Presuda Prvostupanjskog suda (sudac pojedinac) od 28. listopada 1999. # Elizabeth Cotrim protiv Europskog centra za razvoj strukovnog osposobljavanja (Cedefop). # Predmet T-180/98.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 27. veljače 2015.#Bayer Intellectual Property GmbH protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).#Žig Zajednice – Postupak prigovora – Prijava za registraciju verbalnog žiga Zajednice INTERFACE – Raniji verbalni žig Zajednice Interfog – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Istovjetnost proizvoda – Sličnost znakova – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T‑227/13.


Presuda Suda (veliko vijeće) od 21. rujna 2010.#Kraljevina Švedska protiv Association de la presse internationale ASBL (API) i Europske komisije (C-514/07 P), Association de la presse internationale ASBL (API) protiv Europske komisije (C-528/07 P) i Europska komisija protiv Association de la presse internationale ASBL (API) (C-532/07 P).#Žalba.#Spojeni predmeti C-514/07 P, C-528/07 P i C-532/07 P.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 15. rujna 2011.#DP grup EOOD protiv Direktor na Agentsia "Mitnitsi".#Zahtjev za prethodnu odluku: Administrativen sad Sofia-grad - Bugarska.#Predmet C-138/10.


PRESUDA SLUŽBENIČKOG SUDA EUROPSKE UNIJE (drugo vijeće) od 11. prosinca 2013.#Carlos Andres i dr. protiv Europske središnje banke (ESB).#Javna služba – Osoblje ESB‑a – Reforma sustava mirovinskog osiguranja – Zamrzavanje mirovinskog plana – Provedba mirovinskog sustava – Mišljenje Nadzornog odbora – Mišljenje Odbora osoblja – Mišljenje Općeg vijeća – Mišljenje Upravnog vijeća – Ocjena mirovinskog plana svake tri godine – Povreda uvjeta zaposlenja – Očita pogreška u ocjeni – Načelo proporcionalnosti – Stečena prava – Načelo pravne sigurnosti i predvidljivosti – Obveza obavještavanja.#Predmet F‑15/10.


Presuda Suda (šesto vijeće) od 4. listopada 2012. # Europska komisija protiv Kraljevine Belgije. # Povreda obveze države članice - Direktiva 2000/53/EZ. # Predmet C-391/11.


Presuda Suda (veliko vijeće) od 14. ožujka 2006.#Komisija Europskih zajednica protiv Francuske Republike.#Povreda obveze države članice - Direktiva 85/374/EEZ - Članak 228. UEZ-a.#Predmet C-177/04.


Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 30. travnja 2009. # Laleh Aayhan i dr. protiv Europskog parlamenta. # Javna služba - Dopuštenost - Članak 283. UEZ-a - Jednako postupanje - Direktiva 1999/70. # Predmet F-65/07.


Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 25. ožujka 2014. # Deutsche Bank AG protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Predmet T-291/12.


Presuda Prvostupanjskog suda (treće vijeće) od 6. srpnja 2006.#Yves Franchet i Daniel Byk protiv Komisije Europskih zajednica.#Spojeni predmeti T-391/03 i T-70/04.


Presuda Prvostupanjskog suda (veliko vijeće) od 12. rujna 2007.#Association de la presse internationale ASBL (API) protiv Komisije Europskih zajednica.#Predmet T-36/04.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 7. srpnja 2005. # Komisija Europskih zajednica protiv Republike Austrije. # Povreda obveze države članice - Članci 12., 149. i 150. UEZ-a. # Predmet C-147/03.


Presuda Suda (veliko vijeće) od 18. srpnja 2007.#Gertraud Hartmann protiv Freistaat Bayern.#Zahtjev za prethodnu odluku: Bundessozialgericht - Njemačka.#Predmet C-212/05.


Presuda Suda (treće vijeće) od 4. ožujka 2010.#Europska komisija protiv Irske.#Povreda obveze države članice - Direktiva 95/59/EZ.#Predmet C-221/08.


Presuda Općeg suda (četvrto vijeće) od 9. srpnja 2013.#Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro AE protiv Europske komisije.#Tužba za poništenje – Ugovor o financijskoj potpori Unije za projekt na području medicinske suradnje – Opomena dužniku – Ugovorna priroda spora – Akt koji se ne može pobijati – Nedopuštenost – Protuzahtjev za plaćanje.#Predmet T-552/11.


Presuda Suda (veliko vijeće) od 14. rujna 2004.#Verbraucher-Zentrale Hamburg eV protiv O2 (Germany) GmbH & Co. OHG.#Zahtjev za prethodnu odluku: Landgericht München I - Njemačka.#Predmet C-19/03.


Presuda Suda (treće vijeće) od 14. lipnja 2007.#Stichting Regionaal Opleidingen Centrum Noord-Kennemerland/West-Friesland (Horizon College) protiv Staatssecretaris van Financiën.#Zahtjev za prethodnu odluku: Hoge Raad der Nederlanden - Nizozemska.#Šesta direktiva o PDV-u.#Predmet C-434/05.


Presuda Suda od 25. listopada 1983. # Allgemeine Elektrizitäts-Gesellschaft AEG-Telefunken AG protiv Komisije Europskih zajednica. # Predmet 107/82.


Presuda Prvostupanjskog suda (prvo prošireno vijeće) od 20. veljače 2001.#Mannesmannröhren-Werke AG protiv Komisije Europskih zajednica.#Tužba za poništenje - Tržišno natjecanje.#Predmet T-112/98.


title: Presuda Suda (treće vijeće) od 15. listopada 2014.#Teresa Mascellani protiv Ministero della Giustizia.#Zahtjev za prethodnu odluku koju je uputio Tribunale ordinario di Trento.#Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Direktiva 97/81/EZ – Okvirni sporazum o radu s nepunim radnim vremenom koji su sklopili UNICE, CEEP i ETUC – Preoblikovanje ugovora o radu s nepunim radnim vremenom u ugovor o radu s punim radnim vremenom bez suglasnosti radnika.#Predmet C‑221/13.

text:
               Stranke
               Osnova
               Operativni dio

            Stranke
            U predmetu C‑221/13,
            povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a koji je uputio Tribunale ordinario di Trento (Italija), odlukom od 11. travnja 2013., koju je Sud zaprimio 25. travnja 2013., u postupku
            Teresa Mascellani
            protiv
            Ministero della Giustizia,
            SUD (treće vijeće),
            u sastavu: M. Ilešič, predsjednik vijeća, A. Ó Caoimh, C. Toader i E. Jarašiūnas (izvjestitelj), i C. G. Fernlund, suci,
            nezavisni odvjetnik: N. Wahl,
            tajnik: A. Impellizzeri, administratorica,
            uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 20. ožujka 2014.,
            uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
            – za T. Mascellani, F. Valcanover, avvocato ,
            – za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju M. Russo i G. Fiengo, avvocati dello Stato ,
            – za češku vladu, M. Smolek, u svojstvu agenta,
            – za Europsku komisiju, C. Cattabriga i D. Martin, svojstvu agenata,
            saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 22. svibnja 2014.,
            donosi sljedeću

            Osnova
            Presudu
            1. Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje Okvirnog sporazuma o radu s nepunim radnim vremenom, zaključenog 6. lipnja 1997. (u daljnjem tekstu: Okvirni sporazum), koji se nalazi u prilogu Direktivi Vijeća 97/81/EZ od 15. prosinca 1997. o Okvirnom sporazumu o radu s nepunim radnim vremenom koji su sklopili UNICE, CEEP i ETUC (SL 1998, L 14, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 131.).
            2. Zahtjev je podnesen u okviru spora između T. Mascellani i Ministero della Giustizia (ministarstva pravosuđa) povodom odluke kojom se određuje promjena ugovora o radu tužiteljice iz glavnog postupka s nepunim radnim vremenom u ugovor s punim radnim vremenom.
            Pravni okvir
            Pravo Unije
            3. Članak 1. Direktive 97/81 određuje da je cilj ove direktive provedba Okvirnog sporazuma o radu s nepunim radnim vremenom zaključenog 6. lipnja 1997. između međustrukovnih organizacija, Unije industrijskih saveza europskih poslodavaca (UNICE), Europskog centra poduzeća s javnim udjelom (CEEP) i Europske konfederacije sindikata (ETUC), koji se nalazi u prilogu toj direktivi.
            4. Na temelju drugog odlomka preambule okvirnog sporazuma:
            „Poštujući različitost situacija u državama članicama i priznajući da je rad s nepunim radnim vremenom značajka zapošljavanja u određenim sektorima i djelatnostima, ovaj Sporazum propisuje opća načela i minimalne uvjete koji se odnose na rad s nepunim radnim vremenom. Sporazum je odraz želje socijalnih partnera da uspostave opći okvir za uklanjanje diskriminacije radnika s nepunim radnim vremenom i doprinesu razvoju mogućnosti za rad s nepunim radnim vremenom na temelju koji je prihvatljiv za poslodavce i radnike.“
            5. Članak 1. tog sporazuma određuje:
            „Svrha je ovog Okvirnog sporazuma:
            (a) omogućiti uklanjanje diskriminacije radnika s nepunim radnim vremenom i poboljšati kvalitetu rada s nepunim radnim vremenom;
            (b) olakšati razvoj rada s nepunim radnim vremenom na dobrovoljnoj osnovi i pridonijeti fleksibilnoj organizaciji radnog vremena, vodeći računa o potrebama poslodavaca i radnika.“
            6. Članak 3. Okvirnog sporazuma glasi:
            „Za potrebe ovog Sporazuma:
            [...]
            2) Pojam „usporedivi radnik s punim radnim vremenom” znači radnik s punim radnim vremenom u istom poduzeću, koji ima istu vrstu ugovora o radu ili radnog odnosa te isti ili sličan posao/zanimanje, vodeći računa o drugim okolnostima koje uključuju duljinu radnog staža i kvalifikacije/sposobnosti.
            Ako u istom poduzeću nema usporedivog radnika s punim radnim vremenom, usporedba se provodi pozivanjem na primjenjivi kolektivni ugovor ili, ako nema primjenjivog kolektivnog ugovora, u skladu s nacionalnim pravom, kolektivnim ugovorima ili praksom.“
            7. Članak 4. tog sporazuma naslovljen „Načelo nediskriminacije“ u svojem stavku 1. predviđa:
            „Što se tiče uvjeta zapošljavanja, radnici s nepunim radnim vremenom ne smiju se tretirati na manje povoljan način od usporedivih radnika s punim radnim vremenom samo zato što rade s nepunim radnim vremenom, osim ako je različito postupanje opravdano objektivnim razlozima.“
            8. Na temelju članka 5. stavka 2. Okvirnog sporazuma:
            „Radnikovo odbijanje da prijeđe s punog radnog vremena na nepuno radno vrijeme ili obrnuto ne bi samo po sebi trebalo predstavljati opravdan razlog za prekid radnog odnosa, ne dovodeći u pitanje mogućnost prekida radnog odnosa u skladu s nacionalnim pravom, kolektivnim ugovorima i praksom, iz drugih razloga koji mogu proizaći iz načela postupanja poduzeća o kojem je riječ.“
            Talijansko pravo
            9. Članak 16. Zakona br. 183 o prenošenju ovlasti na vladu u području teških i napornih zanimanja, reorganizaciji subjekata, dopustima, dostupnosti i odobrenim odsutnostima, mjerama socijalne zaštite, službama za zapošljavanje, mjerama za poticanje zapošljavanja, osposobljavanju i zapošljavanju žena, mjerama protiv neprijavljenog rada i odredbama o zaposlenju u javnom sektoru i o radnim sporovima (Legge n. 183 - Deleghe al Governo in materia di lavori usuranti, di riorganizzazione di enti, di congedi, aspettative e permessi, di ammortizzatori sociali, di servizi per l’impiego, dì incentivi all’occupazione, di apprendistato, di occupazione femminile, nonché misure contro il lavoro sommerso e disposizioni in tema di lavoro pubblico e di controversie di lavoro), od 4. studenoga 2010. (redovni dodatak Službenom listu Republike Italije (GURI) br. 262 od 9. studenoga 2010., u daljnjem tekstu: Zakon br. 183/2010), predviđa da u vrijeme prve primjene odredaba koje uvodi članak 73. Zakonodavne uredbe br. 112 od 25. lipnja 2008. (redovni dodatak Službenom listu Republike Italije (GURI) br. 147 od 25. lipnja 2008.), tijela javne uprave iz članka 1. stavka 2. Zakonodavne uredbe br. 165 od 30. ožujka 2001., kako je kasnije izmijenjena, imaju mogućnost u roku od 180 dana od stupanja na snagu zakona br. n° 183/2010, poštujući načela korektnosti i dobre vjere, ponovno ocijeniti odluke kojima se odobrava promjena ugovora o radu s punim radnim vremenom u ugovor o radu s nepunim radnim vremenom koje su donesene prije stupanja na snagu prethodno navedene Zakonodavne uredbe br. 112 iz 2008., koju je s izmjenama preuzeo Zakon br. 133 od 6. kolovoza 2008. (redovna dopuna GURI-ju br. 195 od 21. kolovoza 2008.).
            Glavni postupak i prethodna pitanja
            10. Tužiteljica u glavnom postupku zaposlenica je Ministero della Giustizia, u službi suda koji je uputio zahtjev gdje izvršava svoje dužnosti u nepunom radnom vremenu. Od 28. kolovoza 2000. ona radi pola radnog vremena, raspoređenog na tri dana u tjednu.
            11. Nakon stupanja Zakona br. 183/2010 na snagu Ministero della Giustizia je Odlukom br. 20384 od 8. veljače 2011. pristupio preispitivanju režima rada s nepunim radnim vremenom odobrenog tužiteljici u glavnom postupku i, primijenivši članak 16. tog zakona, jednostrano okončao taj režim i odredio režim rada s punim radnim vremenom, raspoređen na šest dana u tjednu, računajući od 1. travnja 2011.
            12. Tužiteljica u glavnom postupku obavijestila je 16. ožujka 2011. Ministero della Giustizia da se ne slaže s promjenom režima rada s nepunim radnim vremenom u režim rada s punim radnim vremenom. Administrativni direktor Tribunale ordinario di Trento (prvostupanjski sud u Trentu) je Odlukom br. 1882 od 21. ožujka 2011. naložio tužiteljici u glavnom postupku da prihvati novi režim.
            13. Tužiteljica u glavnom postupku pokrenula je postupak pred sudom koji je uputio zahtjev s ciljem poništenja spomenutih odluka Ministero della Giustizia i administrativnog direktora. Ona navodi da je zahvaljujući režimu rada s nepunim radnim vremenom mogla posvetiti vrijeme obitelji i profesionalnom usavršavanju. Ističe da je Direktiva 97/81 ustanovila načelo na temelju kojega se radniku ne može protiv njegove volje pretvoriti rad s nepunim radnim vremenom u rad s punim radnim vremenom te da je stoga članak 16. Zakona br. 183/2010 protivan toj direktivi.
            14. Ministero della Giustizia ističe da članak 16. Zakona br. 183/2010 nije protivan Direktivi 97/81.
            15. Sud koji je uputio zahtjev smatra, poput tužiteljice u glavnom postupku, da je navedeni članak 16., dopuštajući poslodavcu da protiv volje radnika promijeni njegov ugovor o radu s nepunim radnim vremenom u ugovor o radu s punim radnim vremenom, protivan Direktivi 97/81 jer je diskriminatoran u pogledu radnika s nepunim radnim vremenom koji su, za razliku od radnika s punim radnim vremenom, podložni ovlasti poslodavca u javnom sektoru da jednostrano promijeni trajanje njihovog radnog vremena. Prema tom sudu, takva mjera ne pridonosi razvoju mogućnosti rada s nepunim radnim vremenom ni za poslodavce ni za radnike. Osim toga, smatra da je ta nacionalna mjera protivna članku 5. točki 2. Okvirnog sporazuma koji, prema mišljenju suda, uzimajući u obzir zabranu otkaza koju predviđa, zahtijeva suglasnost radnika ako poslodavac planira takvu promjenu ugovora o radu.
            16. U tim je okolnostima Tribunale ordinario di Trento odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
            „1) [...] Treba li se članak 5. stavak 2. [Okvirnog] sporazuma koji se provodi Direktivom [97/81] […] tumačiti u smislu da nacionalnim zakonodavstvima država članica ne dopušta da za poslodavca predvide mogućnost da protiv volje radnika odredi pretvorbu ugovora o radu s nepunim radnim vremenom u ugovor o radu s punim radnim vremenom?
            2) [...] Je li istoj Direktivi 97/81 [...] protivan nacionalni propis (kao što je članak 16. Zakona [br. 183/2010]) koji predviđa mogućnost za poslodavca da čak i protiv volje radnika odredi promjenu ugovora o radu s nepunim radnim vremenom u ugovor o radu s punim radnim vremenom?“
            O prethodnim pitanjima
            17. Kako se sud koji je uputio zahtjev u svom drugom pitanju poziva na Direktivu br. 97/81, početno valja istaknuti da je prema njenom članku 1. cilj te direktive provedba Okvirnog sporazuma. U ovom slučaju, iz odluke kojom se upućuje zahtjev proizlazi da taj sud pita je li promjena ugovora o radu s nepunim radnim vremenom u ugovor o radu s punim radnim vremenom primjenjujući članak 16. Zakona br. 183/2010, bez suglasnosti T. Mascellani, protivna odredbama Okvirnog sporazuma.
            18. Prema tome, valja smatrati da svojim pitanjima sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li se Okvirni sporazum, posebice njegov članak 5. stavak 2., tumačiti u smislu da mu je suprotan nacionalni propis poput onoga iz glavnog postupka na temelju kojega poslodavac može odrediti promjenu ugovora o radu s nepunim radnim vremenom u ugovor o radu s punim radnim vremenom bez suglasnosti dotičnog radnika.
            19. Valja napomenuti da Direktiva br. 97/81 i Okvirni sporazum imaju, s jedne strane, za cilj promicanje rada s nepunim radnim vremenom i, s druge strane, uklanjanje diskriminacije između radnika s nepunim radnim vremenom i radnika s punim radnim vremenom (vidjeti u tom smislu presude Bruno i dr., C‑395/08 i C‑396/08, EU:C:2010:329, t. 24. i 77., kao i Michaeler i dr., C‑55/07 i C‑56/07, EU:C:2008:248, t. 21.).
            20. Uvodna izjava 5. Direktive br. 97/81 propisuje da „budući da je u zaključcima Europskog vijeća iz Essena naglašena potreba da se poduzmu mjere za poticanje zapošljavanja i jednakih mogućnosti za žene i muškarce, kao i mjere za povećanje intenzivnosti zapošljavanja rasta, posebno uvođenjem fleksibilnije organizacije posla koja ispunjava želje radnika i zahtjeve konkurentnosti.“ Osim toga, iz uvodne izjave 11. te direktive, kao i iz drugog odlomka preambule Okvirnog sporazuma, proizlazi da potonja predstavlja volju socijalnih partnera da pridonesu razvoju mogućnosti rada s nepunim radnim vremenom na temelju koji će biti prihvatljiv poslodavcima i radnicima.
            21. U tom kontekstu uvodna izjava 14. Direktive br. 97/81 određuje da Okvirni sporazum obvezuje države članice u smislu rezultata koji je potrebno ostvariti, prepuštajući nacionalnim tijelima izbor oblika i metoda. Iz drugog odlomka preambule Okvirnog sporazuma također proizlazi da potonji određuje opća načela i minimalne uvjete koji se odnose na rad s nepunim radnim vremenom. Prema uvodnoj izjavi 6. Okvirnog sporazuma, taj sporazum državama članicama i socijalnim partnerima prepušta određivanje načina primjene ovih općih načela, minimalnih zahtjeva i odredbi, kako bi se vodilo računa o situaciji u svakoj državi članici.
            22. Među navedenim minimalnim uvjetima nalaze se i oni utvrđeni u članku 5. stavku 2. Okvirnog sporazuma, na temelju kojih „radnikovo odbijanje da prijeđe s punog radnog vremena na nepuno radno vrijeme ili obrnuto ne bi samo po sebi trebalo predstavljati opravdan razlog za prekid radnog odnosa, ne dovodeći u pitanje mogućnost prekida radnog odnosa, [...] iz drugih razloga koji mogu proizaći iz načela postupanja poduzeća o kojem je riječ.“
            23. Iz tog članka proizlazi da se njime državama članicama ne nameće obveza usvajanja propisa koji bi za pomjenu ugovora o radu s nepunim radnim vremenom u ugovor o radu s punim radnim vremenom tražio suglasnost radnika. Naime, navedenom se odredbom samo želi isključiti da odbijanje radnika u pogledu promjene njegovog ugovora o radu, ako nema drugih objektivnih razloga, bude jedini razlog za otkaz.
            24. Slijedi da članku 5. stavku 2. Okvirnog sporazuma nije protivan propis koji poslodavcu dopušta da iz takvih razloga odredi promjenu ugovora o radu s nepunim radnim vremenom u ugovor o radu s punim radnim vremenom bez suglasnosti dotičnog radnika.
            25. Nadalje, takav propis treba biti u skladu s ciljem Okvirnog sporazuma koji se, kao što je određeno u njegovom članku 1. točki (b), osobito sastoji od doprinosa fleksibilnoj organizaciji radnog vremena, vodeći računa o potrebama poslodavaca i radnika.
            26. Iako sud koji je uputio zahtjev smatra da je mogućnost promjene ugovora o radu s nepunim radnim vremenom u ugovor o radu s punim radnim vremenom diskriminatorna, valja podsjetiti da, sukladno cilju Okvirnog sporazuma koji se odnosi na uklanjanje diskriminacije između radnika s nepunim radnim vremenom i radnika s punim radnim vremenom, njegov se članak 4., što se tiče uvjeta zaposlenja, protivi tome da se radnici s nepunim radnim vremenom tretiraju na manje povoljan način od usporedivih radnika s punim radnim vremenom samo zato što rade s nepunim radnim vremenom, osim ako različito postupanje nije opravdano objektivnim razlozima (presuda Bruno i dr., EU:C:2010:329, t. 25).
            27. U ovom slučaju valja ustvrditi, kao što je istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 51. svog mišljenja, da se ne mogu smatrati usporedivima situacija u kojoj je ugovor o radu s nepunim radnim vremenom promijenjen u ugovor o radu s punim radnim vremenom bez suglasnosti dotičnog radnika i situacija u kojoj je radniku protiv njegove volje promijenjen ugovor o radu s punim radnim vremenom u ugovor o radu s nepunim radnim vremenom, jer smanjenje radnog vremena nema iste posljedice kao njegovo povećanje, osobito za radnikovu plaću koja predstavlja protučinidbu njegovom radu.
            28. Imajući u vidu sva prethodna razmatranja, na postavljena pitanja valja odgovoriti da Okvirni sporazum, osobito njegov članak 5. stavak 2., treba tumačiti u smislu da mu, u okolnostima poput ovih iz glavnog postupka, nije protivan nacionalni propis na temelju kojega poslodavac bez suglasnosti dotičnog radnika može odrediti promjenu ugovora o radu s nepunim radnim vremenom u ugovor o radu s punim radnim vremenom.
            Troškovi
            29. Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

            Operativni dio
            Slijedom navedenoga, Sud (treće vijeće) odlučuje:
            Okvirni sporazum o radu s nepunim radnim vremenom, zaključen 6. lipnja 1997., koji se nalazi u prilogu Direktivi Vijeća br. 97/81/EZ od 15. prosinca 1997., a koji se odnosi na Okvirni sporazum o radu s nepunim radnim vremenom koji su sklopili UNICE, CEEP i ETUC, osobito njegov članak 5. stavak 2., treba tumačiti u smislu da mu, u okolnostima poput ovih iz glavnog postupka, nije protivan nacionalni propis na temelju kojega poslodavac bez suglasnosti dotičnog radnika može odrediti promjenu ugovora o radu s nepunim radnim vremenom u ugovor o radu s punim radnim vremenom.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 17. siječnja 2008.#Héritiers de Paul Chevassus-Marche protiv Groupe Danone, Société Kro beer brands SA (BKSA) i Société Évian eaux minérales d’Évian SA (SAEME).#Zahtjev za prethodnu odluku: Cour de cassation - Francuska.#Usklađivanje zakonodavstava - Direktiva 86/653/EEZ.#Predmet C-19/07.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 20. listopada 2005. # Komisija Europskih zajednica protiv Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske. # Povreda obveze države članice - Direktiva 92/43/EEZ. # Predmet C-6/04.


Presuda Suda (veliko vijeće) od 7. rujna 2004.#Landelijke Vereniging tot Behoud van de Waddenzee i Nederlandse Vereniging tot Bescherming van Vogels protiv Staatssecretaris van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij.#Zahtjev za prethodnu odluku: Raad van State - Nizozemska.#Direktiva 92/43/EEZ.#Predmet C-127/02.


Presuda Suda (treće vijeće) od 14. siječnja 2010.#Association générale de l’industrie du médicament (AGIM) ASBL i dr. (C-471/07 i C-472/07), Janssen Cilag SA (C-471/07) i Sanofi-Aventis Belgium SA (C-472/07) protiv Belgijske države.#Zahtjevi za prethodnu odluku: Conseil d'État - Belgija.#Direktiva 89/105/EEZ - Izravni učinak.#Spojeni predmeti C-471/07 i C-472/07.


Presuda Suda od 15. listopada 1980. # SA Roquette Frères protiv države Francuske - Administration des douanes. # Zahtjev za prethodnu odluku: Tribunal d'instance de Lille - Francuska. # Predmet 145/79.


Presuda Suda (veliko vijeće) od 11. rujna 2007.#Herbert Schwarz i Marga Gootjes-Schwarz protiv Finanzamt Bergisch Gladbach.#Zahtjev za prethodnu odluku: Finanzgericht Köln - Njemačka.#Slobodno pružanje usluga.#Predmet C-76/05.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 18. srpnja 2007.#Kazneni postupak protiv Norma Kraaijenbrink.#Zahtjev za prethodnu odluku: Hof van Cassatie - Belgija.#Predmet C-367/05.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 21. veljače 2013.#Evropaïki Dynamiki - Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE protiv Europska komisija.#Predmet T-9/10.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 13. listopada 2005.#Scania Finance France SA protiv Rockinger Spezialfabrik für Anhängerkupplungen GmbH & Co.#Zahtjev za prethodnu odluku: Oberlandesgericht München - Njemačka.#Bruxelleska konvencija.#Predmet C-522/03.


title: Presuda Suda (drugo vijeće) od 4. rujna 2014.#Sofia Zoo protiv Országos Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Főfelügyelőség.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Fővárosi közigazgatási és munkaügyi bíróság.#Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita vrsta divlje faune i flore – Uredba (EZ) br. 338/97 – Članak 11. – Ništavost uvozne dozvole ograničena na primjerke životinja koji su zaista pogođeni razlogom ništavosti.#Predmet C‑532/13.

text:
         PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
      4. rujna 2014. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Zaštita vrsta divlje faune i flore — Uredba (EZ) br. 338/97 — Članak 11. — Ništavost uvozne dozvole ograničena na primjerke životinja koji su zaista pogođeni razlogom ništavosti“
      U predmetu C‑532/13,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Fővárosi közigazgatási és munkaügyi bíróság (Mađarska), odlukom od 20. rujna 2013., koju je Sud zaprimio 9. listopada 2013., u postupku

         Sofia Zoo

      protiv

         Országos Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Főfelügyelőség,

      SUD (drugo vijeće),
      u sastavu: R. Silva de Lapuerta, predsjednica vijeća, K. Lenaerts (izvjestitelj), potpredsjednik Suda, J. L. da Cruz Vilaça, J.-C. Bonichot i A. Arabadjiev, suci,
      nezavisna odvjetnica: E. Sharpston,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za mađarsku vladu, K. Szíjjártó, M. Fehér i G. Szima, u svojstvu agenata,

               —

               za belgijsku vladu, J. Van Holm i T. Materne, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, K. Mifsud‑Bonnici i A. Sipos, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez njezinog mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 11. stavka 2. točaka (a) i (b) Uredbe Vijeća (EZ) br. 338/97 od 9. prosinca 1996. o zaštiti vrsta divlje faune i flore uređenjem trgovine njima (SL L 61, str.1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str. 59.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između Sofia Zoo (zoološki vrt u Sofiji, Bugarska) i Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Főfelügyelőség (mađarski glavni inspektorat za zaštitu okoliša i prirode te opskrbu vodom, u daljnjem tekstu: glavni inspektorat), u vezi s odlukom glavnog inspektorata o zapljeni 17 primjeraka divljih životinja podrijetlom iz Tanzanije.

         Pravni okvir

         Konvencija o međunarodnoj trgovini ugroženim vrstama divljih životinja i biljaka

               3

               Konvencija o međunarodnoj trgovini ugroženim vrstama divljih životinja i biljaka, potpisana u Washingtonu 3. ožujka 1973. (Zbirka međunarodnih ugovora Ujedinjenih naroda, sv. 993., br. I‑14537, u daljnjem tekstu: CITES), ima za cilj osigurati da međunarodna trgovina vrstama navedenima u prilozima kao i dijelovima i derivatima tih vrsta ne šteti očuvanju bioraznolikosti i da počiva na održivoj uporabi divljih vrsta.

               4

               Navedena konvencija prenesena je u pravo Unije od 1. siječnja 1984. na temelju Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3626/82 od 3. prosinca 1982. o primjeni u Zajednici Konvencije o međunarodnoj trgovini ugroženim vrstama divljih životinja i biljaka (SL L 384, str.1.). Ta uredba stavljena je izvan snage Uredbom br. 338/97, čiji članak 1. stavak 2. određuje da se uredba primjenjuje u skladu s ciljevima, načelima i odredbama CITES‑a.

               5

               Članak VI. stavak 5. CITES‑a određuje:
               „Potrebno je posebno dopuštenje ili uvjerenje za svaku pošiljku primjeraka.“

         Pravo Unije

               6

               Uvodne izjave 5. i 17. Uredbe br. 338/1997 glase kako slijedi:

                        „(5)

                        budući da provedba ove Uredbe iziskuje primjenu zajedničkih uvjeta za izdavanje, upotrebu i predočenje isprava koje se odnose na odobrenje unosa u [Uniju] primjeraka vrsta obuhvaćenih ovom Uredbom te njihova izvoza ili ponovnog izvoza iz [Unije]; budući da je potrebno utvrditi posebne odredbe o provozu primjeraka kroz [Uniju];

                  [...]

                        (17)

                        budući da je radi jamstva o pridržavanju ove Uredbe važno da države članice nametnu sankcije za kršenje na način koji je i dostatan i primjeren za narav i težinu kršenja;“

               7

               Članak 4. iste uredbe određuje:
               „1.   Unos primjeraka vrsta navedenih u Prilogu A u [Uniju] podliježe izvršenju potrebnih provjera i prethodnom predočenju, na graničnoj carinarnici na mjestu unosa, uvozne dozvole koju je izdalo upravno tijelo odredišne države članice.
               Uvozna dozvola može se izdati samo u skladu s ograničenjima utvrđenima sukladno stavku 6. i ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
               [...]

                        b)

                                 i.

                                 ako podnositelj zahtjeva dostavi dokumentaciju kojom dokazuje da su primjerci nabavljeni u skladu sa zakonodavstvom o zaštiti predmetnih vrsta koja, u slučaju uvoza primjeraka vrsta navedenih u Dodacima Konvenciji iz treće zemlje, treba biti izvozna dozvola ili potvrda o ponovnom izvozu, ili njezina preslika, koju je u skladu s Konvencijom izdalo nadležno tijelo zemlje izvoza ili zemlje ponovnog izvoza;

                           [...]

                  [...]

                        e)

                        upravno tijelo se nakon savjetovanja s nadležnim znanstvenim tijelom uvjerilo da nema nikakvih drugih čimbenika koji se odnose na očuvanje vrsta a koji bi bili protivni izdavanju uvozne dozvole;
                        i

                        f)

                        u slučaju unošenja s mora, upravnom je tijelu pružen zadovoljavajući dokaz da će svaki živi primjerak biti pripremljen i otpremljen na način koji na najmanju moguću mjeru smanjuje rizik ozljede, narušavanja zdravlja ili okrutnog postupanja.

                  2.   Unos primjeraka vrsta navedenih u Prilogu B u [Uniju] podliježe izvršenju potrebnih provjera i prethodnom predočenju, na graničnoj carinarnici na mjestu unosa, uvozne dozvole koju je izdalo upravno tijelo odredišne države članice.
               Uvozna dozvola može se izdati samo u skladu s ograničenjima utvrđenima sukladno stavku 6., i:

                        a)

                        ako je nadležno znanstveno tijelo, nakon pregleda raspoloživih podataka i razmatranja mišljenja Skupine za znanstvenu reviziju, mišljenja da unošenje u [Uniju] ne bi imalo štetan utjecaj na stanje očuvanosti vrste ili na veličinu teritorija koji zauzima odgovarajuća populacija te vrste, uzimajući u obzir sadašnju ili predviđenu razinu trgovine. Ovo mišljenje vrijedi za naredne uvoze sve dok se prethodno navedeni aspekti značajno ne promijene;

                        b)

                        ako podnositelj zahtjeva predoči dokumentaciju kojom dokazuje da je smještaj namijenjen živom primjerku u odredištu odgovarajuće opremljen za njegovo primjereno držanje i skrb;

                        c)

                        ako su ispunjeni uvjeti iz stavka 1. točke (b) i. te točaka (e) i (f).

                  [...]
               6.   Savjetujući se s dotičnim zemljama podrijetla sukladno postupku utvrđenom u članku 18. i uzimajući u obzir mišljenje Skupine za znanstvenu reviziju, [Europska] [k]omisija može donijeti opća ograničenja, ili ograničenja koja se odnose na određene zemlje podrijetla, za unošenje u [Uniju]:

                        a)

                        primjeraka vrsta navedenih u Prilogu A, na temelju uvjeta iz stavka 1. točke (a) i. ili točke (e);

                        b)

                        primjeraka vrsta navedenih u Prilogu B, na temelju uvjeta iz stavka 1. točke (e) ili stavka 2. točke (a);
                        i

                        c)

                        živih primjeraka vrsta navedenih u Prilogu B koji za vrijeme prijevoza imaju visoku stopu smrtnosti ili za koje je utvrđeno da bi u zatočeništvu njihov životni vijek bio znatno kraći od očekivanoga;
                        ili

                        d)

                        živih primjeraka vrsta za koje je ustanovljeno da bi njihovo unošenje u prirodni okoliš [Unije] predstavljalo ekološku prijetnju zavičajnim divljim vrstama faune i flore [Unije].

                  Komisija tromjesečno objavljuje popis ovakvih ograničenja u Službenom listu [Europske unije].
               [...]“

               8

               Članak 9. stavci 4. i 5. iste uredbe glasi:
               „4.   Ako se živi primjerak vrste navedene u Prilogu B premješta unutar [Unije], osoba u čijem je posjedu primjerak može ga prepustiti drugoj osobi tek nakon što se uvjeri da je osoba kojoj je primjerak namijenjen dobro obaviještena o smještaju, opremi i postupanju kako bi se osigurala primjerku potrebna skrb.
               5.   Kada se bilo kakvi živi primjerci prevoze u [Uniju], iz [Unije] ili unutar nje, ili se drže tijekom bilo kakvog razdoblja provoza ili pretovara, oni se moraju pripremiti, prevoziti i njegovati na način koji na najmanju moguću mjeru smanjuje rizik ozljede, narušavanja zdravlja ili okrutnog postupanja i, u slučaju životinja, sukladno [pravu Unije] o zaštiti životinja tijekom prijevoza.“

               9

               Članak 11. stavci 1. i 2. iste uredbe, naslovljen „Valjanost dozvola i potvrda te posebni uvjeti za njih“, predviđa:
               „1.   Ne dovodeći u pitanje strože mjere koje države članice mogu donijeti ili održavati, dozvole i potvrde koje izdaju nadležna tijela država članica u skladu s ovom Uredbom vrijede u cijeloj [Uniji].

                        a)

                        Međutim, svaka takva dozvola ili potvrda, kao i bilo kakva dozvola ili potvrda koja se izdaje na temelju nje, smatra se ništavom ako nadležno tijelo ili Komisija, savjetujući se s nadležnim tijelom koje je tu dozvolu ili potvrdu izdalo, utvrdi da je ona izdana na temelju krive pretpostavke da su uvjeti za njezino izdavanje ispunjeni.

                        b)

                        Nadležna tijela države članice na čijem su državnom području smješteni primjerci koji su predmet takvih isprava oduzimaju primjerke, a mogu ih i zaplijeniti.“

               10

               Sukladno članku 16. stavku 4. Uredbe br. 338/97:
               „Ako živi primjerak vrste navedene u Prilogu B ili C stigne na mjesto unošenja u [Uniju] bez odgovarajuće valjane dozvole ili potvrde, primjerak se mora oduzeti i može se zaplijeniti ili, ako primatelj odbije potvrditi primitak primjerka, nadležno tijelo države članice odgovorne za to mjesto unošenja može, ako je primjereno, odbiti preuzimanje pošiljke i tražiti od prijevoznika da primjerak vrati u mjesto odakle je poslano.“

         Mađarsko pravo

               11

               Članak 20. stavci 1., 2. i 4. točke (a) i (b) Vladine uredbe 292/2008 (XII.10) koja sadrži određena pravila o izvršenju međunarodnih pravnih akata i akata Europske zajednice koji uređuju međunarodnu trgovinu ugroženim vrstama divljih životinja i biljaka (u daljnjem tekstu: Vladina uredba) određuje:
               „1.   Ako se primjerak vrste navedene u prilozima A do D [Uredbi br. 338/97] drži, prevozi ili stavlja na tržište bez potrebne dozvole ili odobrenja ili ako se time krše regulatorne ili upravne odredbe o prijevozu primjeraka, tijelo iz članka 3. stavka 3. – osim tijela iz članka 4. stavka 1. – u okviru mjera koje se poduzimaju na licu mjesta zadržava navedeni primjerak i sastavlja zapisnik, poduzima sve mjere koje mu nalažu posebne regulatorne odredbe te o tome u roku od 48 sati obavještava tijelo iz članka 4. stavka 1. kao i upravno tijelo. Tijelo iz članka 4. stavka 1. u dogovoru s upravnim tijelom poduzima mjere s ciljem smještanja zadržanih živih primjeraka.
               2.   Tijelo iz članka 4. stavka 1., nakon što je provelo kontrolu ili nakon što je zadržavanje provedeno sukladno stavku 1., oduzima primjerak čiju zakonitost uvoza, izvoza, ponovnog izvoza ili posjedovanja osoba koja ga posjeduje nije dokazala u sklopu kontrole te poziva dotičnu da u roku koji odredi predoči dokumente koji potvrđuju podrijetlo primjerka.
               [...]
               4.   Tijelo iz članka 4. stavka 1.:

                        a)

                        zapljenjuje primjerak za koji nisu predočeni dokumenti koji potvrđuju podrijetlo,

                        b)

                        zapljenjuje primjerak čije je posjedovanje nezakonito.

                  [...]“

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               12

               Dana 17. siječnja 2011. na graničnoj kontroli prilikom njegovog ulaska u Mađarsku obavljen je pregled srpskog državljanina koji je u vozilu kojim je upravljao prevozio pošiljku od 17 primjeraka divljih životinja podrijetlom iz Tanzanije, odnosno dva planinska orla (Hieraaetus spilogaster), četiri afrička crna orla (Aquila verreauxii), dva afrička borbena orla (Polemaetus bellicosus), jednog kratkorepog orla (Terathopius ecaudatus), tri krunasta orla (Stephanoaetus coronatus), dva afrička velika supa (Torgos tracheliotus) i tri afrička bjeloleđa supa (Gyps africanus). Uz navedene, pregledana osoba također je prevozila deset afričkih crno‑bijelih vrana (Corvus albus) i deset bjelovratih gavrana (Corvus albicollis). Kao dokaz odakle dolaze navedene životinje, osoba je predočila kopiju uvozne dozvole CITES‑a koju su izdala bugarska tijela. Iz odluke o postavljanju prethodnog pitanja proizlazi da su popratni dokumenti upućivali na to da su ti primjerci životinja bili prevezeni iz Nizozemske prema Bugarskoj do Sofia Zoo‑a radi karantene, odakle su se preko Mađarske trebali vratiti u Nizozemsku.

               13

               Tijelo za zaštitu okoliša zadržalo je pošiljku te poslalo sve dokumente Vidékfejlesztési Minisztériumnak (ministarstvo ruralnog razvoja), kao nadležnom tijelu u smislu CITES‑a i Uredbe br. 338/97, koje je ispitalo zakonitost uvoza tih divljih životinja. U sklopu tog postupka, navedeno ministarstvo djelovalo je u dogovoru s Komisijom i nadležnim bugarskim tijelom.

               14

               Komisija je smatrala da primjerke životinja u pitanju treba zaplijeniti zbog toga što je Skupina za znanstvenu reviziju (u daljnjem tekstu: SZR), s jedne strane, 30. lipnja 2009. odlučila da se obustave uvozi kad je riječ o afričkom borbenom orlu i kratkorepom orlu te, s druge strane, 11. rujna 2009. odlučila da se s njom potrebno dogovoriti kad je riječ o afričkom velikom supu i krunastom orlu. Međutim, s obzirom na to da nadležno bugarsko tijelo nije uzelo u obzir odluke SZR‑a, Komisija je zaključila da se dozvola koju je to tijelo izdalo Sofia Zoo‑u treba smatrati ništavom.

               15

               Odlukom od 9. veljače 2011., uzimajući u obzir prethodno navedeno, ministarstvo ruralnog razvoja, sukladno članku 20. stavku 2. Vladine uredbe, odlučilo je oduzeti pošiljku, osim deset afričkih crno‑bijelih vrana i deset bjelovratih gavrana, na koje se ne odnose ni Konvencija CITES ni Uredba br. 338/97, te je svojom odlukom pozvalo Sofia Zoo da predoči dokumente koji svjedoče o zakonitosti uvoza, posjedovanja i stavljanja dotičnih primjeraka životinja na tržište.

               16

               Budući da Sofia Zoo u određenom roku nije predočio dokumente, ministarstvo ruralnog razvoja odlukom od 28. travnja 2011. zaplijenilo je svih 17 primjeraka životinja podrijetlom iz Tanzanije, sukladno članku 20. stavku 4. Vladine uredbe, te ih je smjestilo u mađarske zoološke vrtove.

               17

               Sofia Zoo podnio je Fővárosi közigazgatási és munkaügyi bíróság (sud za upravne i radne sporove u Budimpešti) tužbu za poništenje navedene odluke o zapljeni. Tužba je podnesena protiv glavnog inspektorata, pravnog slijednika ministarstva ruralnog razvoja.

               18

               Točnije, navedeni zahtjev Sofia Zoo‑a ide za time da se poništi odluka o zapljeni te da se glavnom inspektoratu naloži provođenje novog postupka, s obzirom na to da se glavni zahtjev sastoji u poništenju cjelokupne odluke, dok se podredno traži djelomično poništenje. Zahtjev Sofia Zoo‑a usto uključuje preispitivanje odluke o oduzimanju. Prema njegovom mišljenju, ništavost uvozne dozvole tiče se samo osam primjeraka životinja pogođenih razlogom te ništavosti, tj. dvaju borbenih orlova, kratkorepog orla, dvaju afričkih velikih supova i triju krunastih orlova, na takav način da se oduzimanje i zapljena mogu odnositi samo na te životinje, a ne i na ostalih devet primjeraka vrsta navedenih u Uredbi br. 338/97, tj. dva planinska orla, četiri afrička crna orla i tri afrička bjeloleđa supa.

               19

               Glavni inspektorat sa svoje strane traži odbijanje tužbe za poništenje. Prema njegovom mišljenju, treba oduzeti svaki primjerak divljih životinja koji ulazi u područje primjene Uredbe br. 338/97 – a ne samo one koji su pogođeni razlogom ništavosti uvozne dozvole – jer prema toj uredbi nema djelomične ništavosti dozvole. Nadalje, glavni inspektorat ističe da rizik od narušavanja zdravlja također opravdava da se odobrenja daju na jedinstven način i da se u slučaju ništavosti, koji god joj bio uzrok, svaki primjerak životinje naveden u tim odobrenjima oduzme i zaplijeni.

               20

               U tim okolnostima Fővárosi közigazgatási és munkaügyi bíróság odlučio je prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Trebaju li se, u skladu s člankom 11. stavkom 2. točkom (a) [Uredbe br. 338/97], dozvole i potvrde smatrati ništavima samo u odnosu na primjerke zaista pogođene razlogom ništavosti ili također u odnosu na ostale primjerke navedene u dozvoli ili potvrdi?

                        2.

                        Trebaju li se oduzeti i mogu li se zaplijeniti, u skladu s člankom 11. stavkom 2. točkom (b) [Uredbe br. 338/97], svi primjerci navedeni u dozvolama ili potvrdama koje se smatraju ništavima sukladno [članku 11. stavku 2. točki (a) te uredbe] ili samo oni koji su zaista pogođeni razlogom ništavosti?“

         O prethodnim pitanjima

               21

               Svojim prethodnim pitanjima, koja treba ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 11. stavak 2. točke (a) i (b) Uredbe br. 338/97 tumačiti tako da uvoznu dozvolu koja ne poštuje uvjete te uredbe treba smatrati ništavom isključivo u dijelu u kojem se odnosi na primjerke koji su zaista pogođeni razlogom ništavosti te uvozne dozvole, pa su stoga ti primjerci jedini koji će morati biti predmet oduzimanja i eventualne zapljene koje provodi nadležno tijelo države članice u kojoj se nalaze.

               22

               Prema odredbama članka 11. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 338/97, „svaka takva dozvola ili potvrda, kao i bilo kakva dozvola ili potvrda koja se izdaje na temelju nje, smatra se ništavom ako nadležno tijelo ili Komisija, savjetujući se s nadležnim tijelom koje je tu dozvolu ili potvrdu izdalo, utvrdi da je ona izdana na temelju krive pretpostavke da su uvjeti za njezino izdavanje ispunjeni“. Stavak 2. točka (b) navedenog članka pojašnjava da „nadležna tijela države članice na čijem su državnom području smješteni primjerci koji su predmet takvih isprava oduzimaju primjerke, a mogu ih i zaplijeniti“.

               23

               Stoga članak 11. stavak 2. točku (a) Uredbe br. 338/97 treba tumačiti u odnosu na ciljeve koje ta uredba slijedi i kontekst u kojem se ta odredba nalazi.

               24

               Kao prvo, što se tiče opće strukture Uredbe br. 338/97, važno je navesti da je 17 primjeraka divljih životinja u pitanju navedeno u Prilogu B toj uredbi. Sukladno njezinom članku 4. stavku 2. podstavku 1., „unos primjeraka vrsta navedenih u Prilogu B u [Uniju] podliježe izvršenju potrebnih provjera i prethodnom predočenju, na graničnoj carinarnici na mjestu unosa, uvozne dozvole koju je izdalo upravno tijelo odredišne države članice“.

               25

               Stoga iz teksta te odredbe proizlazi da Uredba br. 338/97 dopušta izdavanje jedinstvene uvozne dozvole za više primjeraka različitih vrsta navedenih u Prilogu B toj uredbi koji su dijelom jedne te iste pošiljke. Takvo je razumijevanje članka 4. stavka 2. podstavka 1. navedene uredbe usto u skladu s člankom VI. stavkom 5. CITES‑a koji predviđa da je „[p]otrebno […] posebno dopuštenje ili uvjerenje za svaku pošiljku primjeraka“.

               26

               Članak 4. stavak 2. podstavak 2. Uredbe br. 338/97 određuje da takva uvozna dozvola može biti izdana samo uz poštovanje ograničenja koja nameće stavak 6. tog članka te ako su ispunjeni uvjeti iz stavka 2. točaka (a) do (c) istog članka.

               27

               Sukladno članku 4. stavku 6. Uredbe br. 338/97, ako bi, uzimajući u obzir sadašnju ili predviđenu razinu trgovine nekom vrstom, unošenje u Uniju imalo štetan utjecaj na stanje njezine očuvanosti ili na veličinu teritorija koji zauzima odgovarajuća populacija te vrste, ili ako ima drugih čimbenika koji se odnose na očuvanje vrsta, a koji bi bili protivni izdavanju uvozne dozvole, Komisija može donijeti opća ograničenja, ili ograničenja koja se odnose na određene zemlje podrijetla, za unošenje u Uniju živih primjeraka vrsta navedenih u Prilogu B toj uredbi koji za vrijeme prijevoza imaju visoku stopu smrtnosti ili za koje je utvrđeno da bi u zatočeništvu njihov životni vijek bio znatno kraći od očekivanoga.

               28

               Što se tiče uvjeta iz članka 4. stavka 2. točaka (a) do (c) Uredbe br. 338/97, izdavanje uvozne dozvole uvjetovano je, kao prvo, time da nakon pregleda raspoloživih podataka i razmotrivši mišljenja SZR‑a nadležno znanstveno tijelo smatra da unošenje u Uniju ne bi imalo štetan utjecaj na stanje očuvanosti vrste ili na veličinu teritorija koji zauzima odgovarajuća populacija te vrste, uzimajući u obzir sadašnju ili predviđenu razinu trgovine. Kao drugo, podnositelj zahtjeva mora predočiti dokumentaciju kojom dokazuje da je smještaj namijenjen živom primjerku u odredištu odgovarajuće opremljen za njegovo primjereno držanje i skrb. Kao treće, moraju biti ispunjeni uvjeti iz članka 4. stavka 1. točke (b) podtočke i. te točaka (e) i (f) navedene uredbe.

               29

               Iz prethodno navedenog proizlazi da izdavanje uvozne dozvole za uvoz u Uniju za primjerke različitih vrsta navedenih u Prilogu B Uredbi 338/97 nije rezultat opće ocjene svih primjeraka koji su dijelom pošiljke u pitanju, već pojedinačnog i podrobnog ispitivanja koje se odnosi na situaciju svakog primjerka u pitanju.

               30

               Drugim riječima, nadležno tijelo države članice u kojoj se primjerci u pitanju nalaze mora ispitati je li predmetna uvozna dozvola valjana za svaki od tih primjeraka, a pritom ocjena primjerka životinje tog tijela ne mora nužno utjecati na ocjenu drugog primjerka koju daje to tijelo.

               31

               Stoga okolnost da je uvozna dozvola ništava u dijelu u kojem se odnosi na primjerke životinja koji ne ispunjavanje uvjete za izdavanje iz članka 4. stavaka 2. i 6. Uredbe br. 338/97 ne može dovesti u pitanje valjanost dozvole u dijelu u kojem se odnosi na primjerke koji zaista ispunjavaju navedene uvjete.

               32

               Posljedično, dio uvozne dozvole koji se odnosi na primjerke koje pogađa razlog ništavosti treba smatrati odvojivim od drugih dijelova dozvole koji ostaju valjani.

               33

               Štoviše, kao što je to naglasila Komisija u svojim pisanim očitovanjima, isključivanje svake djelomične ništavosti uvozne dozvole za uvoz u Uniju primjeraka različitih vrsta navedenih u Prilogu B Uredbi br. 338/97 dovelo bi do arbitrarnog sustava u kojem se situacija poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku ne bi tretirala na isti način kao situacija u kojoj je prijevoz 17 različitih primjeraka predmet 17 različitih dokumenata.

               34

               Kao drugo, što se tiče ciljeva koje slijedi Uredba br. 338/97, valja podsjetiti da sustav zaštite uspostavljen za primjerke vrsta navedenih u prilozima A i B navedenoj uredbi ima za cilj osigurati najpotpuniju moguću zaštitu divlje faune i flore nadzorom nad trgovinom njima, uz poštovanje ciljeva, načela i odredaba CITES‑a (vidjeti presudu Rubach, C‑344/08, EU:C:2009:482, t. 24.).

               35

               Međutim, ostvarivanje ciljeva kojima teži Uredba br. 338/97 ne bi bilo ugroženo tumačenjem njezinog članka 11. stavka 1. točke (a) prema kojem, ako uvozna dozvola ne poštuje uvjete predviđene tom uredbom, tu dozvolu treba smatrati ništavom isključivo u dijelu u kojem se odnosi na primjerke životinja koje zaista pogađa razlog njezine ništavosti.

               36

               U tom pogledu treba ustvrditi da, s jedne strane, što se tiče primjeraka životinja za koje zaista postoji razlog ništavosti uvozne dozvole na temelju članka 11. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 338/97, nadležna tijela države članice u kojoj se nalaze navedeni primjerci, prema stavku 2. točki (b) tog članka, imaju obvezu zaštititi te životinje tako da narede njihovo oduzimanje i eventualnu zapljenu.

               37

               S druge strane, što se tiče primjeraka životinja koji nisu pogođeni razlogom ništavosti uvozne dozvole, Uredba br. 338/97 predviđa mjere za njihovu zaštitu tijekom premještanja u Uniji. U tom pogledu, članak 9. stavak 4. te uredbe predviđa da „[a]ko se živi primjerak vrste navedene u Prilogu B premješta unutar [Unije], osoba u čijem je posjedu primjerak može ga prepustiti drugoj osobi tek nakon što se uvjeri da je osoba kojoj je primjerak namijenjen dobro obaviještena o smještaju, opremi i postupanju kako bi se osigurala primjerku potrebna skrb“. Usto, članak 9. stavak 5. navedene uredbe određuje da se takvi primjerci životinja „moraju pripremiti, prevoziti i njegovati na način koji na najmanju moguću mjeru smanjuje rizik ozljede, narušavanja zdravlja ili okrutnog postupanja i, u slučaju životinja, sukladno zakonodavstvu [Unije] o zaštiti životinja tijekom prijevoza“ .

               38

               Posljedično, kako iz opće strukture Uredbe br. 338/97 tako i iz njezinih ciljeva slijedi da njezin članak 11. stavak 2. točku (a) treba tumačiti tako da uvoznu dozvolu koja ne poštuje uvjete navedene uredbe treba smatrati ništavom isključivo u dijelu u kojem se odnosi na primjerke koji su zaista pogođeni razlogom ništavosti te uvozne dozvole.

               39

               Isto vrijedi kad je riječ o članku 1. stavku 2. točki (b) Uredbe br. 338/97, s obzirom na to da se ta odredba primjenjuje isključivo na primjerke životinja na koje se odnose dokumenti iz stavka 2. točke (a) tog članka.

               40

               Stoga nadležno tijelo države članice u kojoj se primjerci nalaze može oduzeti i zaplijeniti samo one primjerke koji su zaista pogođeni razlogom ništavosti uvozne dozvole.

               41

               Uzimajući u obzir prethodna razmatranja, na postavljena prethodna pitanja valja odgovoriti da članak 11. stavak 2. točke (a) i (b) Uredbe br. 338/97 treba tumačiti tako uvoznu dozvolu koja ne poštuje uvjete te uredbe treba smatrati ništavom isključivo u dijelu u kojem se odnosi na primjerke koji su zaista pogođeni razlogom ništavosti te uvozne dozvole, pa su stoga ti primjerci jedini koji će morati biti predmet oduzimanja i eventualne zapljene koje provodi nadležno tijelo države članice u kojoj se nalaze.

         Troškovi

               42

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (drugo vijeće) odlučuje:

                     Članak 11. stavak 2. točke (a) i (b) Uredbe Vijeća (EZ) br. 338/97 od 9. prosinca 1996. o zaštiti vrsta divlje faune i flore uređenjem trgovine njima treba tumačiti tako da uvoznu dozvolu koja ne poštuje uvjete te uredbe treba smatrati ništavom isključivo u dijelu u kojem se odnosi na primjerke koji su zaista pogođeni razlogom ništavosti te uvozne dozvole, pa su stoga ti primjerci jedini koji će morati biti predmet oduzimanja i eventualne zapljene koje provodi nadležno tijelo države članice u kojoj se nalaze.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: mađarski