title: predmet T-591/17: Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — EIB protiv Sirije („Arbitražna klauzula — Ugovor o zajmu,Water Supply Deir Ez Zor Region’ br. 80310 — Neispunjenje ugovora — Povrat predujmljenih iznosa — Zatezne kamate — Postupak zbog ogluhe”)

text:
               19.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 280/39

      Presuda Općeg suda od 6. lipnja 2019. — EIB protiv Sirije
      (predmet T-591/17) (1)

      („Arbitražna klauzula - Ugovor o zajmu,Water Supply Deir Ez Zor Region’ br. 80310 - Neispunjenje ugovora - Povrat predujmljenih iznosa - Zatezne kamate - Postupak zbog ogluhe”)
      (2019/C 280/54)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Europska investicijska banka (zastupnici: u početku P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones i J. Shirran, a zatim F. Oxangoiti Briones, J. Klein i J. Shirran, agenti, uz asistenciju D. Artsa, odvjetnika, i T. Cuswortha, solicitora)

         Tuženik: Sirijska Arapska Republika

         Predmet

      Tužba na temelju članka 272. UFEU-a kojom se traži da se Sirijskoj Arapskoj Republici naloži plaćanje iznosa koje duguje s osnova ugovora o zajmu „Water Supply Deir Ez Zor Region” br. 80310, uvećanih za zatezne kamate.

         Izreka

                  1.

                     Sirijskoj Arapskoj Republici nalaže se platiti Europskoj uniji, koju zastupa Europska investicijska banka (EIB), iznos od 404 425,58 eura.

                  2.

                     Navedeni iznos uvećava se za zatezne kamate na iznose glavnog potraživanja i ugovornih kamata pod godišnjoj stopi od 3,5 %, od 25. kolovoza 2017. do dana isplate.

                  3.

                     Tužba se u preostalom dijelu odbija.

                  4.

                     Sirijskoj Arapskoj Republici nalaže se snošenje troškova postupka.

         (1)  SL C 369, 30. 10. 2017.


title: predmet C-78/19 P: Žalba koju je 31. siječnja 2019. podnio WL protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 29. studenoga 2018. u predmetu T-493/17, WL protiv ERCEA-e

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/11

      Žalba koju je 31. siječnja 2019. podnio WL protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 29. studenoga 2018. u predmetu T-493/17, WL protiv ERCEA-e
      (predmet C-78/19 P)
      (2019/C 288/14)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Žalitelj: WL (zastupnik: F. Elia, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Izvršna agencija Europskog istraživačkog vijeća (ERCEA)
      Rješenjem od 11. srpnja 2019. Sud (šesto vijeće) odbio je žalbu kao, djelomično, očito nedopuštenu i, djelomično, očito neosnovanu i naložio WL snošenje vlastitih troškova.


title: predmet C-121/19 P: Žalba koju je 15. veljače 2019. podnio Edison SpA protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 7. prosinca 2018. u predmetu T-471/17, Edison protiv EUIPO-a (EDISON)

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/12

      Žalba koju je 15. veljače 2019. podnio Edison SpA protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 7. prosinca 2018. u predmetu T-471/17, Edison protiv EUIPO-a (EDISON)
      (predmet C-121/19 P)
      (2019/C 288/15)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Žalitelj: Edison SpA (zastupnici: D. Martucci, F. Boscariol de Roberto, odvjetnici)

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo

         Zahtjev

                  —

                  primarno, ukinuti pobijanu presudu, konačno odlučiti o sporu i prihvatiti tužbu utvrđenjem da „Energia Elettrica” pripada u 4. razred osmog izdanja Nicanske klasifikacije te posljedično utvrditi da žig br. 3 315 991 nositelja Edison S.p.A. obuhvaća, između ostalog, „Energia Elettrica”;

                  —

                  podredno, ukinuti pobijanu presudu i vratiti predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje;

                  —

                  u svakom slučaju, naložiti EUIPO-u snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

                  1.

                  Opći sud je pogriješio time što je naveo da dokaz o tome da električna energija nije uključena u zajedničko i uobičajeno značenje naslova iz 4. razreda osmog izdanja Nicanske klasifikacije proizlazi iz naznake proizvoda električna energija na Grey-listu koji je izradio EUIPO za podnošenje prijava u smislu članka 28. stavka 8. UŽEU-a (točke 41., 46. i 54.). Prvo, pogreška koja se tiče prava proizlazi iz činjenice da je prijava za ograničenje žalitelja podnesena 15. lipnja 2015., dok je dokument na koji se poziva EUIPO izrađen Komunikacijom br. 1/2016 od 8. veljače 2016.. Dugo, isto tako je pogreška koja se tiče prava uzeti kao dokaz isključenja izraza Grey-list, koji je samo skup neobvezujućih tumačenja.

                  2.

                  Opći sud je pogrešno smatrao da se gorivima za rasvjetu mogu smatrati samo opipljivi proizvodi koji samostalno proizvode svjetlost. Pogreška koja se tiče prava je u tome što upravo nadležna tijela i gospodarski subjekti klasificiraju proizvode s obzirom na njihovu funkciju goriva za rasvjetu, klasificirajući ih kao robu koja stvara svjetlost i profit, ne ističući materiju shvaćenu u čisto fizičkom smislu proizvoda.

                  3.

                  Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava jer, ako se istakne da „gorivo” uključuje i gorivo za motore, jasno je da izraz „gorivo” treba proširiti tako široko da uključuje proizvode koji po svojoj prirodi ne uzrokuju aktivaciju motora vlastitim izgaranjem, kao što je upravo struja.

                  4.

                  Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče tumačenja time što je smatrao da električna energija nije uključena u „motorna goriva”, potpuno zanemarivši njezine funkcionalne značajke.

                  5.

                  Opći sud je počinio očitu pogrešku koja se tiče prava time što je smatrao da dokazi koje je iznio žalitelj nisu dovoljni za dokazivanje uključenosti električne energije u 4. razred.

                  6.

                  Nadalje, Opći sud je utemeljio svoju odluku i na dokumentu 1 koji je podnio EUIPO smatrajući da dokument datira iz kolovoza 2003. unatoč tome što je bilo jasno da datira iz lipnja 2003.

                  7.

                  Opći sud je samo potvrdio pravnu situaciju i neobrazložene odluke, unatoč dokazima koje su dostavili žalitelj i EUIPO. Navesti da na tržištu postoje električna vozila koja prometuju i zatim poreći da gospodarski subjekti (odnosno sami proizvođači tih vozila) smatraju električnu energiju gorivom, makar alternativnim, u suprotnosti je sa svakom logikom i lišava odluke EUIPO-a i Općeg suda njihova obrazloženja.


title: predmet C-304/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. travnja 2019. uputila Curtea de Apel Constanța (Rumunjska) — Ira Invest SRL protiv Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură — Centrul Județean Tulcea

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. travnja 2019. uputila Curtea de Apel Constanța (Rumunjska) — Ira Invest SRL protiv Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură — Centrul Județean Tulcea
      (predmet C-304/19)
      (2019/C 288/19)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Constanța

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj i žalitelj: Ira Invest SRL

         Tuženik i druga stranka u žalbenom postupku: Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură — Centrul Județean Tulcea

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 4. stavak 1. točke (b), (c), (e) i (f), članak 10., članak 21. stavak 1. i članak 32. stavke 1. do 5. Uredbe (EU) br. 1307/2013 (1), tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis koji, u okolnostima kao u glavnom postupku, isključuje plaćanja poljoprivrednicima zato što zemljišta na kojima se nalaze ribogojilišta koja se koriste kao obradiva zemljišta nisu „poljoprivredna površina” u smislu članka 4. navedene uredbe?

         (1)  Uredba (EU) br. 1307/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju pravila za izravna plaćanja poljoprivrednicima u programima potpore u okviru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 637/2008 i Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 (SL 2013., L 347, str. 608. i ispravak SL 2016., L 130., str. 7.)


title: predmet C-329/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. travnja 2019. uputio Tribunale di Milano (Italija) — Condominio di Milano protiv Eurothermo SpA

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. travnja 2019. uputio Tribunale di Milano (Italija) — Condominio di Milano protiv Eurothermo SpA
      (predmet C-329/19)
      (2019/C 288/21)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale di Milano

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Condominio di Milano

         Tuženik: Eurothermo SpA

         Prethodno pitanje

      Protivi li se definiciji potrošača iz Direktive 93/13/EEZ (1) kvalifikacija potrošačem subjekta (kao što je suvlasnička zajednica zgrade u suvlasništvu prema talijanskom pravu) koji nije ni „fizička” ni „pravna” osoba, u slučaju kada taj subjekt sklopi ugovor u svrhe izvan profesionalne djelatnosti i nađe se u podređenom položaju u odnosu na trgovca po pitanju pregovaračkog položaja i razine informacija?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: predmet C-334/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. travnja 2019. uputio Landgericht Stuttgart (Njemačka) — Eurowings GmbH protiv GD, HE, IF

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/17

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. travnja 2019. uputio Landgericht Stuttgart (Njemačka) — Eurowings GmbH protiv GD, HE, IF
      (predmet C-334/19)
      (2019/C 288/22)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Stuttgart

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Eurowings GmbH

         Tuženici: GD, HE, IF

         Prethodno pitanje

      Treba li odredbe Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (1), a osobito njezin članak 5. stavak 3., tumačiti na način da spontana odsutnost znatnog dijela letačkog osoblja zbog prijava bolovanja („divlji štrajk”) pri zračnom prijevozniku koji „stvarnom zračnom prijevozniku” u smislu članka 2. točke (b) Uredbe u okviru ugovora o zakupu zrakoplova s posadom („wet lease”) daje u zakup zrakoplov s posadom, ali za letove ne snosi operativnu odgovornost, ima za posljedicu to da se „stvarni zračni prijevoznik” također ne može pozivati na „izvanredne okolnosti” u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe u skladu s presudom Suda od 17. travnja 2018., Krüsemann i dr., C-195/17 i dr. (2)?

         (1)  SL 2004., L 46, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)

         (2)  EU:C:2018:258


title: predmet C-355/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. svibnja 2019. uputila Curtea de Apel Pitești (Rumunjska) — Asociația „Forumul Judecătorilor din România”, Asociația „Mișcarea pentru Apărarea Statutului Procurorilor”, OL protiv Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție — Procurorul General al României

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/18

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. svibnja 2019. uputila Curtea de Apel Pitești (Rumunjska) — Asociația „Forumul Judecătorilor din România”, Asociația „Mișcarea pentru Apărarea Statutului Procurorilor”, OL protiv Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție — Procurorul General al României
      (predmet C-355/19)
      (2019/C 288/23)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Pitești

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Asociația „Forumul Judecătorilor din România”, Asociația „Mișcarea pentru Apărarea Statutului Procurorilor”, OL

         Tuženik: Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție — Procurorul General al României

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li Mehanizam za suradnju i provjeru (CVM), uspostavljen Odlukom Komisije 2006/928/EZ od 13. prosinca 2006. (1), smatrati aktom institucije Europske unije u smislu članka 267. UFEU-a, koji može biti podvrgnut tumačenju Suda Europske unije?

                  2.

                  Jesu li sadržaj, priroda i trajanje Mehanizma za suradnju i provjeru (CVM), uspostavljenog Odlukom Komisije 2006/928/EZ od 13. prosinca 2006., obuhvaćeni područjem primjene Ugovora o pristupanju Republike Bugarske i Rumunjske Europskoj uniji, koji je Rumunjska potpisala u Luxembourgu 25. travnja 2005.? Jesu li zahtjevi iz izvješća sastavljenih u sklopu navedenog mehanizma obvezujući za Rumunjsku?

                  3.

                  Treba li članak 2. Ugovora o Europskoj uniji tumačiti na način da su države članice dužne ispunjavati mjerila u pogledu vladavine prava, što nalažu i izvješća sastavljena u okviru Mehanizma za suradnju i provjeru (CVM) uspostavljenog Odlukom Komisije 2006/928/EZ od 13. prosinca 2006., u slučaju osnivanja, po hitnom postupku, uprave unutar Državnog odvjetništva u čijoj je nadležnosti istraživanje isključivo kaznenih djela koja počine pravosudni dužnosnici, a što pobuđuje stvarnu zabrinutost s gledišta suzbijanja korupcije i može se iskoristiti kao još jedan instrument pritiska i zastrašivanja pravosudnih dužnosnika?

                  4.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak Ugovora o Europskoj uniji tumačiti na način da su države članice dužne usvojiti mjere potrebne da bi se osigurala djelotvorna sudska zaštita u područjima uređenima pravom Unije, isključujući bilo kakvu mogućnost političkog utjecaja na kaznene postupke koji se vode protiv pravosudnih dužnosnika, [u] slučaju osnivanja, po hitnom postupku, uprave unutar Državnog odvjetništva u čijoj je nadležnosti istraživanje isključivo kaznenih djela koja počine pravosudni dužnosnici, a što pobuđuje stvarnu zabrinutost s gledišta suzbijanja korupcije i može se iskoristiti kao još jedan instrument pritiska i zastrašivanja pravosudnih dužnosnika?

         (1)  Odluka Komisije od 13. prosinca 2006. o uspostavi mehanizma za suradnju i provjeru napretka Rumunjske u ispunjavanju posebnih mjerila na području reforme pravosuđa i borbe protiv korupcije (SL 2006., L 354, str. 56.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 65., str. 53.)


title: predmet C-357/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. svibnja 2019. uputio Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumunjska) — Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție — Direcția Națională Anticorupție, PM, RO, SP, TQ protiv QN, UR, VS, WT, Autoritatea Națională pentru Turism, Agenția Națională de Administrare Fiscală, SC Euro Box Promotion SRL

text:
               26.8.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 288/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. svibnja 2019. uputio Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumunjska) — Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție — Direcția Națională Anticorupție, PM, RO, SP, TQ protiv QN, UR, VS, WT, Autoritatea Națională pentru Turism, Agenția Națională de Administrare Fiscală, SC Euro Box Promotion SRL
      (predmet C-357/19)
      (2019/C 288/24)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Înalta Curte de Casație și Justiție

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție — Direcția Națională Anticorupție, PM, RO, SP, TQ

         Tuženici: QN, UR, VS, WT, Autoritatea Națională pentru Turism, Agenția Națională de Administrare Fiscală, SC Euro Box Promotion SRL

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 19. stavak 1. Ugovora o Europskoj uniji, članak 325. stavak 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, članak 1. stavak 1. točke (a) i (b) i članak 2. stavak 1. Konvencije sastavljene na temelju članka K.3 Ugovora o Europskoj uniji o zaštiti financijskih interesa Europskih zajednica te načelo pravne sigurnosti, tumačiti na način da im se protivi usvajanje odluke tijela koje ne spada u sudbenu vlast, Curtea Constituțională a României (Ustavni sud Rumunjske), koje odlučuje o zakonitosti sastava sudskih vijeća, stvarajući tako pretpostavke za prihvaćanje izvanrednih pravnih lijekova podnesenih protiv pravomoćnih presuda donesenih tijekom određenog razdoblja?

                  2.

                  Treba li članak 47. stavak 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da mu se protivi odluka tijela koje ne spada u sudbenu vlast, obvezujuća prema nacionalnom pravu, kojom se utvrđuje nepostojanje neovisnosti i nepristranosti sudskog vijeća čiji je član sudac s upravljačkom funkcijom, koji nije imenovan nasumičnim odabirom već na temelju pravila koje je transparentno, poznato i za stranke neupitno te primjenjivo na sve predmete koje rješava navedeno vijeće?

                  3.

                  Treba li nadređenost prava Unije tumačiti na način da ono omogućuje nacionalnom sudu da izuzme iz primjene odluku ustavnog suda donesenu u predmetu radi ocjene ustavnosti i obvezujuću u skladu s nacionalnim pravom?


title: predmet T-698/17: Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2019. — MAN Truck & Bus protiv EUIPO-a — Halla Holdings (MANDO) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Europske unije MANDO — Raniji međunarodni i nacionalni figurativni žigovi MAN — Raniji nacionalni verbalni žig Man — Relativni razlog za odbijanje — Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               9.9.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 305/41

      Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2019. — MAN Truck & Bus protiv EUIPO-a — Halla Holdings (MANDO)
      (predmet T-698/17) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije MANDO - Raniji međunarodni i nacionalni figurativni žigovi MAN - Raniji nacionalni verbalni žig Man - Relativni razlog za odbijanje - Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)
      (2019/C 305/49)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: MAN Truck & Bus (München, Njemačka) (zastupnik: C. Röhl, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: J. Ivanauskas i D. Walicka, a zatim J. Ivanauskas i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Halla Holdings Corp. (Yongin-si, Južna Koreja) (zastupnici: M.-R. Hirsch i C. de Haas, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 13. srpnja 2017. (predmet R 1919/2016-1), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Man Truck & Bus i Halla Holdings.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se odluka prvog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 13. srpnja 2017. (predmet R 1919/2016-1) u dijelu u kojem se njome odlučuje o nepostojanju vjerojatnosti dovođenja u zabludu između verbalnog žiga MANDO i ranije međunarodne registracije br. 863 418 figurativnog žiga MAN.

                  2.

                     U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                     Svaka će stranka snositi vlastite troškove.

         (1)  SL C 437, 18.12.2017.


title: predmet C-382/19 P: Žalba koju je 15. svibnja 2019. podnio Ralph Pethke protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 5. ožujka 2019. u predmetu T-169/17, Ralph Pethke protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo

text:
               7.10.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 337/2

      Žalba koju je 15. svibnja 2019. podnio Ralph Pethke protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 5. ožujka 2019. u predmetu T-169/17, Ralph Pethke protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo
      (predmet C-382/19 P)
      (2019/C 337/02)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Ralph Pethke (zastupnik: H. Tettenborn, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda Europske unije od 5. ožujka 2019. u predmetu T-169/17;

                  —

                  poništi odluku o premještaju PERS-AFFECT-16-134 izvršnog direktora Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) i nadoknadi imovinsku i neimovinsku štetu uzrokovanu nezakonitim premještajem;

                  —

                  podredno, ukine presudu i predmet vrati Općem sudu na ponovno suđenje.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Ova žalba usmjerena je protiv presude Općeg suda kojom je on odbio žaliteljevu tužbu protiv odluke o premještaju PERS-AFFECT-16-134 izvršnog direktora Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.
      Žalitelj svoju žalbu temelji na sljedećim trima žalbenim razlozima.

                  1.

                  Povreda članka 7. Pravilnika o osoblju (1) i članka 36. Statuta Suda Europske unije
                  Žalitelj ističe pogrešnu primjenu Općeg suda članka 7. Pravilnika o osoblju. Degradacija od voditelja glavnog odjela na stručnog savjetnika bez karijernih mogućnosti i bez evaluacijskog ili disciplinskog postupka koji jamči njegova prava nije legitiman premještaj, nego protupravna degradacija. Izmjena Pravilnika o osoblju iz 2014. izglede napredovanja za voditelje iznad razreda AD 12 pretvorila je u njihovo pravo. Tijelo za imenovanje to pravo ne može jednostrano oduzeti bez odgovarajućeg evaluacijskog i disciplinskog postupka. Od 2014. de lege se više ne može pretpostaviti istovrijednost radnog mjesta voditelja i radnog mjesta stručnog savjetnika bez mogućnosti napredovanja.
                  Opći sud usto navodi sudsku praksu o premještaju iz članka 7. Pravilnika o osoblju i o istovrijednosti radnih mjesta, ali potom iz nje izvodi pogrešne zaključke.
                  Naposljetku, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava i postupovnu pogrešku jer nije u potpunosti odlučio o drugom tužbenom razlogu, tj. o protupravnoj degradaciji žalitelja 10. listopada 2016. bez istodobnog rasporeda na novu funkciju, koji je uslijedio tek 17. listopada 2016. Već zbog toga nije riječ o premještaju u smislu članka 7. Pravilnika o osoblju (t. 49. do 106. presude).

                  2.

                  Iskrivljavanje činjenica
                  Opći sud utemeljio je pobijanu presudu ne samo na činjenicama koje ne proizlaze iz spisa predmeta, nego i na drugim činjenicama koje nisu one koje proizlaze iz spisa predmeta.
                  U ovom slučaju Opći sud usto očito nije proveo nikakvu ocjenu dokaza. Prilikom ocjene dokaza Opći sud bi morao ocijeniti vjerodostojnost žaliteljevih izjava.
                  Nadalje, ocjena koju je Opći sud proveo u pogledu žaliteljevog postupanja u odnosu na njegovu obvezu prijave očito protupravnih mjera lišila je članak 21.a stavak 1. i članak 22.a Pravilnika o osoblju svakog korisnog učinka.

                  3.

                  Protupravna ocjena prigovora povrede obveze brige za zaposlenike i zabrane uznemiravanja te članka 36. Statuta Suda Europske unije
                  Opći sud odbio je prigovor uznemiravanja protiv mjera izvršnog direktora od 10. listopada 2016. do 17. listopada 2016. uz povredu važećeg prava. Povreda obveze brige za zaposlenike i prigovor uznemiravanja nerazdvojivo su povezani s odlukom o premještaju i rasporedu koja je donesena između 10. listopada 2016. i 17. listopada 2016. Suprotno navodima Općeg suda, uznemiravanje u skladu s člankom 12.a stavkom 3. Pravilnika o osoblju ne pretpostavlja „skup ponašanja”. Opći sud usto se nije izjasnio o povredi obveze brige za zaposlenike koja se očitovala u javnom difamiranju žaliteljevih profesionalnih postignuća prilikom njegova premještaja.

         (1)  Pravilnik o osoblju za dužnosnike Europske unije utvrđen je Uredbom Vijeća (EEZ, Euratom, EZUČ) od 29. veljače 1968. o utvrđivanju Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europskih zajednica i uvjeta zapošljavanja koji se primjenjuju na ostale službenike tih Zajednica te uvođenju posebnih mjera koje se privremeno primjenjuju na dužnosnike Komisije (SL 1968., L 56, str. 1.), kako je izmijenjena Uredbom (EU, Euratom) br. 1023/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2013. (SL 2013., L 287, str. 15.).


title: predmet C-446/19 P: Žalba koju je 12. lipnja 2019. podnio Stephan Fleig protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 2. travnja 2019. u predmetu T-492/17, Stephan Fleig protiv Europske službe za vanjsko djelovanje

text:
               7.10.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 337/3

      Žalba koju je 12. lipnja 2019. podnio Stephan Fleig protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 2. travnja 2019. u predmetu T-492/17, Stephan Fleig protiv Europske službe za vanjsko djelovanje
      (predmet C-446/19 P)
      (2019/C 337/03)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Stephan Fleig (zastupnik: H. Tettenborn, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europska služba za vanjsko djelovanje (ESVD)

         Zahtjevi

      Žalitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  u cijelosti ukine presudu Općeg suda Europske unije (prvo vijeće) od 2. travnja 2019. u predmetu T-492/17;

                  —

                  poništi odluku direktora Uprave za osoblje Europske službe za vanjsko djelovanje (ESVD) u njegovoj funkciji tijela ovlaštenog za sklapanje ugovora o zapošljavanju koja je donesena 19. rujna 2016. i kojom se žaliteljev ugovor o radu na neodređeno vrijeme otkazuje s učinkom od 19. lipnja 2017. i ESVD-u naloži naknadu neimovinske štete uzrokovane nezakonitim otkazom;

                  —

                  podredno, ukine presudu i predmet vrati Općem sudu na ponovno suđenje;

                  —

                  ESVD-u naloži snošenje troškova prvostupanjskog i drugostupanjskog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj svoju žalbu temelji na sljedećih šest žalbenih razloga.
      Kao prvo, žalitelj ističe povredu svojeg prava na pošteno suđenje iz članka 47. stavka 2. Povelje o temeljnim pravima i povredu načela jednakosti oružja. Suprotno njegovu zahtjevu Opći sud ESVD-u nije naložio podnošenje relevantnih poruka elektroničke pošte, što je jako ograničilo njegovu sposobnost branjenja.
      Kao drugo, žalitelj ističe da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene načela obveze brige uprave za svoje zaposlenike. Opći sud zanemario je to da je ESVD već i prije otkaza žaliteljeva ugovora o radu svojim ponašanjem pridonio pogoršanju žaliteljeve psihičke bolesti pa time i do smanjenja njegove sposobnosti da se ponaša u skladu sa svojim dužnostima.
      Kao treće, žalitelj Općem sudu prigovara da je počinio pogrešku koja se tiče prava kad je pretpostavio da ne mora ispitati je li i u kojoj mjeri žalitelj zbog svojeg zdravstvenog stanja bio spriječen u poštovanju svojih obveza priopćavanja svojeg mjesta boravka koje proizlaze iz Pravilnika o osoblju. Nadalje, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava kad je bez vlastitog stručnog znanja i bez prikupljanja medicinskog stručnog mišljenja zanemario medicinska stajališta koja je iznio žalitelj. Opći sud također je počinio pogrešku koja se tiče prava kad nije uzeo u obzir da je ESVD učinke žaliteljeve psihičke bolesti uzeo u obzir na njegovu štetu.
      Kao četvrto, žalitelj prigovara da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava kad mu je predbacio povredu njegove obveze iz članka 7. Priloga II. Pravilniku o osoblju i iz temeljne obveze lojalnosti i suradnje jer je „odbio imenovati svojeg liječnika za odbor za invalidnost”. Time je Opći sud svoju presudu pogrešno utemeljio na okolnosti koju ni sam ESVD nije prigovorio žalitelju u obrazloženju svoje odluke.
      Kao peto, žalitelj ističe da je Opći sud iz niza žaliteljevih neuspješnih izvansudskih zahtjeva i žalbi pogrešno zaključio da je tijelo ESVD-a za imenovanja smjelo pretpostaviti njegov manjak suradnje i lojalnosti. Iz gledišta Općeg suda svaki zahtjev službenika koji uprava odbije u konačnici se smatra zlouporabom prava.
      Kao šesto, žalitelj Općem sudu prigovara niz iskrivljavanja činjenica na kojima se temelji njegova presuda, a koje se osobito odnose na njegovu obvezu da upravu obavijesti o svojem mjestu boravka.


title: predmet C-495/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. lipnja 2019. uputio Sąd Okręgowy w Poznaniu (Poljska) – Kancelaria Medius SA sa sjedištem u Krakovu protiv RN

text:
               7.10.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 337/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. lipnja 2019. uputio Sąd Okręgowy w Poznaniu (Poljska) – Kancelaria Medius SA sa sjedištem u Krakovu protiv RN
      (predmet C-495/19)
      (2019/C 337/06)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Poznaniu

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Kancelaria Medius SA sa sjedištem u Krakovu

         Tuženik: RN

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 7. stavak 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (1) tumačiti na način da mu se protive postupovna pravila na temelju kojih sud može donijeti presudu zbog ogluhe koja se temelji samo na tvrdnjama koje je tužitelj naveo u tužbi i koje mora prihvatiti kao istinite u situaciji u kojoj se tuženik – potrošač, propisno obaviješten o vremenu održavanja rasprave, nije pojavio na raspravi i nije preuzeo obranu?

         (1)  SL 1993., L 95, str. 29. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: Zahtjev za savjetodavno mišljenje Suda EFTA-a koji je 28. lipnja 2019. podnio Vrhovni sud Norveške (Norges Høyesterett) u predmetu Melissa Colleen Campbell protiv norveške vlade (Predmet E-4/19)2019/C 351/12

text:
               17.10.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 351/15

      Zahtjev za savjetodavno mišljenje Suda EFTA-a koji je 28. lipnja 2019. podnio Vrhovni sud Norveške (Norges Høyesterett) u predmetu Melissa Colleen Campbell protiv norveške vlade
      (Predmet E-4/19)
      (2019/C 351/12)
      Dopisom Sudu EFTA-e od 28. lipnja 2019., zaprimljenim u pisarnicu Suda 28. lipnja 2019., Vrhovni sud Norveške (Norges Høyesterett) podnio je zahtjev za savjetodavno mišljenje u predmetu Melissa Colleen Campbell protiv norveške vlade o sljedećim pitanjima:

                  1.

                  S obzirom na nedavnu sudsku praksu Suda Europske unije u kojoj se zadržava stajalište velikog vijeća o izvedenom pravu na boravak iz presude od 12. ožujka 2014. u predmetu C-456/12, O. i B., te na temelju načela homogenosti, primjenjuje li se članak 7. stavak 1. točka (b) Direktive 2004/38/EZ u vezi s njezinim člankom 7. stavkom 2. analogijom na situaciju u kojoj se građanin EGP-a vraća u matičnu državu zajedno s članom obitelji?

                  2.

                  Što podrazumijeva zahtjev za „neprekidan” boravak propisan Direktivom, kako je naveden u točki 80. presude Suda EFTA-e od 26. srpnja 2016. u predmetu E-28/15, Jabbi? Bilo bi posebno korisno kad bi Sud EFTA-e dao svoje mišljenje o sljedećem:

                              a)

                              smije li se boravak prekinuti i ako da u kojoj mjeri, te

                              b)

                              mogu li razlozi za mogući prekid – primjerice, poslovni razlozi – biti od važnosti kad se ocjenjuje je li boravak bio neprekinut u smislu Direktive.

                  3.

                  Što se zahtijeva uvjetom prema kojem je boravak građanina EGP-a u državi domaćinu morao biti „tako stvaran da je omogućio obiteljski život u toj državi”, kako je naveden, među ostalim, u točki 80. presude Suda EFTA-e od 26. srpnja 2016. u predmetu E-28/15, Jabbi; točki 51. presude Suda Europske unije od 12. ožujka 2014. u predmetu C-456/12, O. i B., u vezi s njezinim točkama 56. i 57.; i točkama 24. i 26. presude istog suda od 5. lipnja 2018. u predmetu C 673/16, Coman, te u vezi s odredbom o zlouporabi prava utvrđenom u članku 35. Direktive?


title: Predmet C-230/19 P: Žalba koju je 14. ožujka 2019. podnio Petr Fryč protiv rješenja Općeg suda (sedmo vijeće) od 15. siječnja 2019. u predmetu T-513/18, Fryč protiv Komisije

text:
               21.10.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/4

      Žalba koju je 14. ožujka 2019. podnio Petr Fryč protiv rješenja Općeg suda (sedmo vijeće) od 15. siječnja 2019. u predmetu T-513/18, Fryč protiv Komisije
      (Predmet C-230/19 P)
      (2019/C 357/05)
      Jezik postupka: češki

         Stranke

         Žalitelj: Petr Fryč (zastupnik: Š. Oharková, odvjetnica)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija
      Rješenjem od 5. rujna 2019. Sud (osmo vijeće) odlučio je da je žalba očito neosnovana.


title: predmet C-433/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. lipnja 2019. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) – Ellmes Property Services Limited protiv SP

text:
               21.10.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/4

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. lipnja 2019. uputio Oberster Gerichtshof (Austrija) – Ellmes Property Services Limited protiv SP
      (predmet C-433/19)
      (2019/C 357/07)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberster Gerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Ellmes Property Services Limited

         Tuženik: SP

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 24. točku 1. prvi podstavak prvu alternativu Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (1) (u daljnjem tekstu: Uredba Bruxelles Ia) tumačiti na način da je predmet tužbi etažnog vlasnika – kojima se drugom etažnom vlasniku želi zabraniti da svoj objekt u etažnom vlasništvu, a osobito njegovu namjenu, samovoljno izmijeni bez suglasnosti ostalih etažnih vlasnika – ostvarivanje stvarnog prava?

                  2.

                  U slučaju niječnog odgovora na to pitanje:
                  treba li članak 7. točku 1. Uredbe Bruxelles Ia tumačiti na način da su predmet tužbi iz prvog pitanja ugovorne obveze koje se trebaju ispuniti u mjestu gdje se nekretnina nalazi?

         (1)  SL 2012., L 351, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289.)


title: predmet C-442/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. lipnja 2019. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) – Stichting Brein protiv News-Service Europe BV

text:
               21.10.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/5

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. lipnja 2019. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) – Stichting Brein protiv News-Service Europe BV
      (predmet C-442/19)
      (2019/C 357/08)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Hoge Raad der Nederlanden

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Stichting Brein

         Tuženik: News-Service Europe BV

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li postupanje operatora platforme za usenet usluge (kao što je bio NSE) u okolnostima koje su navedene u točkama 1. do 7. i 16. ovog zahtjeva radnja priopćavanja javnosti u smislu članka 3. stavka 1. Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu (SL 2001., L 167, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 119.) (u daljnjem tekstu: Direktiva 2001/29/EZ)?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje (i riječ je o priopćavanju javnosti):
                  Protivi li se zaključak da je postupanje operatera platforme za usenet usluge radnja priopćavanja javnosti u smislu članka 3. stavka 1. Direktive 2001/29/EZ primjeni članka 14. stavka 1. Direktive 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine (SL 2000., L 178, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 39., str. 58) (u daljnjem tekstu: Direktiva 2000/31/EZ)?

                  3.

                  U slučaju niječnog odgovora na prvo ili drugo pitanje (te je načelno moguće pozivanje na izuzeće od odgovornosti u skladu s člankom 14. stavkom 1. Direktive 2000/31/EZ):
                  Ima li operator platforme platforme za usenet usluge, koji pruža usluge u smislu navoda iz točaka 1. do 7. i 16. ovog zahtjeva, aktivnu ulogu koja se na drukčiji način protivi pozivanju na članak 14. stavak 1. Direktive 2000/31/EZ?

                  4.

                  Može li se operatoru platforme za usenet usluge čije je postupanje radnja priopćavanja javnosti te koji se može pozivati na članak 14. stavak 1. Direktive 2000/31/EZ zabraniti nastavak povrede, odnosno može li se protiv njega izdati nalog kojim se premašuju mogućnosti koje se predviđaju člankom 14. stavkom 3. te direktive ili se to protivi članku 15. stavku 1. Direktive 2000/31/EZ?


title: predmet C-479/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. lipnja 2019. uputila Corte suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud, Italija) – UBS Real Estate Kapitalanlagegesellschaft mbH protiv Agenzia delle Entrate

text:
               21.10.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. lipnja 2019. uputila Corte suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud, Italija) – UBS Real Estate Kapitalanlagegesellschaft mbH protiv Agenzia delle Entrate
      (predmet C-479/19)
      (2019/C 357/13)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Corte suprema di cassazione

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: UBS Real Estate Kapitalanlagegesellschaft mbH

         Druga stranka u postupku: Agenzia delle Entrate

         Prethodno pitanje

      Je li primjena odredbe nacionalnog prava, kao što je ona iz članka 35. stavka 10-ter decreto-legge n. 223/2006 (Uredba sa zakonskom snagom br. 223/2006) u dijelu u kojem poreznu olakšicu vezanu za porez na upis u zemljišne knjige i porez na prijenos stvarnih prava na nekretninama ograničava na zatvorene investicijske nekretninske fondove, u suprotnosti s pravom Zajednice, a posebno s odredbama Ugovora vezanim za slobodu poslovnog nastana i slobodno kretanje kapitala, kako ih tumači Sud?


title: predmet C-561/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. srpnja 2019. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Consorzio Italian Management, Catania Multiservizi SpA protiv Rete Ferroviaria Italiana SpA

text:
               21.10.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. srpnja 2019. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Consorzio Italian Management, Catania Multiservizi SpA protiv Rete Ferroviaria Italiana SpA
      (predmet C-561/19)
      (2019/C 357/27)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: Consorzio Italian Management, Catania Multiservizi SpA

         Druga stranka u žalbenom postupku: Rete Ferroviaria Italiana SpA

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li, u skladu s člankom 267. UFEU-a, nacionalni sud protiv čijih odluka nema pravnog lijeka načelno dužan uputiti prethodno pitanje o tumačenju prava Europske unije, čak i u slučajevima kada mu je to pitanje postavila jedna od stranaka u postupku nakon što je podnijela prvi akt kojim pokreće postupak ili prvi akt o uključivanju u postupak, odnosno nakon što predmet prvi put dođe do faze donošenja odluke, odnosno čak i nakon što je Sudu Europske unije prvi put upućen zahtjev za prethodnu odluku?

                  2.

                  Jesu li […] u skladu s pravom Europske unije (konkretno, s člankom 4. stavkom 2., člankom 9., člankom 101. stavkom 1. točkom (e), člankom 106., člankom 151. – te Europskom socijalnom poveljom potpisanom 18. listopada 1961. u Torinu i Poveljom Zajednice o temeljnim socijalnim pravima radnika iz 1989. na koju se taj članak poziva, – 152., 153. i 156. UFEU-a; s člancima 2. i 3. UEU-a te člankom 28. Povelje Europske unije o temeljnim pravima), članci 115., 206. i 217. Zakonodavne uredbe 163/2006, kako ih tumači sudska praksa upravnih sudova, na način da je njima isključena promjena cijene u ugovorima u tzv. posebnim sektorima, posebno u onima čiji predmet nije onaj na koji se odnosi Direktiva 2004/17 (1), nego je s potonjima funkcionalno povezan?

                  3.

                  Jesu li […] u skladu s pravom Europske unije (konkretno, člankom 28. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, načelom jednakog postupanja propisanog člancima 26. i 34. UFEU-a, kao i s načelom slobode poduzetništva koje priznaje i članak 16. Povelje Europske unije o temeljnim pravima), članci 115., 206. i 217. Zakonodavne uredbe 163/2006, kako ih tumači sudska praksa upravnih sudova, na način da je njime isključena promjena cijene u ugovorima u tzv. posebnim sektorima, posebno u onima čiji predmet nije onaj na koji se odnosi Direktiva 2004/17, nego je s potonjima funkcionalno povezan?

         (1)  Direktiva 2004/17/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga (SL 2004., L 134, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 43.)


title: predmet C-624/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. kolovoza 2019. uputio Watford Employment Tribunal (Ujedinjena Kraljevina) – K i dr. protiv Tesco Stores Ltd

text:
               21.10.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/27

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. kolovoza 2019. uputio Watford Employment Tribunal (Ujedinjena Kraljevina) – K i dr. protiv Tesco Stores Ltd
      (predmet C-624/19)
      (2019/C 357/33)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Watford Employment Tribunal (Ujedinjena Kraljevina)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: K i drugi

         Tuženik: Tesco Stores Ltd

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Ima li članak 157. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) izravan učinak u slučaju tužbi podnesenih na temelju činjenice da tužitelji obavljaju rad jednake vrijednosti kao osobe u usporedivoj situaciji?

                  2.

                  Ako je odgovor na prvo pitanje niječan, razlikuje li se kriterij jedinstvenog izvora („single source test”) iz članka 157. od pitanja rada jednake vrijednosti i, ako je tako, ima li takav kriterij izravan učinak?


title: predmet T-603/17: Presuda Općeg suda od 4. rujna 2019. – Litva protiv Komisije („EFJP i EPFRR – Izdaci isključeni iz financiranja – Uredba (EZ) br. 1698/2005 – Os 4 ‚Leader’ – Uredba (EU) br. 65/2011 – Administrativne provjere – Obveza uspostavljanja odgovarajućeg sustava koji omogućava procjenu opravdanosti troškova – Doprinos u naravi u obliku volonterskog rada – Doprinos u naravi u obliku unosa nekretnina – Kontrole na terenu – Postojanje dokumenata kojima se opravdavaju zahtjevi za plaćanje – Provedba operacija koje se financiraju u skladu s pravilima koja se odnose na javnu nabavu”)

text:
               21.10.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/29

      Presuda Općeg suda od 4. rujna 2019. – Litva protiv Komisije
      (predmet T-603/17) (1)

      („EFJP i EPFRR - Izdaci isključeni iz financiranja - Uredba (EZ) br. 1698/2005 - Os 4 ‚Leader’ - Uredba (EU) br. 65/2011 - Administrativne provjere - Obveza uspostavljanja odgovarajućeg sustava koji omogućava procjenu opravdanosti troškova - Doprinos u naravi u obliku volonterskog rada - Doprinos u naravi u obliku unosa nekretnina - Kontrole na terenu - Postojanje dokumenata kojima se opravdavaju zahtjevi za plaćanje - Provedba operacija koje se financiraju u skladu s pravilima koja se odnose na javnu nabavu”)
      (2019/C 357/35)
      Jezik postupka: litavski

         Stranke

         Tužitelj: Republika Litva (zastupnici: u početku D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė, R. Dzikovič i M. Palionis, zatim R. Krasuckaitė, R. Dzikovič, M. Palionis, I. Javičienė i T. Lozoraitis, te naposljetku R. Dzikovič, M. Palionis, I. Javičienė i T. Lozoraitis, agenti)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J. Aquilina i J. Jokubauskaitė, agenti)

         Intervenijent u potporu tužitelju: Češka Republika (zastupnici: M. Smolek, J. Pavliš i J. Vláčil, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Komisije (EU) 2017/1144 od 26. lipnja 2017. kojom se određeni troškovi država članica u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) isključuju iz financiranja Europske unije (SL 2017., L 165, str. 37.), u dijelu u kojem se njome isključuje određene izdatke koji su nastali Republici Litvi.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Republici Litvi nalaže se snošenje vlastitih troškova kao i onih nastali Europskoj komisiji.

                  3.

                     Češka Republika snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 357, 23. 10. 2017.


title: predmet T-576/19: Tužba podnesena 19. kolovoza 2019. – DV i dr. protiv Komisije

text:
               21.10.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/39

      Tužba podnesena 19. kolovoza 2019. – DV i dr. protiv Komisije
      (predmet T-576/19)
      (2019/C 357/48)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: DV i 10 drugih tužitelja (zastupnik: S. Orlandi i T. Martin, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi odluke koje se odnose na određivanje broja dana plaćenog godišnjeg odmora tužiteljâ za 2019. godinu;

                  —

                  u svakom slučaju naloži Komisiji snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu jedan tužbeni razlog, koji se temelji na prigovoru nezakonitosti usmjerenom protiv članka 6. Priloga X. Pravilniku o osoblju za dužnosnike Europske unije iz istih razloga kao i onih koje je Opći sud prihvatio u presudi od 4. prosinca 2018., Carreras Sequeros i dr./Komisija (T-518/16, EU:T:2018:873). Prema mišljenju tužiteljâ, tužena institucija odbila je izvršiti tu presudu premda njezini učinci nisu suspendirani, što nalikuje nezakonitoj suspenziji izvršenja presude Općeg suda.


title: predmet T-580/19: Tužba podnesena 20. kolovoza 2019. – Borborudi protiv Vijeća

text:
               21.10.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/40

      Tužba podnesena 20. kolovoza 2019. – Borborudi protiv Vijeća
      (predmet T-580/19)
      (2019/C 357/49)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Sayed Shamsuddin Borborudi (Teheran, Iran) (zastupnik: L. Vidal, odvjetnik)

         Tuženik: Vijeće Europske unije

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Vijeća od 27. svibnja 2019., u skladu s Provedbenom uredbom Vijeća (EU) 2019/855, o zadržavanju tužitelja u Prilogu IX. Uredbi (EU) br. 267/2012;

                  —

                  naloži Vijeću da izbriše tužitelja iz Priloga IX. Uredbi (EU) br. 267/2012;

                  —

                  naloži Vijeću snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe šest tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, kojim se navodi da Vijeće nije poštovalo standard dokazivanja za izricanje sankcija osobama i subjektima u donošenju popisâ o sankcijama EU-a i zadržavanju tužitelja na njima s obzirom na to da se pobijane mjere ne temelje na nikakvom legitimnom razlogu.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, kojim se navodi da je Vijeće počinilo pogrešku koja se tiče činjenica s obzirom na to da S. S. Borborudi više ne radi za Iransku organizaciju za atomsku energiju (AEOI), da AEOI više nije subjekt pod sankcijama UN-a te da je plan AMAD obustavljen 2003.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, kojim se navodi da je Vijeće počinilo pogrešku koja se tiče prava jer nije okvalificiralo kvantitativnu ili kvalitativnu važnost navodne potpore S. S. Borborudija iranskom nuklearnom programu.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, kojim se navodi da je Vijeće povrijedilo obvezu dokazivanja osnovanosti mjere ograničavanja koju je donijelo protiv tužitelja jer nije dostavilo dokaze koji bi dokazali razlog na temelju kojeg je mu je izreklo sankciju.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, kojim se navodi da je Vijeće povrijedilo obvezu priopćavanja dokumenata koji podupiru razlog, čak i nakon što ih je tužitelj zatražio.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, kojim se navodi da je Vijeće povrijedilo načelo proporcionalnosti, koje je jedno od općih načela koje Europska unija mora poštovati.


title: predmet T-720/18: Rješenje Općeg suda od 23. srpnja 2019. – AMVAC Netherlands protiv EFSA-e

text:
               21.10.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 357/44

      Rješenje Općeg suda od 23. srpnja 2019. – AMVAC Netherlands protiv EFSA-e
      (predmet T-720/18) (1)

      (2019/C 357/53)
      Jezik postupka: engleski
      Predsjednik četvrtog vijeća odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 65, 18. 2. 2019.


title: Predmet T-59/19: Rješenje Općeg suda od 11. rujna 2019. – Makhlouf protiv Vijeća („Tužba za naknadu štete – Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja protiv Sirije – Zamrzavanje sredstava – Nenadležnost”)

text:
               25.11.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 399/65

      Rješenje Općeg suda od 11. rujna 2019. – Makhlouf protiv Vijeća
      (Predmet T-59/19) (1)

      („Tužba za naknadu štete - Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja protiv Sirije - Zamrzavanje sredstava - Nenadležnost”)
      (2019/C 399/81)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Ehab Makhlouf (Damask, Sirija) (zastupnik: E. Ruchat, odvjetnik)

         Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: A. Jaume i V. Piessevaux, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a za naknadu štete koju je tužitelj navodno pretrpio nakon donošenja Odluke Vijeća (ZVSP) 2018/778 od 28. svibnja 2018. o izmjeni Odluke Vijeća 2013/255/ZVSP vezano za mjere ograničavanja protiv Sirije (SL 2018., L 131, str. 16.) i njezinih naknadnih provedbenih akata kao i Odluke Vijeća (ZVSP) 2019/806 od 17. svibnja 2019. o izmjeni Odluke Vijeća 2013/255/ZVSP vezano za mjere ograničavanja protiv Sirije (SL 2019., L 132, str. 36.), u mjeri u kojoj se one odnose na tužitelja.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbacuje.

                  2.

                     Ehab Makhlouf snosit će vlastite troškove kao i troškove Vijeća Europske unije.

         (1)  SL C 139 od 15.4.2019.


title: predmet C-274/18: Presuda Suda (treće vijeće) od 3. listopada 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Arbeits- und Sozialgericht Wien - Austrija) – Minoo Schuch-Ghannadan protiv Medizinische Universität Wien (Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Okvirni sporazum o radu s nepunim radnim vremenom – Članak 4. – Načelo nediskriminacije – Nepovoljnije postupanje prema radnicima s nepunim radnim vremenom u odnosu na radnike s punim radnim vremenom s obzirom na njihove uvjete zapošljavanja – Zabrana – Nacionalno zakonodavstvo koje određuje najdulje trajanje radnih odnosa na određeno vrijeme, a koje je dulje za radnike s nepunim radnim vremenom nego za radnike s punim radnim vremenom – Načelo pro rata temporis – Direktiva 2006/54/EZ – Jednako postupanje prema muškarcima i ženama u pitanjima zapošljavanja i rada – Članak 2. stavak 1. točka (b) – Pojam „neizravna diskriminacija” na temelju spola – Članak 14. stavak 1. točka (c) – Uvjeti zapošljavanja i uvjeti rada – Članak 19. – Teret dokazivanja)

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/14

      Presuda Suda (treće vijeće) od 3. listopada 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Arbeits- und Sozialgericht Wien - Austrija) – Minoo Schuch-Ghannadan protiv Medizinische Universität Wien
      (predmet C-274/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Okvirni sporazum o radu s nepunim radnim vremenom - Članak 4. - Načelo nediskriminacije - Nepovoljnije postupanje prema radnicima s nepunim radnim vremenom u odnosu na radnike s punim radnim vremenom s obzirom na njihove uvjete zapošljavanja - Zabrana - Nacionalno zakonodavstvo koje određuje najdulje trajanje radnih odnosa na određeno vrijeme, a koje je dulje za radnike s nepunim radnim vremenom nego za radnike s punim radnim vremenom - Načelo pro rata temporis - Direktiva 2006/54/EZ - Jednako postupanje prema muškarcima i ženama u pitanjima zapošljavanja i rada - Članak 2. stavak 1. točka (b) - Pojam „neizravna diskriminacija” na temelju spola - Članak 14. stavak 1. točka (c) - Uvjeti zapošljavanja i uvjeti rada - Članak 19. - Teret dokazivanja)
      (2019/C 413/15)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Arbeits- und Sozialgericht Wien

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Minoo Schuch-Ghannadan

         Tuženik: Medizinische Universität Wien

         Izreka

                  1.

                  Članak 4. stavak 1. Okvirnog sporazuma o radu s nepunim radnim vremenom, od 6. lipnja 1997., koji se nalazi u Prilogu Direktivi Vijeća 97/81/EZ od 15. prosinca 1997. o Okvirnom sporazumu o radu s nepunim radnim vremenom koji su sklopili UNICE, CEEP i ETUC treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, koji određuje, za radnike zaposlene na određeno vrijeme na koje se primjenjuje, najdulje trajanje radnih odnosa koje je dulje za radnike s nepunim radnim vremenom nego za usporedive radnike s punim radnim vremenom, osim ako je takvo različito postupanje opravdano objektivnim razlozima i proporcionalno u odnosu na navedene razloge, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri. Članak 4. stavak 2. Okvirnog sporazuma o radu s nepunim radnim vremenom treba tumačiti na način da se u njemu navedeno načelo pro rata temporis ne primjenjuje na takav propis.

                  2.

                  Članak 2. stavak 1. točku (b) Direktive 2006/54/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. srpnja 2006. o provedbi načela jednakih mogućnosti i jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima zapošljavanja i rada treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, koji određuje, za radnike zaposlene na određeno vrijeme na koje se primjenjuje, najdulje trajanje radnih odnosa koje je dulje za radnike s nepunim radnim vremenom nego za usporedive radnike s punim radnim vremenom ako se utvrdi da taj propis u znatno većem postotku negativno utječe na ženske radnike nego muške i ako taj propis nije objektivno opravdan legitimnim ciljem ili sredstva za postizanje tog cilja nisu primjerena i nužna. Članak 19. stavak 1. te direktive treba tumačiti na način da ta odredba ne zahtijeva da stranka koja smatra da joj je takvom diskriminacijom nanesena šteta, kako bi dokazala pretpostavku diskriminacije, podnese precizne statističke podatke ili činjenice koji se odnose na radnike koji su obuhvaćeni nacionalnim propisom o kojem je riječ ako ta stranka nema pristup tim statističkim podacima ili činjenicama ili je pristup do njih otežan.

         (1)  SL C 285, 13. 8. 2018.


title: predmet C-285/18: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 3. listopada 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Lietuvos Aukščiausiasis Teismas - Litva) – postupak koji su pokrenuli Kauno miesto savivaldybė, Kauno miesto savivaldybės administracija (Zahtjev za prethodnu odluku – Javna nabava – Direktiva 2014/24/EU – Članak 12. stavak 1. – Vremenska primjena – Sloboda država članica u pogledu izbora načina pružanja usluga – Granice – Ugovori o javnoj nabavi koji su predmet takozvane dodjele in-house – Transakcija in-house – Preklapanje ugovora o javnoj nabavi i transakcije in-house)

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/15

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 3. listopada 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Lietuvos Aukščiausiasis Teismas - Litva) – postupak koji su pokrenuli Kauno miesto savivaldybė, Kauno miesto savivaldybės administracija
      (predmet C-285/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Javna nabava - Direktiva 2014/24/EU - Članak 12. stavak 1. - Vremenska primjena - Sloboda država članica u pogledu izbora načina pružanja usluga - Granice - Ugovori o javnoj nabavi koji su predmet takozvane dodjele in-house - Transakcija in-house - Preklapanje ugovora o javnoj nabavi i transakcije in-house)
      (2019/C 413/16)
      Jezik postupka: litavski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Kauno miesto savivaldybė, Kauno miesto savivaldybės administracija

         Uz sudjelovanje: UAB „Irgita”, UAB „Kauno švara”

         Izreka

                  1.

                  Situacija – poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, u kojoj je javni naručitelj ugovor o javnoj nabavi dodijelio pravnoj osobi nad kojom provodi kontrolu sličnu onoj koju ostvaruje nad svojim poslovnim jedinicama, u okviru postupka koji je pokrenut u vrijeme kada je Direktiva 2004/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama još uvijek bila na snazi, a u okviru kojeg je ugovor sklopljen nakon što je ta direktiva stavljena izvan snage, odnosno 18. travnja 2016. – je obuhvaćena područjem primjene Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ kada je javni naručitelj konačnu odluku o tome je li potrebno prethodno nadmetanje za sklapanje ugovora o javnoj nabavi donio nakon tog datuma.

                  2.

                  Članak 12. stavak 1. Direktive 2014/24 treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalno pravilo kojim država članica uvjetuje sklapanje transakcije in-house, među ostalim time da se sklapanjem ugovora o javnoj nabavi ne može osigurati kvaliteta usluga koje se pružaju, njihova dostupnost odnosno njihov kontinuitet sve dok se izborom određenog načina pružanja usluga, koji je izvršen u fazi koja prethodi fazi javne nabave, poštuju načela jednakog postupanja, nediskriminacije, uzajamnog priznavanja, proporcionalnosti i transparentnosti.

                  3.

                  Članak 12. stavak 1. Direktive 2014/24, s obzirom na načelo transparentnosti, treba tumačiti na način da uvjeti kojima države članice podvrgavaju sklapanje transakcija in-house moraju biti propisani preciznim i jasnim odredbama pozitivnog prava javne nabave koje moraju biti dovoljno dostupne i predvidljive u svojoj primjeni kako bi se izbjegla svaka opasnost od arbitrarnosti, što je u ovom slučaju na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

                  4.

                  Sklapanje transakcije in-house koja ispunjava uvjete navedene u članku 12. stavku 1. točkama (a) do (c) Direktive 2014/24 nije samo po sebi u skladu s pravom Unije.

         (1)  SL C 276, 6. 8. 2018.


title: predmet C-302/18: Presuda Suda (treće vijeće) od 3. listopada 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Raad voor Vreemdelingenbetwistingen – Belgija) – X protiv Belgische Staat (Zahtjev za prethodnu odluku – Useljenička politika – Status državljana trećih zemalja s dugotrajnim boravištem – Direktiva 2003/109/EZ – Uvjeti za stjecanje statusa osobe s dugotrajnim boravištem – Članak 5. stavak 1. točka (a) – Siguran, redovit i dostatan izvor sredstava)

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/16

      Presuda Suda (treće vijeće) od 3. listopada 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Raad voor Vreemdelingenbetwistingen – Belgija) – X protiv Belgische Staat
      (predmet C-302/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Useljenička politika - Status državljana trećih zemalja s dugotrajnim boravištem - Direktiva 2003/109/EZ - Uvjeti za stjecanje statusa osobe s dugotrajnim boravištem - Članak 5. stavak 1. točka (a) - Siguran, redovit i dostatan izvor sredstava)
      (2019/C 413/17)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Raad voor Vreemdelingenbetwistingen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: X

         Tuženik: Belgische Staat

         Izreka

      Članak 5. stavak 1. točku (a) Direktive Vijeća 2003/109/EZ od 25. studenoga 2003. o statusu državljana trećih zemalja s dugotrajnim boravištem treba tumačiti na način da se pojam „izvori sredstava” iz te odredbe ne odnosi samo na „vlastite izvore sredstava” podnositelja zahtjeva za stjecanje statusa osobe s dugotrajnim boravištem, već da on može uključivati i sredstva koja podnositelju zahtjeva stavlja na raspolaganje treća osoba, pod uvjetom da se, s obzirom na osobne prilike konkretnog podnositelja zahtjeva, smatraju sigurnim, redovitim i dostatnim.

         (1)  SL C 276, 6. 8. 2018.


title: predmet C-329/18: Presuda Suda (treće vijeće) od 3. listopada 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Augstākā tiesa - Latvija) – Valsts ieņēmumu dienests protiv „Altic” SIA (Zahtjev za prethodnu odluku – Porez na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Kupovina hrane – Odbitak pretporeza – Uskraćivanje odbitka – Moguće fiktivni dobavljač – Utaja PDV-a – Zahtjevi u vezi sa saznanjima kupca – Uredba (EZ) br. 178/2002 – Obveze sljedivosti hrane i identifikacije dobavljača – Uredbe (EZ) br. 852/2004 i (EZ) 882/2004 – Obveze registracije subjekata u poslovanju s hranom – Utjecaj na pravo na odbitak PDV-a)

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/16

      Presuda Suda (treće vijeće) od 3. listopada 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Augstākā tiesa - Latvija) – Valsts ieņēmumu dienests protiv „Altic” SIA
      (predmet C-329/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Kupovina hrane - Odbitak pretporeza - Uskraćivanje odbitka - Moguće fiktivni dobavljač - Utaja PDV-a - Zahtjevi u vezi sa saznanjima kupca - Uredba (EZ) br. 178/2002 - Obveze sljedivosti hrane i identifikacije dobavljača - Uredbe (EZ) br. 852/2004 i (EZ) 882/2004 - Obveze registracije subjekata u poslovanju s hranom - Utjecaj na pravo na odbitak PDV-a)
      (2019/C 413/18)
      Jezik postupka: latvijski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Augstākā tiesa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Valsts ieņēmumu dienests

         Tuženik:„Altic” SIA

         Izreka

                  1.

                  Članak 168. točku (a) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2010/45/EU od 13. srpnja 2010., valja tumačiti na način da mu se protivi uskraćivanje prava na odbitak pretporeza poreznom obvezniku koji sudjeluje u prehrambenom lancu samo zbog toga jer, pod pretpostavkom da to bude valjano dokazano a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, taj porezni obveznik nije poštovao obveze u vezi s identifikacijom svojih dobavljača u svrhu sljedivosti hrane na temelju članka 18. stavka 2. Uredbe (EZ) Europskog parlamenta i Vijeća br. 178/2002 od 28. siječnja 2002. o utvrđivanju općih načela i uvjeta zakona o hrani, osnivanju Europske agencije za sigurnost hrane te utvrđivanju postupaka u područjima sigurnosti hrane. Nepoštovanje tih obveza ipak može činiti jedan od elemenata koji zajedno i međusobno usklađeno upućuju na to da je porezni obveznik znao ili morao znati da sudjeluje u transakciji umiješanoj u utaju PDV-a, što je na sudu koji je uputio zahtjev da ocijeni.

                  2.

                  Članak 168. točka (a) Direktive 2006/112, kako je izmijenjena Direktivom 2010/45, mora se tumačiti tako da u svrhu utvrđivanja je li porezni obveznik koji sudjeluje u prehrambenom lancu znao ili morao znati da sudjeluje u transakciji koja je dio utaje PDV-a nije relevantna činjenica da on nije provjerio jesu li njegovi dobavljači upisani pri nadležnim tijelima, u skladu s člankom 6. stavkom 2. Uredbe (EZ) Europskog parlamenta i Vijeća br. 852/2004 od 29. travnja 2004. o higijeni hrane i člankom 31. stavkom 1. Uredbe (EZ) Europskog parlamenta i Vijeća br. 882/2004. od 29. travnja 2004. o službenim kontrolama koje se provode radi provjeravanja poštivanja propisa o hrani i hrani za životinje te propisa o zdravlju i dobrobiti životinja.

         (1)  SL C 276, 6. 8. 2018.


title: predmet C-378/18: Presuda Suda (osmo vijeće) od 3. listopada 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesverwaltungsgericht - Njemačka) – Landwirtschaftskammer Niedersachsen protiv Reinharda Westphala (Zahtjev za prethodnu odluku – Uredba (EZ, Euratom) br. 2988/95 – Zaštita financijskih interesa Europske unije – Članak 3. stavak 1. – Rok zastare – Uredbe (EEZ) br. 3887/92 i (EZ) br. 2419/2001 – Integrirani administrativni i kontrolni sustav za određene programe potpora Zajednice – Povrat preplaćenih iznosa – Primjena najblažeg pravila o zastari)

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/17

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 3. listopada 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesverwaltungsgericht - Njemačka) – Landwirtschaftskammer Niedersachsen protiv Reinharda Westphala
      (predmet C-378/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Uredba (EZ, Euratom) br. 2988/95 - Zaštita financijskih interesa Europske unije - Članak 3. stavak 1. - Rok zastare - Uredbe (EEZ) br. 3887/92 i (EZ) br. 2419/2001 - Integrirani administrativni i kontrolni sustav za određene programe potpora Zajednice - Povrat preplaćenih iznosa - Primjena najblažeg pravila o zastari)
      (2019/C 413/19)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesverwaltungsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Landwirtschaftskammer Niedersachsen

         Tuženik: Reinhard Westphal

         Izreka

      Članak 49. stavak 6. Uredbe Komisije (EZ) br. 2419/2001 od 11. prosinca 2001. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu integriranog administrativnog i kontrolnog sustava za određene programe potpora Zajednice utvrđenih Uredbom Vijeća (EEZ) br. 3508/92, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 118/2004 od 23. siječnja 2004., treba tumačiti na način da se početak roka zastare koji se njime predviđa određuje u skladu s člankom 3. stavkom 1. Uredbe Vijeća (EZ, EURATOM) br. 2988/95 od 18. prosinca 1995. o zaštiti financijskih interesa Europskih zajednica i odgovara, za stalne ili ponovljene nepravilnosti, danu prestanka nepravilnosti.

         (1)  SL C 301, 27. 8. 2018.


title: predmet C-632/18: Presuda Suda (osmo vijeće) od 3. listopada 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État - Belgija) – Fonds du Logement de la Région de Bruxelles-Capitale SCRL protiv Institut des Comptes nationaux (ICN) (Zahtjev za prethodnu odluku – Ekonomska i monetarna politika – Europski sustav nacionalnih i regionalnih računa u Europskoj uniji – Uredba (EU) br. 549/2013 – Sektor opće države – Zatvoreno financijsko društvo – Pojam – Društvo koje kućanstvima s prosječnim ili skromnim prihodima nudi hipotekarne kredite pod državnim nadzorom)

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/18

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 3. listopada 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État - Belgija) – Fonds du Logement de la Région de Bruxelles-Capitale SCRL protiv Institut des Comptes nationaux (ICN)
      (predmet C-632/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Ekonomska i monetarna politika - Europski sustav nacionalnih i regionalnih računa u Europskoj uniji - Uredba (EU) br. 549/2013 - Sektor opće države - Zatvoreno financijsko društvo - Pojam - Društvo koje kućanstvima s prosječnim ili skromnim prihodima nudi hipotekarne kredite pod državnim nadzorom)
      (2019/C 413/20)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d'État

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Fonds du Logement de la Région de Bruxelles-Capitale SCRL

         Tuženik: Institut des Comptes nationaux (ICN)

         Izreka

                  1.

                  Odredbe Priloga A Uredbi (EU) br. 549/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2013. o Europskom sustavu nacionalnih i regionalnih računa u Europskoj uniji treba tumačiti na način da, kako bi se odredilo je li posebna institucionalna jedinica stavljena pod kontrolu opće države dio sektora opće države u smislu revidiranog europskog sustava nacionalnih računa jer ima obilježja zatvorenog financijskog društva, treba ispitati kriterij njezine izloženosti ekonomskom riziku prilikom obavljanja svoje djelatnosti.

                  2.

                  Institucionalna jedinica poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku – čiji je stupanj neovisnosti u odnosu na javno tijelo ograničen nacionalnim zakonodavstvom na temelju kojeg navedena institucionalna jedinica ne raspolaže potpunom autonomijom nad upravljanjem svojom aktivom i pasivom jer to javno tijelo, s jedne strane, izvršava kontrolu nad njezinom aktivom i, s druge strane, preuzima dio rizika povezanog s njezinom pasivom – može se kvalificirati „zatvorenim financijskim društvom” u smislu točaka 2.21 do 2.23 Priloga A Uredbi br. 549/2013, ako nacionalni sud mjere kontrole predviđene tim nacionalnim zakonodavstvom može tumačiti na način da je njihov učinak taj da institucionalna jedinica ne može djelovati neovisno o navedenoj javnom tijelu jer mu potonje nalaže uvjete u kojima je ta institucionalna jedinica dužna djelovati a da ih ona pritom ne može u bitnome izmijeniti na vlastitu inicijativu.

         (1)  SL C 4, 7. 1. 2019.


title: mišljenje 1/19: Zahtjev za mišljenje koji je podnio Europski parlament na temelju članka 218. stavka 11. UFEU-a

text:
               9.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 413/19

      Zahtjev za mišljenje koji je podnio Europski parlament na temelju članka 218. stavka 11. UFEU-a
      (mišljenje 1/19)
      (2019/C 413/21)
      Jezik postupka: svi službeni jezici

         Podnositelj zahtjeva

      Europski parlament (zastupnici: D. Warin, O. Hrstková Šolcová, A. Neergaard, agenti)

         Pitanja postavljena Sudu:

                  —

                  Čine li članak 82. stavak 2. i članak 84. UFEU-a odgovarajuću pravnu osnovu za akt Vijeća o sklapanju u ime Unije Istanbulske konvencije ili se taj akt mora temeljiti na članku 78. stavku 2., članku 82. stavku 2. i članku 83. stavku 1. UFEU-a, te je li potrebno ili moguće zbog tog izbora pravne osnove razdijeliti odluke o potpisivanju i sklapanju Konvencije?

                  —

                  Je li Unijino sklapanje Istanbulske konvencije u skladu s člankom 218. stavkom 6. UFEU-a usklađeno s Ugovorima ako ne postoji zajednička suglasnost svih država članica da pristaju biti obvezane Konvencijom?


title: Sud Efta-e Presuda Suda od 13. studenoga 2019. u predmetu E-2/19

text:
               6.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 40/33

      SUD EFTA-E PRESUDA SUDA
      od 13. studenoga 2019.
      u predmetu E-2/19
      D i E

         (Slobodno kretanje osoba – Sektorske prilagodbe za Lihtenštajn – Pravo na boravak – Izvedeno pravo na boravak članova obitelji – Direktiva 2004/38/EZ)

      (2020/C 40/04)
      U predmetu E-2/19, D i E – ZAHTJEV Sudu na temelju članka 34. Sporazuma među državama EFTA-e o osnivanju Nadzornog tijela i Suda, koji je podnio Upravni sud Kneževine Lihtenštajn (Verwaltungsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein) u pogledu tumačenja Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, kako je prilagođena Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru, Sud, u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik (sudac izvjestitelj), Bernd Hammermann i Ola Mestad (ad hoc), suci, donio je 13. studenoga 2019. presudu čija izreka glasi:
      Točkom III. sektorskih prilagodbi prilogâ V. i VIII. Sporazumu o EGP-u članu obitelji državljanina države članice EGP-a koji ima valjanu dozvolu boravka i boravi u Lihtenštajnu ne uskraćuje se pravo da bude u pratnji ili se pridruži dotičnom državljaninu države članice EGP-a u Lihtenštajnu na temelju članka 7. stavka 1. točke (d) Direktive 2004/38/EZ čak i ako dozvola boravka u Lihtenštajnu navedenom državljaninu države članice EGP-a nije izdana na temelju sustava predviđenog sektorskim prilagodbama.


title: Predmet C-167/17: Presuda Suda (prvo vijeće) od 17. listopada 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court – Irska) – Volkmar Klohn protiv An Bord Pleanála (Zahtjev za prethodnu odluku — Okoliš — Procjena utjecaja određenih projekata na okoliš — Pravo na pravni lijek protiv odluke o izdavanju dozvole — Zahtjev da postupak ne smije biti preskup — Pojam — Vremenska primjena — Izravan učinak — Utjecaj na nacionalnu odluku o naknadi troškova koja je postala konačna)

text:
               17.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 455/11

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 17. listopada 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court – Irska) – Volkmar Klohn protiv An Bord Pleanála
      (Predmet C-167/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Okoliš - Procjena utjecaja određenih projekata na okoliš - Pravo na pravni lijek protiv odluke o izdavanju dozvole - Zahtjev da postupak ne smije biti preskup - Pojam - Vremenska primjena - Izravan učinak - Utjecaj na nacionalnu odluku o naknadi troškova koja je postala konačna))
      (2018/C 455/17)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Supreme Court

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Volkmar Klohn

         Tuženik: An Bord Pleanála

         uz sudjelovanje: Sligo County Council, Maloney and Matthews Animal Collections Ltd

         Izreka

                  1.

                  Članak 10.a peti stavak Direktive Vijeća 85/337/EEZ od 27. lipnja 1985. o procjeni utjecaja određenih javnih i privatnih projekata na okoliš, kako je izmijenjena Direktivom 2003/35/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 26. svibnja 2003., treba tumačiti na način da njime predviđen zahtjev da troškovi određenih sudskih postupaka u području okoliša ne smiju biti preskupi, nema izravan učinak. U slučaju kad država članica nije prenijela taj članak, nacionalni sudovi te države članice ipak su dužni, koliko god je to moguće, unutarnje pravo tumačiti, počevši od isteka roka određenog za prenošenje tog članka, na način da osobe nisu spriječene u pokretanju ili vođenju sudskog postupka koji ulazi u područje primjene tog članka zbog financijskog troška koji bi zbog toga mogao nastati.

                  2.

                  Članak 10.a peti stavak Direktive 85/337, kako je izmijenjena Direktivom 2003/35, treba tumačiti na način da se obveza usklađenog tumačenja nameće sudovima države članice kada odlučuju o naknadi troškova u sudskim postupcima koji su bili u tijeku na dan isteka roka za prenošenje zahtjeva da troškovi određenih sudskih postupaka u području okoliša ne smiju biti preskupi, predviđenog tim člankom 10.a petim stavkom, neovisno o datumu kad su ti troškovi nastali tijekom dotičnog postupka.

                  3.

                  Članak 10.a peti stavak Direktive 85/337, kako je izmijenjena Direktivom 2003/35, treba tumačiti na način da u sporu poput onog iz glavnog postupka obveza usklađenog tumačenja leži na nacionalnom sudu koji mora odlučiti o iznosu troškova, pod uvjetom da se pravomoćnost koja prati odluku, koja je postala konačna, u pogledu raspodjele troškova tome ne protivi, a na sudu koji je uputio zahtjev je da to provjeri.

         (1)  SL C 178, 6. 6. 2017.


title: Predmet C-627/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. listopada 2018. uputio Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra (Portugal) – Nelson Antunes da Cunha, Lda protiv Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

text:
               17.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 455/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. listopada 2018. uputio Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra (Portugal) – Nelson Antunes da Cunha, Lda protiv Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)
      (Predmet C-627/18)
      (2018/C 455/33)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelj prigovora: Nelson Antunes da Cunha, Lda

         Ovrhovoditelj: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Primjenjuje li se zastarni rok za izvršavanje ovlasti u vezi s povratom potpore, koji je propisan u članku 17. stavku 1. Uredbe Vijeća (EU) 2015/1589 (1) od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, samo na odnose između Europske unije i države članice kojoj je upućena odluka o povratu potpora ili i na odnose između te države i podnositelja prigovora kao korisnika potpore koja se smatra nespojivom sa zajedničkim tržištem?

                  2.

                  U slučaju utvrđenja da se navedeni rok također primjenjuje na odnose između države članice kojoj je upućena odluka o povratu potpora i korisnika potpora koje se smatraju nespojivima sa zajedničkim tržištem, treba li smatrati da se taj rok odnosi samo na postupak donošenja odluke o povratu ili i na njezinu ovrhu?

                  3.

                  U slučaju utvrđenja da se navedeni rok također primjenjuje na odnose između države članice kojoj je upućena odluka o povratu potpora i korisnika potpora koje se smatraju nespojivima sa zajedničkim tržištem, treba li smatrati da se taj rok prekida bilo kojom radnjom Komisije ili države članice o kojoj je riječ, a koja je povezana s nezakonitom potporom, iako o takvoj radnji korisnik potpore koju valja vratiti nije bio obaviješten?

                  4.

                  Protivi li se članku 16. stavku 2. Uredbe Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. i pravnim načelima Unije – konkretno, načelima djelotvornosti i nespojivosti državnih potpora s jedinstvenim tržištem – da se na kamate obračunane na potporu koju valja vratiti primjenjuje zastarni rok poput onoga propisanog u članku 310. stavku 1. točki (d) Código Civila (Građanski zakonik, Portugal), koji je kraći nego što je to rok propisan u članku 17. navedene uredbe?

         (1)  SL 2015., L 248, str. 9.


title: Predmet C-629/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. listopada 2018. uputio Sofijski gradski sad (Bugarska) – EN, FM, GL protiv Ryanair Designated Activity Company

text:
               17.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 455/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. listopada 2018. uputio Sofijski gradski sad (Bugarska) – EN, FM, GL protiv Ryanair Designated Activity Company
      (Predmet C-629/18)
      (2018/C 455/34)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sofijski gradski sad

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: EN, FM, GL

         Tuženik: Ryanair Designated Activity Company

         Prethodno pitanje

      Je li s člankom 25. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (1) spojivo to da se izborna sudska nadležnost za tužbe na temelju Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (2) ugovori sporazumom sklopljenim prije nastanka spora?

         (1)  Uredba (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2012., L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289.)

         (2)  SL 2004., L 46, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)


title: Predmet C-207/17: Presuda Suda (prvo vijeće) od 18. listopada 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Commissione tributaria di primo grado di Bolzano – Italija) – Rotho Blaas Srl protiv Agenzia delle Dogane e dei Monopoli (Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednička trgovinska politika — Konačna antidampinška pristojba na određene proizvode podrijetlom iz Narodne Republike Kine — Konačna antidampinška pristojba koju je Tijelo za rješavanje sporova Svjetske trgovinske organizacije (WTO) ocijenilo neusklađenom s Općim sporazumom o carinama i trgovini)

text:
               17.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 455/12

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 18. listopada 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Commissione tributaria di primo grado di Bolzano – Italija) – Rotho Blaas Srl protiv Agenzia delle Dogane e dei Monopoli
      (Predmet C-207/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednička trgovinska politika - Konačna antidampinška pristojba na određene proizvode podrijetlom iz Narodne Republike Kine - Konačna antidampinška pristojba koju je Tijelo za rješavanje sporova Svjetske trgovinske organizacije (WTO) ocijenilo neusklađenom s Općim sporazumom o carinama i trgovini))
      (2018/C 455/18)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Commissione tributaria di primo grado di Bolzano

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Rotho Blaas Srl

         Tuženik: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

         Izreka

      Ispitivanje prvog pitanja nije otkrilo nijedan element koji bi utjecao na valjanost Uredbe Vijeća (EZ) br. 91/2009 od 26. siječnja 2009. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje podrijetlom iz Narodne Republike Kine, Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 924/2012 od 4. listopada 2012. o izmjeni Uredbe br. 91/2009, ili Provedbene uredbe Komisije (EU) 2015/519 od 26. ožujka 2015. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje podrijetlom iz Narodne Republike Kine, proširene na uvoz određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje poslanih iz Malezije, bez obzira na to imaju li deklarirano podrijetlo iz Malezije ili ne, nakon revizije zbog predstojećeg isteka mjera u skladu s člankom 11. stavkom 2. Uredbe br. 1225/2009.

         (1)  SL C 277, 21. 8. 2017.


title: Predmet C-249/17: Presuda Suda (prvo vijeće) od 17. listopada 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court – Irska) – Ryanair Ltd protiv The Revenue Commissioners (Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) — Pojam poreznog obveznika — Holding društvo — Odbitak pretporeza — Troškovi vezani za pružanje usluga savjetovanja koji su nastali radi preuzimanja dionica drugog društva — Namjera društva stjecatelja da pruža upravljačke usluge ciljnom društvu — Nepostojanje pružanja tih usluga — Pravo na odbitak PDV-a koji se plaća na pružene usluge)

text:
               17.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 455/13

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 17. listopada 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court – Irska) – Ryanair Ltd protiv The Revenue Commissioners
      (Predmet C-249/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) - Pojam poreznog obveznika - Holding društvo - Odbitak pretporeza - Troškovi vezani za pružanje usluga savjetovanja koji su nastali radi preuzimanja dionica drugog društva - Namjera društva stjecatelja da pruža upravljačke usluge ciljnom društvu - Nepostojanje pružanja tih usluga - Pravo na odbitak PDV-a koji se plaća na pružene usluge))
      (2018/C 455/19)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Supreme Court

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Ryanair Ltd

         Tuženik: The Revenue Commissioners

         Izreka

      Članke 4. i 17. Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na poreze na promet – zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost: jedinstvena porezna osnovica, valja tumačiti na način da društvu, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koje namjerava preuzeti sve dionice drugog društva radi obavljanja gospodarske djelatnosti koja se sastoji od pružanja potonjem upravljačkih usluga koje se oporezuju porezom na dodanu vrijednost (PDV), daje pravo na odbitak cjelokupnog plaćenog pretporeza na troškove povezane s pružanjem usluga savjetovanja nastale u okviru ponude za preuzimanje, čak i ako naposljetku ta gospodarska djelatnost nije obavljena, pod uvjetom da ti troškovi isključivo izviru iz namjeravane gospodarske djelatnosti.

         (1)  SL C 221, 10. 7. 2017.


title: Predmet C-393/18 PPU: Presuda Suda (prvo vijeće) od 17. listopada 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court of Justice, Family Division (England and Wales) – Ujedinjena Kraljevina) – UD protiv XB (Zahtjev za prethodnu odluku — Hitni prethodni postupak — Pravosudna suradnja u građanskim stvarima — Uredba (EZ) br. 2201/2003 — Članak 8. stavak 1. — Nadležnost u stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću — Pojam „uobičajeno boravište djeteta” — Uvjet fizičke prisutnosti — Zadržavanje majke i djeteta u trećoj zemlji protivno volji majke — Povreda temeljnih prava majke i djeteta)

text:
               17.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 455/18

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 17. listopada 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court of Justice, Family Division (England and Wales) – Ujedinjena Kraljevina) – UD protiv XB
      (Predmet C-393/18 PPU) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Hitni prethodni postupak - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Uredba (EZ) br. 2201/2003 - Članak 8. stavak 1. - Nadležnost u stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću - Pojam „uobičajeno boravište djeteta” - Uvjet fizičke prisutnosti - Zadržavanje majke i djeteta u trećoj zemlji protivno volji majke - Povreda temeljnih prava majke i djeteta))
      (2018/C 455/26)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      High Court of Justice, Family Division (England and Wales)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: UD

         Tuženik: XB

         Izreka

      Članak 8. stavak 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 2201/2003 od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1347/2000 treba tumačiti na način da je dijete moralo biti fizički prisutno u državi članici kako bi se u smislu te odredbe moglo smatrati da ono ima svoje uobičajeno boravište u toj državi članici. U tom pogledu nemaju utjecaja okolnosti poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, pod pretpostavkom da se dokažu, to jest, s jedne strane, prisila koju je otac izvršio nad majkom i zbog koje je majka rodila njihovo dijete u trećoj državi i tamo boravi s tim djetetom od njegova rođenja, te, s druge strane, povreda temeljnih prava majke ili djeteta.

         (1)  SL C 276, 6. 8. 2018.


title: Predmet C-301/17: Presuda Suda (šesto vijeće) od 18. listopada 2018. – Europska komisija protiv Rumunjske (Povreda obveze države članice — Akt o pristupanju iz 2005. — Obveze država pristupnica — Okoliš — Direktiva 1999/31/EZ — Članak 14. točka (b) — Odlagališta otpada — Zatvaranje odlagališta kojima nisu izdane dozvole za rad — Postupak zatvaranja odlagališta i upravljanje nakon tog zatvaranja)

text:
               17.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 455/13

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 18. listopada 2018. – Europska komisija protiv Rumunjske
      (Predmet C-301/17) (1)

      ((Povreda obveze države članice - Akt o pristupanju iz 2005. - Obveze država pristupnica - Okoliš - Direktiva 1999/31/EZ - Članak 14. točka (b) - Odlagališta otpada - Zatvaranje odlagališta kojima nisu izdane dozvole za rad - Postupak zatvaranja odlagališta i upravljanje nakon tog zatvaranja))
      (2018/C 455/20)
      Jezik postupka: rumunjski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: L. Nicolae i E. Sanfrutos Cano, agenti)

         Tuženik: Rumunjska (zastupnici: R.-H. Radu, E. Gane, L. Liţu, O.-C. Ichim i M. Chicu, a zatim C.-R. Canţăr, E. Gane, L. Liţu, O.-C. Ichim i M. Chicu, agenti)

         Izreka

                  1)

                  Rumunjska je povrijedila obveze koje ima na temelju članka 14. točke (b) Direktive 1999/31, u vezi s njezinim člankom 13., time što se nije pridržavala obveze poduzimanja svih potrebnih mjera u pogledu predmetnih 68 odlagališta kako bi se u najkraćem mogućem roku – u skladu s člankom 7. točkom (g) i člankom 13. Direktive Vijeća 1999/31/EZ od 26. travnja 1999. o odlagalištima otpada – zatvorila ona odlagališta kojima nije izdana dozvola za nastavak rada u skladu s člankom 8. te direktive.

                  2)

                  Rumunjskoj se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 239, 24. 7. 2017.


title: Predmet C-566/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. rujna 2018. uputio Handelsgericht Wien (Austrija) – Austrian Airlines AG protiv MG, NF

text:
               17.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 455/19

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. rujna 2018. uputio Handelsgericht Wien (Austrija) – Austrian Airlines AG protiv MG, NF
      (Predmet C-566/18)
      (2018/C 455/28)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Handelsgericht Wien

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Austrian Airlines AG

         Tuženik: MG, NF

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članke 5. i 7. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. (1) tumačiti na način da na temelju te uredbe putnici mogu imati pravo na više naknada štete na osnovi iste rezervacije, ako je let na koji je stvarni zračni prijevoznik preusmjerio putnika otkazan ili je kasnio duže od tri sata, tako da odšteta prema članku 7. Uredbe nije fiksna nego da ovisi o broju otkazivanja ili o dosegu otkazivanja pa stoga i kašnjenja?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: kako se to može uskladiti s načelom koje je Sud postavio u presudi Sturgeon i dr. od 19. studenoga 2009. (povezani predmeti C-402/07 i C-432/07) (2) prema kojem članak 5. Uredbe treba tumačiti na način da prema putnicima čiji letovi kasne u pogledu pravila o odšteti treba postupati kao prema putnicima čiji su letovi otkazani, ako je Sud u svojoj presudi Nelson i dr. od 23. listopada 2012. (povezani predmeti C-581/10 i C-629/10) (3) odlučio da se kašnjenje dulje od tri sata ne uzima u obzir prilikom izračuna paušalne odštete?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91, SL 2004., L 46, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)

         (2)  ECLI:EU:C:2009:716

         (3)  ECLI:EU:C:2012:657


title: Predmet C-100/17 P: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 18. listopada 2018. – Gul Ahmed Textile Mills Ltd protiv Vijeća Europske unije, Europske komisije (Žalba — Damping — Uredba (EZ) br. 397/2004 — Uvoz pamučne posteljine podrijetlom iz Pakistana — Zadržavanje pravnog interesa)

text:
               17.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 455/9

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 18. listopada 2018. – Gul Ahmed Textile Mills Ltd protiv Vijeća Europske unije, Europske komisije
      (Predmet C-100/17 P) (1)

      ((Žalba - Damping - Uredba (EZ) br. 397/2004 - Uvoz pamučne posteljine podrijetlom iz Pakistana - Zadržavanje pravnog interesa))
      (2018/C 455/13)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Gul Ahmed Textile Mills Ltd (zastupnici: L. Ruessmann, odvjetnik, J. Beck, Solicitor)

         Druge stranke u postupku: Vijeće Europske unije (zastupnici: J.-P. Hix, agent, uz asistenciju R. Bierwagen i C. Hipp, Rechtsanwälte), Europska komisija (zastupnici: J.-F. Brakeland i N. Kuplewatzky, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvu Gul Ahmed Textile Mills Ltd nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 168, 29. 5. 2017.


title: Predmet C-145/17 P: Presuda Suda (prvo vijeće) od 18. listopada 2018. – Internacional de Productos Metálicos, SA protiv Europske komisije (Žalba — Damping — Uvoz određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje podrijetlom iz Narodne Republike Kine ili poslanih iz Malezije — Povreda antidampinškog sporazuma sklopljenog u okviru Svjetske trgovinske organizacije (WTO) — Stavljanje izvan snage već naplaćenih konačnih antidampinških pristojbi — Neretroaktivni učinak — Članak 263. četvrti stavak UFEU-a — Osoba na koju se akt osobno odnosi — Regulatorni akt koji ne podrazumijeva provedbene mjere)

text:
               17.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 455/9

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 18. listopada 2018. – Internacional de Productos Metálicos, SA protiv Europske komisije
      (Predmet C-145/17 P) (1)

      ((Žalba - Damping - Uvoz određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje podrijetlom iz Narodne Republike Kine ili poslanih iz Malezije - Povreda antidampinškog sporazuma sklopljenog u okviru Svjetske trgovinske organizacije (WTO) - Stavljanje izvan snage već naplaćenih konačnih antidampinških pristojbi - Neretroaktivni učinak - Članak 263. četvrti stavak UFEU-a - Osoba na koju se akt osobno odnosi - Regulatorni akt koji ne podrazumijeva provedbene mjere))
      (2018/C 455/14)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelj: Internacional de Productos Metálicos, SA (zastupnici: C. Cañizares Pacheco, E. Tejedor de la Fuente i A. Monreal Lasheras, abogados)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: J.-F. Brakeland, M. França i G. Luengo, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvu Internacional de Productos Metálicos SA nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 195, 19. 6. 2017.