vijeće nije pogriješilo kada je smatralo da su ispunjene pretpostavke iz članka 7. stavka 1. točke (j) Uredbe br. 2007/2009, kako to proizlazi iz točke 29. ove presude. S druge srane, žigovi Zajednice na koje se tužitelj poziva, a da pritom ne izlaže konkretne primjere, sadržavaju eventualno zemljopisne oznake ili se sastoje od elementa „fisch“ ili „sonne“, a ne „lemberg“. Međutim, postupak koji se vodi pred žalbenim vijećem ne odnosi se na te zemljopisne oznake, koje sadržavaju ili se sastoje od elementa „fisch“ ili „sonne“, koji su također zaštićeni Sporazumom između Zajednice i Republike Južne Afrike, kako je to osnovano navedeno u točki 20. pobijane odluke. U svakom slučaju, činjenične okolnosti stoga nisu usporedive s onima u ovom postupku.
            38. Iz toga slijedi da se tužitelj ne može korisno pozvati, kako bi osporio zaključak do kojeg je došlo žalbeno vijeće u pobijanoj odluci, na ranije odluke OHIM‑a koje se odnose na registraciju kao žigova Zajednice znakova koji sadržavaju elemente „fisch“ ili „sonne“ (vidjeti u tom smislu presude Agencja Wydawnicza Technopol/OHIM, t. 36. supra , EU:C:2011:139, t. 78. 79. te UniversalPHOLED, t. 35. supra , EU:T:2012:210, t. 39.).
            39. Kao treće, tužitelj primjećuje da zaštita južnoafričke oznake zemljopisnog podrijetla Lemberg nije spriječila da se austrijski vinograd St. Magdalena am Lemberg također zaštiti kao oznaka zemljopisnog podrijetla na temelju istog Sporazuma između Europske zajednice i Republike Južne Afrike. Zaključio je da mora postojati mogućnost registracije žiga za koji je podnesena prijava za registraciju prema istim načelima koji su omogućili da se dvije navedene oznake ne smatraju suprotstavljenima.
            40. U tom je pogledu žalbeno vijeće osnovano navelo, u točki 21. pobijane odluke, da, i kad bi se smatralo da postoji homonimija između navedenih oznaka zemljopisnog podrijetla, valja, sukladno članku 7. stavku 4. točki (a) Sporazuma između Europske zajednice i Republike Južne Afrike, smatrati da su dvije oznake zaštićene zbog njihove tradicionalne i stalne uporabe te zbog činjenice da nisu takve naravi da dovode potrošača u zabludu. Takva se ocjena mora potvrditi. Također, žalbeno je vijeće ispravno ukazalo da, u svakom slučaju, taj navodni pravni problem nije predmet ovog postupka.
            41. Na temelju svega navedenog proizlazi da valja odbiti tužbeni razlog i, stoga, tužbu u cijelosti, i pritom nije potrebno odlučiti o prigovoru nedopuštenosti koji je istaknuo OHIM u drugoj točki zahtjeva.
            Troškovi
            42. Sukladno odredbama članka 134. stavka 1. Poslovnika Općeg suda, stranka koja ne uspije u postupku snosi troškove, ako je takav zahtjev postavljen. Budući da tužitelj nije uspio u postupku, istom valja naložiti snošenje troškova sukladno zahtjevu OHIM‑a.

            Operativni dio
            Slijedom navedenoga,
            OPĆI SUD (prvo vijeće)
            proglašava i presuđuje:
            1. Tužba se odbija.
            2. Nalaže se Genossenschaftskellereiju Rosswag‑Mühlhausen eG snošenje troškova.


title: Presuda Suda (veliko vijeće) od 24. svibnja 2016.#MT Højgaard A/S i Züblin A/S protiv Banedanmark.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Klagenævnet for Udbud.#Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 267. UFEU‑a – Nadležnost Suda – Kvalifikacija tijela koje je uputilo zahtjev kao suda – Javna nabava u sektoru željezničkih infrastruktura – Pregovarački postupak – Direktiva 2004/17/EZ – Članak 10. – Članak 51. stavak 3. – Načelo jednakog postupanja prema ponuditeljima – Zajednica sastavljena od dvaju društava koja je prihvaćena kao ponuditelj – Ponuda koju je podnijelo jedno od dvaju društava u svoje ime, s obzirom na to da je drugo društvo proglasilo stečaj – Društvo koje se smatra sposobnim da ga se samog prihvati kao ponuditelja – Dodjela ugovora tom društvu.#Predmet C-396/14.

text:
         PRESUDA SUDA (veliko vijeće)
      24. svibnja 2016. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 267. UFEU‑a — Nadležnost Suda — Kvalifikacija tijela koje je uputilo zahtjev kao suda — Javna nabava u sektoru željezničkih infrastruktura — Pregovarački postupak — Direktiva 2004/17/EZ — Članak 10. — Članak 51. stavak 3. — Načelo jednakog postupanja prema ponuditeljima — Zajednica sastavljena od dvaju društava koja je prihvaćena kao ponuditelj — Ponuda koju je podnijelo jedno od dvaju društava u svoje ime, s obzirom na to da je drugo društvo proglasilo stečaj — Društvo koje se smatra sposobnim da ga se samog prihvati kao ponuditelja — Dodjela ugovora tom društvu“
      U predmetu C‑396/14,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Klagenævnet for Udbud (Žalbena komisija za javnu nabavu, Danska), odlukom od 18. kolovoza 2014., koju je Sud zaprimio 20. kolovoza 2014., u postupku

         MT Højgaard A/S,

         Züblin A/S

      protiv

         Banedanmark,

      SUD (veliko vijeće),
      u sastavu: K. Lenaerts, predsjednik, A. Tizzano, potpredsjednik, R. Silva de Lapuerta, M. Ilešič, J. L. da Cruz Vilaça i A. Arabadjiev, predsjednici vijeća, E. Juhász (izvjestitelj), A. Borg Barthet, J. Malenovský, E. Levits, J.-C. Bonichot, C. G. Fernlund i C. Vajda, suci,
      nezavisni odvjetnik: P. Mengozzi,
      tajnik: I. Illéssy, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 8. rujna 2015.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za društva MT Højgaard A/S i Züblin A/S, T. Høg, advokat,

               —

               za dansku vladu, C. Thorning, u svojstvu agenta, uz asistenciju R. Holdgaarda, advokat,

               —

               za Europsku komisiju, L. Grønfeldt, M. Clausen i A. Tokár, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 25. studenoga 2015.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje načela jednakog tretmana gospodarskih subjekata iz članka 10. Direktive 2004/17/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga (SL 2004., L 134, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 43.), u vezi s člankom 51. te direktive.

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između društava MT Højgaard A/S i Züblin A/S, s jedne strane, i Banedanmarka, upravitelja željezničke infrastrukture u Danskoj, s druge strane, o ispravnosti Banedanmarkove dodjele ugovora o javnoj nabavi u svojstvu naručitelja društvu Per Aarsleff A/S.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Uvodna izjava 9. Direktive 2004/17 navodi:
               „Kako bi se zajamčilo otvaranje ugovora o javnoj nabavi tržišnom natjecanju, a koje sklapaju subjekti koji djeluju u sektoru vodnoga gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga, potrebno je izraditi propise za usklađivanje ugovora iznad određene vrijednosti na razini Zajednice. To se usklađivanje temelji na zahtjevima koji se mogu zaključiti iz članaka 14., 28. i 49. Ugovora o osnivanju Europske zajednice i iz članka 97. Ugovora o osnivanju Europske zajednice za atomsku energiju, i to na načelu jednakog tretmana, čije je načelo nediskriminacije samo određeniji izraz, načelu uzajamnog priznavanja, načelu razmjernosti, kao i načelu transparentnosti. S obzirom na prirodu sektora na koje se to usklađivanje odnosi, ono bi trebalo uspostaviti okvir za dobru trgovinsku praksu i omogućiti maksimalnu fleksibilnost uz istodobno osiguranje primjene tih načela.
               [...]”

               4

               Članak 10. te direktive, pod naslovom „Načela sklapanja ugovora”, predviđa:
               „Naručitelji postupaju s gospodarskim subjektima na jednak i nediskriminirajući način te djeluju transparentno.”

               5

               U članku 11. stavku 2. navedene direktive, naslovljenom „Gospodarski subjekti”, predviđa se:
               „Zajednice gospodarskih subjekata mogu dostaviti ponude ili se mogu predložiti za natjecatelje. Naručitelji ne smiju od tih zajednica zahtijevati da poprime određeni pravni oblik kako bi mogle podnijeti ponudu ili zahtjev za sudjelovanje; međutim, to se može tražiti od odabrane zajednice kada je sklopljen ugovor u onoj mjeri u kojoj je ta promjena potrebna za zadovoljavajuće izvršavanje ugovora.”

               6

               U članku 51., naslovljenom „Opće odredbe”, koji se nalazi u poglavlju VII. te direktive, određeno je:
               „1.   Za potrebe odabira sudionika u svojim postupcima nabave:

                        (a)

                        naručitelji, nakon što su utvrdili pravila i kriterije za isključenje ponuditelja ili natjecatelja u skladu s člankom 54. stavcima 1., 2. ili 4., isključuju gospodarske subjekte koji udovoljavaju tim pravilima i koji zadovoljavaju te kriterije;

                        (b)

                        oni odabiru ponuditelje i natjecatelje u skladu s objektivnim pravilima i kriterijima utvrđenim sukladno članku 54.;

                        (c)

                        u ograničenim i pregovaračkim postupcima s pozivom na nadmetanje, oni će, po potrebi, smanjiti, u skladu s člankom 54., broj natjecatelja odabranih sukladno točkama (a) i (b).

                  [...]
               3.   Naručitelji provjeravaju udovoljavaju li ponude koje su dostavili odabrani ponuditelji pravilima i zahtjevima koji se primjenjuju na ponude te sklapaju ugovor na temelju kriterija utvrđenih u člancima 55. i 57.”

               7

               U skladu s člankom 54. Direktive 2004/17, naslovljenim „Uvjeti sposobnosti”:
               „1.   Naručitelji koji određuju uvjete sposobnosti u otvorenom postupku to čine u skladu s objektivnim pravilima i kriterijima koji su dostupni zainteresiranim gospodarskim subjektima.
               2.   Naručitelji koji provode odabir natjecatelja za ograničene ili pregovaračke postupke to čine prema objektivnim pravilima i kriterijima koje su utvrdili, a koji su dostupni zainteresiranim gospodarskim subjektima.
               3.   U ograničenim ili pregovaračkim postupcima kriteriji se mogu temeljiti na objektivnoj potrebi naručitelja da smanji broj natjecatelja na razinu koja je opravdana potrebom uspostavljanja ravnoteže između određenih svojstava postupka nabave i resursa potrebnih za njegovu provedbu. Međutim, pri određivanju broja odabranih natjecatelja treba uzeti u obzir potrebu za osiguranjem odgovarajućeg natjecanja.
               [...]”

         Dansko pravo

               8

               Članak 2. podstavak prvi lova om visse erhvervsdrivende virksomheder (Zakon o određenim komercijalnim djelatnostima), objavljen u Aktu o pročišćenom tekstu br. 1295 od 15. studenoga 2013., sadržava sljedeću definiciju, utvrđenu u skladu sa sudskom praksom i doktrinom:
               „U smislu ovog zakona, pod pojmom ‚javno trgovačko društvo’ podrazumijeva se poduzetnik u kojem su svi članovi osobno, neograničeno i solidarno odgovorni za svoje obveze.”

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               9

               Pozivom objavljenim u siječnju 2013. Banedanmark je pokrenuo pregovarački postupak s prethodnim pozivom na nadmetanje u smislu članka 47. Direktive 2004/17 s ciljem dodjele ugovora o javnoj nabavi u svezi s izgradnjom nove željezničke linije između gradova Kopenhagena i Ringsteda, projekta pod nazivom „TP 4 Urban Tunnels”. Za dodjelu ugovora primijenjen je kriterij ekonomski najpovoljnije ponude.

               10

               U skladu s pozivom na nadmetanje, Banedanmark je namjeravao pozvati četiri do šest natjecatelja da dostave ponude te bi, ako bi njihov broj bio veći od šest, obavio prethodnu procjenu. Nadalje, iz specifikacija proizlazi da je pokrenuti postupak predviđao da se ponuditelji pozovu da podnesu tri uzastopne ponude tijekom postupka. Pregovaranje bi se odvijalo nakon podnošenja prvih dviju ponuda, a treća i posljednja trebala je dovesti do dodjele ugovora.

               11

               Pet gospodarskih subjekata podnijelo je zahtjev za sudjelovanje u okviru prethodnog odabira. Među njima bila je zajednica koju su osnovala društva MT Højgaard i Züblin (u daljnjem tekstu: zajednica Højgaard i Züblin) i zajednica koju su osnovala društva Per Aarsleff i E. Pihl og Søn A/S (u daljnjem tekstu: zajednica Aarsleff i Pihl). Banedanmark je prethodno odabrao ukupno pet natjecatelja te ih je pozvao da dostave ponude.

               12

               Jedan od poduzetnika u lipnju 2013. povukao se iz postupka, tako da su ostala samo četiri prethodno odabrana ponuditelja.

               13

               Ugovor o osnivanju zajednice Aarsleff i Pihl sklopljen je 26. kolovoza 2013. između tih dvaju društava. Nadležni je sud istog datuma donio presudu kojom se proglašava stečaj društva E. Pihl og Søn. Banedanmark je o toj presudi obaviješten tijekom poslijepodneva istog dana te je odmah ispitao društvo Per Aarsleff o njezinu utjecaju na postupak nabave u tijeku. Unatoč tom proglašenju stečaja, zajednica Aarsleff i Pihl podnijela je 27. kolovoza 2013. prvu ponudu, koju su potpisala ta dva društva, ali ne i stečajni upravitelj.

               14

               Banedanmark je 15. listopada 2013. obavijestio sve ponuditelje o svojoj odluci da se društvu Per Aarsleff odobri da sâmo nastavi sudjelovati u postupku. Banedanmark je tu odluku opravdao utvrđenjem da je društvo Per Aarsleff, koje je bilo prvi poduzetnik u Danskoj prema prometu u poslovnim godinama 2012. i 2013., ispunjavalo uvjete za sudjelovanje u pregovaračkom postupku, čak i bez tehničkih i financijskih sposobnosti društva E. Pihl og Søn. Osim toga, društvo Per Aarsleff preuzelo je pedesetero zaposlenika društva E. Pihl og Søn, uključujući i ključne osobe za realizaciju projekta o kojem je riječ.

               15

               Društvo Per Aarsleff podnijelo je drugu ponudu u vlastito ime, naznačivši da je podnosi kao sljednik zajednice Aarsleff i Pihl te da stečajni upravitelj nije naveo namjerava li nastaviti ispunjavati ugovor zajednice i da je, slijedom toga, društvo Per Aarsleff raskinulo taj ugovor. Nakon ocjenjivanja ponuda pristiglih u drugom krugu, Banedanmark je pod uvjetima iz poziva na nadmetanje odabrao tri ponude s ciljem utvrđivanja koja je od njih ekonomski najpovoljnija te je od triju odabranih ponuditelja zatražio da podnesu treću i posljednju ponudu. Među njima su bili društvo Per Aarsleff i zajednica Højgaard i Züblin. Te ponude 12. prosinca 2013. dostavila su tri ponuditelja.

               16

               Banedanmark je 20. prosinca 2013. obavijestio tri odabrana ponuditelja da je ugovor odlučio dodijeliti društvu Per Aarsleff, čija je ponuda bila ekonomski najpovoljnija s gledišta kvalitete i cijene. Ta se ponuda odnosila na iznos od 920300000 danskih kruna (DKK) (otprilike 123402000 eura).

               17

               Nakon te odluke, MT Højgaard i Züblin obratili su se Klagenævnetu for Udbud (Žalbena komisija za javnu nabavu, Danska) tvrdeći, među ostalim, da je Banedanmark povrijedio načela jednakog tretmana i transparentnosti iz članka 10. Direktive 2004/17 omogućivši društvu Per Aarsleff da sudjeluje u postupku umjesto zajednice Aarsleff i Pihl a da to društvo nije bilo prethodno osobno odabrano. MT Højgaard i Züblin zatražili su stoga od Klagenævneta for Udbud (Žalbena komisija za javnu nabavu) da poništi odluku o dodjeli ugovora društvu Per Aarsleff i naloži suspenziju njezina izvršenja.

               18

               Klagenævnet for Udbud (Žalbena komisija za javnu nabavu) najprije je odlučio ne odobriti suspenzivan učinak žalbi. Nadalje, u svojoj odluci kojom se upućuje prethodno pitanje smatrao je da bi na temelju dostavljenih podataka o društvu Per Aarsleff ono bilo prethodno odabrano da je podnijelo zahtjev za sudjelovanje u svoje ime, a ne posredstvom zajednice Aarsleff i Pihl. Klagenævnet for Udbud (Žalbena komisija za javnu nabavu) također navodi da nijedna odredba danskog prava ne zabranjuje izmjenu sastava zajednice poduzetnika koja sudjeluje u postupku javne nabave do koje je došlo nakon podnošenja ponuda.

               19

               Klagenævnet for Udbud (Žalbena komisija za javnu nabavu) također primjećuje da Banedanmark u pozivu na nadmetanje nije postavio minimalne zahtjeve glede tehničkih kapaciteta ponuditelja kao i to da je trebao provesti kvalitativnu ocjenu zahtjeva za sudjelovanje samo ako ih je bilo više od šest. Društvo Per Aarsleff moglo je, dakle, biti prethodno odabrano u svoje ime a da nije bilo dio zajednice Aarsleff i Pihl. Činjenica da je društvo Per Aarsleff zamijenilo tu zajednicu, osim toga, nema nikakav utjecaj na položaj ponuditelja jer nijedan natjecatelj nije bio isključen tijekom prethodnog odabira i nijedan ne bi bio odbijen da je društvo Per Aarsleff podnijelo zahtjev za sudjelovanje u vlastito ime. Nadalje, treba razlikovati situaciju u kojoj je do izmjene zajednice došlo prije dodjele ugovora od one u kojoj je do te izmjene došlo nakon te dodjele.

               20

               Međutim, Klagenævnet for Udbud (Žalbena komisija za javnu nabavu) izražava određenu suzdržanost glede spojivosti provedenog postupka s načelom jednakog tretmana, ističući da u svezi s javnom nabavom u sektorima aktivnosti koji ulaze u područje primjene Direktive 2004/17 zakonodavac Europske unije nije utvrdio jednako detaljna pravila o primjeni tog načela poput onih iz Direktive 2004/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama (SL 2004., L 134, str. 114.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 156.).

               21

               S obzirom na ta razmatranja, Klagenævnet for Udbud (Žalbena komisija za javnu nabavu) odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „Treba li načelo jednakog tretmana iz članka 10. u vezi s člankom 51. Direktive 2004/17/EZ tumačiti na način da naručitelju, u situaciji poput one u glavnom postupku, zabranjuje dodjelu ugovora ponuditelju koji se nije prijavio za postupak prethodnog odabira i koji zato u njemu nije bio prethodno odabran?”

         Nadležnost Suda

               22

               U točki 15. presude od 18. studenoga 1999., Unitron Scandinavia i 3-S (C‑275/98, EU:C:1999:567) Sud je Klagenævnetu for Udbud (Žalbena komisija za javnu nabavu) priznao svojstvo „suda” u smislu članka 267. UFEU‑a. Međutim, danska vlada navodi da je, nasuprot tomu, Sud u presudi od 9. listopada 2014., TDC (C‑222/13, EU:C:2014:2265) zanijekao to svojstvo Teleklagenævnetu (Žalbena komisija u području telekomunikacija, Danska). Slijedom toga, zahtijeva od Suda da dodatno pojasni s tim u svezi primjenjive kriterije te da potvrdi, prema potrebi, svojstvo „suda” Klagenævnetu for Udbud (Žalbena komisija za javnu nabavu).

               23

               S tim u svezi, treba podsjetiti da Sud, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, da bi ocijenio ima li tijelo koje je uputilo zahtjev svojstvo „suda”, a što je pitanje koje proizlazi isključivo iz prava Unije, uzima u obzir sve elemente, kao što su njegova utemeljenost na zakonu, stalnost, svojstvo obvezne nadležnosti, kontradiktorna narav postupka, primjena pravnih pravila te njegova neovisnost (presuda od 6. ožujka 2015., Consorci Sanitari del Maresme, C‑203/14, EU:C:2015:664, t. 17. i navedena sudska praksa).

               24

               U glavnom postupku ni iz jednog elementa iz spisa podnesenog Sudu ne proizlazi da tijelo koje je uputilo zahtjev ne ispunjava kriterije koji se odnose na njegovu utemeljenost na zakonu, stalnost, svojstvo obvezne nadležnosti, kontradiktornu narav postupka koji se pred njim vodi i njegovu primjenu pravnih pravila.

               25

               Glede kriterija neovisnosti – koji Teleklagenævnet (Žalbena komisija u području telekomunikacija), u skladu s utvrđenjem Suda u presudi od 9. listopada 2014., TDC (C‑222/13, EU:C:2014:2265), na koju se pozvala danska vlada, nije ispunjavao – najprije valja utvrditi da, za razliku od potonjeg žalbenog tijela, Klagenævnet for Udbud (Žalbena komisija za javnu nabavu) ne nastupa kao stranka u žalbenim postupcima protiv svojih odluka pred redovnim sudovima. Iz toga proizlazi da ima svojstvo treće strane u odnosu na stranke u sporu, posebice u odnosu na tijelo koje je donijelo odluku koja se pred njim pobija.

               26

               Nadalje, valja napomenuti da, kao što je to naveo nezavisni odvjetnik u točki 44. svojeg mišljenja, iz spisa proizlazi da Klagenævnet for Udbud (Žalbena komisija za javnu nabavu) nema nikakve funkcionalne veze s Ministarstvom poduzetništva i rasta. Činjenica da je tajništvo tog tijela povezano s navedenim ministarstvom ne dovodi u sumnju taj zaključak. Osim toga, navedeno tijelo obavlja svoje funkcije potpuno samostalno, ne podliježući nikakvom hijerarhijskom odnosu i ne primajući upute ni od koga (vidjeti u tom smislu presudu od 6. listopada 2015., Consorci Sanitari del MaresmeC‑203/14, EU:C:2015:664, t. 19. i navedenu sudsku praksu).

               27

               Glede neovisnosti članova od kojih je sastavljeno tijelo koje je uputilo zahtjev, valja naglasiti da su oni, u skladu s člankom 1. stavkom 4. bekendtgørelsea nr. 887 om Klagenævnet for Udbud med senere ændringer (Uredba br. 887 o žalbenoj komisiji u području javne nabave, kako je izmijenjena) od 11. kolovoza 2011., dužni obavljati svoje funkcije samostalno.

               28

               Iz spisa proizlazi da je tijelo koje je uputilo zahtjev, u skladu s člankom 9. stavkom 1. lova nr. 492 om håndhævelse af udbudsreglerne med senere ændringer (Zakon br. 492 o provedbi pravila za provedbu postupaka javne nabave, kako je izmijenjen) od 12. svibnja 2010. (u daljnjem tekstu: Zakon br. 492), sastavljeno od predsjednika i određenog broja potpredsjednika, koji čine predsjedništvo, te određenog broja članova iz redova stručnjaka. U skladu s člankom 9. stavkom 2. podstavkom drugim Zakona br. 492, predsjedništvo je sastavljeno od sudaca općinskih i viših regionalnih sudova.

               29

               Sastav Klagenævneta for Udbud (Žalbena komisija za javnu nabavu) je uravnotežen. U svojem uobičajenom sastavu sastavljen je od jednog člana predsjedništva u svojstvu predsjednika i jednog člana iz redova stručnjaka. Osim toga, na temelju članka 10. stavka 5. Zakona br. 492, odluke se donose običnom većinom glasova, pri čemu u slučaju izjednačenosti prevladava predsjednikov glas. Slijedom toga, članovi tog tijela iz redova sudaca danskih sudova imaju u svim okolnostima većinu glasova, a time i prevladavajuću snagu u donošenju odluka navedenog tijela.

               30

               Članovi tijela koje je uputilo zahtjev koji imaju status sudaca u pravosudnom sustavu po toj osnovi uživaju posebnu zaštitu od opoziva, koja je predviđena člankom 64. danskog Ustava, a koja također obuhvaća obavljanje funkcija člana predsjedništva tijela koje je uputilo zahtjev.

               31

               S obzirom na prevladavajuću narav glasova članova tijela koje je uputilo zahtjev koji u svojstvu sudaca uživaju tu posebnu zaštitu, okolnost da njegovi članovi iz redova stručnjaka ne uživaju istu zaštitu ni u kojem slučaju ne može dovesti u pitanje neovisnost navedenog tijela.

               32

               Uzimajući u obzir prethodna razmatranja, valja potvrditi da Klagenævnet for Udbud (Žalbena komisija za javnu nabavu) ispunjava i kriterij neovisnosti te bi stoga trebao biti kvalificiran kao „sud” u smislu članka 267. UFEU‑a.

               33

               Slijedom toga, Sud je nadležan dati odgovor na postavljeno pitanje.

         O prethodnom pitanju

               34

               Sud koji je uputio zahtjev svojim pitanjem u biti pita treba li načelo jednakog tretmana gospodarskih subjekata iz članka 10. u vezi s člankom 51. Direktive 2004/17 tumačiti na način da mu se protivi to da naručitelj odobri gospodarskom subjektu koji je činio dio zajednice od dvaju poduzetnika koja je prethodno odabrana i koja je dostavila prvu ponudu u pregovaračkom postupku za dodjelu ugovora o javnoj nabavi nastavak sudjelovanja u vlastito ime u tom postupku nakon prestanka postojanja navedene zajednice.

               35

               Da bi se dao odgovor na to pitanje, valja navesti da Direktiva 2004/17 ne predviđa pravila koja se posebno odnose na izmjene do kojih je došlo u odnosu na sastav zajednice gospodarskih subjekata koja je prethodno odabrana kao ponuditelj u postupku javne nabave, tako da pravno uređenje takve situacije ulazi u nadležnost država članica (vidjeti u tom smislu presudu od 23. siječnja 2003., Makedoniko Metro u Michaniki, C‑57/01, EU:C:2003:47, t. 61.).

               36

               Ni danski propisi ni poziv na nadmetanje o kojem je riječ u glavnom postupku ne sadržavaju posebna pravila u tom pogledu. Stoga mogućnost naručitelja da odobri takvu izmjenu valja ispitati s obzirom na opća načela prava Unije, posebice načelo jednakog tretmana i obvezu transparentnosti koja iz njega proizlazi, kao i na ciljeve tog prava u području javne nabave.

               37

               U tom smislu, treba podsjetiti da načelo jednakog tretmana i obveza transparentnosti znače, među ostalim, da ponuditelji moraju biti ravnopravni i u trenutku kada pripremaju svoje ponude i u trenutku kada ih naručitelj ocjenjuje te čine osnovu pravila Unije o postupcima javne nabave (vidjeti u tom smislu presudu od 16. prosinca 2008., Michaniki, C‑213/07, EU:C:2008:731, t. 45. i navedenu sudsku praksu).

               38

               Načelo jednakog tretmana ponuditelja, koje ima za cilj podupiranje razvoja zdravog i učinkovitog tržišnog natjecanja među poduzetnicima koji sudjeluju u postupku javne nabave, određuje da ponuditelji pri oblikovanju uvjeta svojih ponuda imaju jednake izglede i podrazumijeva podvrgavanje tih ponuda istim uvjetima za sve natjecatelje (presude od 29. travnja 2004., Komisija/CAS Succhi di Frutta, C‑496/99 P, EU:C:2004:236, t. 110. i od 12. ožujka 2015., eVigilo, C‑538/13, EU:C:2015:166, t. 33.).

               39

               Stroga primjena načela jednakog tretmana ponuditelja, kao što je to navedeno u članku 10. u vezi s člankom 51. Direktive 2004/17, dovodi do zaključka da samo oni gospodarski subjekti koji su prethodno odabrani kao takvi mogu podnijeti ponude i postati uspješni ponuditelji.

               40

               Taj pristup temelji se na članku 51. stavku 3. Direktive 2004/17, prema kojem naručitelji „provjeravaju udovoljavaju li ponude koje su dostavili odabrani ponuditelji”, što pretpostavlja, kao što je to naveo nezavisni odvjetnik u točki 63. svojeg mišljenja, pravnu i materijalnu istovjetnost između prethodno odabranih gospodarskih subjekata i onih koji podnose ponude.

               41

               Međutim, zahtjev pravne i materijalne istovjetnosti naveden u prethodnoj točki ove presude može se ublažiti kako bi se osiguralo odgovarajuće natjecanje u pregovaračkom postupku, kao što je to propisano člankom 54. stavkom 3. Direktive 2004/17.

               42

               U glavnom postupku, kao što to proizlazi iz točke 10. ove presude, naručitelj je smatrao da trebaju postojati najmanje četiri natjecatelja kako bi se osiguralo takvo natjecanje.

               43

               Još je potrebno, međutim, da nastavak sudjelovanja gospodarskog subjekta u pregovaračkom postupku u vlastito ime, nakon prestanka postojanja zajednice kojoj je pripadao i koju je naručitelj prethodno odabrao, nastupa u uvjetima u kojima se ne krši načelo jednakog tretmana svih ponuditelja.

               44

               S tim u svezi, naručitelj ne krši to načelo kada jednom od dvaju gospodarskih subjekata koji su bili dio zajednice poduzetnika koju je, kao takvu, taj naručitelj pozvao na dostavu ponuda odobri da zamijeni tu zajednicu nakon prestanka njezina postojanja i da u vlastito ime sudjeluje u pregovaračkom postupku za dodjelu ugovora o javnoj nabavi, pod uvjetom da se utvrdi, s jedne strane, da taj gospodarski subjekt sâm ispunjava uvjete koje je utvrdio navedeni naručitelj i, s druge strane, da nastavak njegova sudjelovanja u navedenom postupku ne dovodi do pogoršanja konkurentskog položaja drugih ponuditelja.

               45

               U glavnom postupku valja najprije navesti da iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da bi društvo Per Aarsleff bilo prethodno odabrano da je sâmo podnijelo zahtjev za sudjelovanje (vidjeti točku 18. ove presude).

               46

               Imajući to na umu te s obzirom na elemente iz spisa prema kojima je, s jedne strane, ugovor o osnivanju zajednice Aarsleff i Pihl sklopljen isti dan kada je donesena presuda kojom se proglašava stečaj društva E. Pihl og Søn i, s druge strane, prva ponuda te zajednice podnesena sljedećeg dana bez potpisa stečajnog upravitelja društva E. Pihl og Søn, na nacionalnom je sudu, nadalje, da provjeri da podnošenje te prve ponude nije sadržavalo nepravilnost koja bi predstavljala prepreku tomu da društvo Per Aarsleff nastavi u vlastito ime sudjelovati u pregovaračkom postupku o kojem je riječ.

               47

               Naposljetku, glede okolnosti da je nakon prestanka postojanja zajednice Aarsleff i Pihl društvo Per Aarsleff preuzelo 50 zaposlenika društva E. Pihl og Søn, uključujući i ključne osobe za realizaciju građevinskog projekta o kojem je riječ, na nacionalnom je sudu da provjeri je li društvo Per Aarsleff time ostvarilo konkurentsku prednost na štetu drugih ponuditelja.

               48

               S obzirom na prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti da načelo jednakog tretmana gospodarskih subjekata iz članka 10. u vezi s člankom 51. Direktive 2004/17 treba tumačiti na način da naručitelj ne krši to načelo kada jednom od dvaju gospodarskih subjekata koji su bili dio zajednice poduzetnika koju je, kao takvu, taj naručitelj pozvao na dostavu ponuda odobri da zamijeni tu zajednicu nakon prestanka njezina postojanja i da u vlastito ime sudjeluje u pregovaračkom postupku za dodjelu ugovora o javnoj nabavi, pod uvjetom da se utvrdi, s jedne strane, da taj gospodarski subjekt sâm ispunjava uvjete koje je utvrdio navedeni naručitelj i, s druge strane, da nastavak njegova sudjelovanja u navedenom postupku ne dovodi do pogoršanja konkurentskog položaja drugih ponuditelja.

         Troškovi

               49

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (veliko vijeće) odlučuje:

                     Načelo jednakog tretmana gospodarskih subjekata iz članka 10. u vezi s člankom 51. Direktive 2004/17/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga treba tumačiti na način da naručitelj ne krši to načelo kada jednom od dvaju gospodarskih subjekata koji su bili dio zajednice poduzetnika koju je, kao takvu, taj naručitelj pozvao na dostavu ponuda odobri da zamijeni tu zajednicu nakon prestanka njezina postojanja i da u vlastito ime sudjeluje u pregovaračkom postupku za dodjelu ugovora o javnoj nabavi, pod uvjetom da se utvrdi, s jedne strane, da taj gospodarski subjekt sâm ispunjava uvjete koje je utvrdio navedeni naručitelj i, s druge strane, da nastavak njegova sudjelovanja u navedenom postupku ne dovodi do pogoršanja konkurentskog položaja drugih ponuditelja.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: danski


Presuda Općeg suda (treće vijeće) od 23. siječnja 2014.#Evonik Degussa GmbH i AlzChem AG, anciennement AlzChem Trostberg GmbH, anciennement AlzChem Hart GmbH protiv Europske komisije.#Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Tržište karbida kalcija i magnezija namijenjeno metalurškom i plinskom sektoru unutar EGP‑a, s iznimkom Irske, Španjolske, Portugala i Ujedinjene Kraljevine – Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 81. UEZ‑a – Određivanje cijena i podjela tržišta – Pripisivanje protupravnog ponašanja – Novčane kazne – Suradnja tijekom upravnog postupka – Otegotne okolnosti – Ponavljanje povrede – Olakotne okolnosti – Proporcionalnost – Trajanje povrede – Solidarna odgovornost za plaćanje novčane kazne – Smjernice za izračunavanje novčane kazne iz 2006.#Predmet T‑391/09.


Presuda Suda (peto vijeće) od 18. lipnja 2009.#Kloosterboer Services BV protiv Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Rotterdam.#Zahtjev za prethodnu odluku: Gerechtshof te Amsterdam - Nizozemska.#Zajednička carinska tarifa.#Predmet C-173/08.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 20. svibnja 2010.#Data I/O GmbH protiv Hauptzollamt Hannover.#Zahtjev za prethodnu odluku: Bundesfinanzhof - Njemačka.#Zajednička carinska tarifa.#Predmet C-370/08.