title: Predmet C-586/15 P: Žalba koju je 12. studenoga 2015. podnio Lotte Co. Ltd protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 15. rujna 2015. u predmetu T-483/12, Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

text:
               15.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 59/2

         Žalba koju je 12. studenoga 2015. podnio Lotte Co. Ltd protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 15. rujna 2015. u predmetu T-483/12, Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)
   (Predmet C-586/15 P)
   (2016/C 059/02)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Žalitelj: Lotte Co. Ltd (zastupnik: M. Knitter, Rechtsanwältin)

      Druge stranke u postupku: Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH, Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelj od Suda zahtijeva da,

               —

               ukine presudu Općeg suda (drugo vijeće) od 15. rujna 2015. (T-483/12) i odbije tužbu protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu od 3. rujna 2012. u predmetu R 2103/2010-4;

               —

               podredno, ukine pobijanu presudu Općeg suda i vrati mu predmet na ponovno odlučivanje;

               —

               tužitelju (Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH) naloži snošenje troškova postupka.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Žalitelj ističe povredu čl. 15. st. 1. t. (a) Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (u daljnjem tekstu: UŽZ). Konkretno navodi tri pogreške koje se tiču prava:

               1.

               Žalitelj ističe da su prilikom ocjene dopuštenosti razlike u konkretnoj uporabi osporavanog žiga prema čl. 15. st. 1. t. (a) UŽZ-a primijenjeni pogrešni kriteriji ocjene. U potporu tomu žalitelj navodi da je Opći sud primjenom kriterija za utvrđivanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu pogrešno utvrdio elemente razlikovnog karaktera osporavanog žiga. Prilikom ocjene toga je li razlika u uporabi dopuštena ne može se pridati jednaka važnost osobitosti odnosno dominantnosti određenih elemenata žiga, koja ima važnu ulogu u utvrđivanju vjerojatnosti dovođenja u zabludu. S tim u vezi nije riječ o tomu da se treba utvrditi vjerojatnost dovođenja u zabludu. Naprotiv, riječ je o tomu je li upotrebljavani oblik registriranog žiga toliko neznatno različit da bi se oba znaka moglo smatrati načelno istovjetnima.

               2.

               Nadalje smatra da Opći sud nije uzeo u obzir sve relevantne činjenice radi određivanja razlikovnih elemenata osporavanog žiga. Opći sud je pogrešno preuzeo kriterije žalbenog vijeća, a da se pritom sam nije bavio brojnim pojedinačnim elementima kompleksnog osporavanog žiga.

               3.

               Žalitelj je mišljenja da u obrazloženju Općeg suda u vezi s određivanjem oblika uporabe postoje proturječnosti i pogreške u logici. Opći sud je doduše zaključio da se, kako bi se moglo potvrditi da je riječ o pravno dopuštenoj uporabi, oblik primijenjenog znaka, u kojem je registriran, može razlikovati samo u „neznatnim elementima” i da se primijenjeni znak i registrirani žig trebaju smatrati „načelno istovjetnima”. Međutim, prilikom primjene tih kriterija ocjene Opći sud bio je proturječan i počinio pogreške u logici. Usto je Opći sud proveo strogo ispitivanje u vezi s time pojavljuju li se tri elementa od onih koje je taj sud istaknuo kao razlikovne u upotrebljavanom obliku. Primjenom tih kriterija Opći sud polazi od toga da je uporaba tih znakova takva da održava pravo na žig te je pritom zanemario to da su u upotrebljavanom obliku pridodani mnogi novi elementi, nakon čega se primijenjeni znak i registrirani žig više ne mogu smatrati „načelno istovjetnima”.


title: Predmet C-472/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. kolovoza 2016. uputio Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Španjolska) – Jorge Luís Colino Sigüenza protiv Ayuntamiento de Valladolid i IN-PULSO MUSICAL Sociedad Cooperativa

text:
               28.11.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 441/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. kolovoza 2016. uputio Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Španjolska) – Jorge Luís Colino Sigüenza protiv Ayuntamiento de Valladolid i IN-PULSO MUSICAL Sociedad Cooperativa
      (Predmet C-472/16)
      (2016/C 441/10)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Jorge Luís Colino Sigüenza

         Druge stranke u postupku: Ayuntamiento de Valladolid i IN-PULSO MUSICAL Sociedad Cooperativa

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li smatrati da je ostvaren prijenos u smislu Direktive 2001/23/EZ (1) ako koncesionar gradske glazbene škole – koji je sva materijalna sredstva primio od gradske uprave (poslovni prostori, instrumenti, dvorane, namještaj), ima vlastito osoblje i pruža usluge obrazovanja – prestane obavljati djelatnost 1. travnja 2013., dva mjeseca prije kraja školske godine 2012./2013., pri čemu je sva materijalna sredstva vratio gradskoj upravi koja nije nastavila obavljati djelatnost radi dovršetka školske godine 2012./2013., nego je organizirala novi postupak dodjele koncesije novom ugovaratelju, koji je u rujnu 2013., početkom nove školske godine 2013./2014., nastavio obavljati djelatnost, prilikom čega je gradska uprava novom ugovaratelju prenijela potrebna materijalna sredstva kojima je raspolagao prethodni ugovaratelj gradske uprave (poslovni prostori, instrumenti, dvorane, namještaj)?

                  2.

                  U slučaju pozitivnog odgovora na prethodno pitanje, treba li u opisanim okolnostima u kojima je neispunjavanje obveza izvornog nositelja djelatnosti (gradska uprava) prinudilo prvog ugovaratelja da prestane obavljati djelatnost i da otpusti sve svoje radnike, nakon čega je taj izvorni nositelj djelatnosti prenio materijalna sredstva drugom ugovaratelju koji je nastavio istu djelatnost, tumačiti da je u smislu članka 4. stavka 1. Direktive 2001/23/EZ do otpuštanja radnika prvog ugovaratelja došlo zbog „gospodarskih, tehničkih ili organizacijskih razloga, radi kojih su potrebne promjene u radnoj snazi” ili je pak razlog za to bio „prijenos poduzeća, pogona ili dijela poduzeća ili pogona”, zabranjen istim člankom?

                  3.

                  Ako se u pogledu drugog pitanja smatra da je razlog otpuštanja bio prijenos, koji je stoga protivan Direktivi 2001/23/EZ, treba li članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da mu je protivno nacionalno zakonodavstvo koje sucu pojedincu ili sudu zabranjuje da donese meritornu odluku o navodima radnika koji otkaz, do kojeg je došlo u okviru kolektivnog otkazivanja, osporava u pojedinačnom postupku kako bi obranio prava koja proizlaze iz Direktive Vijeća 2001/23/EZ od 12. ožujka 2001. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na zaštitu prava zaposlenika kod prijenosa poduzeća, pogona ili dijelova poduzeća ili pogona i Direktive Vijeća 98/59/EZ (2) od 20. srpnja 1998. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na kolektivno otkazivanje zbog toga što postoji pravomoćna presuda u pogledu kolektivnog otkazivanja donesena u postupku u kojem radnik nije mogao sudjelovati, ali u kojem su sudjelovali ili su mogli sudjelovati sindikati zastupljeni kod poslodavca i/ili kolektivni zakonski zastupnici radnika?

         (1)  Direktiva Vijeća 2001/23/EZ od 12. ožujka 2001. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na zaštitu prava zaposlenika kod prijenosa poduzeća, pogona ili dijelova poduzeća ili pogona (SL 2001., L 82, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 151.)

         SL 2001., L 82, str. 16.

         (2)  SL 1998., L 225, str. 16. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 8., str. 86.)


title: Predmet T-71/15: Tužba podnesena 12. veljače 2015. – Jaguar Land Rover protiv OHIM-a – Nissan Jidosha (Land Glider)

text:
               13.4.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 118/38

         Tužba podnesena 12. veljače 2015. – Jaguar Land Rover protiv OHIM-a – Nissan Jidosha (Land Glider)
   (Predmet T-71/15)
   (2015/C 118/48)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Jaguar Land Rover Ltd (Coventry, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnik: R. Ingerl, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Nissan Jidosha KK (Yokohama-shi, Kanagawa-ken, Japan)

      Podaci o postupku pred OHIM-om

      Podnositelj prijave: druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem

      Sporni žig u pitanju: verbalni žig Zajednice „Land Glider” – prijava žiga Zajednice br. 8 3 24  196

      Postupak pred OHIM-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća OHIM-a od 9. prosinca 2014. u predmetu R 1415/2013-4

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži OHIM-u snošenje troškova tužitelja.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009

               —

               povreda članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009


title: Predmet T-78/14: Presuda Općeg suda od 8. listopada 2015. – Benediktinerabtei St. Bonifaz protiv OHIM-a – Andechser Molkerei Scheitz (Genuß für Leib & Seele KLOSTER Andechs SEIT 1455) („Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Zajednice Genuß für Leib & Seele KLOSTER Andechs SEIT 1455 — Raniji figurativni žig Zajednice SEIT 1908 ANDECHSER NATUR i raniji nacionalni figurativni žig ANDECHSER NATUR — Relativni razlog za odbijanje — Članak 8. stavak 1. točka (b) (EZ) br. 207/2009”)

text:
               30.11.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 398/42

         Presuda Općeg suda od 8. listopada 2015. – Benediktinerabtei St. Bonifaz protiv OHIM-a – Andechser Molkerei Scheitz (Genuß für Leib & Seele KLOSTER Andechs SEIT 1455)
   (Predmet T-78/14) (1)

   ((„Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Zajednice Genuß für Leib & Seele KLOSTER Andechs SEIT 1455 - Raniji figurativni žig Zajednice SEIT 1908 ANDECHSER NATUR i raniji nacionalni figurativni žig ANDECHSER NATUR - Relativni razlog za odbijanje - Članak 8. stavak 1. točka (b) (EZ) br. 207/2009”))
   (2015/C 398/53)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Benediktinerabtei St. Bonifaz Körperschaft des öffentlichen Rechts (München, Njemačka) (zastupnici: G. Würtenberger i R. Kunze, odvjetnici)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnici: A. Poch i S. Hanne, agenti)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom Andechser Molkerei Scheitz GmbH (Andechs, Njemačka) (zastupnik: S. Jackermeier, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba protiv odluke prvog žalbenog vijeća OHIM-a od 14. studenog 2013. (predmet R 1272/2012-1) o postupku povodom prigovora između Andechser Molkerei Scheitz GmbH i Benediktinerabtei St. Bonifaz Körperschaft des öffentlichen Rechts.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Benediktinerabtei St. Bonifaz Körperschaft des öffentlichen Rechts snosit će troškove.

      (1)  SL C 135, 5. 5. 2014.


title: Predmet C-80/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. veljače 2014. uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Ujedinjena Kraljevina) – Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW), B. Wilson protiv WW Realisation 1 Ltd (u likvidaciji), Ethel Austin Ltd, Secretary of State for Business, Innovation and Skills

text:
               19.5.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 151/10

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. veljače 2014. uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Ujedinjena Kraljevina) – Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW), B. Wilson protiv WW Realisation 1 Ltd (u likvidaciji), Ethel Austin Ltd, Secretary of State for Business, Innovation and Skills
   (Predmet C-80/14)
   2014/C 151/13
   Jezik postupka: engleski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW), B. Wilson

      Tuženici: WW Realisation 1 Ltd (u likvidaciji), Ethel Austin Ltd, Secretary of State for Business, Innovation and Skills

      Prethodna pitanja

               1.

                           (a)

                           Odnosi li se izraz „najmanje 20” u članku l. stavku l. točki (a) podtočki ii. Direktive Vijeća 98/59/EZ od 20. srpnja 1998. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na kolektivno otkazivanje (1) (u daljnjem tekstu: Direktiva), na broj otkaza u svim poslodavčevim pogonima u kojima su provedeni otkazi u razdoblju od 90 dana, ili se odnosi na broj otkaza u svakom pojedinačnom pogonu?

                           (b)

                           Ako se članak l. stavak l. točka (a) podtočka ii. odnosi na broj otkaza u svakom pojedinačnom pogonu, kako treba tumačiti pojam „pogon”? Osobito, treba li pojam „pogon” tumačiti tako da znači ukupnu predmetnu djelatnost maloprodaje, koja se smatra jednom poslovnom jedinicom, ili dio te djelatnosti u kojem se ima namjeru provesti kolektivno otkazivanje, a ne da znači jedinicu u koju je zaposlenik raspoređen za obavljanje zadataka, kao što je pojedinačna trgovina.

               2.

               Može li se država članica, kada zaposlenik traži da se privatnom poslodavcu naloži plaćanje otpremnine, pozivati na to da ili tvrditi da Direktiva ne daje prava s izravnim učinkom protiv poslodavca u okolnostima u kojima:

                           (i)

                           bi privatni poslodavac, da nije bilo propusta države članice da pravilno prenese Direktivu, morao isplatiti otpremninu zaposleniku zbog toga što se nije savjetovao u skladu s Direktivom; i

                           (ii)

                           bi ta država članica morala, podložno bilo kojem ograničenju odgovornosti nametnutom jamstvenoj ustanovi države članice u skladu s člankom 4. Direktive 2008/94/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o zaštiti zaposlenika u slučaju insolventnosti njihovog poslodavca (2), s obzirom na to da je taj poslodavac insolventan, u slučaju u kojem se privatnom poslodavcu naloži plaćanje otpremnine, a on je ne isplati i državi članici se podnese zahtjev za isplatu te otpremnine, zaposleniku platiti tu otpremninu u skladu s nacionalnim propisima kojima je prenesena ta direktiva?

      (1)  SL L 225, str. 16. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 8., str. 86.)

      (2)  SL L 283, str. 36. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 128.)


title: Predmet T-68/14: Presuda Općeg suda od 3. svibnja 2016. – Post Bank Iran protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja protiv Irana s ciljem sprečavanja širenja nuklearnog oružja — Zamrzavanje financijskih sredstava — Prigovor nezakonitosti — Članak 46. stavak 2. Uredbe (EU) br. 267/2012 — Članak 215. UFEU-a — Članak 20. stavak 1. točka (c) Odluke 2010/413/ZVSP kako je izmijenjena člankom 1. točkom 7. Odluke 2012/35/ZVSP — Članak 23. stavak 2. točka (d) Uredbe br. 267/2012 — Temeljna prava — Članci 2. , 21. i 23. UEU-a — Članci 17. i 52. Povelje o temeljnim pravima — Pogreška u ocjeni — Jednako postupanje — Nediskriminacija — Načelo dobre uprave — Obveza obrazlaganja — Zlouporaba ovlasti — Legitimna očekivanja — Proporcionalnost”)

text:
               20.6.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/14

         Presuda Općeg suda od 3. svibnja 2016. – Post Bank Iran protiv Vijeća
   (Predmet T-68/14) (1)

   ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja protiv Irana s ciljem sprečavanja širenja nuklearnog oružja - Zamrzavanje financijskih sredstava - Prigovor nezakonitosti - Članak 46. stavak 2. Uredbe (EU) br. 267/2012 - Članak 215. UFEU-a - Članak 20. stavak 1. točka (c) Odluke 2010/413/ZVSP kako je izmijenjena člankom 1. točkom 7. Odluke 2012/35/ZVSP - Članak 23. stavak 2. točka (d) Uredbe br. 267/2012 - Temeljna prava - Članci 2. , 21. i 23. UEU-a - Članci 17. i 52. Povelje o temeljnim pravima - Pogreška u ocjeni - Jednako postupanje - Nediskriminacija - Načelo dobre uprave - Obveza obrazlaganja - Zlouporaba ovlasti - Legitimna očekivanja - Proporcionalnost”))
   (2016/C 222/15)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Post Bank Iran (Teheran, Iran) (zastupnik: D. Luff, odvjetnik)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: I. Rodios i M. Bishop, agenti)

      Intervenijent u potporu tuženiku: Europska komisija (zastupnici: F. Castillo de la Torre i D. Gauci, agenti)

      Predmet

   S jedne strane, zahtjev za poništenje, na temelju članaka 263. i 275. UFEU-a, Odluke Vijeća 2013/661/ZVSP od 15. studenoga 2013. o izmjeni Odluke 2010/413/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Irana (SL L 306, str. 18.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 1154/2013 od 15. studenoga 2013. o provedbi Uredbe (EU) br. 267/2012 o mjerama ograničavanja protiv Irana (SL L 306, str. 3.), u dijelu u kojem se ti akti odnose na tužitelja i, s druge strane, zahtjev za proglašenje neprimjenjivima u pogledu tužitelja, na temelju članka 277. UFEU-a, članka 20. stavka 1. točke (c) Odluke Vijeća 2010/413/ZVSP od 26. srpnja 2010. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Zajedničkog stajališta 2007/140/ZVSP (SL L 195, str. 39.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 3., str. 220.) kako je izmijenjena člankom 1. točkom 7. Odluke Vijeća 2012/35/ZVSP od 23. siječnja 2012. (SL L 19, str. 22.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 12., str. 170.), kao i članka 23. stavka 2. točke (d) i članka 46. stavka 2. Uredbe Vijeća (EU) br. 267/2012 od 23. ožujka 2012. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 961/2010 (SL L 88, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 4., str. 194.).

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Post Bank Iran nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 129, 28. 4. 2014.


title: Predmet C-109/13: Rješenje predsjednika Suda od 18. prosinca 2013. – Europska komisija protiv Republike Finske, intervijent: Kraljevina Švedska, Češka Republika, Savezna Republika Njemačka, Republika Poljska, Kraljevina Nizozemska, Francuska Republika, Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske, Republika Estonija

text:
               7.4.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 102/29

         Rješenje predsjednika Suda od 18. prosinca 2013. – Europska komisija protiv Republike Finske, intervijent: Kraljevina Švedska, Češka Republika, Savezna Republika Njemačka, Republika Poljska, Kraljevina Nizozemska, Francuska Republika, Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske, Republika Estonija
   (Predmet C-109/13) (1)

   2014/C 102/41
   Jezik postupka: finski
   Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 123, 27.4.2013.


title: Predmet C-517/15 P: Žalba koju su 25. rujna 2015. podnijeli AGC Glass Europe, AGC Automotive Europe, AGC France, AGC Flat Glass Italia Srl, AGC Glass UK Ltd, AGC Glass Germany GmbH protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 15. srpnja 2015. u predmetu T-465/12, AGC Glass Europe i drugi protiv Europske komisije

text:
               30.11.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 398/20

         Žalba koju su 25. rujna 2015. podnijeli AGC Glass Europe, AGC Automotive Europe, AGC France, AGC Flat Glass Italia Srl, AGC Glass UK Ltd, AGC Glass Germany GmbH protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 15. srpnja 2015. u predmetu T-465/12, AGC Glass Europe i drugi protiv Europske komisije
   (Predmet C-517/15 P)
   (2015/C 398/25)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelji: AGC Glass Europe, AGC Automotive Europe, AGC France, AGC Flat Glass Italia Srl, AGC Glass UK Ltd, AGC Glass Germany GmbH (zastupnici: L. Garzaniti, A. Burckett St Laurent i F. Hoseinian, odvjetnici)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija

      Zahtjevi

   Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

               —

               ukine presudu Općeg suda od 15. srpnja 2015. u predmetu T-465/12 AGC Glass Europe SA i drugi/Europska komisija;

               —

               poništi Odluku Komisije C(2012) 5719 final od 6. kolovoza 2012. (pobijana odluka) kojom je djelomično odbijen zahtjev AGC-a za povjerljivo postupanje s određenim podacima sadržanim u odluci u predmetu COMP/39. 125 – Automobilska stakla, ili alternativno, da predmet vrati Općem sudu; i

               —

               naloži Europskoj komisiji snošenje troškova postupka.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Žalitelji se pozivaju na sljedeća tri žalbena razloga i glavna argumenta:

               1.

               Opći sud je pogrešno smatrao da nadležnost službenika za usmene rasprave prema Odluci 2011/695/EU Predsjednika Europske komisije od 13. listopada 2011. o funkciji i poslu službenika za usmene rasprave u određenim postupcima tržišnog natjecanja (1), ne obuhvaća ocjenu načela legitimnih očekivanja i jednakog postupanja. Povrh toga, presudom se izokreću činjenice kada se navodi da je službenik za usmene rasprave ipak ocijenio argumente koje su iznijeli žalitelji u odnosu na načela legitimnih očekivanja i jednakog postupanja.

               2.

               Opći sud je pogriješio zaključujući da pobijanom odlukom nisu povrijeđena načela legitimnih očekivanja i jednakog postupanja. S obzirom na to da su žalitelji bili jedini podnositelji zahtjeva za primjenu pokajničkog programa, imaju pravo da se njihovi povjerljivi podaci ne objavljuju, jer bi objava takvih podataka omogućila trećim strankama da prepoznaju izvor samoinkriminirajućih izjava koje su podnesene Komisiji u sklopu pokajničkog programa.

               3.

               Presuda je zahvaćena i nedostatkom obrazloženja u odnosu na nadležnost službenika za usmene rasprave kao i u odnosu na primjenjivost načela legitimnih očekivanja i jednakog postupanja. Opći sud je stoga povrijedio svoje obveze prema članku 296. UFEU-a i člancima 36. i 53. Statuta Suda Europske unije. Posebno, Opći sud nije iznio razloge zbog kojih je odstupio od ustaljene sudske prakse na koju su se pozivali žalitelji.

      (1)  SL L 275, str. 29.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 295.


title: Predmet T-538/12: Presuda Općeg suda od 16. siječnja 2014. — Optilingua protiv OHIM-a — Esposito (ALPHATRAD) ( „Žig Zajednice — Postupak povodom opoziva — Figurativni žig Zajednice ALPHATRAD — Stvarna uporaba žiga — Važnost uporabe — Članak 15. stavak 1. podstavak 2. točka (a) i članak 51. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009” )

text:
               22.2.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 52/36

         Presuda Općeg suda od 16. siječnja 2014. — Optilingua protiv OHIM-a — Esposito (ALPHATRAD)
   (Predmet T-538/12) (1)

   (Žig Zajednice - Postupak povodom opoziva - Figurativni žig Zajednice ALPHATRAD - Stvarna uporaba žiga - Važnost uporabe - Članak 15. stavak 1. podstavak 2. točka (a) i članak 51. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009)
   2014/C 52/69
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Optilingua Holding SA (Épalinges, Švicarska) (zastupnik: S. Rizzo, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (zastupnici: S. Pétrequin i A. Folliard-Monguiral, agenti)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Michele Esposito (Cava de’ Tirreni, Italija) (zastupnik: R. Stella, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke prvog žalbenog vijeća OHIM-a od 8. listopada 2012. (predmet R 444/2011-1), koja se tiče postupka povodom opoziva između Michelea Esposita i društva Optilingua Holding SA.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Optilingua Holding SA nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 38, 9.2.2013.


title: Predmet C-679/16: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. prosinca 2016. uputio Korkein hallinto-oikeus (Finska) – A

text:
               20.3.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 86/16

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. prosinca 2016. uputio Korkein hallinto-oikeus (Finska) – A
   (Predmet C-679/16)
   (2017/C 086/20)
   Jezik postupka: finski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Korkein hallinto-oikeus

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj: A

      Druga stranka u postupku: Espoon kaupungin sosiaali- ja terveyslautakunnan yksilöasioiden jaosto

      Prethodna pitanja

               1.

               Je li davanje poput osobne pomoći predviđene Zakonom o uslugama za osobe s posebnim potrebama „davanje za slučaj bolesti” u smislu članka 3. stavka 1. Uredbe br. 883/2004 (1)?

               2.

               U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje: Je li riječ o ograničenju prava građana Unije da se slobodno kreću i borave na državnom području država članica, kako su zajamčena člancima 20. i 21. UFEU-a, ako priznavanje prava na davanje poput osobne pomoći na temelju Zakona o uslugama za osobe s posebnim potrebama nije posebno uređeno u inozemstvu i ako se pretpostavke za priznavanje prava na to davanje tumače na način da se ne priznaje pravo na osobnu pomoć u drugoj državi članici u kojoj dotična osoba pohađa trogodišnji diplomski studij?

                           —

                           Je li za odlučivanje u predmetu relevantno to da se dotičnoj osobi u Finskoj može priznati pravo na davanje poput osobne pomoći u drugoj općini izvan one u kojoj ima prebivalište, primjerice ako ta osoba studira u drugoj općini?

                           —

                           Jesu li za odlučivanje u predmetu s gledišta prava Unije relevantna prava koja proizlaze iz članka 19. Konvencije Ujedinjenih naroda o pravima osoba s invaliditetom?

               3.

               U slučaju da Sud prilikom odgovaranja na drugo prethodno pitanje utvrdi da tumačenje nacionalnog prava, poput onoga o kojemu je riječ u glavnom postupku, čini ograničenje slobode kretanja: Može li se takvo ograničenje ipak opravdati važnim razlozima u općem interesu koji proizlaze iz obveze općine da nadzire organiziranje osobne pomoći, mogućnosti da općina odabere primjereni način organiziranja pomoći i očuvanja koherentnosti i učinkovitosti sustava osobne pomoći prema Zakonu o uslugama osobama s posebnim potrebama?

      (1)  Uredba (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (SL 2004., L 166, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 160.).


title: Predmet T-462/13 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 16. listopada 2013. — Comunidad Autónoma del País Vasco i Itelazpi protiv Komisije ( „Privremena pravna zaštita — Državne potpore — Odluka kojom se potpora proglašava nespojivom s unutarnjim tržištem i nalaže njezin povrat kao i obustava tekućih plaćanja — Zahtjev za odgodu primjene — Nepostojanje hitnosti” )

text:
               7.12.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 359/15

         Rješenje predsjednika Općeg suda od 16. listopada 2013. — Comunidad Autónoma del País Vasco i Itelazpi protiv Komisije
   (Predmet T-462/13 R)
   (Privremena pravna zaštita - Državne potpore - Odluka kojom se potpora proglašava nespojivom s unutarnjim tržištem i nalaže njezin povrat kao i obustava tekućih plaćanja - Zahtjev za odgodu primjene - Nepostojanje hitnosti)
   2013/C 359/29
   Jezik postupka: španjolski

      Stranke

      Tužitelji: Comunidad Autónoma del País Vasco; i Itelazpi, SA (Zamudio, Španjolska) (zastupnici: J. Buendía Sierra, A. Lamadrid de Pablo, M. Muñoz de Juan i N. Ruiz García, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: É. Gippini Fournier, B. Stromsky i P. Němečková, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za odgodu primjene članaka 3. i 4. Odluke Komisije C(2013) 3204 final od 19. lipnja 2013. koja se tiče državne potpore S.A. 28599 (C 23/2010 (ex NN 36/2010, ex CP 163/2009)) koju je Kraljevina Španjolska dodijelila za razvoj digitalne zemaljske televizije u udaljenim i manje urbaniziranim područjima (osim u regiji Castilla–La Mancha).

      Izreka

               1.

               Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

               2.

               O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet C-416/13: Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio el Juzgado Contencioso-Administrativo de Oviedo (Španjolska) 23. srpnja 2013. — Mario Vital Pérez protiv Ayuntamiento de Oviedo

text:
               9.11.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 325/9

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio el Juzgado Contencioso-Administrativo de Oviedo (Španjolska) 23. srpnja 2013. — Mario Vital Pérez protiv Ayuntamiento de Oviedo
   (Predmet C-416/13)
   2013/C 325/16
   Jezik postupka: španjolski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Juzgado Contencioso-Administrativo de Oviedo

      Stranke u glavnom postupku

      Tužitelj: Mario Vital Pérez

      Tuženik: Ayuntamiento de Oviedo

      Prethodno pitanje

   Protive li se članak 2. stavak 2., članak 4. stavak 1. i članak 6. stavak 1. točka (c) Direktive Vijeća 2000/78/EZ (1) o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja i članak 21. stavak 1. Povelje o temeljnim pravima Europske unije (2), u mjeri u kojoj zabranjuju svaku diskriminaciju na temelju dobi, utvrđivanju dobne granice od 30 godina za pristup u službu lokalnog policijskog službenika u općinskom natječaju u kojem se izričito primjenjuje regionalni zakon države članice?

      (1)  (SL L 303, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69.)

      (2)  SL 2000, C 364, str. 1.


title: Predmet F-107/14: Rješenje Službeničkog suda od 4. svibnja 2016. – Glowacz-De-Chevilly protiv Komisije

text:
               20.6.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/49

         Rješenje Službeničkog suda od 4. svibnja 2016. – Glowacz-De-Chevilly protiv Komisije
   (Predmet F-107/14) (1)

   (2016/C 222/77)
   Jezik postupka: francuski
   Predsjednik drugog vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 7, 12. 1. 2015., str. 53


title: Predmet C-523/15 P: Rješenje Suda (šesto vijeće) od 7. srpnja 2016. – Westfälische Drahtindustrie GmbH, Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG, Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG protiv Europske komisije (Žalba — Članak 181. Poslovnika Suda — Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Europsko tržište čelika za prednapinjanje — Novčane kazne — Ocjena sposobnosti plaćanja — Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni iz 2006. — Neograničena nadležnost — Uzimanje u obzir činjenica koje su nastale nakon sporne odluke — Načela proporcionalnosti i jednakog postupanja — Pravo na djelotvornu sudsku zaštitu)

text:
               19.9.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 343/15

         Rješenje Suda (šesto vijeće) od 7. srpnja 2016. – Westfälische Drahtindustrie GmbH, Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG, Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG protiv Europske komisije
   (Predmet C-523/15 P) (1)

   ((Žalba - Članak 181. Poslovnika Suda - Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Europsko tržište čelika za prednapinjanje - Novčane kazne - Ocjena sposobnosti plaćanja - Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni iz 2006. - Neograničena nadležnost - Uzimanje u obzir činjenica koje su nastale nakon sporne odluke - Načela proporcionalnosti i jednakog postupanja - Pravo na djelotvornu sudsku zaštitu))
   (2016/C 343/22)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Žalitelji: Westfälische Drahtindustrie GmbH, Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG, Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG (zastupnik: C. Stadler, Rechtsanwalt)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: V. Bottka, H. Leupold i G. Meessen, agenti)

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               Društvima Westfälische Drahtindustrie GmbH, Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG i Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 389, 23. 11. 2015.


title: Predmet C-376/14 PPU: Presuda Suda (treće vijeće) od 9. listopada 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court – Irska) – C. protiv M. (Prethodni postupak — Hitni prethodni postupak — Pravosudna suradnja u građanskim stvarima — Nadležnost, priznavanje i izvršenje odluka u bračnim stvarima i stvarima koje se odnose na roditeljsku odgovornost — Uredba (EZ) br. 2201/2003 — Nezakonito zadržavanje — Uobičajeno boravište djeteta)

text:
               8.12.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 439/14

         Presuda Suda (treće vijeće) od 9. listopada 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court – Irska) – C. protiv M.
   (Predmet C-376/14 PPU) (1)

   ((Prethodni postupak - Hitni prethodni postupak - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Nadležnost, priznavanje i izvršenje odluka u bračnim stvarima i stvarima koje se odnose na roditeljsku odgovornost - Uredba (EZ) br. 2201/2003 - Nezakonito zadržavanje - Uobičajeno boravište djeteta))
   (2014/C 439/21)
   Jezik postupka: engleski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Supreme Court

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: C.

      Tuženik: M.

      Izreka

               1.

               Članak 2. točku 11. i članak 11. Uredbe Vijeća (EZ) br. 2201/2003 od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću, kojom se stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 1347/2000, treba tumačiti na način da je – u situaciji u kojoj je odvođenje djeteta poduzeto u skladu s privremeno izvršnom sudskom odlukom, koja je potom stavljena izvan snage sudskom odlukom kojom se boravište djeteta utvrđuje na adresi roditelja koji ostaje u državi članici podrijetla – sud države članice u koju je dijete odvedeno, kojem je podnesen zahtjev za predaju djeteta dužan, pristupajući procjeni svih okolnosti konkretnog slučaja, provjeriti je li dijete neposredno prije navodnog nezakonitog zadržavanja još uvijek imalo uobičajeno boravište u državi članici podrijetla. U okviru te procjene važno je voditi računa o činjenici da se sudska odluka kojom se odobrava odvođenje mogla izvršiti privremeno i da je protiv nje podnesena žalba.

               2.

               Uredbu br. 2201/2003 treba tumačiti na način da je – u slučaju kada je odvođenje djeteta poduzeto u skladu s privremeno izvršnom sudskom odlukom koja je naknadno stavljena izvan snage sudskom odlukom kojom se boravište djeteta utvrđuje na adresi roditelja koji ostaje u državi članici podrijetla –zadržavanje djeteta izvan te države članice nakon donošenja spomenute druge odluke nezakonito, tako da treba primijeniti članak 11. Uredbe ako se smatra da je dijete neposredno prije opisanog zadržavanja još uvijek imalo uobičajeno boravište u toj državi članici. Ako se, naprotiv, smatra da dijete u tom trenutku više nije imalo uobičajeno boravište u državi članici podrijetla, odluka kojom se odbija zahtjev za predaju utemeljen na navedenoj odredbi neće imati utjecaja na primjenu pravila o priznanju i izvršenju odluka donesenih u drugoj državi članici sadržanih u poglavlju III. Uredbe.

      (1)  SL C 351, 6.10.2014.


title: Predmet T-749/14: Presuda Općeg suda od 12. svibnja 2016. – Chung-Yuan Chang protiv EUIPO-a – BSH Hausgeräte (AROMA) („Žig Europske unije — Postupak za proglašenje žiga ništavim — Međunarodna registracija verbalnog žiga AROMA u kojoj je naznačena Europska unija — Apsolutni razlozi za odbijanje — Opisni karakter — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009”)

text:
               27.6.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 232/14

         Presuda Općeg suda od 12. svibnja 2016. – Chung-Yuan Chang protiv EUIPO-a – BSH Hausgeräte (AROMA)
   (Predmet T-749/14) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak za proglašenje žiga ništavim - Međunarodna registracija verbalnog žiga AROMA u kojoj je naznačena Europska unija - Apsolutni razlozi za odbijanje - Opisni karakter - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   (2016/C 232/17)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Peter Chung-Yuan Chang (San Diego, Kalifonija, Sjedinjene Američke Države) (zastupnik: A. Sanz-Bermell y Martínez, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) (zastupnici: A. Crawcour i A. Folliard-Monguiral, agenti)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: BSH Hausgeräte GmbH, prijašnji BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH (München, Njemačka) (zastupnik: S. Biagosch, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 4. rujna 2014. (predmet R 1887/2013-4), koja se odnosi na postupak za proglašenje žiga ništavim između Petera Chung-Yuan Changa i BSH Hausgeräte.

      Izreka

               1.

               Poništava se odluka četvrtog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 4. rujna 2014. (R 1887/2013-4)

               2.

               EUIPO i BSH Hausgeräte GmbH će snositi svoje vlastite troškove, kao i troškove Petera Chung-Yuan Changa.

      (1)  SL C 16, 19. 1. 2015.


title: Predmet T-145/16: Tužba podnesena 4. travnja 2016. – Corsini Santolaria protiv EUIPO-a - Molins Tura (biombo 13)

text:
               20.6.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/22

         Tužba podnesena 4. travnja 2016. – Corsini Santolaria protiv EUIPO-a - Molins Tura (biombo 13)
   (Predmet T-145/16)
   (2016/C 222/28)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: španjolski

      Stranke

      Tužitelj: Laura Corsini Santolaria (Madrid, Španjolska) (zastupnik: P. Merino Baylos, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Maria Molins Tura (Barcelona, Španjolska)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Podnositelj prijave: tužitelj

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije s verbalnim elementima „biombo 13” – prijava za registraciju br. 12 271 383

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 20. siječnja 2016. u predmetu R 744/2015-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku u cijelosti, u odnosu na razrede 25, 35 i 42 obuhvaćene prijavom;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlog

               —

               povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet T-107/16: Tužba podnesena 18. ožujka 2016. – Airhole Facemasks protiv EUIPO-a – sindustrysurf (AIRHOLE FACE MASKS YOU IDIOT)

text:
               17.5.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 175/18

         Tužba podnesena 18. ožujka 2016. – Airhole Facemasks protiv EUIPO-a – sindustrysurf (AIRHOLE FACE MASKS YOU IDIOT)
   (Predmet T-107/16)
   (2016/C 175/22)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Airhole Facemasks, Inc. (Vancouver, British Columbia, Kanada) (zastupnici: A. Michaels, Barrister i S. Barker, solicitor)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: sindustrysurf, SL (Trapagaran, Španjolska)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

      Predmetni sporni žig: crno-bijel figurativni žig Europske unije koji sadržava verbalne elemente „AIRHOLE FACE MASKS YOU IDIOT” – žig Europske unije br. 9 215 427

      Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

      Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 18. siječnja 2016. u predmetu R 2547/2014-4

      Tužbeni zahtjevi

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               preinači pobijanu odluku i žig Europske unije proglasi u cijelosti ništavnim ili, podredno, poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži sindustrysurf, SL-u snošenje troškova tužitelja iz ove žalbe i troškove postupka pred žalbenim vijećem te snošenje troškova čije je plaćanje naložio Odjel za poništaje.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 52. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 53. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-409/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. kolovoza 2014. uputio Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – Schenker Nemzetközi Szállítmányozási és Logisztikai Kft. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

text:
               8.12.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 439/16

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. kolovoza 2014. uputio Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – Schenker Nemzetközi Szállítmányozási és Logisztikai Kft. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága
   (Predmet C-409/14)
   (2014/C 439/24)
   Jezik postupka: mađarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Schenker Nemzetközi Szállítmányozási és Logisztikai Kft.

      Tuženik: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li opis robe koja nosi naziv „laki duhan sušen na zraku” iz tarifnog podbroja 2401 10 35 KN u poglavlju 24. „DUHAN I PRERAĐENI NADOMJESCI DUHANA” Uredbe Komisije (EU) br. 861/2010 o izmjeni Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (1) tumačiti na način da uključuje isključivo neižiljeni duhan sušen na zraku:

                           —

                           koji sadrži čitave listove biljke duhana,

                           —

                           koji nisu ni sjeckani ni stisnuti ni zbijeni;

                           —

                           koji, uz sušenje na zraku u smislu oblika „obrade”, ne dopušta da se neižiljeni duhan sušen na zraku iz podbroja [2401 10] 35 KN podvrgne drugom obliku obrade (na primjer, izdvajanju žila, sjeckanju ili zbijanju listova);

                           —

                           koji se ne može pušiti?

               2.

               Treba li pojam „carinski postupak s odgodom ili postupanje” iz članka 4. točke 6. Direktive Vijeća 2008/118/EZ o općim aranžmanima za trošarine i o stavljanju izvan snage Direktive 92/12/EEZ tumačiti na način da obuhvaća i carinsku robu (trošarinsku robu) koja se nalazi u vanjskom provozu, u privremenom ili u carinskom skladištu i za koju je u pratećim dokumentima naveden pogrešan tarifni broj (2403 10 9000 KN umjesto 2401 10 35 KN[sic]), ali točno poglavlje (poglavlje 24. – duhan), dok su svi ostali podaci u tim dokumentima (broj spremnika, količina, neto težina) ispravni, a pečati netaknuti?
               (Drugim riječima, može li se podvrgavanje određene robe carinskom postupku s odgodom dovesti u pitanje time što je u pratećim dokumentima ispravno navedeno poglavlje Zajedničke carinske tarife, ali je pogrešno naznačen konkretan tarifni broj?).

               3.

               Treba li pojam „uvoza” iz članka 2. točke (b) Direktive Vijeća 2008/118/EZ o općim aranžmanima za trošarine i o stavljanju izvan snage Direktive 92/12/EEZ (2) i pojam „uvoza trošarinske robe” iz članka 4. točke 8. te direktive tumačiti na način da obuhvaćaju slučaj u kojem se stvarni tarifni broj robe u režimu vanjskog provoza i tarifni broj naveden u pratećim dokumentima razlikuju, pri čemu, unatoč toj razlici, i naznaka poglavlja (u predmetnom slučaju poglavlja 24. – duhan) i količina te neto težina robe odgovaraju podacima unesenima u prateće dokumente?

               4.

               Obuhvaćaju li nepravilnosti na koje upućuje članak 38. Direktive Vijeća 2008/118/EZ o općim aranžmanima za trošarine [i o stavljanju izvan snage Direktive 92/12/EEZ], činjenicu da se na robu primjenjuje carinski postupak s odgodom ili postupanje kada je u njezinim pratećim dokumentima naveden pogrešan tarifni broj KN iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, kako je izmijenjena Uredbom (EU) br. 861/2010?

      (1)  (SL L 284, 29.10.2010, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3.)

      (2)  Direktiva Vijeća 2008/118/EZ od 16. prosinca 2008. o općim aranžmanima za trošarine i o stavljanju izvan snage Direktive 92/12/EEZ (SL L 9, 14.1.2009, str. 12.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 174.).


title: Predmet T-440/08: Rješenje Općeg suda od 7. studenog 2013. — 1-2-3.TV protiv OHIM-a — ZDF i Televersal Film- und Fernsehproduktion (1-2-3.TV) ( „Žig Zajednice — Prigovor — Povlačenje prigovora — Obustava postupka” )

text:
               21.12.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 377/16

         Rješenje Općeg suda od 7. studenog 2013. — 1-2-3.TV protiv OHIM-a — ZDF i Televersal Film- und Fernsehproduktion (1-2-3.TV)
   (Predmet T-440/08) (1)

   (Žig Zajednice - Prigovor - Povlačenje prigovora - Obustava postupka)
   2013/C 377/37
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: 1-2-3.TV GmbH (Unterföhring, Njemačka) (zastupnici: prvotno V. von Bomhard, A. Renck, T. Dolde i E. Nicolás Gómez, zatim K. Kleinschmidt i U. Grübler, odvjetnici)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i industrijski dizajni) (zastupnik: G. Schneider, agent)

      Druge stranke u postupku pred žalbenim vijećem OHIM-a, intervenijenti u postupku pred Općim sudom: Zweites Deutsches Fernsehen (ZDF) (Mainz, Njemačka); i Televersal Film- und Fernsehproduktion GmbH (Hamburg, Njemačka) (zastupnici: prvotno B. Krause i F. Cordt, zatim B. Krause, odvjetnici)

      Predmet

   Tužba protiv odluke prvog žalbenog vijeća OHIM-a od 30. lipnja 2008. (predmet R 1076/2007-1) u postupku povodom prigovora između 1-2-3.TV GmbH i Zweites Deutsches Fernsehen (ZDF) te Televersal Film- und Fernsehproduktion GmbH.

      Izreka

               1.

               Postupak se obustavlja.

               2.

               Tužitelju i intervenijentima nalaže se snošenje vlastitih troškova, kao i da svaki od njih pojedinačno snosi polovicu troškova tuženika.

      (1)  SL C 327, 20.12.2008.


title: Predmet C-250/16 P: Žalba koju je 2. svibnja 2016. podnio Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 19. veljače 2016. u predmetu T-53/14, Ludwig-Bölkow-Systemtechnik protiv Komisije

text:
               20.6.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 222/9

         Žalba koju je 2. svibnja 2016. podnio Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH protiv presude Općeg suda (četvrto vijeće) od 19. veljače 2016. u predmetu T-53/14, Ludwig-Bölkow-Systemtechnik protiv Komisije
   (Predmet C-250/16 P)
   (2016/C 222/11)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Žalitelj: Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH (zastupnik: M. Núñez Müller, odvjetnik)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija

      Žalbeni zahtjev

   Žalitelj zahtijeva od Suda da:

               —

               ukine točku 3. izreke pobijane presude prema kojoj je tužba u predmetu T-53/14 u preostalom dijelu odbijena kao i povezanu odluku o troškovima u točki 4. izreke,

               —

               preinači točku 2. izreke pobijane presude, prema kojoj je visina paušalne naknade štete koju Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH treba platiti smanjena na 10 % iznosa predujmova koje treba vratiti, tako da Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH ne treba ništa platiti na ime paušalne naknade štete,

               —

               dopuni točku 4. izreke pobijane presude tako da Europskoj komisiji naloži snošenje troškova žalbenog postupka kao i troškova prvostupanjskog postupka u predmetu T-53/14.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Žalbom se ne pobija točka 1. izreke presude Općeg suda u predmetu T-53/14, u kojoj je Opći sud utvrdio da se postupak u vezi s drugom i trećom točkom tužbenog zahtjeva obustavlja. Također, točka 2. izreke presude Općeg suda u predmetu T-53/14 ne pobija se u dijelu u kojem je visina paušalne naknade štete koju treba platiti smanjena na 10 % iznosa predujmova u projektima HyWays, HyApproval i HarmonHy koje treba vratiti; točka 2. izreke presude ponajprije se pobija samo u dijelu u kojem visina te naknade štete, kako je to zatraženo u tužbi, nije smanjena na nulu. Točka 3. izreke presude pobija se u dijelu u kojem je Opći sud odbio prvu i (djelomično) četvrtu točku tužbenog zahtjeva. Točka 4. izreke presude pobija se u dijelu u kojem je uspjeh u postupku povodom tužbe trebao dovesti do drukčije odluke o troškovima i u kojem Opći sud protivno žaliteljevu zahtjevu nije naložio Komisiji snošenje troškova koji su nastali u vezi sa žaliteljevim ostvarenim točkama tužbenog zahtjeva u pogledu kojih je postupak obustavljen.
   Žalitelj smatra je u pobijanoj presudi povrijeđena obveza obrazlaganja prema člancima 36. i 53. stavku 1. Statuta Suda Europske unije, načelo postupanja u dobroj vjeri, zabrana iskrivljavanja dokaza kao i mjerodavno belgijsko pravo.
   U pobijanoj presudi povrijeđena je obveza obrazlaganja jer je Opći sud pravno pogrešno i bez sadržajnog obrazloženja zaključio da metoda obračuna satnice za nadoknadive troškove koju je žalitelj primijenio dovodi do toga da Komisija sudjeluje u snošenju ukupnih troškova koji nisu povezani s projektima.
   Nadalje, pobijanom presudom krši se opće pravno načelo postupanja u dobroj vjeri, s obzirom na to da je nejasnoće u općim uvjetima poslovanja sadržanim u spornim ugovorima trebalo tumačiti na štetu Komisije i u korist žalitelja, umjesto da je rizik primjene prebačen na žalitelja.
   Pobijanom presudom povrijeđena je i zabrana iskrivljavanja dokaza, s obzirom na to da je ocjena žaliteljeva činjeničnog izlaganja u prvostupanjskom postupku očito netočna.
   Pobijanom presudom krše se, usto, prisilna pravna pravila mjerodavnog belgijskog prava kao i načelo djelotvorne sudske zaštite jer je u njoj neopravdano prihvaćeno „nedvosmisleno” tumačenje općih uvjeta čime je isključena primjena belgijskog prava.
   Na kraju, u pobijanoj presudi povrijeđena je također obveza obrazlaganja i mjerodavno belgijsko pravo jer se u njoj, s jedne strane, u pogledu obveze plaćanja paušalne naknade štete priznaje da je članak II.30 općih uvjeta poslovanja protivan belgijskom prisilnom pravu dok, s druge strane, nije utvrđeno da se članak II.30 općih uvjeta poslovanja ne može primijeniti, nego je protupravno određeno smanjenje naknade uz njezino zadržavanje na snazi.


title: Predmet C-396/13: Zahtjev za prethodnu odluku koji je podnio Satakunnan käräjäoikeus (Finska) 12. srpnja 2013. — Sähköalojen ammattiliitto ry protiv Elektrobudowa Spolka Akcyjna

text:
               7.9.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 260/28

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je podnio Satakunnan käräjäoikeus (Finska) 12. srpnja 2013. — Sähköalojen ammattiliitto ry protiv Elektrobudowa Spolka Akcyjna
   (Predmet C-396/13)
   2013/C 260/67
   Jezik postupka: finski

      Sud koji je postavio prethodna pitanja

   Satakunnan käräjäoikeus

      Stranke u glavnom postupku

      Tužitelj: Sähköalojen ammattiliitto ry

      Tuženik: Elektrobudowa Spolka Akcyjna

      Prethodna pitanja

               1.1.

               Može li se sindikat koji djeluje u interesu radnika izravno pozivati na članak 47. Povelje o temeljnim pravima Europske unije kao neposredan izvor prava pružatelju usluge iz druge države članice u situaciji kad je odredba za koju se tvrdi da je protivna članku 47. (članak 84. poljskog Zakonika o radu) isključivo nacionalna odredba?

               1.2.

               Proizlazi li u sudskom postupku o dospjelim tražbinama u državi obavljanja posla u smislu Direktive 96/71/EZ (1) iz prava Unije — posebno iz načela djelotvorne sudske zaštite sadržanog u članku 47. Povelje o temeljnim pravima Unije te članku 5. drugom podstavku i članku 6. navedene direktive, zajedno sa slobodom sindikalnog udruživanja zajamčenom člankom 12. Povelje o temeljnim pravima — da nacionalni sud ne smije primijeniti odredbu radnog prava države podrijetla radnika koja zabranjuje ustup tražbina za plaće sindikatu u državi obavljanja posla kako bi taj sindikat osigurao njihovu naplatu, dok odgovarajuća odredba države obavljanja posla dopušta ustup dospjele tražbine za plaću radi osiguranja njezine naplate, a tako i prijenos svojstva osobe koja ima postupovnu sposobnost, sindikatu u kojem su svi radnici koji su ustupili tražbine s ciljem naplate članovi?

               1.3.

               Treba li odredbe Protokola (br. 30) Ugovora iz Lisabona tumačiti na način da ih i nacionalni sudovi koji se ne nalaze u Poljskoj ili Ujedinjenom Kraljevstvu moraju uzimati u obzir ako predmetni spor predstavlja usku vezu s Poljskom i osobito ako je pravo mjerodavno za ugovore o radu poljsko pravo? Drugim riječima, je li poljsko-britanski protokol zapreka finskom sudu da proglasi da su poljski zakoni ili drugi propisi, praksa ili upravne mjere protivni načelima, slobodama i temeljnim pravima koje proklamira Povelja o temeljnim pravima Europske unije?

               1.4.

               S obzirom na članak 47. Povelje o temeljnim pravima Europske unije, treba li članak 14. stavak 2. Uredbe Rim I tumačiti na način da zabranjuje primjenu propisa države članice koji zabranjuje ustup tražbina i prava koji proizlaze iz radnog odnosa?

               1.5.

               Treba li članak 14. stavak 2. Uredbe Rim I tumačiti na način da je mjerodavno pravo za ustup tražbina koje proizlaze iz ugovora o radu mjerodavno pravo i za predmetni ugovor o radu na temelju Uredbe Rim I, neovisno o tome imaju li odredbe nekog drugog prava također utjecaj na sadržaj pojedinačnog prava na koje se poziva?

               1.6.

               S obzirom na članke 56. i 57. UFEU-a, treba li članak 3. Direktive 96/71/EZ tumačiti na način da pojam minimalne plaće obuhvaća osnovnu plaću po satu prema klasifikaciji po platnim skupinama, zajamčenu plaću za rad plaćen po učinku, naknadu za godišnji odmor, fiksne dnevnice i naknadu prijevoza na posao, kako su ti radni uvjeti određeni u kolektivnom ugovoru opće primjene koji proizlazi iz Priloga Direktivi?

                           1.6.1.

                           Treba li članke 56. [i 57.] UFEU-a i/ili članak 3. Direktive 96/71/EZ tumačiti na način da su zapreka državama članicama da, kao državama primateljicama kako ih se naziva u nacionalnom propisu (kolektivnom ugovoru opće primjene), pružateljima usluga iz drugih država članica uvedu obvezu isplate naknade za prijevoz i dnevnica radnicima upućenim na njihovo državno područje, uzimajući u obzir činjenicu da se prema predmetnom nacionalnom propisu za svakog upućenog radnika smatra da radi u režimu profesionalnog premještaja tijekom cijelog trajanja premještaja, što mu istovremeno stvara pravo i na naknadu prijevoza i na dnevnice?

                           1.6.2.

                           Treba li članke 56. i 57. UFEU-a i/ili članak 3. Direktive 96/71/EZ tumačiti na način da nacionalnom sudu ne dopuštaju odbijanje priznanja podjele radnika na platne razrede koje je trgovačko društvo iz druge države članice utvrdilo i primjenjuje u svojoj državi podrijetla, ako je izvršena takva podjela?

                           1.6.3.

                           Treba li članke 56. i 57. UFEU-a i/ili članak 3. Direktive 96/71/EZ tumačiti na način da dopuštaju poslodavcu iz druge države članice valjano, i za sud države obavljanja posla obvezujuće, određivanje klasifikacije radnika u platne skupine u situaciji u kojoj je kolektivni ugovor opće primjene u državi obavljanja posla zahtijevao uvođenje drukčije klasifikacije po platnim skupinama s gledišta krajnjeg rezultata ili država članica primateljica u koju su radnici pružatelja usluga iz druge države članice bili upućeni može naložiti pružatelju usluga poštivanje odredbe o kriterijima za klasifikaciju radnika u platne kategorije?

                           1.6.4.

                           Treba li, u okviru tumačenja članka 3. Direktive 96/71/EZ, s obzirom na članke 56. i 57. UFEU-a, naknadu troškova smještaja koju poslodavcu nalažu odredbe kolektivnog ugovora navedenog u pitanju 1.6 i bonove za hranu podijeljene na temelju ugovora o radu pružatelja usluga iz druge države članice, smatrati naknadama troškova nastalim zbog upućivanja ili oni spadaju pod pojam minimalne plaće u smislu članka 3. stavka 1. Direktive?

                           1.6.5.

                           Mogu li se članak 3. Direktive 96/71/EZ i članci 56. i 57. UFEU-a tumačiti na način da se kolektivni ugovor opće primjene države obavljanja posla treba smatrati opravdanim zbog zahtjeva javnog poretka u okviru tumačenja pitanja naknade za rad plaćen po učinku, naknade prijevoza i dnevnice?

      (1)  Direktiva 96/71/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 1996. o upućivanju radnika u okviru pružanja usluga (SL L 18, 21.1.1997, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 5., str. 127.).


title: Predmet C-492/13: Presuda Suda (peto vijeće) od 9. listopada 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio l’Administrativen sad – Varna – Bugarska) – Traum EOOD protiv Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (Zahtjev za prethodnu odluku — Oporezivanje — PDV — Direktiva 2006/112/EZ — Članak 138. stavak 1. — Porezna oslobođenja za transakcije unutar Zajednice — Stjecatelj koji nije identificiran u svrhu PDV-a — Obveza prodavatelja da utvrdi vjerodostojnost potpisa stjecatelja ili njegovog zastupnika — Načela proporcionalnosti, pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja — Izravan učinak)

text:
               8.12.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 439/11

         Presuda Suda (peto vijeće) od 9. listopada 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio l’Administrativen sad – Varna – Bugarska) – Traum EOOD protiv Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite
   (Predmet C-492/13) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - PDV - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 138. stavak 1. - Porezna oslobođenja za transakcije unutar Zajednice - Stjecatelj koji nije identificiran u svrhu PDV-a - Obveza prodavatelja da utvrdi vjerodostojnost potpisa stjecatelja ili njegovog zastupnika - Načela proporcionalnosti, pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja - Izravan učinak))
   (2014/C 439/15)
   Jezik postupka: bugarski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Administrativen sad – Varna

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Traum EOOD

      Tuženik: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Izreka

               1.

               Članak 138. stavak 1. i članak 139. stavak 1. drugi podstavak Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2010/88/EU od 7. prosinca 2010., treba tumačiti na način da su protivni tome da, u okolnostima poput onih u glavnom postupku, porezna uprava države članice odbija dodijeliti pravo na izuzeće od poreza na dodanu vrijednost na temelju isporuke unutar Zajednice zbog toga što stjecatelj nije bio identificiran u svrhu tog poreza u drugoj državi članici i zbog toga što dobavljač nije dokazao ni vjerodostojnost potpisa na dokumentima podnesenima u prilog svojoj prijavi isporuke za koju tvrdi da je izuzeta niti da je osoba koja je potpisala te dokumente u ime stjecatelja bila ovlaštena istoga zastupati, iako su dokazi koji opravdavaju pravo na izuzeće koje je podnio dobavljač u prilog svojoj prijavi bili u skladu s popisom dokumenata koje treba predati toj poreznoj upravi, koji je propisan nacionalnim pravom, i koje je ona najprije prihvatila kao dokaze koji opravdavaju pravo na izuzeće, a što treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev.

               2.

               Članak 138. stavak 1. Direktive 2006/112, kako je izmijenjena Direktivom 2010/88, treba tumačiti na način da ima izravan učinak, tako da se na njega mogu pozvati porezni obveznici pred nacionalnim sudovima protiv države kako bi dobili izuzeće od poreza na dodanu vrijednost na temelju isporuke unutar Zajednice.

      (1)  SL C 344, 23.11.2013.


title: Predmet C-416/14: Presuda Suda (osmo vijeće) od 17. rujna 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia – Italija) – Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA protiv Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza (Prethodni postupak — Telekomunikacijske mreže i usluge — Direktive 2002/19/EZ, 2002/20/EZ, 2002/21/EZ, 2002/22/EZ — Sloboda kretanja mobilne zemaljske terminalne telekomunikacijske opreme — Direktiva 1999/5/EZ — Naknada za korištenje opreme — Opće ovlaštenje ili dozvola za korištenje — Ugovor o pretplati koji zamjenjuje opće ovlaštenje ili dozvolu — Različito postupanje s korisnicima s ugovorom ili bez ugovora o pretplati)

text:
               9.11.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 371/13

         Presuda Suda (osmo vijeće) od 17. rujna 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia – Italija) – Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA protiv Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza
   (Predmet C-416/14) (1)

   ((Prethodni postupak - Telekomunikacijske mreže i usluge - Direktive 2002/19/EZ, 2002/20/EZ, 2002/21/EZ, 2002/22/EZ - Sloboda kretanja mobilne zemaljske terminalne telekomunikacijske opreme - Direktiva 1999/5/EZ - Naknada za korištenje opreme - Opće ovlaštenje ili dozvola za korištenje - Ugovor o pretplati koji zamjenjuje opće ovlaštenje ili dozvolu - Različito postupanje s korisnicima s ugovorom ili bez ugovora o pretplati))
   (2015/C 371/16)
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA

      Tuženici: Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza

      Izreka

               1.

               Direktive:

                           —

                           1999/5/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 1999. o radijskoj opremi i telekomunikacijskoj terminalnoj opremi i o uzajamnom priznavanju njihove sukladnosti, osobito njezin članak 8.,

                           —

                           2002/19/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o pristupu i međusobnom povezivanju elektroničkih komunikacijskih mreža i pripadajuće opreme (Direktiva o pristupu),

                           —

                           2002/20/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o ovlaštenju u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (Direktiva o ovlaštenju), kako je izmijenjena Direktivom 2009/140/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009.,

                           —

                           2002/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (Okvirna direktiva), i

                           —

                           2002/22/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o univerzalnoj usluzi i pravima korisnika u vezi s elektroničkim komunikacijskim mrežama i uslugama (Direktiva o univerzalnoj usluzi), kako je izmijenjena Direktivom 2009/136/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009.,

                     treba tumačiti na način da se ne protive nacionalnim propisima o primjeni naknade, kakva je naknada za vladine koncesije, prema kojima je korištenje mobilne zemaljske terminalne radiokomunikacijske opreme, u okviru ugovora o pretplati, podvrgnuto ishođenju općeg ovlaštenja ili dozvole, kao i plaćanju takve naknade, s obzirom na to da ugovor o pretplati sam po sebi zamjenjuje dozvolu ili opće ovlaštenje te se stoga u tom pogledu ne zahtijeva nikakav zahvat javne uprave.

               2.

               Članak 20. Direktive 2002/22, kako je izmijenjena Direktivom 2009/136, i članak 8. Direktive 1999/5 treba tumačiti na način da se ne protive, u svrhu primjene naknade kakva je naknada za vladine koncesije, izjednačavanju ugovora o pretplati na uslugu mobilne telefonije s općim ovlaštenjem ili dozvolom za radiostanicu, koji uz to mora precizirati i vrstu predmetnog terminalnog uređaja i homologaciju kojoj je taj uređaj podvrgnut.

               3.

               U slučajevima kakvi su oni iz glavnih predmeta pravo Unije, kako ono proizlazi iz direktiva 1999/5, 2002/19 i 2002/20, kako je izmijenjena direktivama 2009/140, 2002/21 i 2002/22, kako je izmijenjena Direktivom 2009/136, kao i iz članka 20. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da se ne protivi različitom postupanju s korisnicima mobilne zemaljske terminalne radiokomunikacijske opreme, ovisno o tome jesu li potpisali ugovor o pretplati na usluge mobilne telefonije ili te usluge kupuju u obliku prepaid kartica koje se eventualno mogu nadopuniti, a prema kojem samo prvonavedeni podliježu propisima kakvi su oni kojima se uvodi naknada za vladine koncesije.

      (1)  SL C 431, 1. 2. 2014.


title: Predmet C-620/13 P: Presuda Suda (drugo vijeće) od 22. listopada 2014. – British Telecommunications plc protiv Europske komisije, BT Pension Scheme Trustees Ltd (Žalba — Državna potpora — Izuzeće mirovinskih fondova od obveze uplaćivanja u mirovinske zaštitne fondove za određene zaposlenike — Selektivnost mjere)

text:
               8.12.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 439/13

         Presuda Suda (drugo vijeće) od 22. listopada 2014. – British Telecommunications plc protiv Europske komisije, BT Pension Scheme Trustees Ltd
   (Predmet C-620/13 P) (1)

   ((Žalba - Državna potpora - Izuzeće mirovinskih fondova od obveze uplaćivanja u mirovinske zaštitne fondove za određene zaposlenike - Selektivnost mjere))
   (2014/C 439/19)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: British Telecommunications plc (zastupnici: J. Holmes, Barrister, H. Legge, QC)

      Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: L. Flynn i N. Khan, agenti), BT Pension Scheme Trustees Ltd (zastupnici: J. Derenne i A. Müller-Rappard, odvjetnici, po mandatu M. Farleya, solicitor)

      Izreka

               1.

               Žalba se odbija.

               2.

               British Telecommunications plc i BT Pension Scheme Trustees Ltd snose troškove.

      (1)  SL C 61, 1.3.2014.


title: Predmet T-557/13: Tužba podnesena 24. listopada 2013. — Njemačka protiv Komisije

text:
               11.1.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 9/25

         Tužba podnesena 24. listopada 2013. — Njemačka protiv Komisije
   (Predmet T-557/13)
   2014/C 9/41
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: T. Henze und J. Möller)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi članak 1. i Prilog Provedbene odluke Komisije 2013/433/EU od 13. kolovoza 2013. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članica na temelju Komponente za jamstva Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR), u dijelu u kojem se njome iz financiranja Europske unije isključuju uplate koje su izvršila nadležna tijela za plaćanje Savezne Republike Njemačke u visini od ukupno 6 192 951,34 eura u okviru provedbe sustava državnih potpora za sektor krumpirovog škroba za godine 2003. do 2005.;

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog tužbi tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog: nepriznavanje uvjeta za odobrenje premije i potpore — plaćanje minimalne cijene
               Povredu članka 7. stavka 4. Uredbe (EZ) br. 1258/1999 (1) i članka 31. Uredbe (EZ) br. 1290/2005 (2) u vezi s člankom 5. Uredbe (EZ) br. 1868/94 (3), člankom 11. Uredbe (EZ) br. 97/95 (4), člankom 10. Uredbe (EZ) br. 2236/2003 (5) i člankom 26. Uredbe (EZ) br. 2237/2003 (6) tužitelj ističe jer su izdaci isključeni iz financiranja iako su bili ispunjeni uvjeti za odobrenje premije i potpore, jer je plaćena minimalna cijena za traženu količinu.

               2.

               Drugi tužbeni razlog: nedostaci obrazloženja
               U okviru ovog tužbenog razloga tužitelj ističe povredu članka 296. stavka 2. UFEU-a jer Komisija nije dovoljno i neproturječno obrazložila zbog čega bi iz članka 11. Uredbe br. 97/95, članka 10. Uredbe br. 2236/2003 i članka 26. Uredbe br. 2237/2003, uzimajući u obzir sve jezične verzije, proizlazilo da je uvjet za plaćanje premije ili potpore da je poduzeće za proizvodnju škroba već uplatilo minimalnu cijenu za cijelu količinu krumpira dostavljenu u jednoj tržišnoj godini.

               3.

               Treći tužbeni razlog: povreda obveze priopćavanja prigovora u roku od 24 mjeseca
               Tužitelj prigovara povredi članka 7. stavka 4. podstavka 1. u vezi s podstavkom 5. točkom (a) Uredbe br. 1258/1999 kao i članka 8. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 1663/95 (7) i članka 31. stavka 3. podstavka 1. u vezi sa stavkom 4. točkom (a) Uredbe br. 1290/2005 kao i članka 11. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 885/2006 (8), jer Komisija svoj prigovor (propuštanje „ključnih provjera”) na kojem je temeljila isključenje izdataka Saveznoj Republici Njemačkoj nije valjano pisano saopćila u roku od 24 mjeseca od datuma u kojem su izdaci izvršeni.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog: predugo trajanje postupka
               Tužitelj ovdje ističe povredu članka 7. stavka 4. Uredbe br. 1258/1999, članka 8. Uredbe br. 1663/95, članka 31. Uredbe br. 1290/2005 i članka 11. Uredbe br. 885/2006 u vezi s općim načelom prava o provođenju upravnog postupka u odgovarajućem roku i povredu prava na obranu jer je postupak pred Komisijom trajao prekomjerno dugo.

               5.

               Peti tužbeni razlog: povreda članka 7. stavka 4. podstavka 4. Uredbe br. 1258/1999, članka 31. stavka 2. Uredbe br. 1290/2005 i načela proporcionalnosti
               Tužitelj u okviru ovog tužbenog razloga iznosi da paušalnim ispravkom od 10 % Komisija nije odgovarajuće ocijenila/procijenila vrstu i u svakom slučaju malen značaj moguće povrede te da je zanemarila činjenicu da Uniji zaista nije nastala ni financijska šteta niti je ikada postojala realna opasnost nastanka štete.

      (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1258/1999 od 17. svibnja 1999. o financiranju zajedničke poljoprivredne politike (SL L 160, str. 103.).

      (2)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1290/2005 od 21. lipnja 2005. o financiranju zajedničke poljoprivredne politike (SL L 209, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 1., str. 44.).

      (3)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1868/94 od 27. srpnja 1994. o utvrđivanju proizvodnih ograničenja s obzirom na proizvodnju krumpirovog škroba (SL L 197, str. 4.).

      (4)  Uredba Komisije (EZ) br. 97/95 od 17. siječnja 1995. kojom se utvrđuju podrobna pravila za primjenu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 1766/92 u pogledu najniže cijene i naknade koju treba isplatiti proizvođačima krumpira i Uredbe Vijeća (EZ) br. 1868/94 kojom se određuje sustav kvota za proizvodnju krumpirovog škroba (SL L 16, str. 3.).

      (5)  Uredba Komisije (EZ) br. 2236/2003 od 23. prosinca 2003. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1868/94 o utvrđivanju proizvodnih ograničenja s obzirom na proizvodnju krumpirovog škroba (SL L 339, str. 45.).

      (6)  Uredba Komisije (EZ) br. 2237/2003 od 23. prosinca 2003. kojom se utvrđuju podrobna pravila za primjenu određenih programa potpore iz Glave IV. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1782/2003 o zajedničkim pravilima za programe izravne potpore u okviru zajedničke poljoprivredne politike i o uvođenju određenih programa potpore za poljoprivrednike (SL L 339, str. 52.).

      (7)  Uredba Komisije (EZ) br. 1663/95 od 7. srpnja 1995. o detaljnim pravilima za primjenu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 729/70 u vezi s postupkom poravnanja računa Komponente za jamstva EFSJP-a (SL L 158, str. 6.).

      (8)  Uredba Komisije (EZ) br. 885/2006 od 21. lipnja 2006. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1290/2005 u pogledu akreditacije agencija za plaćanja i drugih tijela te poravnanja računa EFJP-a i EPFRR-a (SL L 171, str. 90.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 2., str. 88.).


title: Predmet C-212/13: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 11. prosinca 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud – Češka Republika) – František Ryneš protiv Úřad pro ochranu osobních údajů (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 95/46/EZ — Zaštita fizičkih osoba — Obrada osobnih podataka — Pojam obavljanja „isključivo osobnih ili domaćih aktivnosti” )

text:
               9.2.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 46/6

         Presuda Suda (četvrto vijeće) od 11. prosinca 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud – Češka Republika) – František Ryneš protiv Úřad pro ochranu osobních údajů
   (Predmet C-212/13) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 95/46/EZ - Zaštita fizičkih osoba - Obrada osobnih podataka - Pojam obavljanja „isključivo osobnih ili domaćih aktivnosti”))
   (2015/C 046/07)
   Jezik postupka: češki

      Sud koji je uputio zahtjev

   Nejvyšší správní soud

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: František Ryneš

      Tuženik: Úřad pro ochranu osobních údajů

      Izreka

   Članak 3. stavak 2. drugi podstavak Direktive 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka treba tumačiti u smislu da korištenje sustava nadzornih kamera, zahvaljujući kojem je snimljen videozapis pohranjen na uređaj za kontinuirano snimanje kao što je tvrdi disk, koji je fizička osoba ugradila u svoju obiteljsku kuću u cilju zaštite imovine, zdravlja i života vlasnika kuće te taj sustav nadzire i javni prostor, ne predstavlja obradu podataka koja se provodi za obavljanje isključivo osobnih ili domaćih aktivnosti u smislu te odredbe.

      (1)  SL C 207, 20.7.2013.


title: Predmet T-511/09: Presuda Općeg suda od 13. svibnja 2015. – Niki Luftfahrt protiv Komisije („Državne potpore — Potpora za restrukturiranje koju je Austrija dodijelila grupi Austrian Airlines — Odluka kojom se potpora proglašava spojivom sa zajedničkim tržištem pod određenim uvjetima — Privatizacija grupe Austrian Airlines — Utvrđivanje korisnika potpore — Smjernice o državnim potporama za sanaciju i restrukturiranje poduzeća u teškoćama”)

text:
               29.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 213/24

         Presuda Općeg suda od 13. svibnja 2015. – Niki Luftfahrt protiv Komisije
   (Predmet T-511/09) (1)

   ((„Državne potpore - Potpora za restrukturiranje koju je Austrija dodijelila grupi Austrian Airlines - Odluka kojom se potpora proglašava spojivom sa zajedničkim tržištem pod određenim uvjetima - Privatizacija grupe Austrian Airlines - Utvrđivanje korisnika potpore - Smjernice o državnim potporama za sanaciju i restrukturiranje poduzeća u teškoćama”))
   (2015/C 213/43)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Niki Luftfahrt GmbH (Beč, Austrija) (zastupnici: H. Asenbauer i A. Habeler, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: B. Martenczuk i K. Gross, agenti, uz asistenciju G. Quardta, odvjetnika, a zatim B. Martenczuk i R. Sauer, agenti, uz asistenciju G. Quardta i J. Lipinskog, odvjetnikâ)

      Intervenijenti u potporu tuženiku: Republika Austrija (zastupnici: C. Pesendorfer i M. Klamert, agenti); Deutsche Lufthansa AG (Köln, Njemačka) (zastupnici: H.-J. Niemeyer, H. Ehlers i M. Rosenberg, a zatim H.-J. Niemeyer, H. Ehlers, C. Kovács i S. Völcker, odvjetnici); Austrian Airlines AG (Beč) (zastupnici: H.-J. Niemeyer, H. Ehlers i M. Rosenberg, a zatim H.-J. Niemeyer, H. Ehlers i C. Kovács, odvjetnici); i Österreichische Industrieholding AG (Beč) (zastupnici: T. Zivny, P. Lewisch i H. Kristoferitsch, odvjetnici)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje Odluke Komisije 2010/137/EZ od 28. kolovoza 2009., državna potpora C 6/09 (ex N 663/08) – Austrija Austrian Airlines – program restrukturiranja (SL 2010, L 59, str. 1.), kojom se potpora za restrukturiranje koju je Republika Austrija dodijelila grupi Austrian Airlines u okviru njezinog preuzimanja od grupe Lufthansa proglašava spojivom sa zajedničkim tržištem pod određenim uvjetima.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Niki Luftfahrt GmbH snosi, osim vlastitih troškova, troškove Europske komisije te društava Österreichische Industrieholding AG, Deutsche Lufthansa AG i Austrian Airlines AG.

               3.

               Republika Austrija snosi vlastite troškove.

      (1)  SL C 80, 27. 3. 2010.


title: Predmet C-66/15: Presuda Suda (deseto vijeće) od 14. siječnja 2016. – Europska komisija protiv Helenske Republike (Povreda obveze države članice — Slobodno pružanje usluga — Motorna vozila — Najam ili financijski leasing automobila od strane rezidenta države članice od dobavljača sa sjedištem u drugoj državi članici — Oporezivanje tog vozila prilikom registracije u prvoj državi članici — Naplata iznosa poreza na registraciju vozila u cijelosti)

text:
               14.3.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 98/15

         Presuda Suda (deseto vijeće) od 14. siječnja 2016. – Europska komisija protiv Helenske Republike
   (Predmet C-66/15) (1)

   ((Povreda obveze države članice - Slobodno pružanje usluga - Motorna vozila - Najam ili financijski leasing automobila od strane rezidenta države članice od dobavljača sa sjedištem u drugoj državi članici - Oporezivanje tog vozila prilikom registracije u prvoj državi članici - Naplata iznosa poreza na registraciju vozila u cijelosti))
   (2016/C 098/19)
   Jezik postupka: grčki

      Stranke

      Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: M. Wasmeier i D. Triantafyllou, agenti)

      Tuženik: Helenska Republika (zastupnici: K. Boskovits i V. Karrá, agenti)

      Izreka

               1.

               Helenska Republika, time što je naplaćivala porez na registraciju vozila u cijelosti, čije je plaćanje predviđeno njenim zakonodavstvom prilikom registracije vozila koje je uzeto u najam ili na financijski leasing od strane klijenta koji boravi na njenom području od dobavljača sa sjedištem u drugoj državi članici, a da se pritom nije vodilo računa o trajanju ugovora o najmu ili financijskom leasingu i o trajanju uporabe navedenog vozila na području Grčke, nije ispunila obveze koje ima na temelju članaka 56. do 62. UFEU-a.

               2.

               Nalaže se Helenskoj Republici snošenje troškova.

      (1)  SL C 138, 27. 4. 2015.


title: Predmet T-324/15: Rješenje Općeg suda od 10. svibnja 2016. – Volkswagen protiv EUIPO-a – Andrã (BAG PAX) „Žig Europske unije — Postupak opoziva — Verbalni žig Europske unije BAG PAX — Stvarna uporaba žiga — Članak 15. stavak 1. točka (a) i članak 51. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Očito pravno neosnovana tužba”

text:
               18.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 260/40

         Rješenje Općeg suda od 10. svibnja 2016. – Volkswagen protiv EUIPO-a – Andrã (BAG PAX)
   (Predmet T-324/15) (1)

   („Žig Europske unije - Postupak opoziva - Verbalni žig Europske unije BAG PAX - Stvarna uporaba žiga - Članak 15. stavak 1. točka (a) i članak 51. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Očito pravno neosnovana tužba”)
   (2016/C 260/50)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Volkswagen AG (Wolfsburg, Njemačka) (zastupnik: U. Sander, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: H. Kunz, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom, prvotno BAGPAX Cargo Systems e.K.: Marvin Dominic Andrã (Saarlouis, Njemačka) (zastupnik: T. Dohmen, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 23. travnja 2015. (predmet R 1971/2014-4) koja se odnosi na postupak opoziva između društava Volkswagen i BAGPAX Cargo Systems.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Nalaže se društvu Volkswagen AG snošenje troškova.

      (1)  SL C 270, 17. 8. 2015.


title: Spojeni predmeti C-358/13 i C-181/14: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 10. srpnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – kazneni postupak protiv Markus D. (C-358/13) i G. (C-181/14) (Lijekovi za humanu primjenu — Direktiva 2001/83/EZ — Područje primjene — Tumačenje pojma ‘lijek’ — Opseg mjerila vezanog za sposobnost prilagodbe fizioloških funkcija — Proizvodi na bazi aromatičnih biljaka i kanabinoida — Isključenje)

text:
               15.9.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 315/19

         Presuda Suda (četvrto vijeće) od 10. srpnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – kazneni postupak protiv Markus D. (C-358/13) i G. (C-181/14)
   (Spojeni predmeti C-358/13 i C-181/14) (1)

   ((Lijekovi za humanu primjenu - Direktiva 2001/83/EZ - Područje primjene - Tumačenje pojma ‘lijek’ - Opseg mjerila vezanog za sposobnost prilagodbe fizioloških funkcija - Proizvodi na bazi aromatičnih biljaka i kanabinoida - Isključenje))
   2014/C 315/27
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesgerichtshof

      Stranke glavnog kaznenog postupka

   Markus D. (C-358/13) i G. (C-181/14)

      Izreka

   Članak 1. točku 2. podtočku (b) Direktive 2001/83 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu kako je izmijenjena Direktivom 2004/27/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. treba tumačiti u smislu da isključuje tvari poput onih iz glavnog postupka koje samo prilagođavaju fiziološke funkcije ljudi a da nisu u stanju proizvesti izravne ili neizravne korisne učinke po zdravlje ljudi i koje se konzumiraju samo radi dovođenja do stanja opijenosti i kao takve su štetne za zdravlje ljudi.

      (1)  SL C 325, 9.11.2013.

      SL C 212, 7.7.2014.


title: Predmet T-4/17: Tužba podnesena 4. siječnja 2017. – Coedo Suárez protiv Vijeća

text:
               13.3.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 78/35

         Tužba podnesena 4. siječnja 2017. – Coedo Suárez protiv Vijeća
   (Predmet T-4/17)
   (2017/C 078/48)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Ángel Coedo Suárez (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: S. Rodrigues i C. Bernard-Glanz, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               proglasi tužbu dopuštenom;

               —

               poništi odluku koju je 4. ožujka 2016. donio glavni tajnik Vijeća i, po potrebi, odluku koju je 27. rujna 2016. donio glavni tajnik Vijeća odbijajući žalbu;

               —

               naloži tuženiku plaćanje naknade nematerijalne štete u iznosu koji je utvrđen ex aequo et bono u visini od 5 000 eura ili u drugom iznosu koji Opći sud smatra pravičnim, uvećano za zakonske zatezne kamate koje teku od donošenja presude do isplate;

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog temelji se na povredi članka 78. stavka 5. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije, s obzirom na to da je Vijeće pogrešno kvalificiralo dopis od 20. studenoga 2015. kao žalbu te stoga smatralo da je nedopuštena. Nadalje, zahtjev za priznanje profesionalne invalidnosti od 20. studenoga 2015. ne može se smatrati nedopuštenim zbog prekoračenja razumnog roka.

               2.

               Drugi tužbeni razlog temelji se na povredi načela dobre uprave i dužne pažnje, s obzirom na to da je, odbijajući tužiteljev zahtjev za priznavanje profesionalne invalidnosti zbog pogrešnih razloga koji su protivni načelima razvijenim u sudskoj praksi, Vijeće produljilo trajanje postupka te stoga prekršilo načelo razumnog roka i, općenito, načelo dobre uprave.


title: Predmet C-509/12: Presuda Suda (treće vijeće) od 6. veljače 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Central Administrativo Norte — Portugal) — IPTM-Instituto Portuário e dos Transportes Marítimos protiv Navileme-Consultadoria Náutica, Lda, Nautizende — Consultadoria Náutica, Lda (Zahtjev za prethodnu odluku — Članci 52. i 56. UFEU-a — Slobodno pružanje usluga — Izdavanje dozvole za plovidbu za razonodu — Uvjet boravišta u državi izdavateljici — Ograničenje za nerezidente — Očuvanje sigurnosti na moru — Javni poredak)

text:
               29.3.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 93/13

         Presuda Suda (treće vijeće) od 6. veljače 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Central Administrativo Norte — Portugal) — IPTM-Instituto Portuário e dos Transportes Marítimos protiv Navileme-Consultadoria Náutica, Lda, Nautizende — Consultadoria Náutica, Lda
   (Predmet C-509/12) (1)

   (Zahtjev za prethodnu odluku - Članci 52. i 56. UFEU-a - Slobodno pružanje usluga - Izdavanje dozvole za plovidbu za razonodu - Uvjet boravišta u državi izdavateljici - Ograničenje za nerezidente - Očuvanje sigurnosti na moru - Javni poredak)
   2014/C 93/20
   Jezik postupka: portugalski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunal Central Administrativo Norte

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: IPTM-Instituto Portuário e dos Transportes Marítimos

      Tuženici: Navileme-Consultadoria Náutica, Lda, Nautizende — Consultadoria Náutica, Lda

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku — Tribunal Central Administrativo Norte — Portugal — Tumačenje članaka 18., 20., 45., 52. i 62. UFEU-a — Diskriminacija na temelju nacionalnosti — Slobodno kretanje osoba i slobodno pružanje usluga — Ograničenja — Odredba koja nameće uvjet boravišta na nacionalnom području za izdavanje dozvole za plovidbu za razonodu

      Izreka

   Članke 52. i 56. UFEU-a treba tumačiti tako da im se protivi propis države članice, kao što je onaj u glavnom postupku, koji nameće uvjet boravišta na nacionalnom području građanima Europske unije koji žele da im ta država članica izda dozvolu za plovidbu.

      (1)  SL C 32, 2.2.2013.


title: Presuda Suda оd 2. listopada 2015. u predmetu E-7/15 – Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Kraljevine Norveške (Propust države članice EFTA-e da ispuni svoje obveze – Direktiva 2008/50/EZ o kakvoći okolnog zraka i čišćem zraku za Europu – Granične vrijednosti za određene onečišćujuće tvari u okolnom zraku – Plan za poboljšanje kvalitete zraka)

text:
               15.12.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 467/22

         PRESUDA SUDA
   оd 2. listopada 2015.
   u predmetu E-7/15
   Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Kraljevine Norveške
   (Propust države članice EFTA-e da ispuni svoje obveze – Direktiva 2008/50/EZ o kakvoći okolnog zraka i čišćem zraku za Europu – Granične vrijednosti za određene onečišćujuće tvari u okolnom zraku – Plan za poboljšanje kvalitete zraka)
   (2016/C 467/09)
   U predmetu E-7/15, Nadzorno tijelo EFTA-e protiv Kraljevine Norveške – ZAHTJEV za izjavu da Kraljevina Norveška nije ispunila svoje obveze iz akta iz točke 14.c Priloga XX. Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru (Direktiva 2008/50/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2008. o kvaliteti zraka i čišćem zraku za Europu) zbog toga što je u razdoblju od 2008. do 2012. u određenim područjima u Norveškoj premašila granične vrijednosti za sumporov dioksid (SO2), čestice (PM10) i dušikov dioksid (NO2) u okolnom zraku te zbog nepridržavanja obveza plana za poboljšanje kvalitete zraka iz tog Priloga, Sud, u sastavu Carl Baudenbacher, predsjednik (sudac-izvjestitelj), Per Christiansen i Páll Hreinsson, suci, presudio je 2. listopada 2015. kao u izreci:
   Sud:

               1.

               utvrđuje da:

                           i.

                           premašivši granične vrijednosti za sumporov dioksid (SO2) i čestice (PM10) u okolnom zraku u razdoblju od 2009. do 2012. u zonama NO3, NO4 i NO6 navedenima u člancima 3. i 5. Direktive 1999/30, sada članka 13. Direktive 2008/50;

                           ii.

                           premašivši granične vrijednosti za dušikov dioksid (NO2) u okolnom zraku u razdoblju od 2010. do 2012. u zonama NO1, NO3 i NO5 navedenima u članku 4. Direktive 1999/30, sada članku 13. Direktive 2008/50; te

                           iii.

                           nepridržavanjem obveze plana za kvalitetu zraka kao što je navedeno u članku 8. stavku 3. Direktive 96/62/EZ, sada članku 23. Direktive 2008/50 u pogledu zona NO1, NO2, NO3, NO4 i NO5,
                           Norveška nije ispunila svoje obveze koje proizlaze iz Akta iz točke 14.c Priloga XX. Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru (Direktiva 2008/50/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2008. o kvaliteti zraka i čišćem zraku za Europu).

               2.

               nalaže Norveškoj da snosi troškove tog postupka.


title: Predmet F-29/12: Rješenje Službeničkog suda od 18. travnja 2016. – Hill i dr. protiv Komisije

text:
               30.5.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 191/53

         Rješenje Službeničkog suda od 18. travnja 2016. – Hill i dr. protiv Komisije
   (Predmet F-29/12) (1)

   (2016/C 191/78)
   Jezik postupka: francuski
   Predsjednik prvog vijeća odredio je brisanje predmeta.

      (1)  SL C 133, 5. 5. 2012., str. 31.


title: Predmet C-281/14 P: Presuda Suda (deseto vijeće) od 21. siječnja 2016. – Società per l'aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio SpA (SACBO) SpA protiv Europske komisije, Izvršne agencije za inovacije i mreže (INEA) (Žalba — Transeuropska prometna mreža — Financijska pomoć — Okončanje — Odluka o proglašenju neprihvatljivim nekih troškova i konačnom obračunu — Članak 263. četvrti stavak UFEU-a — Tužba za poništenje — Akt koji se može pobijati — Aktivna procesna legitimacija — Osoba koja nije korisnik pomoći)

text:
               14.3.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 98/6

         Presuda Suda (deseto vijeće) od 21. siječnja 2016. – Società per l'aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio SpA (SACBO) SpA protiv Europske komisije, Izvršne agencije za inovacije i mreže (INEA)
   (Predmet C-281/14 P) (1)

   ((Žalba - Transeuropska prometna mreža - Financijska pomoć - Okončanje - Odluka o proglašenju neprihvatljivim nekih troškova i konačnom obračunu - Članak 263. četvrti stavak UFEU-a - Tužba za poništenje - Akt koji se može pobijati - Aktivna procesna legitimacija - Osoba koja nije korisnik pomoći))
   (2016/C 098/07)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Žalitelj: Società per l'aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio SpA (SACBO) SpA (zastupnici: G. Greco, M. Muscardini i G. Carullo, odvjetnici)

      Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: J. Hottiaux i E. Montaguti, agenti, D. Gullo, odvjetnik), Izvršna agencija za inovacije i mreže (INEA) (zastupnici: I. Ramallo, D. Silhol i Z. Szilvássy, agenti, A. Lanzi i M. Bozzo, odvjetnik)

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Nalaže se društvu Società per l’aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio (SACBO) SpA snošenje troškova.

      (1)  SL C 292, 1. 9. 2014.


title: Predmet T-141/17 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 23. ožujka 2017. – Amisi Kumba protiv Vijeća („Privremena pravna zaštita — Mjere ograničavanja — Demokratska Republika Kongo — Zahtjev za suspenziju primjene — Nepostojanje hitnosti”)

text:
               6.6.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 178/24

         Rješenje predsjednika Općeg suda od 23. ožujka 2017. – Amisi Kumba protiv Vijeća
   (Predmet T-141/17 R)
   ((„Privremena pravna zaštita - Mjere ograničavanja - Demokratska Republika Kongo - Zahtjev za suspenziju primjene - Nepostojanje hitnosti”))
   (2017/C 178/34)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Gabriel Amisi Kumba (Kasa-Vubu, Demokratska Republika Kongo) (zastupnici: O. Okito i A. Ouannès, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Predmet

   Zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a radi suspenzije primjene Uredbe Vijeća (EU) 2016/2230 od 12. prosinca 2016. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1183/2005 o uvođenju određenih posebnih mjera ograničavanja usmjerenih protiv osoba koje krše embargo na oružje u odnosu na Demokratsku Republiku Kongo (SL 2016., L 336 I, str. 1.).

      Izreka

               1.

               Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

               2.

               O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet T-629/15: Tužba podnesena 12. studenoga 2015. – Hako protiv OHIM-a (SCRUBMASTER)

text:
               18.1.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 16/47

         Tužba podnesena 12. studenoga 2015. – Hako protiv OHIM-a (SCRUBMASTER)
   (Predmet T-629/15)
   (2016/C 016/56)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Hako GmbH (Bad Oldesloe, Njemačka) (zastupnik: A. Marx, odvjetnica)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)

      Podaci o postupku pred OHIM-om

      Sporni žig: verbalni žig Zajednice „SCRUBMASTER” – prijava za registraciju br. 12 492 617

      Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća OHIM-a od 1. rujna 2015. u predmetu R 2197/2014-4

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži OHIM-u snošenje troškova postupka, uključujući troškove žalbenog postupka.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točke (c) u vezi s člankom 7. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točke (b) u vezi s člankom 7. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 75. Uredbe br. 207/2009.