title: Predmet T-348/20: Tužba podnesena 5. lipnja 2020. – Freistaat Bayern protiv EUIPO-a (GEWÜRZSOMMELIER)

text:
               27.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 247/46

      Tužba podnesena 5. lipnja 2020. – Freistaat Bayern protiv EUIPO-a (GEWÜRZSOMMELIER)
      (Predmet T-348/20)
      (2020/C 247/64)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Freistaat Bayern (Njemačka) (zastupnik: J. Altmann, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava verbalnog žiga Europske unije GEWÜRZSOMMELIER – prijava za registraciju br. 18 020 504

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 26. ožujka 2020. u predmetu R 2430/2019-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 7. stavka 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-351/20: Tužba podnesena 5. lipnja 2020. – St. Hippolyt protiv EUIPO-a – Raisioaqua (Vital like nature)

text:
               27.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 247/47

      Tužba podnesena 5. lipnja 2020. – St. Hippolyt protiv EUIPO-a – Raisioaqua (Vital like nature)
      (Predmet T-351/20)
      (2020/C 247/65)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: St. Hippolyt Holding GmbH (Dielheim, Njemačka) (zastupnik: M. Gail, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka pred žalbenim vijećem: Raisioaqua Oy (Raisio, Finska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije Vital like nature – prijava za registraciju br. 17 165 002

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 9. ožujka 2020. u predmetu R 1279/2020-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 60. stavka 1. točke (a) u vezi s člankom 8. stavkom 1. točkom (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-352/20: Tužba podnesena 5. lipnja 2020. – St. Hippolyt protiv EUIPO-a – Elephant (Strong like nature)

text:
               27.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 247/48

      Tužba podnesena 5. lipnja 2020. – St. Hippolyt protiv EUIPO-a – Elephant (Strong like nature)
      (Predmet T-352/20)
      (2020/C 247/66)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

         Stranke

         Tužitelj: St. Hippolyt Holding GmbH (Dielheim, Njemačka) (zastupnik: M. Gail, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Elephant Co. Preduzeće za proizvodnju, unutrašnju i spoljnu trgovinu d.o.o. (Beograd, Srbija)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije Strong like nature – prijava za registraciju br. 17 494 071

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 27. ožujka 2020. u predmetu R 1909/2019-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  Povreda članka 60. stavka 1. točke (a) u vezi s člankom 8. stavkom 1. točkom (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Ispravak priopćenja u Službenom listu u predmetu T-220/20 (SL C 201, 15.6.2020.)

text:
               27.7.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 247/49

      Ispravak priopćenja u Službenom listu u predmetu T-220/20
      (
            Službeni list Europske unije C 201od 15. lipnja 2020.
         )
      (2020/C 247/67)
      Priopćenje u SL-u u predmetu T-220/20, JL protiv Komisije, treba glasiti kako slijedi:

            „Tužba podnesena 16. travnja 2020. – Kerstens protiv Komisije
            (Predmet T-220/20)
            (2020/C 201/57)
            Jezik postupka: francuski

               Stranke

               Tužitelj: Petrus Kerstens (La Forclaz, Švicarska) (zastupnik: C. Mourato, odvjetnik)

               Tuženik: Europska komisija

               Tužbeni zahtjev

            Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        poništi odluku Europske komisije (tijelo za imenovanje) od 11. srpnja 2019. u kojoj je tužitelj opomenut;

                        —

                        poništi odluku Europske komisije (tijelo za imenovanje) od 27. ožujka 2017. o ponovnom otvaranju predmeta [povjerljivi podaci su izostavljeni] (1);

                        —

                        dodijeli tužitelju ukupan iznos naknade štete u visini od 30 000 eura na ime posebne neimovinske štete, koji mu treba isplatiti Europska komisija;

                        —

                        naloži tuženiku snošenje troškova ovog postupka na temelju članka 134. Poslovnika Općeg suda.

               Tužbeni razlozi i glavni argumenti

            U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                        1.

                        Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 266. UFEU-a, odnosno na neprimjerenim mjerama provedbe poništavajuće presude koju je donio Opći sud i povrede načela „ne bis in idem”.

                        2.

                        Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 266. UFEU-a, načela dobre uprave, čiji je dio obveza nepristranog i pravičnog postupanja s predmetima, povredi načela presumpcije nevinosti i povredi prava obrane.

                        3.

                        Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 266. UFEU-a, povredi postupovnih pravila koja se primjenjuju na upravne istrage i stegovne postupke i povredi obveze obrazlaganja.

                        4.

                        Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na zahtjevu za posebnu naknadu štete zbog gore navedenih nepravilnosti.”

         (1)  Skriveni povjerljivi podaci


title: Predmet C-339/19: Presuda Suda (deveto vijeće) od 16. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Rumunjska) – SC Romenergo SA, Aris Capital SA protiv Autoritatea de Supraveghere Financiară (Zahtjev za prethodnu odluku – Slobodno kretanje kapitala – Pravo društava – Dionice uvrštene za trgovanje na uređenom tržištu – Društvo za financijska ulaganja – Nacionalni propis koji utvrđuje gornju granicu sudjelovanja u kapitalu određenih društava za financijska ulaganja – Zakonska presumpcija usklađenog djelovanja)

text:
               16.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 390/9

      Presuda Suda (deveto vijeće) od 16. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Rumunjska) – SC Romenergo SA, Aris Capital SA protiv Autoritatea de Supraveghere Financiară
      (Predmet C-339/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Slobodno kretanje kapitala - Pravo društava - Dionice uvrštene za trgovanje na uređenom tržištu - Društvo za financijska ulaganja - Nacionalni propis koji utvrđuje gornju granicu sudjelovanja u kapitalu određenih društava za financijska ulaganja - Zakonska presumpcija usklađenog djelovanja)
      (2020/C 390/12)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: SC Romenergo SA, Aris Capital SA

         Tuženik: Autoritatea de Supraveghere Financiară

         Izreka

      Članak 63. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalna mjera koja predviđa gornju granicu od 5 % sudjelovanja u kapitalu društva za financijska ulaganja ako ta mjera nije opravdana važnim razlogom od općeg interesa, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

         (1)  SL C 255, 29. 7. 2019.


title: Predmet C-509/19: Presuda Suda (osmo vijeće) od 10. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht München – Njemačka) – BMW Bayerische Motorenwerke AG protiv Hauptzollamt München (Zahtjev za prethodnu odluku – Carinska unija – Carinski zakonik Unije – Uredba (EU) br. 952/2013 – Članak 71. stavak 1. točka (b) – Carinska vrijednost – Uvoz elektroničkih proizvoda opremljenih softverom)

text:
               16.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 390/13

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 10. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht München – Njemačka) – BMW Bayerische Motorenwerke AG protiv Hauptzollamt München
      (Predmet C-509/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Carinska unija - Carinski zakonik Unije - Uredba (EU) br. 952/2013 - Članak 71. stavak 1. točka (b) - Carinska vrijednost - Uvoz elektroničkih proizvoda opremljenih softverom)
      (2020/C 390/18)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Finanzgericht München

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: BMW Bayerische Motorenwerke AG

         Tuženik: Hauptzollamt München

         Izreka

      Članak 71. stavak 1. točku (b) Uredbe (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. listopada 2013. o Carinskom zakoniku Unije treba tumačiti na način da dopušta, u svrhu određivanja carinske vrijednosti uvezene robe, da se njezinoj transakcijskoj vrijednosti doda ekonomska vrijednost softvera razvijenog u Europskoj uniji koji je kupac dobrovoljno stavio na raspolaganje prodavatelju sa sjedištem u trećoj zemlji.

         (1)  SL C 328, 30. 9. 2019.


title: Predmet T-414/17: Presuda Općeg suda od 23. rujna 2020. – Hypo Vorarlberg Bank protiv SRB-a („Ekonomska i monetarna unija – Bankovna unija – Jedinstveni sanacijski mehanizam za kreditne institucije i određena investicijska društva (SRM) – Jedinstveni fond za sanaciju (SRF) – Odluka SRB-a o izračunu ex ante doprinosâ za 2017. – Tužba za poništenje – Izravni i osobni utjecaj – Dopuštenost – Bitni postupovni zahtjevi – Potvrda vjerodostojnosti odluke – Obveza obrazlaganja – Vremensko ograničenje učinaka presude”)

text:
               16.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 390/27

      Presuda Općeg suda od 23. rujna 2020. – Hypo Vorarlberg Bank protiv SRB-a
      (Predmet T-414/17) (1)

      („Ekonomska i monetarna unija - Bankovna unija - Jedinstveni sanacijski mehanizam za kreditne institucije i određena investicijska društva (SRM) - Jedinstveni fond za sanaciju (SRF) - Odluka SRB-a o izračunu ex ante doprinosâ za 2017. - Tužba za poništenje - Izravni i osobni utjecaj - Dopuštenost - Bitni postupovni zahtjevi - Potvrda vjerodostojnosti odluke - Obveza obrazlaganja - Vremensko ograničenje učinaka presude”)
      (2020/C 390/37)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Hypo Vorarlberg Bank AG, ranije Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG (Bregenz, Austrija) (zastupnici: G. Eisenberger i A. Brenneis, odvjetnici)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (zastupnici: P. Messina i J. Kerlin, agenti, uz asistenciju B. Meyringa, S. Schela, T. Klupscha i S. Ianca, odvjetnikâ)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje odluke SRB-a donesene na njegovoj izvršnoj sjednici od 11. travnja 2017. o izračunu ex ante doprinosa Jedinstvenom fondu za sanaciju za 2017. (SRB/ES/SRF/2017/05), u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se odluka Jedinstvenog sanacijskog odbora (SRB) donesena na njegovoj izvršnoj sjednici od 11. travnja 2017. o izračunu ex ante doprinosa Jedinstvenom fondu za sanaciju za 2017. (SRB/ES/SRF/2017/05) u dijelu u kojem se odnosi na društvo Hypo Vorarlberg Bank AG.

                  2.

                  SRB će, uz vlastite troškove, snositi i troškove društva Hypo Vorarlberg Bank AG.

         (1)  SL C 277, 21. 8. 2017.


title: Predmet T-472/19: Presuda Općeg suda od 23. rujna 2020. – BASF protiv Komisije („Lijekovi za humanu primjenu – Odobrenje za stavljanje u promet lijekova za humanu primjenu koji sadržavaju etilne estere omega-3 kiseline – Izmjena uvjeta odobrenja – Članak 116. prvi stavak Direktive 2001/83/EZ – Očita pogreška u ocjeni – Proporcionalnost”)

text:
               16.11.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 390/32

      Presuda Općeg suda od 23. rujna 2020. – BASF protiv Komisije
      (Predmet T-472/19) (1)

      („Lijekovi za humanu primjenu - Odobrenje za stavljanje u promet lijekova za humanu primjenu koji sadržavaju etilne estere omega-3 kiseline - Izmjena uvjeta odobrenja - Članak 116. prvi stavak Direktive 2001/83/EZ - Očita pogreška u ocjeni - Proporcionalnost”)
      (2020/C 390/45)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: BASF AS (Oslo, Norveška) (zastupnici: E. Wright, barrister i H. Boland, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: L. Haasbeek i A. Sipos, agenti)

         Predmet

      Zahtjev koji se temelji na članku 263. UFEU-a i kojim se traži poništenje Provedbene odluke Komisije C(2019) 4336 final od 6. lipnja 2019. koja se, u okviru članka 31. Direktive 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, odnosi na odobrenja za stavljanje u promet lijekova za humanu primjenu koji sadržavaju „etilne estere omega-3 kiseline” za oralnu uporabu u sekundarnoj prevenciji nakon srčanog udara.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu BASF AS nalaže se snošenje troškova, uključujući i troškove postupka privremene pravne zaštite.

         (1)  SL C 305, 9. 9. 2019.


title: Zahtjev za savjetodavno mišljenje Suda EFTA-e koji je podnio Vrhovni sud Kneževine Lihtenštajn u predmetu Liti-Link AG protiv LGT Bank AG (Predmet E-14/20) 2021/C 39/06

text:
               4.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 39/20

      Zahtjev za savjetodavno mišljenje Suda EFTA-e koji je podnio Vrhovni sud Kneževine Lihtenštajn u predmetu Liti-Link AG protiv LGT Bank AG
      (Predmet E-14/20)
      (2021/C 39/06)
      Dopisom od 4. rujna 2020., zaprimljenim u pisarnici Suda 16. rujna 2020., Vrhovni sud Kneževine Lihtenštajn (Fürstlicher Oberster Gerichtshof) podnio je Sudu EFTA-e zahtjev za savjetodavno mišljenje u predmetu Liti-Link AG protiv LGT Bank AG o sljedećim pitanjima:

                  1.

                  Mora li se posljednji stavak članka 26. Provedbene direktive 2006/73/EZ, u kojem se navodi da se osnovni uvjeti odredbi koji se odnose na naknadu, proviziju ili nenovčanu korist mogu objaviti u sažetom obliku, tumačiti na način da objavljivanje informacija o koristi može biti sažeto i općenito?
                  Ako je odgovor Suda na prvo pitanje potvrdan, postavlja se sljedeće dodatno pitanje:

                              1.1.

                              Mora li se posljednji stavak članka 26. Provedbene direktive 2006/73/EZ, u kojem se navodi da se osnovni uvjeti odredbi koji se odnose na naknadu, proviziju ili nenovčanu korist mogu objaviti u sažetom obliku, tumačiti na način da objavljivanje informacija o koristi može biti sažeto i općenito, na primjer u obliku općih ili drugih unaprijed formuliranih uvjeta poslovanja, ili se pak objavljivanje mora provesti zasebno za svakog klijenta ili kategoriju klijenata?
                              Osim toga, upućuju se sljedeća dodatna pitanja:

                  2.

                  Je li objavljivanje ispravno u smislu članka 26. točke (b) podtočke i. Provedbene direktive 2006/73/EZ ako investicijsko društvo samo obavještava klijenta o tome da mu treće osobe mogu pružiti koristi ili pak investicijsko društvo mora jasno naznačiti pružaju li se takve koristi i kada?

                  3.

                  Je li objavljivanje ispravno u smislu članka 26. točke (b) podtočke i. Provedbene direktive 2006/73/EZ ako investicijsko društvo obavještava klijenta o tome da iznos koristi koju pruža treća osoba ovisi o proizvodu te se sastoji od postotka naknada za upravljanje koje se naplaćuju za predmetni proizvod, postotnog popusta na cijenu izdanja ili postotka cijene izdanja ili pak investicijsko društvo mora prije pružanja predmetne investicijske ili pomoćne usluge klijentu dati na uvid barem raspon primljenih naknada, provizija i koristi?

                  4.

                  Jesu li uvjeti iz članka 26. Provedbene direktive 2006/73/EZ koji se odnose na sažeto objavljivanje informacija o koristi, točnije da se investicijsko društvo obvezuje objaviti dodatne pojedinosti na zahtjev klijenta i da poštuje tu obvezu, ispunjeni ako se u pogledu već izvršenih transakcija investicijsko društvo obveže da će klijentu dati na uvid samo dodatne pojedinosti za dvanaest mjeseci prije podnošenja zahtjeva?

                  5.

                  Mora li država članica, u skladu s Ugovorom o EGP-u, priznati horizontalni izravni učinak provedbenoj direktivi koja nije pravilno prenesena, konkretno Provedbenoj direktivi 2006/73/EZ?

                  6.

                  Mora li se članak 26. Provedbene direktive 2006/73/EZ tumačiti na način da iz njega proizlaze prava klijenata banke u odnosu na banku?


title: Predmet C-488/18: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 10. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesfinanzhof – Njemačka) – Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen/Golfclub Schloss Igling e.V. (Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje – Porez na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Članak 132. stavak 1. točka (m) – Izuzeće „isporuka određenih usluga koje su usko povezane sa sportom ili fizičkim odgojem” – Izravan učinak – Pojam „neprofitne organizacije”)

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/2

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 10. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesfinanzhof – Njemačka) – Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen/Golfclub Schloss Igling e.V.
      (Predmet C-488/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 132. stavak 1. točka (m) - Izuzeće „isporuka određenih usluga koje su usko povezane sa sportom ili fizičkim odgojem” - Izravan učinak - Pojam „neprofitne organizacije”)
      (2021/C 44/02)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzhof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen

         Tuženik: Golfclub Schloss Igling e.V.

         Izreka

                  1.

                  Članak 132. stavak 1. točku (m) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da nema izravni učinak, tako da se, ako zakonodavstvo države članice, kojim se navedena odredba prenosi, od PDV-a izuzima samo ograničen broj isporuka usluga usko povezanih sa sportom ili fizičkim odgojem, neprofitna organizacija na navedenu odredbu ne može izravno pozvati pred nacionalnim sudovima radi izuzeća drugih usluga usko povezanih sa sportom ili fizičkim odgojem, koje ta organizacija isporučuje osobama koje se tim aktivnostima bave, a koje to zakonodavstvo ne izuzima.

                  2.

                  Članak 132. stavak 1. točku (m) Direktive 2006/112 treba tumačiti na način da je pojam „neprofitna organizacija”, u smislu te odredbe, autonomni pojam prava Unije, koji traži da, u slučaju prestanka postojanja takve organizacije, ona ne može svojim članovima podijeliti dobit koju je ostvarila, a koja premašuje njihov upisani kapital, kao i poštenu tržišnu vrijednost njihovih doprinosa u naravi.

         (1)  SL C 392, 29. 10. 2018.


title: Predmet C-620/18: Presuda Suda (veliko vijeće) od 8. prosinca 2020. – Mađarska/Europski parlament, Vijeće Europske unije (Tužba za poništenje – Direktiva (EU) 2018/957 – Slobodno pružanje usluga – Upućivanje radnika – Uvjeti zaposlenja – Primici od rada – Trajanje upućivanja – Određivanje pravne osnove – Članci 53. i 62. UFEU-a – Izmjena postojeće direktive – Članak 9. UFEU-a – Zlouporaba ovlasti – Načelo nediskriminacije – Nužnost – Načelo proporcionalnosti – Opseg načela slobodnog pružanja usluga – Cestovni promet – Članak 58. UFEU-a – Uredba (EZ) br. 593/2008 – Područje primjene – Načela pravne sigurnosti i normativne jasnoće)

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/3

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 8. prosinca 2020. – Mađarska/Europski parlament, Vijeće Europske unije
      (Predmet C-620/18) (1)

      (Tužba za poništenje - Direktiva (EU) 2018/957 - Slobodno pružanje usluga - Upućivanje radnika - Uvjeti zaposlenja - Primici od rada - Trajanje upućivanja - Određivanje pravne osnove - Članci 53. i 62. UFEU-a - Izmjena postojeće direktive - Članak 9. UFEU-a - Zlouporaba ovlasti - Načelo nediskriminacije - Nužnost - Načelo proporcionalnosti - Opseg načela slobodnog pružanja usluga - Cestovni promet - Članak 58. UFEU-a - Uredba (EZ) br. 593/2008 - Područje primjene - Načela pravne sigurnosti i normativne jasnoće)
      (2021/C 44/03)
      Jezik postupka: mađarski

         Stranke

         Tužitelj: Mađarska (zastupnici: M. Z. Fehér, G. Tornyai i M. M. Tátrai, u svojstvu agenata)

         Tuženici: Europski parlament (zastupnici: M. Martínez Iglesias, L. Visaggio i A. Tamás, agenti), Vijeće Europske unije (zastupnici: A. Norberg, M. Bencze i E. Ambrosini, a zatim A. Norberg, E. Ambrosini, A. Sikora-Kalėda i Zs. Bodnár, agenti)

         Intervenijenti u potporu Europskog parlamenta: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: J. Möller i S. Eisenberg, agenti), Francuska Republika (zastupnici: E. de Moustier, A.-L. Desjonquères, C. Mosser i R. Coesme, agenti), Kraljevina Nizozemska (zastupnici: M. K. Bulterman, C. Schillemans i J. Langer, agenti), Europska komisija (zastupnici: L. Havas, M. Kellerbauer, B.-R. Killmann i A. Szmytkowska, agenti)

         Intervenijenti u potporu Vijeća Europske unije: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: J. Möller i S. Eisenberg, agenti), Francuska Republika (zastupnici: E. de Moustier, A.-L. Desjonquères, C. Mosser i R. Coesme, agenti), Kraljevina Nizozemska (zastupnici: M. K. Bulterman, C. Schillemans i J. Langer, agenti), Kraljevina Švedska (zastupnici: C. Meyer-Seitz, H. Shev i H. Eklinder, agenti), Europska komisija (zastupnici: L. Havas, M. Kellerbauer, B.-R. Killmann i A. Szmytkowska, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Mađarskoj se, osim vlastitih, nalaže i snošenje troškova Europskog parlamenta i Vijeća Europske unije.

                  3.

                  Savezna Republika Njemačka, Francuska Republika, Kraljevina Nizozemska, Kraljevina Švedska i Europska komisija snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 427, 26. 11. 2018.


title: Predmet C-626/18: Presuda Suda (veliko vijeće) od 8. prosinca 2020. – Republika Poljska/Europski parlament, Vijeće Europske unije (Tužba za poništenje – Direktiva (EU) 2018/957 – Slobodno pružanje usluga – Upućivanje radnika – Uvjeti zaposlenja – Primici od rada – Trajanje upućivanja – Određivanje pravne osnove – Članci 53. i 62. UFEU-a – Izmjena postojeće direktive – Članak 9. UFEU-a – Načelo nediskriminacije – Nužnost – Načelo proporcionalnosti – Uredba (EZ) br. 593/2008 – Područje primjene – Cestovni promet – Članak 58. UFEU-a)

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/4

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 8. prosinca 2020. – Republika Poljska/Europski parlament, Vijeće Europske unije
      (Predmet C-626/18) (1)

      (Tužba za poništenje - Direktiva (EU) 2018/957 - Slobodno pružanje usluga - Upućivanje radnika - Uvjeti zaposlenja - Primici od rada - Trajanje upućivanja - Određivanje pravne osnove - Članci 53. i 62. UFEU-a - Izmjena postojeće direktive - Članak 9. UFEU-a - Načelo nediskriminacije - Nužnost - Načelo proporcionalnosti - Uredba (EZ) br. 593/2008 - Područje primjene - Cestovni promet - Članak 58. UFEU-a)
      (2021/C 44/04)
      Jezik postupka: poljski

         Stranke

         Tužitelj: Republika Poljska (zastupnici: B. Majczyna i D. Lutostańska, agenti)

         Tuženici: Europski parlament (zastupnici: M. Martínez Iglesias, K. Wójcik, A. Pospíšilová Padowska i L. Visaggio, a zatim M. Martínez Iglesias, K. Wójcik, L. Visaggio i A. Tamás, agenti), Vijeće Europske unije (zastupnici: E. Ambrosini, K. Adamczyk Delamarre i A. Norberg, a zatim E. Ambrosini, A. Sikora-Kalėda, Z. Bodnar i A. Norberg, agenti)

         Intervenijenti u potporu Europskog parlamenta: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: J. Möller i T. Henze, a zatim M. Möller, agenti), Francuska Republika (zastupnici: E. de Moustier, A.-L. Desjonquères i R. Coesme, agenti), Kraljevina Nizozemska (zastupnici: M. K. Bulterman, C. Schillemans i J. Langer, agenti), Europska komisija (zastupnici: M. Kellerbauer, B.-R. Killmann i A. Szmytkowska, agenti)

         Intervenijenti u potporu Vijeća Europske unije: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: J. Möller i T. Henze, a zatim J. Möller, agenti), Francuska Republika (zastupnici: E. de Moustier, A.-L. Desjonquères i R. Coesme, agenti), Kraljevina Nizozemska (zastupnici: M. K. Bulterman, C. Schillemans i J. Langer, agenti), Kraljevina Švedska (zastupnici: C. Meyer-Seitz, A. Falk, H. Shev, J. Lundberg i H. Eklinder, a zatim C. Meyer-Seitz, H. Shev i H. Eklinder, agenti), Europska komisija (zastupnici: M. Kellerbauer, B.-R. Killmann i A. Szmytkowska, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Republici Poljskoj se, osim vlastitih, nalaže i snošenje troškova Europskog parlamenta i Vijeća Europske unije.

                  3.

                  Savezna Republika Njemačka, Francuska Republika, Kraljevina Nizozemska, Kraljevina Švedska i Europska komisija snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 4, 7. 1. 2019.


title: Predmet C-132/19 P: Presuda Suda (drugo vijeće) od 9. prosinca 2020. – Groupe Canal +/Europska komisija, Francuska Republika, Union des producteurs de cinéma (UPC), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors – EFAD's, Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC) (Žalba – Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Televizijska distribucija – Uredba (EZ) br. 1/2003 – Članak 9. i članak 16. stavak 1. – Odluka kojom obveze postaju obvezujuće – Apsolutna teritorijalna zaštita – Zlouporaba ovlasti – Preliminarna ocjena – Nepostojanje obveze Europske komisije da uzme u obzir razmatranja u vezi s primjenom članka 101. stavka 3. UFEU-a – Sporazumi koji imaju za cilj podijeliti nacionalna tržišta – Nepostojanje Komisijine obveze da pojedinačno analizira dotična nacionalna tržišta – Proporcionalnost – Narušavanje ugovornih prava trećih strana)

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/5

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 9. prosinca 2020. – Groupe Canal +/Europska komisija, Francuska Republika, Union des producteurs de cinéma (UPC), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors – EFAD's, Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC)
      (Predmet C-132/19 P) (1)

      (Žalba - Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Televizijska distribucija - Uredba (EZ) br. 1/2003 - Članak 9. i članak 16. stavak 1. - Odluka kojom obveze postaju obvezujuće - Apsolutna teritorijalna zaštita - Zlouporaba ovlasti - Preliminarna ocjena - Nepostojanje obveze Europske komisije da uzme u obzir razmatranja u vezi s primjenom članka 101. stavka 3. UFEU-a - Sporazumi koji imaju za cilj podijeliti nacionalna tržišta - Nepostojanje Komisijine obveze da pojedinačno analizira dotična nacionalna tržišta - Proporcionalnost - Narušavanje ugovornih prava trećih strana)
      (2021/C 44/05)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Groupe Canal + (zastupnici: P. Wilhelm, P. Gassenbach i O. de Juvigny, avocat)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: A. Dawes, C. Urraca Caviedes i L. Wildpanner, agenti), Francuska Republika (zastupnici: E. de Moustier i M. P. Dodeller, agenti), Union des producteurs de cinéma (UPC) (zastupnik: E. Lauvaux, avocat), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors – EFADs (zastupnik: O. Sasserath, avocat), Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC) (zastupnik: A. Fratini, avvocatessa),

         Izreka

                  1.

                  Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 12. prosinca 2018., Groupe Canal +/Komisija (T-873/16, EU:T:2018:904).

                  2.

                  Poništava se odluka Europske komisije od 26. srpnja 2016. u vezi s postupkom na temelju članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u (predmet AT.40023 – Prekogranični pristup naplatnoj televiziji).

                  3.

                  Europska komisija snosi, osim vlastitih troškova, troškove društva Groupe Canal + SA, European Film Agency Directors – EFADs, Union des producteurs de cinéma (UPC) nastalih u okviru ove žalbe i prvostupanjskog postupka te troškove nastale društvu C More Entertainment AB u okviru prvostupanjskog postupka.

                  4.

                  Francuska Republika snosi vlastite troškove.

                  5.

                  Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC) snosi vlastite troškove.

         (1)  SL C 131, 8. 4. 2019.


title: Predmet C-347/19: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 10. prosinca 2020. – Europska komisija/Kraljevina Španjolska (Povreda obveze države članice – Okoliš – Energetska učinkovitost – Direktiva 2012/27/EU – Članak 9. stavak 3. – Potrošnja grijanja i hladne i tople vode – Ugradnja pojedinačnih brojila potrošnje u zgradama)

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/6

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 10. prosinca 2020. – Europska komisija/Kraljevina Španjolska
      (Predmet C-347/19) (1)

      (Povreda obveze države članice - Okoliš - Energetska učinkovitost - Direktiva 2012/27/EU - Članak 9. stavak 3. - Potrošnja grijanja i hladne i tople vode - Ugradnja pojedinačnih brojila potrošnje u zgradama)
      (2021/C 44/07)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: K. Talabér-Ritz, S. Pardo Quintillán i Y. G. Marinova, agenti)

         Tuženik: Kraljevina Španjolska (zastupnik L. Aguilera Ruiz, agent)

         Izreka

                  1.

                  Time što nije u propisanim rokovima usvojila sve nacionalne odredbe potrebne za usklađivanje s člankom 9. stavkom 3. Direktive 2012/27/EU Europskog Parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. o energetskoj učinkovitosti, izmjeni direktiva 2009/125/EZ i 2010/30/EU i stavljanju izvan snage direktiva 2004/8/EZ i 2006/32/EZ u vezi s ugradnjom pojedinačnih mjernih uređaja potrošnje grijanja i hladne i tople vode u zgradama, Kraljevina Španjolska je povrijedila obveze koje ima na temelju te odredbe.

                  2.

                  Kraljevini Španjolskoj nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 238, 15. 7. 2019.


title: Predmet C-584/19: Presuda Suda (veliko vijeće) od 8. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landesgericht für Strafsachen Wien – Austrija) – kazneni postupak protiv A i dr. (Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Europski istražni nalog – Direktiva 2014/41/EU – Članak 1. stavak 1. – Članak 2. točka (c) podtočke i. i ii. – Pojmovi „pravosudno tijelo” i „tijelo izdavatelj” – Europski istražni nalog koji je izdalo javno tužiteljstvo države članice – Neovisnost u odnosu na izvršnu vlast)

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/7

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 8. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landesgericht für Strafsachen Wien – Austrija) – kazneni postupak protiv A i dr.
      (Predmet C-584/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima - Europski istražni nalog - Direktiva 2014/41/EU - Članak 1. stavak 1. - Članak 2. točka (c) podtočke i. i ii. - Pojmovi „pravosudno tijelo” i „tijelo izdavatelj” - Europski istražni nalog koji je izdalo javno tužiteljstvo države članice - Neovisnost u odnosu na izvršnu vlast)
      (2021/C 44/08)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesgericht für Strafsachen Wien

         Stranke glavnog kaznenog postupka

      A i dr.

         uz sudjelovanje: Staatsanwaltschaft Wien

         Izreka

      Članak 1. stavak 1. i članak 2. točku (c) Direktive 2014/41/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 3. travnja 2014. o Europskom istražnom nalogu u kaznenim stvarima treba tumačiti na način da je javni tužitelj države članice odnosno, općenitije, javno tužiteljstvo države članice obuhvaćeno pojmovima „pravosudno tijelo” i „tijelo izdavatelj” u smislu tih odredbi, neovisno o mogućem postojanju odnosa zakonske podređenosti između tog javnog tužitelja odnosno tog javnog tužiteljstva i izvršne vlasti te države članice i izloženosti navedenog javnog tužitelja odnosno navedenog javnog tužiteljstva opasnosti od izravne ili neizravne podložnosti pojedinačnim nalozima ili uputama te vlasti u okviru donošenja europskog istražnog naloga.

         (1)  SL C 383, 11. 11. 2019.


title: Predmet C-616/19: Presuda Suda (prvo vijeće) od 10. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court (Irska) – Irska) – M.S., M.W., G.S./Minister for Justice and Equality (Zahtjev za prethodnu odluku – Područje slobode, sigurnosti i pravde – Politika azila – Postupak priznavanja i ukidanja statusa izbjeglica – Direktiva 2005/85/EZ – Članak 25. stavak 2. – Razlozi nedopuštenosti – Odbijanje zahtjeva za međunarodnu zaštitu kao nedopuštenog od strane države članice zbog ranijeg priznavanja supsidijarne zaštite podnositelju zahtjeva u drugoj državi članici – Uredba (EZ) br. 343/2003 – Uredba (EU) br. 604/2013)

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/7

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 10. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court (Irska) – Irska) – M.S., M.W., G.S./Minister for Justice and Equality
      (Predmet C-616/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Područje slobode, sigurnosti i pravde - Politika azila - Postupak priznavanja i ukidanja statusa izbjeglica - Direktiva 2005/85/EZ - Članak 25. stavak 2. - Razlozi nedopuštenosti - Odbijanje zahtjeva za međunarodnu zaštitu kao nedopuštenog od strane države članice zbog ranijeg priznavanja supsidijarne zaštite podnositelju zahtjeva u drugoj državi članici - Uredba (EZ) br. 343/2003 - Uredba (EU) br. 604/2013)
      (2021/C 44/09)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      High Court (Irska)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: M.S., M.W., G.S.

         Tuženik: Minister for Justice and Equality

         Izreka

      Članak 25. stavak 2. Direktive 2005/85/EZ Vijeća od 1. prosinca 2005. o minimalnim normama koje se odnose na postupke priznavanja i ukidanja statusa izbjeglica u državama članicama, treba tumačiti na način da mu se ne protivi propis države članice na koju se primjenjuje Uredba (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva, ali koja nije vezana Direktivom 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite, prema kojem se zahtjev za međunarodnu zaštitu smatra nedopuštenim ako je podnositelju zahtjeva priznata supsidijarna zaštita u drugoj državi članici.

         (1)  SL C 357, 21. 10. 2019.


title: Predmet C-620/19: Presuda Suda (prvo vijeće) od 10. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesverwaltungsgericht – Njemačka) – Land Nordrhein-Westfalen/D.-H. T. u svojstvu stečajnog upravitelja imovinom društva J & S Service UG (Zahtjev za prethodnu odluku – Osobni podaci – Uredba (EU) 2016/679 – Članak 23. – Ograničenja prava predmetne osobe – Važan financijski interes – Ostvarivanje potraživanja u građanskim sporovima – Nacionalno zakonodavstvo koje upućuje na odredbe prava Unije – Porezni podaci o pravnoj osobi – Nenadležnost Suda)

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/8

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 10. prosinca 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesverwaltungsgericht – Njemačka) – Land Nordrhein-Westfalen/D.-H. T. u svojstvu stečajnog upravitelja imovinom društva J & S Service UG
      (Predmet C-620/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Osobni podaci - Uredba (EU) 2016/679 - Članak 23. - Ograničenja prava predmetne osobe - Važan financijski interes - Ostvarivanje potraživanja u građanskim sporovima - Nacionalno zakonodavstvo koje upućuje na odredbe prava Unije - Porezni podaci o pravnoj osobi - Nenadležnost Suda)
      (2021/C 44/10)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesverwaltungsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Land Nordrhein-Westfalen

         Tuženik: D.-H. T. u svojstvu stečajnog upravitelja imovinom društva J & S Service UG

         uz sudjelovanje: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Izreka

      Sud nije nadležan za davanje odgovora na pitanja koja je Bundesverwaltungsgericht (Savezni upravni sud, Njemačka) uputio odlukom od 4. srpnja 2019.

         (1)  SL C 383, 11. 11. 2019.


title: Spojeni predmeti C-792/18 P i C-793/18 P: Rješenje Suda (deveto vijeće) od 12. studenoga 2020. – Jean-François Jalkh/Europski parlament (Žalba – Članak 181. Poslovnika Suda – Institucionalno pravo – Protokol o povlasticama i imunitetima Europske unije – Članci 8. i 9. – Doseg – Odluka o ukidanju parlamentarnog imuniteta – Uvjeti)

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/8

      Rješenje Suda (deveto vijeće) od 12. studenoga 2020. – Jean-François Jalkh/Europski parlament
      (Spojeni predmeti C-792/18 P i C-793/18 P) (1)

      (Žalba - Članak 181. Poslovnika Suda - Institucionalno pravo - Protokol o povlasticama i imunitetima Europske unije - Članci 8. i 9. - Doseg - Odluka o ukidanju parlamentarnog imuniteta - Uvjeti)
      (2021/C 44/11)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Jean-François Jalkh (zastupnik: F. Wagner, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europski parlament (zastupnici: S. Alonso de León i C. Burgos, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalbe se odbijaju, djelomično kao očito nedopuštene, a djelomično kao očito neosnovane.

                  2.

                  Jean-François Jalkhu nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 65, 18. 2. 2019.


title: Predmet C-394/19: Rješenje Suda (šesto vijeće) od 12. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal du travail francophone de Bruxelles – Belgija) – PN, QO, RP, SQ, TR/Centre public d’action sociale d’Anderlecht (CPAS) (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda – Građanstvo Unije – Pravo građana Unije i članova njihove obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području države članice – Direktiva 2004/38/EZ – Članak 3. – Nositelji prava – Nepravilno prenošenje – Odgovornost države članice u slučaju povrede prava Unije – Dodjela socijalne pomoći na ime naknade pretrpljene štete – Očita nedopuštenost)

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/9

      Rješenje Suda (šesto vijeće) od 12. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal du travail francophone de Bruxelles – Belgija) – PN, QO, RP, SQ, TR/Centre public d’action sociale d’Anderlecht (CPAS)
      (Predmet C-394/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda - Građanstvo Unije - Pravo građana Unije i članova njihove obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području države članice - Direktiva 2004/38/EZ - Članak 3. - Nositelji prava - Nepravilno prenošenje - Odgovornost države članice u slučaju povrede prava Unije - Dodjela socijalne pomoći na ime naknade pretrpljene štete - Očita nedopuštenost)
      (2021/C 44/12)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal du travail francophone de Bruxelles

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: PN, QO, RP, SQ, TR

         Tuženik: Centre public d’action sociale d’Anderlecht (CPAS)

         Izreka

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Radni sud na francuskom jeziku u Bruxellesu, Belgija) podnio odlukom od 14. svibnja 2019. očito je nedopušten.

         (1)  SL C 246, 22. 7. 2019.


title: Predmet C-621/19: Rješenje Suda (osmo vijeće) od 10. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Najvyšší súd Slovenskej republiky – Slovačka) – Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky/Weindel Logistik Service SR spol. s r.o. (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Članak 168. točka (e) – Odbitak pretporeza – Korištenje robe samo za potrebe oporezivih transakcija poreznog obveznika – Postojanje izravne veze između uvezene robe i izlazne transakcije)

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/9

      Rješenje Suda (osmo vijeće) od 10. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Najvyšší súd Slovenskej republiky – Slovačka) – Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky/Weindel Logistik Service SR spol. s r.o.
      (Predmet C-621/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 168. točka (e) - Odbitak pretporeza - Korištenje robe samo za potrebe oporezivih transakcija poreznog obveznika - Postojanje izravne veze između uvezene robe i izlazne transakcije)
      (2021/C 44/13)
      Jezik postupka: slovački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky

         Tuženik: Weindel Logistik Service SR spol. s r.o.

         Izreka

      Članak 168. točku (e) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da mu se protivi dodjela prava na odbitak poreza na dodanu vrijednost (PDV) uvozniku u slučaju kada on ne raspolaže robom kao vlasnik i kada ne postoje ulazni troškovi uvoza ili nisu uključeni u cijenu posebnih izlaznih transakcija ili u cijenu robe i usluga koje u okviru svojih gospodarskih aktivnosti isporučuje porezni obveznik.

         (1)  SL C 363, 28. 10. 2019.


title: Predmet C-716/19: Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 28. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de lo Mercantil n° 2 de Madrid – Španjolska) – ZA, AZ, BX, CV, DU, ET/Repsol Comercial de Productos Petrolíferos SA (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda – Tržišno natjecanje – Konačna odluka nacionalnog tijela nadležnog za tržišno natjecanje kojom se utvrđuje praksa kojom se ograničava tržišno natjecanje – Doseg dokazne vrijednosti ispitanih i utvrđenih činjenica – Nepostojanje dostatnih pojašnjenja o činjeničnom i pravnom kontekstu glavnog postupka kao i razloga koji opravdavaju potrebu odgovora na prethodno pitanje – Očita nedopuštenost)

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/10

      Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 28. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de lo Mercantil no 2 de Madrid – Španjolska) – ZA, AZ, BX, CV, DU, ET/Repsol Comercial de Productos Petrolíferos SA
      (Predmet C-716/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 53. stavak 2. i članak 94. Poslovnika Suda - Tržišno natjecanje - Konačna odluka nacionalnog tijela nadležnog za tržišno natjecanje kojom se utvrđuje praksa kojom se ograničava tržišno natjecanje - Doseg dokazne vrijednosti ispitanih i utvrđenih činjenica - Nepostojanje dostatnih pojašnjenja o činjeničnom i pravnom kontekstu glavnog postupka kao i razloga koji opravdavaju potrebu odgovora na prethodno pitanje - Očita nedopuštenost)
      (2021/C 44/14)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de lo Mercantil no 2 de Madrid

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: ZA, AZ, BX, CV, DU, ET

         Tuženik: Repsol Comercial de Productos Petrolíferos SA

         Izreka

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je Juzgado de lo Mercantil no 2 de Madrid (Trgovački sud br. 2 u Madridu, Španjolska) podnio odlukom od 29. srpnja 2019. očito je nedopušten.

         (1)  SL C 423, 16. 12. 2019.


title: Predmet C-807/19: Rješenje Suda (šesto vijeće) od 26. studenoga 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sofiyski rayonen sad – Bugarska) – postupak koji su pokrenuli „DSK Bank” EAD i „FrontEx International” EAD (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika – Zaštita potrošača – Direktiva 93/13/EEZ – Članak 3. i članci 6. do 8. – Direktiva 2008/48/EZ – Članak 22. – Nepoštene odredbe u ugovorima sklopljenima s potrošačima – Ispitivanje nacionalnog suda po službenoj dužnosti – Nacionalni postupak izdavanja platnog naloga)

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/11

      Rješenje Suda (šesto vijeće) od 26. studenoga 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sofiyski rayonen sad – Bugarska) – postupak koji su pokrenuli „DSK Bank” EAD i „FrontEx International” EAD
      (Predmet C-807/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika - Zaštita potrošača - Direktiva 93/13/EEZ - Članak 3. i članci 6. do 8. - Direktiva 2008/48/EZ - Članak 22. - Nepoštene odredbe u ugovorima sklopljenima s potrošačima - Ispitivanje nacionalnog suda po službenoj dužnosti - Nacionalni postupak izdavanja platnog naloga)
      (2021/C 44/15)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sofiyski rayonen sad

         Stranke glavnog postupka

      „DSK Bank” EAD, „FrontEx International” EAD

         Izreka

                  1.

                  Pravo Unije treba tumačiti na način da mu se protivi to da nacionalni sud kojem je podnesen zahtjev za izdavanje platnog naloga ne provede ispitivanje moguće nepoštenosti odredbe ugovora sklopljenog između prodavatelja robe ili pružatelja usluga i potrošača zbog praktičnih poteškoća poput njegova radnog opterećenja.

                  2.

                  Članak 6. stavak 1. i članak 7. stavak 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima treba tumačiti na način da im se ne protivi to da nacionalni sud pred kojim se vodi postupak povodom zahtjeva za izdavanje platnog naloga može, ako pretpostavlja da se taj zahtjev temelji na nepoštenoj odredbi u ugovoru o potrošačkom kreditu u smislu Direktive 93/13, iako potrošač nije podnio prigovor, od vjerovnika zahtijevati dodatne informacije kako bi ocijenio moguću nepoštenost te odredbe.

                  3.

                  Članak 3. i članak 8. Direktive 93/13, u vezi s člancima 6. i 7. te direktive, treba tumačiti na način da u okviru razmatranja po službenoj dužnosti moguće nepoštenosti odredaba ugovora sklopljenog između prodavatelja robe ili pružatelja usluga i potrošača, koje nacionalni sud provodi kako bi utvrdio postojanje znatnije neravnoteže između obveza koje stranke imaju na temelju tog ugovora, taj sud također može uzeti u obzir i one odredbe nacionalnog prava koje potrošačima osiguravaju veću zaštitu od one koja je predviđena tom direktivom.

         (1)  SL C 27, 27. 1. 2020.


title: Predmet C-835/19: Rješenje Suda (deveto vijeće) od 26. studenoga 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – Autostrada Torino Ivrea Valle D’Aosta – Ativa S.p.A./Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Autorità di regolazione dei trasporti (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Dodjela ugovorâ o koncesiji – Direktiva 2014/23/EU – Članak 2. stavak 1. prvi podstavak – Članak 30. – Sloboda javnih naručitelja da definiraju i organiziraju postupak koji vodi do izbora koncesionara – Nacionalni propis koji zabranjuje financiranje projekata za ugovore o koncesiji autoceste)

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/11

      Rješenje Suda (deveto vijeće) od 26. studenoga 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – Autostrada Torino Ivrea Valle D’Aosta – Ativa S.p.A./Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Autorità di regolazione dei trasporti
      (Predmet C-835/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Dodjela ugovorâ o koncesiji - Direktiva 2014/23/EU - Članak 2. stavak 1. prvi podstavak - Članak 30. - Sloboda javnih naručitelja da definiraju i organiziraju postupak koji vodi do izbora koncesionara - Nacionalni propis koji zabranjuje financiranje projekata za ugovore o koncesiji autoceste)
      (2021/C 44/16)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Autostrada Torino Ivrea Valle D’Aosta – Ativa S.p.A.

         Tuženici: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Autorità di regolazione dei trasporti

         uz sudjelovanje: Autorità di bacino del Po, Regione Piemonte

         Izreka

      Članak 2. stavak 1. prvi podstavak Direktive 2014/23/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o dodjeli ugovorâ o koncesiji, u vezi s njezinim člankom 30. i uvodnim izjavama 5. i 68., treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalna odredba kojom se javnim naručiteljima zabranjuje dodjeljivanje koncesija za autoceste koje su istekle ili istječu primjenom postupka financiranja projekata predviđenim člankom 183. decreta legislativo n. 50 – Codice dei contratti pubblici (Zakonodavna uredba br. 50 o Zakoniku o javnoj nabavi) od 18. travnja 2016.

         (1)  SL C 161, 11. 5. 2020.


title: Predmet C-84/20 P: Rješenje Suda (deveto vijeće) od 28. listopada 2020. – Archimandritis Sarantis Sarantos, Protopresvyteros Ioannis Fotopoulos, Protopresvyteros Antonios Bousdekis, Protopresvyteros Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, Christos Papasotiriou, Charalampos Andralis/Europski parlament, Vijeće Europske unije (Žalba – Članak 181. Poslovnika Suda – Građanstvo Unije – Jačanje sigurnosti osobnih iskaznica građana Unije i boravišnih isprava koje se izdaju građanima Unije i članovima njihovih obitelji koji ostvaruju pravo na slobodno kretanje – Uredba (EU) 2019/1157 – Tužba za poništenje – Aktivna procesna legitimacija – Nepostojanje osobnog utjecaja – Članak 19. Statuta Suda Europske unije – Obveza stranke da je zastupa odvjetnik – Tužitelj, koji je usto i odvjetnik, koji je djelovao u svoje ime time što je sam potpisao tužbu a da pritom nije koristio usluge trećeg odvjetnika koji bi ga zastupao – Očito neosnovana žalba)

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/12

      Rješenje Suda (deveto vijeće) od 28. listopada 2020. – Archimandritis Sarantis Sarantos, Protopresvyteros Ioannis Fotopoulos, Protopresvyteros Antonios Bousdekis, Protopresvyteros Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, Christos Papasotiriou, Charalampos Andralis/Europski parlament, Vijeće Europske unije
      (Predmet C-84/20 P) (1)

      (Žalba - Članak 181. Poslovnika Suda - Građanstvo Unije - Jačanje sigurnosti osobnih iskaznica građana Unije i boravišnih isprava koje se izdaju građanima Unije i članovima njihovih obitelji koji ostvaruju pravo na slobodno kretanje - Uredba (EU) 2019/1157 - Tužba za poništenje - Aktivna procesna legitimacija - Nepostojanje osobnog utjecaja - Članak 19. Statuta Suda Europske unije - Obveza stranke da je zastupa odvjetnik - Tužitelj, koji je usto i odvjetnik, koji je djelovao u svoje ime time što je sam potpisao tužbu a da pritom nije koristio usluge trećeg odvjetnika koji bi ga zastupao - Očito neosnovana žalba)
      (2021/C 44/17)
      Jezik postupka: grčki

         Stranke

         Žalitelji: Archimandritis Sarantis Sarantos, Protopresvyteros Ioannis Fotopoulos, Protopresvyteros Antonios Bousdekis, Protopresvyteros Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, Christos Papasotiriou, Charalampos Andralis (zastupnik: C. Papasotiriou, dikigoros)

         Druge stranke u postupku: Europski parlament, Vijeće Europske unije

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbacuje kao očito nedopuštena u dijelu u kojem ju je podnio Christos Papasotiriou.

                  2.

                  Žalba se odbija kao očito neosnovana u dijelu u kojem su je podnijeli Sarantis Sarantos, Ioannis Fotopoulos, Antonios Bousdekis, Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton i Charalampos Andralis.

                  3.

                  Sarantis Sarantos, Ioannis Fotopoulos, Antonios Bousdekis, Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, Christos Papasotiriou i Charalampos Andralis snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL, C 161, 11. 5. 2020.


title: Predmet C-85/20 P: Rješenje Suda (šesto vijeće) od 12. studenoga 2020. – Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi Kft./Europska komisija (Žalba – Članak 181. Poslovnika Suda – Državne potpore – Potpora koju je Mađarska provela u korist poduzetnika koji zapošljavaju osobe s invaliditetom – Navodne odluke Europske komisije kojima se mjera proglašava spojivom s unutarnjim tržištem – Tužba za poništenje – Rok za tužbu – Polazište – Stečeno saznanje o postojanju pobijanog akta – Razumni rok u kojem se treba zatražiti cjeloviti tekst pobijanog akta – Pojam „akt koji se može pobijati” u smislu članka 263. UFEU-a – Nedopuštenost prvostupanjskog zahtjeva – Žalba koja je djelomično očito nedopuštena i djelomično očito neosnovana)

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/13

      Rješenje Suda (šesto vijeće) od 12. studenoga 2020. – Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi Kft./Europska komisija
      (Predmet C-85/20 P) (1)

      (Žalba - Članak 181. Poslovnika Suda - Državne potpore - Potpora koju je Mađarska provela u korist poduzetnika koji zapošljavaju osobe s invaliditetom - Navodne odluke Europske komisije kojima se mjera proglašava spojivom s unutarnjim tržištem - Tužba za poništenje - Rok za tužbu - Polazište - Stečeno saznanje o postojanju pobijanog akta - Razumni rok u kojem se treba zatražiti cjeloviti tekst pobijanog akta - Pojam „akt koji se može pobijati” u smislu članka 263. UFEU-a - Nedopuštenost prvostupanjskog zahtjeva - Žalba koja je djelomično očito nedopuštena i djelomično očito neosnovana)
      (2021/C 44/18)
      Jezik postupka: mađarski

         Stranke

         Žalitelj: Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. (zastupnik: L. Szabó, ügyvéd)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbacuje kao djelomično očito nedopuštena i odbija kao djelomično očito neosnovana.

                  2.

                  Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. snosi vlastite troškove.

         (1)  SL C 201, 15. 6. 2020.


title: Predmet C-386/20 P: Žalba koju je 12. kolovoza 2020. podnio eSky Group IP sp. z o.o. protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 10. lipnja 2020. u predmetu T-646/19, eSky Group IP/EUIPO – Gröpel (e)

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/13

      Žalba koju je 12. kolovoza 2020. podnio eSky Group IP sp. z o.o. protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 10. lipnja 2020. u predmetu T-646/19, eSky Group IP/EUIPO – Gröpel (e)
      (Predmet C-386/20 P)
      (2021/C 44/19)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: eSky Group IP sp. z o.o. (zastupnik: P. Kurcman, radca prawny)

         Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo, Gerhard Gröpel
      Sud (vijeće za dopuštanje žalbi) je rješenjem od 21. listopada 2020. odlučio da se žalba ne dopušta i žalitelju naložio snošenje vlastitih troškova.


title: Predmet C-491/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. rujna 2020. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – W.Ż./A. S., Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/14

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. rujna 2020. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – W.Ż./A. S., Sąd Najwyższy
      (Predmet C-491/20)
      (2021/C 44/20)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Najwyższy

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: W.Ż.

         Tuženik: A. S., Sąd Najwyższy

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 279. UFEU-a i članak 160. stavak 2. Poslovnika Suda u vezi s člankom 4. stavkom 3. i člankom 19. stavkom 1. UEU-a te u vezi s točkom 1. prvom i drugom alinejom rješenja Suda od 8. travnja 2020. u predmetu C-791/19 R Komisija/Republika Poljska tumačiti na način da predsjednik Izbe Dyscyplinarne (Disciplinsko vijeće) Sąda Najwyższyjeg (Vrhovni sud) ne može, do donošenja odluke u predmetu C-791/19 R, zahtijevati prosljeđivanje spisâ predmeta o utvrđivanju nepostojanja radnog odnosa suca Sąda Najwyższyjeg (Vrhovni sud) s obzirom na suspenziju primjene članka 3. točke 5., članka 27. i članka 73. stavka 1. Ustawe z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (Zakon o Vrhovnom sudu od 8. prosinca 2017.) (pročišćeni tekst: Dz.U. iz 2019., poz. 825., kako je izmijenjen)?

                  2.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a u vezi s člankom 2. i člankom 4. stavkom 3. UEU-a i pravom na pošteno suđenje tumačiti na način da je nacionalni sud koji odlučuje u predmetu za utvrđivanje nepostojanja radnog odnosa suca nacionalnog suda zbog ozbiljnih povreda tijekom postupka imenovanja dužan odrediti privremenu mjeru i zabraniti tuženiku u takvom postupku da odlučuje u svim drugim predmetima obuhvaćenima pravom Unije, pod prijetnjom da će sve radnje koje je poduzeo takav sudac ili odluke koje je donio biti bez učinka, te naložiti drugim tijelima da se suzdrže od dodjeljivanja predmetâ tom tuženiku ili njegova imenovanja u sastave sudova?

                  3.

                  Treba li članak 2. i članak 4. stavak 2. u vezi s člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU-a i načelo prava na pošteno suđenje tumačiti na način:

                              (a)

                              da je nacionalni sud dužan odbiti primjenu zabrane „osporavanja ovlasti sudova” i „sudskog utvrđivanja ili ocjene zakonitosti imenovanja suca ili iz toga proizašle ovlasti za izvršavanje sudačkih funkcija” kao što je ona iz članka 29. stavaka 2. i 3. Zakona o Vrhovnom sudu od 8. prosinca 2017. (pročišćeni tekst: Dz.U. iz 2019., poz. 825., kako je izmijenjen) jer činjenica da Unija poštuje ustavni identitet država članica nacionalnom zakonodavcu ne daje pravo da uvodi rješenja usmjerena protiv temeljnih vrijednosti i načela Unije?

                              (b)

                              da ustavni identitet države članice ne može uskraćivati pravo na zakonom ustanovljeni neovisni sud ako su na postupak imenovanja koji je prethodio uručenju akta o imenovanju utjecale povrede opisane u prethodnim pitanjima u predmetima C-487/19 i C-508/19 i kada je njegov prethodni sudski nadzor bio namjerno isključen i to očito protivno nacionalnom ustavu?

                  4.

                  Treba li članak 2. i članak 4. stavak 2. u vezi s člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU-a te načelo prava na pošteno suđenje i članak 267. UFEU-a tumačiti na način da se sadržaj pojma ustavnog identiteta države članice u pogledu prava na pošteno suđenje može odrediti na način koji je obvezujući za sud posljednjeg stupnja države članice samo u okviru dijaloga između Suda i tog suda ili drugih nacionalnih sudova (na primjer Ustavnog suda) u okviru prethodnog postupka?

                  5.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a i opće načelo prava na zakonom prethodno ustanovljeni sud tumačiti na način da sud posljednjeg stupnja države članice odbija zahtjev za prosljeđivanje spisa predmeta u kojem je uputio Sudu prethodno pitanje, ako je taj zahtjev podnijela osoba koja je na sudačku dužnost imenovana na temelju nacionalnih propisa i u okolnostima koje dovode do uspostave suda koji ne ispunjava zahtjeve neovisnosti i koji nije sud ustanovljen zakonom, a da se prethodno ne iscrpi postupak o kojem je riječ u prethodnom pitanju C-508/19 ili u presudi Suda od 19. studenoga 2019., C-585/18, C-624/18 i C- 625/18, A. K. i dr.?


title: Predmet C-492/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. rujna 2020. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – W.Ż./K. Z., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. rujna 2020. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – W.Ż./K. Z., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy
      (Predmet C-492/20)
      (2021/C 44/21)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Najwyższy

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: W.Ż.

         Tuženici: K. Z., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 279. UFEU-a i članak 160. stavak 2. Poslovnika Suda u vezi s člankom 4. stavkom 3. i člankom 19. stavkom 1. UEU-a te u vezi s točkom 1. prvom i drugom alinejom rješenja Suda od 8. travnja 2020. u predmetu C-791/19 R Komisija/Republika Poljska tumačiti na način da državni odvjetnik ne može, do donošenja odluke u predmetu C-791/19 R, zahtijevati da se Izbi Dyscyplinarnoj (Disciplinsko vijeće) Sąda Najwyższyjeg (Vrhovni suda) proslijede spisi predmeta o utvrđivanju nepostojanja radnog odnosa suca Sąda Najwyższyjeg (Vrhovni sud) s obzirom na suspenziju primjene članka 3. točke 5., članka 27. i članka 73. stavka 1. Ustawe z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (Zakon o Vrhovnom sudu od 8. prosinca 2017.) (pročišćeni tekst: Dz.U. iz 2019., poz. 825, kako je izmijenjen)?

                  2.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a u vezi s člankom 2. i člankom 4. stavkom 3. UEU-a i pravom na pošteno suđenje tumačiti na način da je nacionalni sud koji odlučuje u predmetu za utvrđivanje nepostojanja radnog odnosa suca nacionalnog suda zbog ozbiljnih povreda tijekom postupka imenovanja dužan odrediti privremenu mjeru i zabraniti tuženiku u takvom postupku da odlučuje u svim drugim predmetima obuhvaćenima pravom Unije, pod prijetnjom da će sve radnje koje je poduzeo takav sudac ili odluke koje je donio biti bez učinka, te naložiti drugim tijelima da se suzdrže od dodjeljivanja predmetâ tom tuženiku ili njegova imenovanja u sastave sudova?

                  3.

                  Treba li članak 2. i članak 4. stavak 2. u vezi s člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU-a i načelo prava na pošteno suđenje tumačiti na način:

                              a)

                              da je nacionalni sud dužan odbiti primjenu zabrane „osporavanja ovlasti sudova” i „sudskog utvrđivanja ili ocjene zakonitosti imenovanja suca ili iz toga proizašle ovlasti za izvršavanje sudačkih funkcija” kao što je ona iz članka 29. stavaka 2. i 3. Zakona o Vrhovnom sudu od 8. prosinca 2017. (pročišćeni tekst: Dz.U. iz 2019., poz 825, kako je izmijenjen) jer činjenica da Unija poštuje ustavni identitet država članica nacionalnom zakonodavcu ne daje pravo da uvodi rješenja usmjerena protiv temeljnih vrijednosti i načela Unije?

                              b)

                              da ustavni identitet države članice ne može uskraćivati pravo na zakonom ustanovljeni neovisni sud ako su na postupak imenovanja koji je prethodio uručenju akta o imenovanju utjecale povrede opisane u prethodnim pitanjima u predmetima C-487/19 i C-508/19 i kada je njegov prethodni sudski nadzor bio namjerno isključen i to očito protivno nacionalnom ustavu?

                  4.

                  Treba li članak 2. i članak 4. stavak 2. u vezi s člankom 19. UEU-a te načelo prava na pošteno suđenje i članak 267. UFEU-a tumačiti na način da se sadržaj pojma ustavnog identiteta države članice u pogledu prava na pošteno suđenje može odrediti na način koji je obvezujući za sud posljednjeg stupnja države članice samo u okviru dijaloga između Suda i tog suda ili drugih nacionalnih sudova (na primjer Ustavnog suda) u okviru prethodnog postupka?

                  5.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a i opće načelo prava na zakonom prethodno ustanovljeni sud tumačiti na način da sud posljednjeg stupnja države članice odbija zahtjev za prosljeđivanje spisa predmeta ako je taj zahtjev podnijela osoba koja je na sudačku dužnost imenovana na temelju nacionalnih propisa i u okolnostima koje dovode do uspostave suda koji ne ispunjava zahtjeve neovisnosti i koji nije sud ustanovljen zakonom, a da se prethodno ne iscrpi postupak o kojem je riječ u prethodnom pitanju C-508/19 ili u presudi Suda od 19. studenoga 2019., C-585/18, C-624/18 i C-625/18, A. K. i dr.?


title: Predmet C-493/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. rujna 2020. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – P. J./A. T., R. W., Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. rujna 2020. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – P. J./A. T., R. W., Sąd Najwyższy
      (Predmet C-493/20)
      (2021/C 44/22)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Najwyższy

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: P. J.

         Tuženici: A. T., R. W., Sąd Najwyższy

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 279. UFEU-a i članak 160. stavak 2. Poslovnika Suda u vezi s člankom 4. stavkom 3. i člankom 19. stavkom 1. UEU-a te u vezi s točkom 1. prvom i drugom alinejom rješenja Suda od 8. travnja 2020. u predmetu C-791/19 R Komisija/Republika Poljska tumačiti na način da predsjednik Izbe Dyscyplinarne (Disciplinsko vijeće) Sąda Najwyższyjeg (Vrhovni sud) ne može, do donošenja odluke u predmetu C-791/19 R, zahtijevati prosljeđivanje spisâ predmeta o utvrđivanju nepostojanja radnog odnosa suca Sąda Najwyższyjeg (Vrhovni sud) s obzirom na suspenziju primjene članka 3. točke 5., članka 27. i članka 73. stavka 1. Ustawe z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (Zakon o Vrhovnom sudu od 8. prosinca 2017.) (pročišćeni tekst: Dz.U. iz 2019., poz. 825., kako je izmijenjen)?

                  2.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a u vezi s člankom 2. i člankom 4. stavkom 3. UEU-a i pravom na pošteno suđenje tumačiti na način da je nacionalni sud koji odlučuje u predmetu za utvrđivanje nepostojanja radnog odnosa suca nacionalnog suda zbog ozbiljnih povreda tijekom postupka imenovanja dužan odrediti privremenu mjeru i zabraniti tuženiku u takvom postupku da odlučuje u svim drugim predmetima obuhvaćenima pravom Unije, pod prijetnjom da će sve radnje koje je poduzeo takav sudac ili odluke koje je donio biti bez učinka, te naložiti drugim tijelima da se suzdrže od dodjeljivanja predmetâ tom tuženiku ili njegova imenovanja u sastave sudova?

                  3.

                  Treba li članak 2. i članak 4. stavak 2. u vezi s člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU-a i načelo prava na pošteno suđenje tumačiti na način:

                              a)

                              da je nacionalni sud dužan odbiti primjenu zabrane „osporavanja ovlasti sudova” i „sudskog utvrđivanja ili ocjene zakonitosti imenovanja suca ili iz toga proizašle ovlasti za izvršavanje sudačkih funkcija” kao što je ona iz članka 29. stavaka 2. i 3. Zakona o Vrhovnom sudu od 8. prosinca 2017. (pročišćeni tekst: Dz.U. iz 2019., poz. 825., kako je izmijenjen) jer činjenica da Unija poštuje ustavni identitet država članica nacionalnom zakonodavcu ne daje pravo da uvodi rješenja usmjerena protiv temeljnih vrijednosti i načela Unije?

                              b)

                              da ustavni identitet države članice ne može uskraćivati pravo na zakonom ustanovljeni neovisni sud ako su na postupak imenovanja koji je prethodio uručenju akta o imenovanju utjecale povrede opisane u prethodnim pitanjima u predmetima C-487/19 i C-508/19 i kada je njegov prethodni sudski nadzor bio namjerno isključen i to očito protivno nacionalnom ustavu?

                  4.

                  Treba li članak 2. i članak 4. stavak 2. u vezi s člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU-a te načelo prava na pošteno suđenje i članak 267. UFEU-a tumačiti na način da se sadržaj pojma ustavnog identiteta države članice u pogledu prava na pošteno suđenje može odrediti na način koji je obvezujući za sud posljednjeg stupnja države članice samo u okviru dijaloga između Suda i tog suda ili drugih nacionalnih sudova (na primjer Ustavnog suda) u okviru prethodnog postupka?

                  5.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a i opće načelo prava na zakonom prethodno ustanovljeni sud tumačiti na način da sud posljednjeg stupnja države članice odbija zahtjev za prosljeđivanje spisa predmeta u kojem je uputio Sudu prethodno pitanje, ako je taj zahtjev podnijela osoba koja je na sudačku dužnost imenovana na temelju nacionalnih propisa i u okolnostima koje dovode do uspostave suda koji ne ispunjava zahtjeve neovisnosti i koji nije sud ustanovljen zakonom, a da se prethodno ne iscrpi postupak o kojem je riječ u prethodnom pitanju C-508/19 ili u presudi Suda od 19. studenoga 2019., C-585/18, C-624/18 i C- 625/18, A. K. i dr.?


title: Predmet C-494/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. listopada 2020. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – K. M./T. P., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/17

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. listopada 2020. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – K. M./T. P., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy
      (Predmet C-494/20)
      (2021/C 44/23)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Najwyższy

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: K. M.

         Tuženici: T. P., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 279. UFEU-a i članak 160. stavak 2. Poslovnika Suda u vezi s člankom 4. stavkom 3. i člankom 19. stavkom 1. UEU-a te u vezi s točkom 1. prvom i drugom alinejom rješenja Suda od 8. travnja 2020. u predmetu C-791/19 R Komisija/Republika Poljska tumačiti na način da predsjednik Izbe Dyscyplinarne (Disciplinsko vijeće) Sąda Najwyższyjeg (Vrhovni sud) ne može, do donošenja odluke u predmetu C-791/19 R, zahtijevati prosljeđivanje spisâ predmeta o utvrđivanju nepostojanja radnog odnosa suca Sąda Najwyższyjeg (Vrhovni sud) s obzirom na suspenziju primjene članka 3. točke 5., članka 27. i članka 73. stavka 1. Ustawe z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (Zakon o Vrhovnom sudu od 8. prosinca 2017.) (pročišćeni tekst: Dz.U. iz 2019., poz. 825., kako je izmijenjen)?

                  2.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a u vezi s člankom 2. i člankom 4. stavkom 3. UEU-a i pravom na pošteno suđenje tumačiti na način da je nacionalni sud koji odlučuje u predmetu za utvrđivanje nepostojanja radnog odnosa suca nacionalnog suda zbog ozbiljnih povreda tijekom postupka imenovanja dužan odrediti privremenu mjeru i zabraniti tuženiku u takvom postupku da odlučuje u svim drugim predmetima obuhvaćenima pravom Unije, pod prijetnjom da će sve radnje koje je poduzeo takav sudac ili odluke koje je donio biti bez učinka, te naložiti drugim tijelima da se suzdrže od dodjeljivanja predmetâ tom tuženiku ili njegova imenovanja u sastave sudova?

                  3.

                  Treba li članak 2. i članak 4. stavak 2. u vezi s člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU-a i načelo prava na pošteno suđenje tumačiti na način:

                              a)

                              da je nacionalni sud dužan odbiti primjenu zabrane „osporavanja ovlasti sudova” i „sudskog utvrđivanja ili ocjene zakonitosti imenovanja suca ili iz toga proizašle ovlasti za izvršavanje sudačkih funkcija” kao što je ona iz članka 29. stavaka 2. i 3. Zakona o Vrhovnom sudu od 8. prosinca 2017. (pročišćeni tekst: Dz.U. iz 2019., poz. 825., kako je izmijenjen) jer činjenica da Unija poštuje ustavni identitet država članica nacionalnom zakonodavcu ne daje pravo da uvodi rješenja usmjerena protiv temeljnih vrijednosti i načela Unije?

                              b)

                              da ustavni identitet države članice ne može uskraćivati pravo na zakonom ustanovljeni neovisni sud ako su na postupak imenovanja koji je prethodio uručenju akta o imenovanju utjecale povrede opisane u prethodnim pitanjima u predmetima C-487/19 i C-508/19 i kada je njegov prethodni sudski nadzor bio namjerno isključen i to očito protivno nacionalnom ustavu?

                  4.

                  Treba li članak 2. i članak 4. stavak 2. u vezi s člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU-a te načelo prava na pošteno suđenje i članak 267. UFEU-a tumačiti na način da se sadržaj pojma ustavnog identiteta države članice u pogledu prava na pošteno suđenje može odrediti na način koji je obvezujući za sud posljednjeg stupnja države članice samo u okviru dijaloga između Suda i tog suda ili drugih nacionalnih sudova (na primjer Ustavnog suda) u okviru prethodnog postupka?

                  5.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a i opće načelo prava na zakonom prethodno ustanovljeni sud tumačiti na način da sud posljednjeg stupnja države članice odbija zahtjev za prosljeđivanje spisa predmeta u kojem je uputio Sudu prethodno pitanje, ako je taj zahtjev podnijela osoba koja je na sudačku dužnost imenovana na temelju nacionalnih propisa i u okolnostima koje dovode do uspostave suda koji ne ispunjava zahtjeve neovisnosti i koji nije sud ustanovljen zakonom, a da se prethodno ne iscrpi postupak o kojem je riječ u prethodnom pitanju C-508/19 ili u presudi Suda od 19. studenoga 2019., C-585/18, C-624/18 i C- 625/18, A. K. i dr.?


title: Predmet C-495/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. listopada 2020. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – T. M./T. D., M. D., P. K., J. L., M. L., O. N., G. Z., A. S., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/18

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. listopada 2020. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – T. M./T. D., M. D., P. K., J. L., M. L., O. N., G. Z., A. S., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy
      (Predmet C-495/20)
      (2021/C 44/24)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Najwyższy

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: T. M.

         Tuženici: T. D., M. D., P. K., J. L., M. L., O. N., G. Z., A. S., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 279. UFEU-a i članak 160. stavak 2. Poslovnika Suda u vezi s člankom 4. stavkom 3. i člankom 19. stavkom 1. UEU-a te u vezi s točkom 1. prvom i drugom alinejom rješenja Suda od 8. travnja 2020. u predmetu C-791/19 R Komisija/Republika Poljska tumačiti na način da predsjednik Izbe Dyscyplinarne (Disciplinsko vijeće) Sąda Najwyższyjeg (Vrhovni suda) ne može, do donošenja odluke u predmetu C-791/19 R, zahtijevati da se proslijede spisi predmeta o utvrđivanju nepostojanja radnog odnosa suca Sąda Najwyższyjeg (Vrhovni sud) s obzirom na suspenziju primjene članka 3. točke 5., članka 27. i članka 73. stavka 1. Ustawe z dnia 8 [orig. str. 2.] grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (Zakon o Vrhovnom sudu od 8. prosinca 2017.) (pročišćeni tekst: Dz.U. iz 2019., poz. 825, kako je izmijenjen)?

                  2.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a u vezi s člankom 2. i člankom 4. stavkom 3. UEU-a i pravom na pošteno suđenje tumačiti na način da je nacionalni sud koji odlučuje u predmetu za utvrđivanje nepostojanja radnog odnosa suca nacionalnog suda zbog ozbiljnih povreda tijekom postupka imenovanja dužan odrediti privremenu mjeru i zabraniti tuženiku u takvom postupku da odlučuje u svim drugim predmetima obuhvaćenima pravom Unije, pod prijetnjom da će sve radnje koje je poduzeo takav sudac ili odluke koje je donio biti bez učinka, te naložiti drugim tijelima da se suzdrže od dodjeljivanja predmetâ tom tuženiku ili njegova imenovanja u sastave sudova?

                  3.

                  Treba li članak 2. i članak 4. stavak 2. u vezi s člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU-a i načelo prava na pošteno suđenje tumačiti na način:

                              (a)

                              da je nacionalni sud dužan odbiti primjenu zabrane „osporavanja ovlasti sudova” i „sudskog utvrđivanja ili ocjene zakonitosti imenovanja suca ili iz toga proizašle ovlasti za izvršavanje sudačkih funkcija” kao što je ona iz članka 29. stavaka 2. i 3. Zakona o Vrhovnom sudu od 8. prosinca 2017. (pročišćeni tekst: DZ.U. iz 2019., poz. 825, kako je izmijenjen) jer činjenica da Unija poštuje ustavni identitet država članica nacionalnom zakonodavcu ne daje pravo da uvodi rješenja usmjerena protiv temeljnih vrijednosti i načela Unije?

                              (b)

                              da ustavni identitet države članice ne može uskraćivati pravo na zakonom ustanovljeni neovisni sud ako su na postupak imenovanja koji je prethodio uručenju akta o imenovanju utjecale povrede opisane u prethodnim pitanjima u predmetima C-487/19 i C-508/19 i kada je njegov prethodni sudski nadzor bio namjerno isključen i to očito protivno nacionalnom ustavu?

                  4.

                  Treba li članak 2. i članak 4. stavak 2. u vezi s člankom 19. UEU-a te načelo prava na pošteno suđenje i članak 267. UFEU-a tumačiti na način da se sadržaj pojma ustavnog identiteta države članice u pogledu prava na pošteno suđenje može odrediti na način koji je obvezujući za sud posljednjeg stupnja države članice samo u okviru dijaloga između Suda i tog suda ili drugih nacionalnih sudova (na primjer Ustavnog suda) u okviru prethodnog postupka?

                  5.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a i opće načelo prava na zakonom prethodno ustanovljeni sud tumačiti na način da sud posljednjeg stupnja države članice odbija zahtjev za prosljeđivanje spisa predmeta ako je taj zahtjev podnijela osoba koja je na sudačku dužnost imenovana na temelju nacionalnih propisa i u okolnostima koje dovode do uspostave suda koji ne ispunjava zahtjeve neovisnosti i koji nije sud ustanovljen zakonom, a da se prethodno ne iscrpi postupak o kojem je riječ u prethodnom pitanju C-508/19 ili u presudi Suda od 19. studenoga 2019., C-585/18, C-624/18 i C-625/18, A. K. i dr.?


title: Predmet C-496/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. listopada 2020. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – M. F./T. P.

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. listopada 2020. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – M. F./T. P.
      (Predmet C-496/20)
      (2021/C 44/25)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Najwyższy

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: M. F.

         Tuženik: T. P.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 279. UFEU-a i članak 160. stavak 2. Poslovnika Suda u vezi s člankom 4. stavkom 3. i člankom 19. stavkom 1. UEU-a te u vezi s točkom 1. prvom i drugom alinejom rješenja Suda od 8. travnja 2020. u predmetu C-791/19 R Komisija/Republika Poljska tumačiti na način da predsjednik Izbe Dyscyplinarne (Disciplinsko vijeće) Sąda Najwyższyjeg (Vrhovni sud) ne može, do donošenja odluke u predmetu C-791/19 R, zahtijevati prosljeđivanje spisâ predmeta o utvrđivanju nepostojanja radnog odnosa suca Sąda Najwyższyjeg (Vrhovni sud) s obzirom na suspenziju primjene članka 3. točke 5., članka 27. i članka 73. stavka 1. Ustawe z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (Zakon o Vrhovnom sudu od 8. prosinca 2017.) (pročišćeni tekst: Dz.U. iz 2019., poz. 825., kako je izmijenjen)?

                  2.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a u vezi s člankom 2. i člankom 4. stavkom 3. UEU-a i pravom na pošteno suđenje tumačiti na način da je nacionalni sud koji odlučuje u predmetu za utvrđivanje nepostojanja radnog odnosa suca nacionalnog suda zbog ozbiljnih povreda tijekom postupka imenovanja dužan odrediti privremenu mjeru i zabraniti tuženiku u takvom postupku da odlučuje u svim drugim predmetima obuhvaćenima pravom Unije, pod prijetnjom da će sve radnje koje je poduzeo takav sudac ili odluke koje je donio biti bez učinka, te naložiti drugim tijelima da se suzdrže od dodjeljivanja predmetâ tom tuženiku ili njegova imenovanja u sastave sudova?

                  3.

                  Treba li članak 2. i članak 4. stavak 2. u vezi s člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU-a i načelo prava na pošteno suđenje tumačiti na način:

                              (a)

                              da je nacionalni sud dužan odbiti primjenu zabrane „osporavanja ovlasti sudova” i „sudskog utvrđivanja ili ocjene zakonitosti imenovanja suca ili iz toga proizašle ovlasti za izvršavanje sudačkih funkcija” kao što je ona iz članka 29. stavaka 2. i 3. Zakona o Vrhovnom sudu od 8. prosinca 2017. (pročišćeni tekst: Dz.U. iz 2019., poz. 825., kako je izmijenjen) jer činjenica da Unija poštuje ustavni identitet država članica nacionalnom zakonodavcu ne daje pravo da uvodi rješenja usmjerena protiv temeljnih vrijednosti i načela Unije?

                              (b)

                              da ustavni identitet države članice ne može uskraćivati pravo na zakonom ustanovljeni neovisni sud ako su na postupak imenovanja koji je prethodio uručenju akta o imenovanju utjecale povrede opisane u prethodnim pitanjima u predmetima C-487/19 i C-508/19 i kada je njegov prethodni sudski nadzor bio namjerno isključen i to očito protivno nacionalnom ustavu?

                  4.

                  Treba li članak 2. i članak 4. stavak 2. u vezi s člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU-a te načelo prava na pošteno suđenje i članak 267. UFEU-a tumačiti na način da se sadržaj pojma ustavnog identiteta države članice u pogledu prava na pošteno suđenje može odrediti na način koji je obvezujući za sud posljednjeg stupnja države članice samo u okviru dijaloga između Suda i tog suda ili drugih nacionalnih sudova (na primjer Ustavnog suda) u okviru prethodnog postupka?

                  5.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a i opće načelo prava na zakonom prethodno ustanovljeni sud tumačiti na način da sud posljednjeg stupnja države članice odbija zahtjev za prosljeđivanje spisa predmeta u kojem je uputio Sudu prethodno pitanje, ako je taj zahtjev podnijela osoba koja je na sudačku dužnost imenovana na temelju nacionalnih propisa i u okolnostima koje dovode do uspostave suda koji ne ispunjava zahtjeve neovisnosti i koji nije sud ustanovljen zakonom, a da se prethodno ne iscrpi postupak o kojem je riječ u prethodnom pitanju C-508/19 ili u presudi Suda od 19. studenoga 2019., C-585/18, C-624/18 i C- 625/18, A. K. i dr.?


title: Predmet C-506/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. listopada 2020. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – T.B./T.D., M.D., P.K., J.L., M.L., O.N., G.Z., A.S., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. listopada 2020. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – T.B./T.D., M.D., P.K., J.L., M.L., O.N., G.Z., A.S., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy
      (Predmet C-506/20)
      (2021/C 44/26)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Najwyższy

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: T. B.

         Tuženik: T.D., M.D., P.K., J.L., M.L., O.N., G.Z., A.S., Skarb Państwa – Sąd Najwyższy

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 279. UFEU-a i članak 160. stavak 2. Poslovnika Suda u vezi s člankom 4. stavkom 3. i člankom 19. stavkom 1. UEU-a te u vezi s točkom 1. prvom i drugom alinejom rješenja Suda od 8. travnja 2020. u predmetu C-791/19 R Komisija/Republika Poljska tumačiti na način da predsjednik Izbe Dyscyplinarne (Disciplinsko vijeće) Sąda Najwyższyjeg (Vrhovni sud) ne može, do donošenja odluke u predmetu C-791/19 R, zahtijevati prosljeđivanje spisâ predmeta o utvrđivanju nepostojanja radnog odnosa suca Sąda Najwyższyjeg (Vrhovni sud) s obzirom na suspenziju primjene članka 3. točke 5., članka 27. i članka 73. stavka 1. Ustawe z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (Zakon o Vrhovnom sudu od 8. prosinca 2017.) (pročišćeni tekst: Dz.U. iz 2019., poz. 825., kako je izmijenjen)?

                  2.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a u vezi s člankom 2. i člankom 4. stavkom 3. UEU-a i pravom na pošteno suđenje tumačiti na način da je nacionalni sud koji odlučuje u predmetu za utvrđivanje nepostojanja radnog odnosa suca nacionalnog suda zbog ozbiljnih povreda tijekom postupka imenovanja dužan odrediti privremenu mjeru i zabraniti tuženiku u takvom postupku da odlučuje u svim drugim predmetima obuhvaćenima pravom Unije, pod prijetnjom da će sve radnje koje je poduzeo takav sudac ili odluke koje je donio biti bez učinka, te naložiti drugim tijelima da se suzdrže od dodjeljivanja predmetâ tom tuženiku ili njegova imenovanja u sastave sudova?

                  3.

                  Treba li članak 2. i članak 4. stavak 2. u vezi s člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU-a i načelo prava na pošteno suđenje tumačiti na način:

                              (a)

                              da je nacionalni sud dužan odbiti primjenu zabrane „osporavanja ovlasti sudova” i „sudskog utvrđivanja ili ocjene zakonitosti imenovanja suca ili iz toga proizašle ovlasti za izvršavanje sudačkih funkcija” kao što je ona iz članka 29. stavaka 2. i 3. Zakona o Vrhovnom sudu od 8. prosinca 2017. (pročišćeni tekst: Dz.U. iz 2019., poz. 825., kako je izmijenjen) jer činjenica da Unija poštuje ustavni identitet država članica nacionalnom zakonodavcu ne daje pravo da uvodi rješenja usmjerena protiv temeljnih vrijednosti i načela Unije?

                              (b)

                              da ustavni identitet države članice ne može uskraćivati pravo na zakonom ustanovljeni neovisni sud ako su na postupak imenovanja koji je prethodio uručenju akta o imenovanju utjecale povrede opisane u prethodnim pitanjima u predmetima C-487/19 i C-508/19 i kada je njegov prethodni sudski nadzor bio namjerno isključen i to očito protivno nacionalnom ustavu?

                  4.

                  Treba li članak 2. i članak 4. stavak 2. u vezi s člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU-a te načelo prava na pošteno suđenje i članak 267. UFEU-a tumačiti na način da se sadržaj pojma ustavnog identiteta države članice u pogledu prava na pošteno suđenje može odrediti na način koji je obvezujući za sud posljednjeg stupnja države članice samo u okviru dijaloga između Suda i tog suda ili drugih nacionalnih sudova (na primjer Ustavnog suda) u okviru prethodnog postupka?

                  5.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a i opće načelo prava na zakonom prethodno ustanovljeni sud tumačiti na način da sud posljednjeg stupnja države članice odbija zahtjev za prosljeđivanje spisa predmeta u kojem je uputio Sudu prethodno pitanje, ako je taj zahtjev podnijela osoba koja je na sudačku dužnost imenovana na temelju nacionalnih propisa i u okolnostima koje dovode do uspostave suda koji ne ispunjava zahtjeve neovisnosti i koji nije sud ustanovljen zakonom, a da se prethodno ne iscrpi postupak o kojem je riječ u prethodnom pitanju C-508/19 ili u presudi Suda od 19. studenoga 2019., C-585/18, C-624/18 i C- 625/18, A. K. i dr.?


title: Predmet C-509/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. rujna 2020. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – M. F./J. M.

text:
               8.2.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 44/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. rujna 2020. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) – M. F./J. M.
      (Predmet C-509/20)
      (2021/C 44/27)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Najwyższy

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: M. F.

         Tuženik: J. M.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 279. UFEU-a i članak 160. stavak 2. Poslovnika Suda u vezi s člankom 4. stavkom 3. i člankom 19. stavkom 1. UEU-a te u vezi s točkom 1. prvom i drugom alinejom rješenja Suda od 8. travnja 2020. u predmetu C-791/19 R Komisija/Republika Poljska tumačiti na način da predsjednik Izbe Dyscyplinarne (Disciplinsko vijeće) Sąda Najwyższyjeg (Vrhovni sud) ne može, do donošenja odluke u predmetu C-791/19 R, zahtijevati prosljeđivanje spisâ predmeta o utvrđivanju nepostojanja radnog odnosa suca Sąda Najwyższyjeg (Vrhovni sud) s obzirom na suspenziju primjene članka 3. točke 5., članka 27. i članka 73. stavka 1. Ustawe z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym (Zakon o Vrhovnom sudu od 8. prosinca 2017.) (pročišćeni tekst: Dz.U. iz 2019., poz. 825., kako je izmijenjen)?

                  2.

                  Treba li članak 2. i članak 4. stavak 2. u vezi s člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU-a i načelo prava na pošteno suđenje tumačiti na način:

                              a)

                              da je nacionalni sud dužan odbiti primjenu zabrane „osporavanja ovlasti sudova” i „sudskog utvrđivanja ili ocjene zakonitosti imenovanja suca ili iz toga proizašle ovlasti za izvršavanje sudačkih funkcija” kao što je ona iz članka 29. stavaka 2. i 3. Zakona o Vrhovnom sudu od 8. prosinca 2017. (pročišćeni tekst: Dz.U. iz 2019., poz. 825., kako je izmijenjen) jer činjenica da Unija poštuje ustavni identitet država članica nacionalnom zakonodavcu ne daje pravo da uvodi rješenja usmjerena protiv temeljnih vrijednosti i načela Unije?

                              b)

                              da ustavni identitet države članice ne može uskraćivati pravo na zakonom ustanovljeni neovisni sud ako su na postupak imenovanja koji je prethodio uručenju akta o imenovanju utjecale povrede opisane u prethodnim pitanjima u predmetima C-487/19 i C-508/19 i kada je njegov prethodni sudski nadzor bio namjerno isključen i to očito protivno nacionalnom ustavu?

                  3.

                  Treba li članak 2. i članak 4. stavak 2. u vezi s člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU-a te načelo prava na pošteno suđenje i članak 267. UFEU-a tumačiti na način da se sadržaj pojma ustavnog identiteta države članice u pogledu prava na pošteno suđenje može odrediti na način koji je obvezujući za sud posljednjeg stupnja države članice samo u okviru dijaloga između Suda i tog suda ili drugih nacionalnih sudova (na primjer ustavnog suda) u okviru prethodnog postupka?

                  4.

                  Treba li članak 19. UEU-a u vezi s člankom 267. UFEU-a i opće načelo prava na zakonom prethodno ustanovljeni sud tumačiti na način da sud posljednjeg stupnja države članice odbija zahtjev za prosljeđivanje spisa predmeta u kojem je uputio Sudu prethodno pitanje, ako je taj zahtjev podnijela osoba koja je na sudačku dužnost imenovana na temelju nacionalnih propisa i u okolnostima koje dovode do uspostave suda koji ne ispunjava zahtjeve neovisnosti i koji nije sud ustanovljen zakonom, a da se prethodno ne iscrpi postupak o kojem je riječ u prethodnom pitanju C-508/19 ili u presudi Suda od 19. studenoga 2019., C-585/18, C-624/18 i C- 625/18, A. K. i dr.?