title: predmet C-691/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. rujna 2019. uputila Audiencia Provincial de Alicante (Španjolska) – Banco Santander, S.A. protiv VF i WD

text:
               16.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. rujna 2019. uputila Audiencia Provincial de Alicante (Španjolska) – Banco Santander, S.A. protiv VF i WD
      (predmet C-691/19)
      (2019/C 423/29)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Audiencia Provincial de Alicante

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Banco Santander, SA

         Druge stranke u žalbenom postupku: VF i WD

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Je li u skladu s načelom neobvezivosti iz članka 6. stavka 1. Direktive (1) pravno tumačenje (prema kojem povrat neopravdano plaćenih iznosa na temelju odredbe o troškovima koja se nalazi u potrošačkom ugovoru o hipotekarnom kreditu nije posljedica proglašenja ništavosti odredbe, nego neovisni zahtjev koji podliježe rokovima zastare) koje omogućuje da odredba o troškovima neopozivo obvezuje potrošača, s obzirom na to da ne može ostvariti povrat ako je nastupila zastara navedenog zahtjeva?

                  2.

                  Je li u skladu s navedenim načelom institut zastare zahtjeva za povrat neopravdano plaćenih iznosa na temelju primjene odredbe koja je proglašena nepoštenom, s obzirom na to da zastara može podrazumijevati gubitak prava na povrat, neovisno o tome što je odredba proglašena ništavom?

                  3.

                  U slučaju potvrdnog odgovora, treba li pojam „razumni rok zastare”, na koji upućuje Sud, tumačiti isključivo u odnosu na nacionalne parametre ili bi se na razumnost, upravo suprotno, trebala primjenjivati neka vrsta zahtjeva kako bi se osigurala minimalna razina zaštite potrošača, koji su korisnici kredita, na cijelom području Europske unije i kako se ne bi zadiralo u bit prava potrošača da ne budu vezani odredbom koja je proglašena nepoštenom?

                  4.

                  U slučaju da se smatra da razumnost roka zastare mora ispunjavati određene minimalne pretpostavke, može li razumnost ovisiti o trenutku u kojem se prema nacionalnom zakonodavstvu tužba može podnijeti? Je li razumno da rok zastare počne teći od datuma sklapanja ugovora ili se, naprotiv, načelom neobvezivosti nepoštenih odredbi zahtijeva da se odredba o troškovima prethodno ili istodobno proglasi ništavom kako bi korisnik kredita raspolagao razumnim rokom za podnošenje zahtjeva za povrat neopravdano plaćenih iznosa?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje, 15., svezak 12., str. 24.)


title: predmet C-692/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. rujna 2019. uputio Watford Employment Tribunal (Ujedinjena Kraljevina) – B protiv Yodel Delivery Network Ltd

text:
               16.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. rujna 2019. uputio Watford Employment Tribunal (Ujedinjena Kraljevina) – B protiv Yodel Delivery Network Ltd
      (predmet C-692/19)
      (2019/C 423/30)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Watford Employment Tribunal

         Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: B

         Tuženik: Yodel Delivery Network Ltd

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protive li se Direktivi 2003/88/EZ (1) o određenim vidovima organizacije radnog vremena nacionalne odredbe koje od pojedinca zahtijevaju da se obveže „osobno” izvršiti sav posao ili sve zadatke čije se obavljanje od njega traži da bi bio obuhvaćen područjem primjene te direktive?

                  2.

                  Osobito:

                              2.1.

                              Znači li činjenica da pojedinac ima pravo angažirati podizvršitelje ili „zamjene” za izvršenje čitavog ili dijela posla ili zadataka čije se obavljanje od njega traži da ga ne treba smatrati radnikom za potrebe Direktive 2003/88/EZ:

                                          2.1.1.

                                          uopće (jer je pravo na angažiranje zamjene nespojivo sa svojstvom radnika); ili

                                          2.1.2.

                                          samo u pogledu razdoblja tijekom kojeg se koristi takvo pravo na angažiranje zamjene (što znači da ga treba smatrati radnikom u pogledu razdoblja tijekom kojih je doista izvršavao posao ili zadatke)?

                              2.2.

                              Je li za određivanje svojstva radnika za potrebe Direktive 2003/88/EZ relevantno to da pojedinac u pitanju nije iskoristio pravo angažiranja podizvršitelja ili zamjene, dok drugi u sadržajno jednakom odnosu jesu?

                              2.3.

                              Je li za određivanje svojstva radnika za potrebe Direktive 2003/88/EZ relevantno to da su drugi subjekti, uključujući društva i partnerstva s ograničenom odgovornošću, u sadržajno jednakom odnosu kao pojedinac u pitanju?

                  3.

                  Je li za određivanje svojstva radnika za potrebe Direktive 2003/88/EZ relevantno to da pretpostavljeni poslodavac nije obvezan pojedincu u pitanju nuditi zadatke, to jest da mu ih nudi „po potrebi”; i/ili da ih pojedinac u pitanju nije dužan prihvatiti, to jest da „uvijek podliježu apsolutnom pravu dostavljača da ne prihvati ponuđeni posao”?

                  4.

                  Je li za određivanje svojstva radnika za potrebe Direktive 2003/88/EZ relevantno to da pojedinac u pitanju nije obvezan raditi isključivo za pretpostavljenog poslodavca, nego može istodobno izvršavati slične poslove za bilo koju treću stranu, uključujući izravne konkurente pretpostavljenog poslodavca?

                  5.

                  Je li za određivanje svojstva radnika za potrebe Direktive 2003/88/EZ relevantno to da pojedinac u pitanju nije iskoristio pravo izvršavati slične poslove za treće strane, dok drugi u sadržajno jednakom odnosu jesu?

                  6.

                  Kako, za potrebe članka 2. točke 1. Direktive 2003/88/EZ, treba izračunati radno vrijeme radnika u okolnostima u kojima pojedinac u pitanju nije obvezan raditi fiksno radno vrijeme, nego može sam odrediti svoje radno vrijeme unutar određenih parametara, primjerice između 7.30 i 21.00? Osobito, kako treba izračunati radno vrijeme kada:

                              6.1.

                              pojedinac unutar tog razdoblja ne mora raditi isključivo za pretpostavljenog poslodavca i/ili određene djelatnosti izvršene unutar tog razdoblja (primjerice, vožnja) mogu biti od koristi i pretpostavljenom poslodavcu i trećoj strani;

                              6.2.

                              radnik ima veliku slobodu pri određivanju načina na koji će posao obaviti, tako da si vrijeme može organizirati sukladno osobnim potrebama, a ne isključivo u skladu s interesima pretpostavljenog poslodavca.

         (1)  Direktiva 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena (SL 2003., L 299, str. 9) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 31.)


title: predmet C-712/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. rujna 2019. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Novo Banco S.A. protiv Junta de Andalucía

text:
               16.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. rujna 2019. uputio Tribunal Supremo (Španjolska) – Novo Banco S.A. protiv Junta de Andalucía
      (predmet C-712/19)
      (2019/C 423/31)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Supremo

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Novo Banco S.A.

         Druga stranka u kasacijskom postupku: Junta de Andalucía

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članke 49., 56. i 63. UFEU-a, kojima se redom jamči sloboda poslovnog nastana, sloboda pružanja usluga i slobodno kretanje kapitala, tumačiti na način da im se osobito protivi sustav odbitaka poput sustava predviđenog za porez na depozite iz članka 6. stavka 7. točaka 2. i 3. Leya andaluza 11/2010, de 3 de diciembre, de medidas fiscales para la reducción del déficit público y para la sostenibilidad (Zakon autonomne zajednice Andaluzije 11/2010 od 3. prosinca 2010. o poreznim mjerama za smanjenje javnog deficita i za održivost)?

                  2.

                  Treba li porez na depozite klijenata kreditnih institucija Andaluzije (porez na depozite) kvalificirati kao neizravan porez, neovisno o izravnoj prirodi koja mu je dodijeljena stavkom 2. navedenog članka 6. andaluzijskog Zakona 11/2010 i, ako je odgovor potvrdan, jesu li njegovo postojanje i obveznost u skladu s PDV-om, s obzirom na odredbe članka 401. i članka 135. stavka 1. točke (d) Direktive o PDV-u (1)?

         (1)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1. str. 120.)


title: predmet C-716/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. rujna 2019. uputio Juzgado de lo Mercantil no 2 de Madrid (Španjolska) – ZA i dr. protiv Repsol Comercial de Productos Petrolíferos SA

text:
               16.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/26

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. rujna 2019. uputio Juzgado de lo Mercantil no 2 de Madrid (Španjolska) – ZA i dr. protiv Repsol Comercial de Productos Petrolíferos SA
      (predmet C-716/19)
      (2019/C 423/32)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de lo Mercantil no 2 de Madrid

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: ZA, AZ, BX, CV, DU, ET

         Tuženik: Repsol Comercial de Productos Petrolíferos SA

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Može li se s obzirom na Uredbu (EZ) br. 1/2003 (1) smatrati da činjenice koje su istražene i proglašene dokazanima u odluci koju je donijelo nacionalno tijelo države članice Unije nadležno za tržišno natjecanje — kada to tijelo postupa u skladu s člancima 101. i 102. UFEU-a u okviru zadaća koje su mu povjerene na temelju navedene uredbe i Obavijesti o suradnji između Komisije i sudova država članica EU-a, kao i Obavijesti Komisije o suradnji u okviru Mreže tijela za zaštitu tržišnog natjecanja (2004/C 101/03) od 27. travnja 2004. — i koju je viši sud naknadno potvrdio i proglasio pravomoćnom, imaju punu dokaznu snagu i proizvode uvjetujući ili presudni učinak na postupak koji se vodi pred drugim sudom u kasnijim predmetima koji se odnose na iste činjenice?

                  2.

                  U slučaju da nacionalno tijelo nadležno za tržišno natjecanje odluči da postoji povreda mreže sporazuma, treba li podrazumijevati da sadržaj odluke utječe na sve sporazume te mreže, osim ako počinitelj povrede dokaže suprotno? Drugim riječima, uzrokuju li odluke donesene o mrežama sporazuma prebacivanje tereta dokazivanja?

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima 81. i 82. Ugovora o EZ-u (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165.)


title: predmet C-728/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. listopada 2019. uputio High Court of Justice (Chancery Division) (Ujedinjena Kraljevina) – Beverly Hills Teddy Bear Company protiv PMS International Group

text:
               16.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/27

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. listopada 2019. uputio High Court of Justice (Chancery Division) (Ujedinjena Kraljevina) – Beverly Hills Teddy Bear Company protiv PMS International Group
      (predmet C-728/19)
      (2019/C 423/33)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      High Court of Justice (Chancery Division)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Beverly Hills Teddy Bear Company

         Tuženik: PMS International Group

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Da bi se neregistrirani dizajn Zajednice zaštitio, u skladu s člankom 11. Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002 (1) od 12. prosinca 2001. (u daljnjem tekstu: Uredba), činjenjem dizajna dostupnim javnosti u smislu članka 11. stavka 1., mora li se događaj otkrivanja, u smislu članka 11. stavka 2. dogoditi unutar geografskih granica Zajednice ili je dovoljno da je događaj, neovisno o mjestu održavanja, bio takav da je u redovitom poslovanju objektivno mogao biti poznat poslovnim krugovima specijaliziranim u odnosnom sektoru, a koji posluju unutar Zajednice (uz pretpostavku da dizajn nije otkriven u uvjetima tajnosti u skladu s posljednjom rečenicom članka 11. stavka 2.)?

                  2.

                  Je li datum za procjenu novosti dizajna za koji se traži zaštita u vidu neregistriranog dizajna Zajednice, u smislu članka 5. stavka 1. točke (a) Uredbe, datum na koji je nastala zaštita neregistriranog dizajna Zajednice u skladu s člankom 11. Uredbe ili pak datum na koji je relevantni događaj otkrivanja dizajna, u smislu članka 7. stavka 1. Uredbe, objektivno mogao biti poznat u redovitom poslovanju poslovnim krugovima specijaliziranim u odnosnom sektoru, koji posluju unutar Zajednice (uz pretpostavku da dizajn nije otkriven u tajnosti u smislu posljednje rečenice članka 7. stavka 1.), ili pak neki drugi datum, i ako je tako, koji?

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 6/2002 od 12. prosinca 2001. o dizajnu Zajednice (SL 2002., L 3, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 24., str. 45.)


title: predmet C-729/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. listopada 2019. uputio Court of Appeal in Northern Ireland (Ujedinjena Kraljevina) – TKF protiv Department of Justice for Northern Ireland

text:
               16.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 423/27

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. listopada 2019. uputio Court of Appeal in Northern Ireland (Ujedinjena Kraljevina) – TKF protiv Department of Justice for Northern Ireland
      (predmet C-729/19)
      (2019/C 423/34)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Court of Appeal in Northern Ireland

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: TKF

         Tuženik: Department of Justice for Northern Ireland

         Prethodna pitanja

                  i.

                  Treba li članak 75. stavak 2. Uredbe o uzdržavanju (EZ) br. 4/2009 (1) tumačiti na način da se primjenjuje samo na „odluke” donesene u državama koje su u trenutku njihova donošenja bile države članice Europske unije?

                  ii.

                  Uzimajući u obzir činjenicu da je Poljska danas država članica Europske unije koju obvezuje Haški protokol, mogu li se odluke o uzdržavanju, koje je 1999. i 2003., odnosno prije nego što je Poljska postala država članica Europske unije, donio sud u toj državi članici, sada registrirati i izvršiti u drugoj državi članici Europske unije u skladu s bilo kojim dijelom Uredbe (EZ) br. 4/2009 (Uredbe o uzdržavanju), a posebno:

                              (a)

                              člankom 75. stavkom 3. i člankom 56. Uredbe o uzdržavanju;

                              (b)

                              člankom 75. stavkom 2. i odjeljkom 2. poglavlja IV. Uredbe o uzdržavanju;

                              (c)

                              člankom 75. stavkom 2. točkom (a) i odjeljkom 3. poglavlja IV. Uredbe o uzdržavanju;

                              (d)

                              bilo kojom drugom odredbom Uredbe?

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 4/2009 od 18. prosinca 2008. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršenju sudskih odluka te suradnji u stvarima koje se odnose na obvezu uzdržavanja (SL 2009., L 7, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 5., str. 138. i ispravak SL 2013., L 281, str. 29.)


title: predmet C- 788/19: Tužba podnesena 23. listopada 2019. – Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/30

      Tužba podnesena 23. listopada 2019. – Europska komisija protiv Kraljevine Španjolske
      (predmet C- 788/19)
      (2019/C 432/35)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: N. Gossement i C. Perrin, agenti)

         Tuženik: Kraljevina Španjolska

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj o Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je Kraljevina Španjolska:

                              —

                              time što je za neispunjenje obveze o pružanju informacija u pogledu dobara i prava u inozemstvu ili nepravodobnim podnošenjem obrasca „Modelo720” utvrdila posljedice kojima se navedena dobra kvalificiraju kao neopravdani kapitalni dobici koji ne podliježu zastari;

                              —

                              time što je utvrdila automatsku fiksnu novčanu kaznu od 150 % u slučaju neispunjenja obveze o pružanju informacija u pogledu dobara i prava u inozemstvu ili nepravodobnim podnošenjem obrasca „Modelo720”;

                              —

                              time što je utvrdila fiksnu novčanu kaznu za neispunjenje obveze o pružanju informacija u pogledu dobara e i prava u inozemstvu ili nepravodobno podnošenje obrasca „Modelo720” koja je viša od kazni predviđenih općim sustavom za slične povrede;

                  —

                  povrijedila obveze koje ima na temelju članaka 21., 45., 56. i 63. UFEU-a i članaka 28., 31., 36. i 40. Sporazuma o EGP-u.

                  —

                  naloži Kraljevini Španjolskoj snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Španjolsko porezno zakonodavstvo osobama koje su španjolski porezni rezidenti nameće obvezu prijave određenih dobara i prava koja se nalaze u inozemstvu putem obrasca za poreznu prijavu (Modelo 720). U slučaju neispunjenja ili pogrešnog ispunjenja navedene obveze primjenjuje se poseban sustav sankcija.
      Komisija zaključuje da sankcije koje se sastoje od kvalifikacije dobara kao kapitalnih dobitaka, neprimjena uobičajenih pravila o zastari i fiksne novčane kazne čine ograničenje temeljnih sloboda iz UFEU-a i Sporazuma o EGP-u. Iako, u načelu, te mjere mogu biti prikladne za postizanje postavljenih ciljeva, a to su sprječavanje izbjegavanja plaćanja poreza i utaje poreza i borba protiv njih, one su neproporcionalne.


title: predmet C-599/19 P: Žalba koju je 6. kolovoza 2019. podnio Rietze GmbH protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 6. lipnja 2019. u predmetu T-43/18, Rietze GmbH & Co. KG protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/19

      Žalba koju je 6. kolovoza 2019. podnio Rietze GmbH protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 6. lipnja 2019. u predmetu T-43/18, Rietze GmbH & Co. KG protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
      (predmet C-599/19 P)
      (2019/C 432/23)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Rietze GmbH & Co. KG (zastupnik: M. Krogmann, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo
      Sud Europske unije (vijeće za dopuštanje žalbi) je rješenjem od 24. listopada 2019. žalbu proglasilo nedopuštenom te je riješilo da žalitelj mora snositi vlastite troškove.


title: predmet T-582/18: Presuda Općeg suda od 15. listopada 2019. – Boxer Barcelona protiv EUIPO-a – X-Technology Swiss (XBOXER BARCELONA) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije XBOXER BARCELONA – Raniji figurativni žig Europske unije koji prikazuje slovo ‚x’ – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 – Stvarna uporaba ranijeg žiga – Dokazi – Članak 18. stavak 1. točka (a) Uredbe 2017/1001 – Članak 47. stavak 2. Uredbe 2017/1001 – Ograničavanje prijave za registraciju pred žalbenim vijećem – Članak 49. stavak 1. Uredbe 2017/1001”)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/49

      Presuda Općeg suda od 15. listopada 2019. – Boxer Barcelona protiv EUIPO-a – X-Technology Swiss (XBOXER BARCELONA)
      (predmet T-582/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije XBOXER BARCELONA - Raniji figurativni žig Europske unije koji prikazuje slovo ‚x’ - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 - Stvarna uporaba ranijeg žiga - Dokazi - Članak 18. stavak 1. točka (a) Uredbe 2017/1001 - Članak 47. stavak 2. Uredbe 2017/1001 - Ograničavanje prijave za registraciju pred žalbenim vijećem - Članak 49. stavak 1. Uredbe 2017/1001”)
      (2019/C 432/57)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Boxer Barcelona, SL (Barcelona, Španjolska) (zastupnik: A. Canela Giménez, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: S. Palmero Cabezas i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: X-Technology Swiss GmbH (Wollerau, Švicarska) (zastupnik: A. Zafar, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 12. srpnja 2018. (predmet R 2186/2017-5), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava X-Technology Swiss i Boxer Barcelona.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu Boxer Barcelona, SL nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 427, 26. 11. 2018.


title: predmet T-703/19: Tužba podnesena 11. listopada 2019. – DD protiv FRA

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/64

      Tužba podnesena 11. listopada 2019. – DD protiv FRA
      (predmet T-703/19)
      (2019/C 432/75)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: DD (zastupnici: L. Levi i M. Vandenbussche, odvjetnici)

         Tuženik: Agencija Europske unije za temeljna prava (FRA)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  tuženiku naloži naknadu neimovinske štete koju je tužitelj pretrpio, a koja je, kako je navedeno u njegovoj žalbi, procijenjena, ex aequo et bono, na 50 000 eura;

                  —

                  poništi odluku direktora Agencije Europske unije za temeljna prava (FRA) od 21. prosinca 2018. kojom se odbija tužiteljev zahtjev na temelju članka 90. stavka 1. Pravilnika o osoblju;

                  —

                  ako je potrebno, poništi odluku direktora FRA-e od 24. lipnja 2019. kojom se odbija tužiteljeva žalba na temelju članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe devet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na navodu da istražitelji nisu imali mandat za istraživanje moguće tužiteljeve povrede članka 17. ili članka 11. Pravilnika o osoblju ili njegove poruke elektroničke pošte od 5. ožujka 2014. te da administrativna istraga nema pravnu osnovu. FRA je povrijedila članak 86. stavak 2. Pravilnika o osoblju i članak 2. stavak 1. Odluke Izvršnog odbora 2013/01.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na navodu da osnova otvaranja administrativne istrage nije bila razumna sumnja u stegovnu povredu temeljenu na prima facie dokazu.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je neobavještavanje tužitelja o otvaranju administrativne istrage i nepriopćavanje povezanih odluka na njegov zahtjev bilo nezakonito.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na pretjeranom i nerazumnom trajanju istrage i predstegovnog postupka.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na neobrazloženosti odluke o zatvaranju istrage i njezinoj neusklađenosti s člankom 3. Priloga IX. Pravilniku o osoblju.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava i očitoj pogrešci u ocjeni u izvješću o istrazi.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi povjerljivosti.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 4. stavka 1. i članka 5. stavka 1. točke (a) Uredbe (EU) br. 45/2001 (1).

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi dužnosti brižnog postupanja, nepostojanju objektivnosti i nepristranosti te na zlouporabi ovlasti.

         (1)  Uredba (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom kretanju takvih podataka (SL 2001., L 8, str. 1.)


title: predmet T-58/18: Presuda Općeg suda od 24. listopada 2019. – Mahr protiv EUIPO-a – Especialidades Vira (Xocolat) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava verbalnog žiga Europske unije Xocolat – Raniji verbalni žig Europske unije LUXOCOLAT – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Sličnost znakova – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 – Obrazloženje prigovora – Pravilo 15. stavak 3. točka (b) Uredbe (EZ) br. 2868/95 (koje je postalo članak 2. stavak 4. Delegirane uredbe (EU) 2018/625)”)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/39

      Presuda Općeg suda od 24. listopada 2019. – Mahr protiv EUIPO-a – Especialidades Vira (Xocolat)
      (predmet T-58/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije Xocolat - Raniji verbalni žig Europske unije LUXOCOLAT - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Sličnost znakova - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 - Obrazloženje prigovora - Pravilo 15. stavak 3. točka (b) Uredbe (EZ) br. 2868/95 (koje je postalo članak 2. stavak 4. Delegirane uredbe (EU) 2018/625)”)
      (2019/C 432/44)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Ramona Mahr (Beč, Austrija) (zastupnik: T. Rohracher, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: E. Śliwińska i A. Folliard-Monguiral, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Especialidades Vira, SL (Martorell, Španjolska)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 8. studenoga 2017. (predmet R 541/2017-2), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društva Especialidades Vira i R. Mahr.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Ramoni Mahr nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 112, 26. 3. 2018.


title: predmet T-10/19: Presuda Općeg suda od 17. listopada 2019. – United States Seafoods protiv EUIPO-a (UNITED STATES SEAFOODS) („Žig Europske unije – Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unije – Figurativni žig UNITED STATES SEAFOODS – Apsolutni razlog za odbijanje – Opisni karakter – Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/52

      Presuda Općeg suda od 17. listopada 2019. – United States Seafoods protiv EUIPO-a (UNITED STATES SEAFOODS)
      (predmet T-10/19) (1)

      („Žig Europske unije - Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unije - Figurativni žig UNITED STATES SEAFOODS - Apsolutni razlog za odbijanje - Opisni karakter - Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2019/C 432/61)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: United States Seafoods LLC (Seattle, Washington, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: C. Spintig, S. Pietzcker i M. Prasse, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: J. Ivanauskas i H. O’Neill, agenti)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 11. listopada 2018. (predmet R 817/2018-5), koja se odnosi na prijavu za međunarodnu registraciju figurativnog žiga UNITED STATES SEAFOODS u kojoj je naznačena Europska unija.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvo United States Seafoods LLC snosit će, osim vlastitih, i troškove EUIPO-a.

         (1)  SL C 93, 11. 3. 2019.


title: predmet T-361/18: Presuda Općeg suda od 5. studenoga 2019. – APEDA protiv EUIPO-a – Burraq Travel & Tours General Tourism Office (SIR BASMATI RICE) („Žig Europske unije – Postupak za proglašavanje žiga ništavim – Figurativni žig Europske unije SIR BASMATI RICE – Apsolutni razlog za odbijanje – Opisni karakter – Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/41

      Presuda Općeg suda od 5. studenoga 2019. – APEDA protiv EUIPO-a – Burraq Travel & Tours General Tourism Office (SIR BASMATI RICE)
      (predmet T-361/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak za proglašavanje žiga ništavim - Figurativni žig Europske unije SIR BASMATI RICE - Apsolutni razlog za odbijanje - Opisni karakter - Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2019/C 432/47)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Agricultural and Processed Food Products Export Development Authority (APEDA) (New Delhi, Indija) (zastupnik: N. Dontas, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: M. Capostagno, J. Ivanauskas i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Burraq Travel & Tours General Tourism Office SA (Atena, Grčka)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 22. ožujka 2018. (predmet R 90/2017-2) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između APEDA-e i Burraq Travel & Tours General Tourism Office.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se točka 3. izreke odluke drugog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 22. ožujka 2018. (predmet R 90/2017-2) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između Agricultural and Processed Food Products Export Development Authority (APEDA) i Burraq Travel & Tours General Tourism Office SA, u dijelu u kojem se njome odbija zahtjev za proglašavanjem ništavim figurativnog žiga Europske unije SIR BASMATI RICE za proizvode iz razreda 30., 31. i 33. u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga za registraciju žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen, osim za „sago” i „umjetnu rižu [nekuhanu]” iz razreda 30.

                  2.

                     Tužba se u preostalom dijelu odbija.

                  3.

                     EUIPO-u se nalaže snošenje troškova, uključujući troškove nastale u postupku pred žalbenim vijećem.

         (1)  SL C 276, 6. 8. 2018.


title: predmet T-380/18: Presuda Općeg suda od 7. studenoga 2019. – Intas Pharmaceuticals protiv EUIPO-a – Laboratorios Indas (INTAS) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava verbalnog žiga Europske unije INTAS – Raniji figurativni žigovi Europske unije i nacionalni žigovi koji sadržavaju verbalni element ‚Indas’ – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Sličnost znakova i proizvoda – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 – Dokaz o stvarnoj uporabi ranijih žigova – Članak 47. Uredbe 2017/1001”)

text:
               23.12.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 432/42

      Presuda Općeg suda od 7. studenoga 2019. – Intas Pharmaceuticals protiv EUIPO-a – Laboratorios Indas (INTAS)
      (predmet T-380/18) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije INTAS - Raniji figurativni žigovi Europske unije i nacionalni žigovi koji sadržavaju verbalni element ‚Indas’ - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Sličnost znakova i proizvoda - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 - Dokaz o stvarnoj uporabi ranijih žigova - Članak 47. Uredbe 2017/1001”)
      (2019/C 432/48)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Intas Pharmaceuticals Ltd (Ahmedabad, Indija) (zastupnik: F. Traub, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: J. Crespo Carrillo i H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Laboratorios Indas, SA (Pozuelo de Alarcón, Španjolska) (zastupnik: A. Gómez López, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 16. travnja 2018. (predmet R 815/2017-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Laboratorios Indas i Intas Pharmaceuticals.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društvu Intas Pharmaceuticals Ltd nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 294, 20. 8. 2018.


title: predmet C-802/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. listopada 2019. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) - Firma Z protiv Finanzamt Y

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/20

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. listopada 2019. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) - Firma Z protiv Finanzamt Y
      (predmet C-802/19)
      (2020/C 45/17)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzhof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Firma Z

         Tuženik: Finanzamt Y

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Ima li ljekarna koja isporučuje farmaceutske proizvode fondovima obveznog zdravstvenog osiguranja zbog rabata koji odobrava osobama koje imaju zdravstveno osiguranje pravo na smanjenje oporezivog iznosa na temelju presude Suda Europske Unije Elida Gibbs Ltd. od 24. listopada 1996., C-317/94 (EU:C:1996:400)?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora: protivi li se načelima neutralnosti i jednakog postupanja na unutarnjem tržištu ako ljekarna može umanjiti oporezivi iznos u tuzemstvu, ali ne i ljekarna iz druge države članice čije su isporuke fondu obveznog zdravstvenog osiguranja unutar Zajednice izuzete od poreza?


title: predmet C-804/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. listopada 2019. uputio Landesgericht Salzburg (Austrija) - BU protiv Markt24 GmbH

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 31. listopada 2019. uputio Landesgericht Salzburg (Austrija) - BU protiv Markt24 GmbH
      (predmet C-804/19)
      (2020/C 45/18)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesgericht Salzburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: BU

         Tuženik: Markt24 GmbH

                  1.

                  Primjenjuje li se članak 21. Uredbe (EU) br. 1215/2012 na radni odnos u pogledu kojeg je u Austriji doista sklopljen ugovor o radu u Njemačkoj, ali zaposlenica koja je nekoliko mjeseci u Austriji čekala radni angažman nije obavljala posao?
                  U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje

                  2.

                  Treba li članak 21. Uredbe (EU) br. 1215/2012 (1) tumačiti na način da se može primjenjivati nacionalna odredba, kao što je članak 4. stavak 1. točka (a) Arbeits- und Sozialgerichtsgesetza (Zakon o nadležnostima i postupku u području socijalne sigurnosti i radnog prava, u daljnjem tekstu: ASGG), kojom se zaposlenici omogućuje (pojednostavljeno) podnošenje tužbe u mjestu prebivališta koje je imala tijekom radnog odnosa ili prilikom prestanka radnog odnosa?

                  3.

                  Treba li članak 21. Uredbe (EU) br. 1215/2012 tumačiti na način da se može primjenjivati nacionalna odredba, kao što je članak 4. stavak 1. točka (d) ASGG-a, kojom se zaposleniku omogućuje (pojednostavnjeno) podnošenje tužbe u mjestu u kojem mu treba isplatiti plaću ili u kojem mu je trebalo isplatiti plaću prilikom prestanka njegova radnog odnosa?

                  4.

                  Ako je odgovor na drugo i treće pitanje niječan

                              4.1.

                              Treba li članak 21. Uredbe (EU) br. 1215/2012 tumačiti na način da u slučaju radnog odnosa u kojem zaposlenica nije obavila nikakav posao tužbu treba podnijeti u državi članici u kojoj je zaposlenica čekala radni angažman?

                              4.2.

                              Treba li članak 21. Uredbe (EU) br. 1215/2012 tumačiti na način da u slučaju radnog odnosa u kojem zaposlenica nije obavila nikakav posao tužbu treba podnijeti u državi članici u kojoj su izvršeni priprema i sklapanje ugovora o radu čak i ako je u njemu dogovoreno, odnosno čak i ako je njime predviđeno obavljanje posla u drugoj državi članici?
                              Ako je odgovor na prvo pitanje niječan

                  5.

                  Primjenjuje li se članak 7. točka 1. Uredbe (EU) br. 1215/2012 na radni odnos u pogledu kojeg je u Austriji doista sklopljen ugovor o radu u Njemačkoj, ali zaposlenica koja je nekoliko mjeseci u Austriji čekala radni angažman nije obavila nikakav posao ako se može primjenjivati nacionalna odredba, kao što je članak 4. stavak 1. točka (a) ASGG-a, kojom se zaposlenici omogućuje (pojednostavnjeno) podnošenje tužbe u mjestu prebivališta koje je imala tijekom radnog odnosa ili prilikom prestanka radnog odnosa, ili ako se može primijeniti nacionalna odredba, kao što je članak 4. stavak 1. točka (d) ASGG-a, kojom se zaposleniku omogućuje (pojednostavnjeno) podnošenje tužbe u mjestu u kojem mu treba isplatiti plaću ili u kojem mu je trebalo isplatiti plaću prilikom prestanka njegova radnog odnosa?

         (1)  Uredba (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2012., L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289.)


title: predmet C-808/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. studenoga 2019. uputio Landgericht Gera (Njemačka) - DS protiv Volkswagen AG

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. studenoga 2019. uputio Landgericht Gera (Njemačka) - DS protiv Volkswagen AG
      (predmet C-808/19)
      (2020/C 45/19)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Gera

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: DS

         Tuženik: Volkswagen AG

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 6. stavak 1. i članak 27. stavak 1. EG-Fahrzeugsgenehmigungsverordnunga (Uredba o EZ-homologaciji vozila, u daljnjem tekstu: EG-FGV (1)), odnosno članak 18. stavak 1., članak 26. stavak 1. Direktive 2007/46/EZ (2) tumačiti na način da proizvođač povređuje svoju obvezu izdavanja valjane potvrde u skladu s člankom 6. stavkom 1. EG-FGV-a (odnosno svoju obvezu dostavljanja potvrde o sukladnosti u skladu s člankom 18. stavkom 1. Direktive 2007/46) ako je u vozilo ugradio zabranjen poremećajni uređaj u smislu članka 5. stavka 2., članka 3. točke 10. Uredbe (EZ) br. 715/2007 (3), dok se stavljanjem takvog vozila na tržište povređuje zabrana stavljanja vozila na tržište ako ne postoji valjana potvrda o sukladnosti u skladu s člankom 27. stavkom 1. EG-FGV-a (odnosno zabrana prodaje ako ne postoji valjana potvrda o sukladnosti u skladu s člankom 26. stavkom 1. Direktive 2007/46)?
                  U slučaju potvrdnog odgovora:

                              1.

                                          a.

                                          Štiti li se člancima 6. i 27. EG-FGV-a, odnosno člankom 18. stavkom 1., člankom 26. stavkom 1., člankom 46. Direktive 2007/46 također krajnjeg kupca i, u slučaju daljnje prodaje na tržištu rabljenih automobila, osobito idućeg kupca automobila i u pogledu njegove slobode djelovanja i njegove imovine? Kada kupac automobila kupi rabljeni automobil koji je stavljen na tržište a da pritom nije izdana valjana potvrda o sukladnosti, predstavlja li to jednu od opasnosti zbog čijeg su sprječavanja te norme donesene?

                  2.

                  Štiti li se člankom 5. stavkom 2. Uredbe br. 715/2007 također krajnjeg kupca i, u slučaju daljnje prodaje na tržištu rabljenih automobila, osobito idućeg kupca automobila i u pogledu njegove slobode djelovanja i njegove imovine? Kada kupac automobila kupi rabljeni automobil u koji je ugrađen zabranjen poremećajni uređaj, predstavlja li to jednu od opasnosti zbog čijeg je sprečavanja ta norma donesena?

                  3.

                  Treba li članke 6. i 27. EG-FGV-a, odnosno članak 18. stavak 1., članak 26. stavak 1., članak 46. Direktive 2007/46 i članak 5. stavak 2. Uredbe br. 715/2007 tumačiti na način da se, u slučaju povrede tih odredbi, od uračunavanja naknade za uporabu za stvarnu uporabu vozila u odštetu krajnjem kupcu mora odustati u cijelosti ili djelomično (prema potrebi: na koji način, odnosno u kojoj mjeri?) ako krajnji kupac zbog te povrede može zahtijevati i zahtijeva poništenje ugovora o kupnji vozila? Mijenja li se tumačenje ako je uz povredu postojala i obmana homologacijskih tijela i krajnjih kupaca u pogledu toga da su svi uvjeti za homologaciju ispunjeni i da je korištenje vozila na cesti neograničeno dopušteno i ako je svrha povrede i obmane smanjenje troškova i ostvarivanje najveće moguće dobiti velikim obujmom prodaje, istodobno osiguravajući konkurentsku prednost na štetu neupućenih kupaca?

         (1)  EG-Fahrzeuggenehmigungsverordnung (Uredba o EZ homologaciji vozila) od 3. veljače 2011. (BGBl. I str. 126.), kako je zadnje izmijenjena člankom 7. Uredbe od 23. ožujka 2017. (BGBl. I str. 522.)

         (2)  Direktiva 2007/46/EZ od 5. rujna 2007. Europskog parlamenta i Vijeća o uspostavi okvira za homologaciju motornih vozila i njihovih prikolica te sustava, sastavnih dijelova i zasebnih tehničkih jedinica namijenjenih za takva vozila (Okvirna direktiva) (SL 2007., L 263. str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 35., str. 103.)

         (3)  Uredba (EZ) br. 715/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. lipnja 2007. o homologaciji tipa motornih vozila u odnosu na emisije iz lakih osobnih i gospodarskih vozila (Euro 5 i Euro 6) i pristupu podacima za popravke i održavanje vozila (SL 2007., L 171, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 30., str. 284.)


title: predmet C-809/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. studenoga 2019. uputio Landgericht Gera (Njemačka) - ER protiv Volkswagen AG

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 4. studenoga 2019. uputio Landgericht Gera (Njemačka) - ER protiv Volkswagen AG
      (predmet C-809/19)
      (2020/C 45/20)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Gera

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: ER

         Tuženik: Volkswagen AG

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 6. stavak 1. i članak 27. stavak 1. EG-Fahrzeugsgenehmigungsverordnunga (Uredba o EZ-homologaciji vozila, u daljnjem tekstu: EG-FGV) (1), odnosno članak 18. stavak 1., članak 26. stavak 1. Direktive 2007/46/EZ (2) tumačiti na način da proizvođač povređuje svoju obvezu izdavanja valjane potvrde u skladu s člankom 6. stavkom 1. EG-FGV-a (odnosno svoju obvezu dostavljanja potvrde o sukladnosti u skladu s člankom 18. stavkom 1. Direktive 2007/46) ako je u vozilo ugradio zabranjen poremećajni uređaj u smislu članka 5. stavka 2., članka 3. točke 10. Uredbe (EZ) br. 715/2007 (3), dok se stavljanjem takvog vozila na tržište povređuje zabrana stavljanja vozila na tržište ako ne postoji valjana potvrda o sukladnosti u skladu s člankom 27. stavkom 1. EG-FGV-a (odnosno zabrana prodaje ako ne postoji valjana potvrda o sukladnosti u skladu s člankom 26. stavkom 1. Direktive 2007/46)?
                  U slučaju potvrdnog odgovora:

                              1.

                                          a.

                                          Štiti li se člancima 6. i 27. EG-FGV-a, odnosno člankom 18. stavkom 1., člankom 26. stavkom 1., člankom 46. Direktive 2007/46 također upravo krajnjeg kupca i to i u pogledu njegove slobode djelovanja i njegove imovine? Kada krajnji kupac automobila kupi automobil koji je stavljen na tržište a da pritom nije izdana valjana potvrda o sukladnosti, predstavlja li to jednu od opasnosti zbog čijeg su sprječavanja te norme donesene?

                  2.

                  Štiti li se člankom 5. stavkom 2. Uredbe br. 715/2007 također upravo krajnjeg kupca i to i u pogledu njegove slobode djelovanja i njegove imovine? Kada krajnji kupac automobila kupi automobil u koji je ugrađen zabranjen poremećajni uređaj, predstavlja li to jednu od opasnosti zbog čijeg je sprečavanja ta norma donesena?

                  3.

                  Treba li članke 6. i 27. EG-FGV-a, odnosno članak 18. stavak 1., članak 26. stavak 1., članak 46. Direktive 2007/46 i članak 5. stavak 2. Uredbe br. 715/2007 tumačiti na način da se, u slučaju povrede tih odredbi, od uračunavanja naknade za uporabu za stvarnu uporabu vozila u odštetu krajnjem kupcu mora odustati u cijelosti ili djelomično (prema potrebi: na koji način, odnosno u kojoj mjeri?) ako krajnji kupac zbog te povrede može zahtijevati i zahtijeva poništenje ugovora o kupnji vozila? Mijenja li se tumačenje ako je uz povredu postojala i obmana homologacijskih tijela i krajnjih kupaca u pogledu toga da su svi uvjeti za homologaciju ispunjeni i da je korištenje vozila na cesti neograničeno dopušteno i ako je svrha povrede i obmane smanjenje troškova i ostvarivanje najveće moguće dobiti velikim obujmom prodaje, istodobno osiguravajući konkurentsku prednost na štetu neupućenih kupaca?

         (1)  EG-Fahrzeuggenehmigungsverordnung (Uredba o EZ homologaciji vozila) od 3. veljače 2011. (BGBl. I str. 126.), kako je zadnje izmijenjena člankom 7. Uredbe od 23. ožujka 2017. (BGBl. I str. 522.)

         (2)  Direktiva 2007/46/EZ od 5. rujna 2007. Europskog parlamenta i Vijeća o uspostavi okvira za homologaciju motornih vozila i njihovih prikolica te sustava, sastavnih dijelova i zasebnih tehničkih jedinica namijenjenih za takva vozila (Okvirna direktiva) (SL 2007., L 263. str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 35., str. 103.)

         (3)  Uredba (EZ) br. 715/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. lipnja 2007. o homologaciji tipa motornih vozila u odnosu na emisije iz lakih osobnih i gospodarskih vozila (Euro 5 i Euro 6) i pristupu podacima za popravke i održavanje vozila (SL 2007., L 171, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 30., str. 284.)


title: predmet C-816/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. studenoga 2019. uputio Amtsgericht Hamburg (Njemačka) - QF protiv Germanwings GmbH

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. studenoga 2019. uputio Amtsgericht Hamburg (Njemačka) - QF protiv Germanwings GmbH
      (predmet C-816/19)
      (2020/C 45/21)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Amtsgericht Hamburg

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: QF

         Tuženik: Germanwings GmbH

         Prethodno pitanje

      Je li štrajk vlastitog osoblja stvarnog zračnog prijevoznika koji je organizirao sindikat „izvanredna okolnost” u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1)?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta […] te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.)


title: predmet C-827/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. studenoga 2019. uputila Audiencia Provincial de Pontevedra (Španjolska) – D.A.T.A. i dr. protiv Ryanair D.A.C.

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. studenoga 2019. uputila Audiencia Provincial de Pontevedra (Španjolska) – D.A.T.A. i dr. protiv Ryanair D.A.C.
      (predmet C-827/19)
      (2020/C 45/22)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Audiencia Provincial de Pontevedra

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: D.A.T.A., L.F.A., A.M.A.G., L.F.A., J.G.C., S.C.C., A.C.V., A.A.G., A.C.A., L.C.A., N.P.B. i P.C.A.

         Druga stranka u žalbenom postupku: Ryanair D.A.C.

         Prethodna pitanja

                  1

                  Može li se ostvarivanje prava osoblja zračnog prijevoznika na štrajk na koji je pozvao sindikat radi poboljšanja uvjeta rada, kada do štrajka nije došlo zbog prethodne odluke poslodavca nego zbog zahtjevâ radnika, smatrati „izvanrednom okolnošću” u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe br. 261/2004 (1), ili je riječ o okolnosti koja je dio obavljanja djelatnosti zračnog prijevoznika?

                  2

                  Je li prijevoznik, u okolnostima poput onih u predmetnom sporu, obvezan donijeti ikakvu zakonom dopuštenu mjeru, kao, na primjer, omogućiti letove posredstvom drugih prijevoznika koji nisu pogođeni štrajkom, čak i kada je o ostvarivanju prava na štrajk unaprijed obaviješten u zakonskom roku?

                  3

                  Da bi se štrajk kabinskog osoblja zračnog prijevoznika uopće smatrao „izvanrednom okolnošću” u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe br. 261/2004, je li način objave prestanka štrajka relevantan, osobito ako je do prestanka došlo zbog obostranih ustupaka sukobljenih stranaka?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: predmet C-841/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. studenoga 2019. uputio Juzgado de lo Social no41 de Madrid (Španjolska) – JL protiv Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. studenoga 2019. uputio Juzgado de lo Social no41 de Madrid (Španjolska) – JL protiv Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)
      (predmet C-841/19)
      (2020/C 45/23)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de lo Social no 41 de Madrid

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: JL

         Tuženik: Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 4. stavak 1. Direktive 79/7 (1) i članak 2. stavak 1. Direktive 2006/54/EZ (2) Europskog parlamenta i Vijeća od 5. srpnja 2006. tumačiti na način da im se protivi propis države članice […] poput spornog propisa u glavnom postupku, u skladu s kojim se – kada je riječ o iznosu koji je FOGASA (3) obvezna isplatiti radniku koji radi u nepunom radnom vremenu – osnovica plaće koja je smanjena zbog rada u nepunom radnom vremenu ponovno umanjuje pri izračunu iznosa koji je FOGASA obvezna isplatiti na temelju članka 33. Zakona o radu jer se ponovno uzima u obzir njegovo nepuno radno vrijeme u odnosu na usporedivog radnika koji radi u punom radnom vremenu, čime se tim propisom osobito šteti radnicama u odnosu na radnike?

         (1)  Direktiva Vijeća 79/7/EEZ od 19. prosinca 1978. o postupnoj provedbi načela jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima socijalne sigurnosti (SL 1979., L 6, str. 24.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 7.)

         (2)  Direktiva 2006/54/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. srpnja 2006. o provedbi načela jednakih mogućnosti i jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima zapošljavanja i rada (SL 2006., L 204, str. 23.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 246. i ispravci SL 2017., L 162, str. 56. i SL 2019., L 191, str. 45.)

         (3)  Fondo de Garantía Salarial


title: predmet C- 842/19: Tužba podnesena 19. studenog 2019. – Europska komisija protiv Kraljevine Belgije

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/26

      Tužba podnesena 19. studenog 2019. – Europska komisija protiv Kraljevine Belgije
      (predmet C- 842/19)
      (2020/C 45/24)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: W. Roels, A. Armenia, agenti)

         Tuženik: Kraljevina Belgija

         Tužbeni zahtjev

      Komisija od Suda zahtijeva da:

                  —

                  utvrdi da je Kraljevina Belgija povrijedila obveze koje ima na temelju članka 260. stavka 1. UFEU-a time što nije poduzela sve potrebne mjere za provedbu presude od 12. travnja 2018. u predmetu C-110/17, Komisija/Belgija;

                  —

                  Kraljevini Belgiji naloži plaćanje novčane kazne u iznosu od 22 076,55 eura po danu zakašnjenja u provedbi presude donesene u navedenom predmetu C-110/17, računajući od dana donošenja presude u ovom predmetu do dana dok se ne provede presuda donesena u navedenom predmetu C-110/17, na račun koji će odrediti Komisija;

                  —

                  Kraljevini Belgiji naloži plaćanje minimalnog paušalnog iznosa od 2 029 000 eura, ili, u slučaju da navedeni minimalni paušalni iznos bude prekoračen, dnevni paušalni iznos od 4 905,90 eura računajući od dana objave presude u navedenom predmetu C-110/17 do dana donošenja presude u ovom predmetu, ili do dana provedbe presude donesene u navedenom predmetu C-110/17 ako ona bude provedena ranije, na račun koji će odrediti Komisija;

                  —

                  naloži Kraljevini Belgiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U svojoj tužbi Komisija prigovara Kraljevini Belgiji da nije poduzela potrebne mjere za provedbu presude Suda od 12. travnja 2018.


title: predmet C-872/19 P: Žalba koju je 28. studenoga 2019. podnijela Bolivarijanska Republika Venezuela protiv presude Općeg suda (četvrto prošireno vijeće) od 20. rujna 2019. u predmetu T-65/18, Venezuela protiv Vijeća

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/27

      Žalba koju je 28. studenoga 2019. podnijela Bolivarijanska Republika Venezuela protiv presude Općeg suda (četvrto prošireno vijeće) od 20. rujna 2019. u predmetu T-65/18, Venezuela protiv Vijeća
      (predmet C-872/19 P)
      (2020/C 45/25)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Bolivarijanska Republika Venezuela (zastupnici: L. Giuliano i F. Di Gianni, avvocati)

         Druga stranka u postupku: Vijeće Europske unije

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu u dijelu u kojem je njome tužba odbačena kao nedopuštena;

                  —

                  proglasi žaliteljevu tužbu dopuštenom i vrati predmet Općem sudu na odlučivanje o meritumu; i

                  —

                  naloži Vijeću snošenje troškova ovog postupka i postupka pred Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog žalbi, žalitelj ističe jedan žalbeni razlog podijeljen na tri dijela.
      Opći sud pogrešno je protumačio kriterij izravnog utjecaja određen u četvrtom stavku članka 263. UFEU-a s obzirom na sudsku praksu proizašlu iz presude Almaz-Antey:

                  1.

                  Opći sud primijenio je pogrešan test kako bi ocijenio odnose li se pobijane odredbe izravno na Bolivarijansku Republiku Venezuelu (1).

                  2.

                  Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava jer je zanemario neke bitne značajke ovog predmeta prilikom primjene kriterija izravnog utjecaja kako je utvrđen presudom Almaz-Antey.

                  3.

                  Opći sud nije uzeo u obzir stvarne učinke spornih odredbi na Bolivarijansku Republiku Venezuelu.

         (1)  Odluka Vijeća (ZVSP) 2017/2074 od 13. studenoga 2017. o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Venezueli (SL 2017., L 295, str. 60.)


title: predmet C-874/19 P: Žalba koju je 28. studenoga 2019. podnijelo društvo Aeris Invest Sàrl protiv rješenja Općeg suda (osmo vijeće) od 10. listopada 2019. u predmetu T-599/18, Aeris Invest protiv SRB-a

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/28

      Žalba koju je 28. studenoga 2019. podnijelo društvo Aeris Invest Sàrl protiv rješenja Općeg suda (osmo vijeće) od 10. listopada 2019. u predmetu T-599/18, Aeris Invest protiv SRB-a
      (predmet C-874/19 P)
      (2020/C 45/26)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Aeris Invest Sàrl (zastupnici: R. Vallina Hoset, A. Sellés Marco, abogados)

         Druga stranka u postupku: Jedinstveni sanacijski odbor (SRB)

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine rješenje Općeg suda od 10. listopada 2019., Aeris Invest/SRB, T-599/18, EU:T:2019:740, s obzirom na to da je utvrđeno da je tužba nedopuštena;

                  —

                  vrati predmet Općem sudu radi ponovnog odlučivanja, koji je vezan odlukom Suda glede pravnih pitanja, u skladu s tužbenim zahtjevima te stranke u prvom stupnju; i

                  —

                  o troškovima odluči naknadno.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Svojim prvim žalbenim razlogom žalitelj tvrdi da pobijano rješenje povređuje članak 20. Uredbe (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. srpnja 2014. o utvrđivanju jedinstvenih pravila i jedinstvenog postupka za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma i jedinstvenog fonda za sanaciju te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 (SL 2014., L 225., str. 1. i ispravak SL 2015., L 101., str. 62.) i članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja). Žalitelj tvrdi da akt koji se pobija pred Općim sudom ima obvezujuće pravne učinke s obzirom na to da konačno vrednovanje čini sastavni dio odluke o sanaciji.
      Svojim drugim žalbenim razlogom žalitelj tvrdi da pobijano rješenje povređuje članak 17. Povelje. Tumačenje članka 20. Uredbe 806/2014 u pobijanom rješenju nespojivo je s pravom vlasništva s obzirom na to da dopušta zadiranje u pravo na vlasništvo žalitelja bez ikakve naknade.
      Trećim žalbenim razlogom tvrdi se da pobijano rješenje povređuje članak 20. stavak 11. točku (b) Uredbe 806/2014. Nakon donošenja odluke o sanaciji i otpisu dionica, bivši dioničari Banco Popular postali su vjerovnici tog subjekta. Stoga je članak 20. stavak 11. točka (b) Uredbe 806/2014 primjenjiv na bivše dioničare jer ta odredba predviđa obvezu donošenja odluke o „otpisu potraživanja vjerovnika” s obzirom na konačno vrednovanje.
      Naposljetku, svojim četvrtim žalbenim razlogom žalitelj tvrdi da pobijano rješenje povređuje članak 20. stavke 11. i 14. Uredbe 806/2014, kao i članak 41. Povelje jer ne uzima u obzir to da pobijani akt ima obvezujuće pravne učinke na žalitelja s obzirom na to da onemogućava društvu AERIS pristup najnovijim i potpunim podacima o računovodstvenoj situaciji subjekta u kojem društvo AERIS ima 3,45% dionica.


title: predmet C-883/19 P: Žalba koju su 3. prosinca 2019. podnijeli HSBC Holdings plc, HSBC Bank plc, HSBC France protiv presude Općeg suda (drugo prošireno vijeće) od 24. rujna 2019. u predmetu T-105/17, HSBC Holdings plc i dr. protiv Komisije

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/29

      Žalba koju su 3. prosinca 2019. podnijeli HSBC Holdings plc, HSBC Bank plc, HSBC France protiv presude Općeg suda (drugo prošireno vijeće) od 24. rujna 2019. u predmetu T-105/17, HSBC Holdings plc i dr. protiv Komisije
      (predmet C-883/19 P)
      (2020/C 45/27)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: HSBC Holdings plc, HSBC Bank plc, HSBC France (zastupnici:
      K. Bacon QC, D. Bailey, Barristers, M. Simpson, Solicitor, C. Angeli, avocate, M. Giner, advocate)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Zahtjevi

      Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

                  —

                  ukine točku 2. izreke presude Općeg suda (drugo prošireno vijeće) od 24. rujna 2019. u predmetu T- 105/17, HSBC Holdings plc i drugi protiv Europske komisije;

                  —

                  poništi članak 1. točku (b) Odluke Komisije C(2016) 8530 final od 7. prosinca 2016. u vezi s postupkom na temelju članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u (Predmet AT.39914 – Euro Interest Rate Derivatives (EIRD)) (1); podredno, poništi članak 1. točku (b) u dijelu u kojem se odnosi na HSBC-ovo sudjelovanje u jedinstvenoj i trajnoj povredi nakon 19. ožujka 2007.; i

                  —

                  naloži Komisiji plaćanje HSBC-ovih troškova proizašlih iz postupka u predmetu T-105/17 i ovog žalbenog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvi žalbeni razlog: Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava u pogledu učinaka Komisijine bitne povrede postupka, odnosno HSBC-ova prava na poštovanje pretpostavke nedužnosti, načela dobre uprave i prava obrane.
      Drugi žalbeni razlog: Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava tako što je svojom karakterizacijom cilja manipulacije od 19. ožujka 2017. pogrešno primijenio članak 101. stavak 1. UFEU-a, i/ili tako što je iskrivio relevantne dokaze.
      Treći žalbeni razlog: Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava zaključivši da su dvije rasprave činile povrede članka 101. stavka 1. UFEU-a s obzirom na cilj. Konkretnije, Opći sud pogriješio je navevši da se narav tih rasprava u smislu njezina pozitivna učinka na tržišno natjecanje može uzeti u obzir na temelju članka 101. stavka 1. UFEU-a samo u kontekstu akcesornih ograničenja glavnog poduhvata ili ocjene na temelju članka 101. stavka 3. UFEU-a.
      Četvrti žalbeni razlog: zaključcima Općeg suda u pogledu dviju rasprava od 12. i 16. veljače 2007. očito su iskrivljeni dokazi kojima je taj sud raspolagao.
      Peti žalbeni razlog: zaključak Općeg suda da se jedinstvenom i trajnom povredom koju je utvrdio u svojoj presudi nastojao postići jedinstveni cilj sadržava dvije pogreške koje se tiču prava: (i) očito iskrivljavanje činjenica i dokaza u pogledu rasprave od 27. ožujka 2007.; i (ii) pogrešku koja se tiče prava počinjenu zaključkom da se dvjema raspravama o medijanskim cijenama nastojao postići jedinstveni cilj koji je utvrdio Opći sud.
      Šesti žalbeni razlog: Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je utvrdio da je HSBC sudjelovao u jedinstvenoj i trajnoj povredi koja je obuhvatila ponašanje koje u Odluci nije definirano kao HSBC-ovo protupravno ponašanje.

         (1)  SL 2019., C 130, str. 4.


title: predmet C-885/19 P: Žalba koju je 4. prosinca 2019. podnio Fiat Chrysler Finance Europe protiv presude Općeg suda (sedmo prošireno vijeće) od 24. rujna 2019. u spojenim predmetima T-755/15 i T-759/15, Luksemburg i Fiat Chrysler Finance Europe protiv Komisije

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/30

      Žalba koju je 4. prosinca 2019. podnio Fiat Chrysler Finance Europe protiv presude Općeg suda (sedmo prošireno vijeće) od 24. rujna 2019. u spojenim predmetima T-755/15 i T-759/15, Luksemburg i Fiat Chrysler Finance Europe protiv Komisije
      (predmet C-885/19 P)
      (2020/C 45/28)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Fiat Chrysler Finance Europe (zastupnici: J. Rodriguez, abogado, N. de Boynes, avocat, M. Engel, Rechtsanwalt, G. Maisto, avvocato)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Irska

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda (sedmo prošireno vijeće) od 24. rujna 2019. u spojenim predmetima T-755/15 i T-759/15;

                  —

                  poništi spornu odluku Komisije od 21. listopada 2015. (1) u skladu s člankom 263. stavkom 4. UFEU-a; ili podredno, ako i u mjeri u kojoj Sud ne uspije donijeti konačnu odluku, vrati predmet na odlučivanje Općem sudu; i

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova društva Fiat Chrysler Finance Europe u skladu s člankom 138. stavkom 1., člankom 184. stavcima 1. i 2. Poslovnika Suda i troškova društva Fiat Chrysler Finance Europe u prvom stupnju.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvi žalbeni razlog: analiza Općeg suda o tome je li društvo Fiat Chrysler Finance Europe steklo prednost na temelju prethodnog sporazuma o transfernim cijenama (u daljnjem tekstu: APA) protivna je članku 107. UFEU-a zbog sljedećeg: (i.) Opći sud pogrešno je primijenio pravni test toga je li APA-om usvojena metodologija kojom je prekoračena primjenjiva margina prosudbe, i (ii.) Opći sud nije pravilno definirao relevantno poduzeće koje je bilo korisnik APA-e.
      Drugi žalbeni razlog: analiza koju je izvršio Opći sud o pravnoj osnovi Komisijina načela nepristrane transakcije neprimjerena je i kontradiktorna te se njome krši opće načelo pružanja odgovarajućih i dosljednih razloga.
      Treći žalbeni razlog: Opći sud povrijedio je temeljno načelo pravne sigurnosti time što je (i.) usvojio Komisijino loše definirano načelo nepristrane transakcije a da nije razmotrio njegov doseg ili sadržaj, i (ii.) potvrdio primjenu pretpostavke selektivnosti na APA-u.

         (1)  Odluka Komisije (EU) 2016/2326 od 21. listopada 2015. o državnoj potpori SA.38375 (2014/C ex 2014/NN) koju je dodijelio Luksemburg u korist društva Fiat (priopćeno pod brojem dokumenta C(2015) 7152) (SL 2016., L 351, str. 1.)


title: predmet C-888/19 P: Žalba koju je 4. prosinca 2019. podnio GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 24. rujna 2019. u predmetu T-586/14 RENV, Xinyi PV Products (Anhui) Holdings protiv Komisije

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/31

      Žalba koju je 4. prosinca 2019. podnio GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 24. rujna 2019. u predmetu T-586/14 RENV, Xinyi PV Products (Anhui) Holdings protiv Komisije
      (predmet C-888/19 P)
      (2020/C 45/29)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH (zastupnik: R. MacLean, Solicitor)

         Druge stranke u postupku: Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd, Europska komisija

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtjeva da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu;

                  —

                  odbije drugi dio prvog tužbenog zahtjeva u prvostupanjskom postupku kao neosnovan, kako je ponovno naveden u pobijanoj presudi;

                  —

                  sam meritorno odluči o drugom dijelu prvog tužbenog zahtjeva u prvostupanjskom postupku, kako je ponovno naveden u pobijanoj presudi;

                  —

                  vrati predmet Općem sudu kako bi odlučio o preostalim tužbenim zahtjevima koji se odnose na pravne povrede; i

                  —

                  naloži tužitelju snošenje troškova koje je žalitelj imao u ovom postupku te troškove prvostupanjskog i žalbenog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj smatra da pobijanu presudu valja ukinuti na temelju tri zasebna žalbena razloga.
      Prvi žalbeni razlog: Opći sud počinio je u pobijanoj presudi pogrešku koja se tiče prava prilikom tumačenja i primjene povezanih koncepata „značajni poremećaji” i „financijska situacija” iz članka 2. stavka 7. točke (c) treće alineje Osnovne antidampinške uredbe (1) te posljedičnim prebacivanjem tereta dokazivanja uspostave tretmana tržišnog gospodarstva (u daljnjem tekstu: MET) s tužitelja na Komisiju.
      Drugi žalbeni razlog: Opći sud nije poštovao granice margine prosudbe koju Komisija primjenjuje prilikom ocjene zahtjeva za dodjelu MET-a te je Komisijinu ocjenu okolnosti proizvođača izvoznika zamijenio vlastitom.
      Treći žalbeni razlog: žalitelj zahtijeva ukidanje prve točke izreke pobijane presude jer je Opći sud odlučivši na taj način presudio ultra petita.

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1225/2009 od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (SL 2009., L 343, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 202. i ispravak SL 2016., L 44., str. 20.)


title: predmet C-891/19 P: Žalba koju je 4. prosinca 2019. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 24. rujna 2019. u predmetu T-500/17, Hubei Xinyegang Special Tube protiv Komisije

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/32

      Žalba koju je 4. prosinca 2019. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 24. rujna 2019. u predmetu T-500/17, Hubei Xinyegang Special Tube protiv Komisije
      (predmet C-891/19 P)
      (2020/C 45/30)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: T. Maxian Rusche i N. Kuplewatzky, agenti)

         Druge stranke u postupku: Hubei Xinyegang Special Tube Co. Ltd, ArcelorMittal Tubular Products Roman SA, Válcovny trub Chomutov a.s., Vallourec Deutschland GmbH

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu;

                  —

                  odbije prva dva razloga iz prvostupanjske tužbe kao pravno neosnovane;

                  —

                  vrati treći i četvrti razlog iz prvostupanjske tužbe Općem sudu na ponovno odlučivanje;

                  —

                  naloži da se o troškovima prvostupanjskog i žalbenog postupka odluči u konačnoj odluci Općeg suda.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Komisija ističe šest žalbenih razloga.
      Kao prvo, u točkama 59. do 67. presude sadržano je nekoliko pogrešaka koje se tiču prava. Konkretnije, Opći sud je pogrešno protumačio članak 1. stavke 2. i 4., članak 3. stavke 2., 3. i 8. i članak 4. Osnovne uredbe (1) time što je smatrao da potonje dvije odredbe sadržavaju zahtjev da Komisija mora u svojoj analizi učinaka na cijene uzeti u obzir segmentaciju tržišta proizvoda koji se razmatra. Međutim, u članku 3. stavcima 2. i 3. Osnovne uredbe zahtijeva se usporedba na razini sličnog proizvoda, kako je definirano člankom 1. stavkom 4. Osnovne uredbe, a ne vrsta detaljne ocjene koju zahtijeva Opći sud na razini tržišnih segmenata. Pravosudna tijela na koja se oslanja Opći sud ne podupiru njegovo stajalište kojim se iskrivljavaju činjenice na koje se oslanjaju ta tijela te činjenice koje su temelj sporne uredbe (2). Konačno i u svakom slučaju, ne postoje posebne značajke koje bi opravdale analizu po tržišnim segmentima.
      Kao drugo, u točkama 59. do 67. presude Opći sud je pogrešno protumačio spornu uredbu ili iskrivio činjenice u pogledu uporabe kontrolnih brojeva proizvoda (PCN) u Komisijinoj analizi učinaka na cijene. Uporaba PCN-ova internalizira određena obilježja poput segmentacije tržišta (i mnogih drugih čimbenika), tako da svaka analiza učinaka na cijene koja se temelji na takvoj PCN strukturi uzima u obzir te čimbenike. Stoga nije bilo potrebno analizirati daljnje učinke na cijene po segmentima.
      Kao treće, u točkama 77. do 79. presude Opći sud počinio je pogrešku tumačeći članak 296. UFEU-a i iskrivio dokaze u pogledu analize temeljene na tržišnim segmentima tijekom ispitnog postupka i u spornoj uredbi.
      Četvrto, u točkama 68. do 76. presude Opći sud pogrešno tumači članak 3. stavke 2. i 3. Osnovne uredbe, koji samo zahtijeva utvrđivanje učinaka dampinškog uvoza na industriju Unije. Protivno stajalištu Općeg suda, učinak prodaje vrsta proizvoda koje ne izvoze proizvođači izvoznici obuhvaćeni uzorkom nije relevantan.
      Kao peto, točke 67. do 76. presude ne uzimaju u obzir učinke članka 17. Osnovne uredbe koji se odnosi na odabir uzorka, i lišavaju ga njegova korisnog učinka. Zaključak u tim točkama zanemaruje činjenicu da je učinak svojstven odabiru uzorka to da Komisija analizira samo uvoz kineskih proizvođača izvoznika u uzorku. Stoga može legitimno postojati prodaja koja nije zabilježena zbog korištenja odabira uzorka. Međutim, taj popratni učinak ne ugrožava legitimnost analize učinaka na cijene koja je izvršena na temelju reprezentativnog uzorka uzetog u skladu s člankom 17. Osnovne uredbe.
      Šesto, u točkama 34., 35. i 45. presude Opći sud preinačio je prvi i drugi tužbeni razlog koji su mu podneseni i tako odlučio ultra petita. Opći je sud također počinio pogrešku koja se tiče prava time što je pogrešno definirao opseg sudskog nadzora koji se primjenjuje na prvi i drugi tužbeni razlog. Čak i kad bi standard nadzora koji je propisao Opći sud postojao, a što nije slučaj, on je pogrešno kvalificirao ili čak iskrivio činjenice u podlozi Komisijine analize.

         (1)  Uredba (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije (SL 2016., L 176, str. 21.)

         (2)  Provedbena uredba Komisije (EU) 2017/804 od 11. svibnja 2017. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz određenih bešavnih cijevi od željeza (osim od lijevanog željeza) ili čelika (osim od nehrđajućeg čelika), kružnog poprečnog presjeka, vanjskog promjera većeg od 406,4 mm, podrijetlom iz Narodne Republike Kine (SL 2017., L 121, str. 3.)


title: predmet C-897/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. prosinca 2019. uputio Vrhovni sud (Hrvatska) – Ruska Federacija

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/33

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. prosinca 2019. uputio Vrhovni sud (Hrvatska) – Ruska Federacija
      (predmet C-897/19)
      (2020/C 45/31)
      Jezik postupka: hrvatski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Vrhovni sud

         Stranke glavnog postupka

      I. N.
      Ruska Federacija

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 18. Ugovora o funkcioniranju Europske unije tumačiti na način da je država članica Europske unije koja odlučuje o izručenju trećoj državi državljanina države koja nije članica Europske unije, ali je članica Schengenskog područja, obvezna o zahtjevu za izručenjem izvijesti državu članicu Schengenskog područja čija je ta osoba državljanin?

                  2.

                  Ako je odgovor na prethodno pitanje potvrdan, a članica Schengenskog područja je zatražila predaju te osobe radi vođenja postupka zbog kojeg se zahtijeva izručenje, treba li joj predati tu osobu sukladno Sporazumu između Europske unije i Republike Islanda i Kraljevine Norveške o postupku predaje između država članica Europske unije i Islanda i Norveške?


title: predmet C-735/18: Rješenje predsjednika Suda od 21. listopada 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Justice de paix du troisième canton de Charleroi - Belgija) – IZ protiv Ryanair DAC

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/34

      Rješenje predsjednika Suda od 21. listopada 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Justice de paix du troisième canton de Charleroi - Belgija) – IZ protiv Ryanair DAC
      (predmet C-735/18) (1)

      (2020/C 45/32)
      Jezik postupka: francuski
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 44, 4. 2. 2019.


title: predmet C-281/1: Rješenje predsjednika Suda od 18. studenoga 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal administratif de Paris – Francuska) – XS protiv Recteur de l'académie de Paris

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/34

      Rješenje predsjednika Suda od 18. studenoga 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal administratif de Paris – Francuska) – XS protiv Recteur de l'académie de Paris
      (predmet C-281/1) (1)

      (2020/C 45/33)
      Jezik postupka: francuski
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 187, 3. 6. 2019.


title: predmet C-395/19: Rješenje predsjednika Suda od 26. studenog 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal d'instance de Nice - Francuska) – VT, WU protiv easyJet Airline Co. Ltd

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/34

      Rješenje predsjednika Suda od 26. studenog 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal d'instance de Nice - Francuska) – VT, WU protiv easyJet Airline Co. Ltd
      (predmet C-395/19) (1)

      (2020/C 45/34)
      Jezik postupka: francuski
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL C 246, 22. 7. 2019.


title: predmet T-749/19: Tužba podnesena 1. studenoga 2019. – John Wood Group i drugi protiv Komisije

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/35

      Tužba podnesena 1. studenoga 2019. – John Wood Group i drugi protiv Komisije
      (predmet T-749/19)
      (2020/C 45/35)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: John Wood Group plc (Aberdeen, Ujedinjena Kraljevina), WGPSN (Holdings) Ltd (Aberdeen), Wood Group Investments Ltd (Aberdeen) i Amec Foster Wheeler Ltd (Knutsford, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: C. McDonnell, Barrister, B. Goren, Solicitor, M. Peristeraki, odvjetnik, i K. Desai, Solicitor)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  utvrdi da nije bilo nezakonite državne potpore, poništi članak 1. Odluke Komisije C(2019) 2526 od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu izuzeća financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC), u dijelu u kojem se njime utvrđuje da je bilo nezakonite državne potpore i odbije zahtjev da Ujedinjena Kraljevina izvrši povrat navodne nezakonite državne potpore koju su u ovom kontekstu primili tužitelji (članci 2. i 3. pobijane odluke);

                  —

                  podredno, poništi članke 2. i 3. pobijane odluke u dijelu u kojem se njima od Ujedinjene Kraljevine zahtijeva izvršavanje povrata navodne državne potpore od tužiteljâ; i

                  —

                  u svakom slučaju, naloži Komisiji snošenje troškova tužiteljâ u ovom postupku.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu devet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija pogrešno shvatila kontekst, cilj i funkcioniranje britanskih pravila u pogledu kontroliranih stranih društava (CFC) u Ujedinjenoj Kraljevini u odnosu na postupanje s netrgovinskom financijskom dobiti. Zaključci Komisije u pobijanoj odluci temelje se na očitim kumulativnim pogreškama. Komisija je osobito počinila očite pogreške u ocjeni općeg poreznog sustava Ujedinjene Kraljevine, u ocjeni ciljeva sustava CFC-a, u pogledu točnog opsega izuzeća financiranja unutar grupacija i u pogledu definiranja kvalificiranih kreditnih odnosa.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisija pogrešno tumači izuzeće financiranja unutar grupacija kao porezno izuzeće i, u skladu s tim, kao prednost. U odnosu na netrgovinsku financijsku dobit, izuzeće financiranja unutar grupacija predstavlja poreznu odredbu i dio je definicije o granicama pravila o CFC-u, a ne selektivnu prednost. Komisija nije pružila kvantitativnu analizu kako bi dokazala da je riječ o prednosti te se, u nedostatku uvjerljivih dokaza o tome da predmetna mjera dovodi do prednosti, pobijana odluka ne može održati.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija odabrala pogrešan referentni sustav za ocjenu učinaka pravila o CFC-u i pogrešno označila pravila o CFC-u kao poseban skup pravila u odnosu na britanski opći sustav poreza na dobit trgovačkih društava. Komisija nije pravilno shvatila cilj pravila o CFC-u i nije uzela u obzir marginu prosudbe Ujedinjene Kraljevine.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija u svojoj analizi državne potpore počinila očite pogreške i primijenila pogrešne testove prilikom razmatranja pitanja usporedivosti. Komisija nije prepoznala razliku u razini rizika u pogledu britanske porezne osnovice između one za pozajmljivanja subjektu iz grupe koji je porezni obveznik u Ujedinjenoj Kraljevini i one za pozajmljivanja subjektu iz grupe koji nije porezni obveznik u Ujedinjenoj Kraljevini, te je nerazumno zaključila da su unutargrupni zajmovi usporedivi sa zajmovima trećim stranama.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da čak i uz pretpostavku da su mjere koje se odnose na kontrolirana strana društva o kojima je riječ prima facie potpora u smislu članka 107. stavak 1. UFEU-a, pobijanom se odlukom pogrešno zaključilo da nema argumenata koji se mogu istaknuti u obranu spojivosti mjera o kojima je riječ s Unijinim pravilima o državnim potporama. Uz to, pobijana je odluka nerazumna i nedosljedna jer je Komisija pravilno prihvatila da je poglavlje 9. dijela 9.A Taxation (International and Other Provisions) Acta 2010 (Akt o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) opravdano u slučajevima u kojima bi jedini razlog za primjenu pristojbe CFC-a pri suprotnom činjeničnom stanju iz navedenog poglavlja 5. bio test „kapitala povezanog s Ujedinjenom Kraljevinom”, zbog toga što bi taj test bilo pretjerano teško provesti u praksi, ali, u isto vrijeme i bez pružanja prikladnog obrazloženja, Komisija tvrdi da navedeno poglavlje 9. nikad nije opravdano u slučajevima u kojima bi test značajnih dužnosti zaposlenika za posljedicu imao primjenu pristojbe CFC-a iz navedenog poglavlja 5. Zapravo je test značajnih dužnosti zaposlenika pretjerano teško primijeniti u praksi, tako da je Komisija trebala smatrati navedeno poglavlje 9. opravdanim i u kontekstu tog testa te stoga zaključiti da nije riječ o državnoj potpori.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da će, ako se pobijana odluka potvrdi, njezina provedba na način da tužitelji izvrše povrat navodne državne potpore narušiti temeljna načela prava EU-a, uključujući slobodu poslovnog nastana i slobodu pružanja usluga, uz napomenu da se, u slučaju tužiteljâ, kontrolirana strana društva o kojima je riječ nalaze u drugim državama članicama.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je nalog za povrat koji proizlazi iz pobijane odluke neutemeljen i da se protivi temeljnim načelima Unije.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisija nije pružila prikladne razloge za bitne elemente u pobijanoj odluci, kao što je zaključak da se pristojba CFC-a iz poglavlja 5. [dijela 9.A Akta o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.] može primijeniti korištenjem testa značajnih dužnosti zaposlenika bez poteškoće ili nerazmjernog opterećenja.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se pobijanom odlukom također povređuje načelo dobre uprave, kojim se zahtijeva da Komisija omogući transparentnost i predvidljivost u svojim administrativnim postupcima i donosi odluke u razumnom roku. Nije razumno da Komisiji treba više od četiri godine za donošenje odluke o otvaranju istrage u predmetnom slučaju, a da odluku donese više od šest godina nakon što je pobijana mjera stupila na snagu.


title: predmet T-762/19: Tužba podnesena 8. studenoga 2019. – Rio Tinto European Holdings i drugi protiv Komisije

text:
               10.2.2020

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 45/36

      Tužba podnesena 8. studenoga 2019. – Rio Tinto European Holdings i drugi protiv Komisije
      (predmet T-762/19)
      (2020/C 45/36)
      Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Rio Tinto European Holdings Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina), Rio Tinto International Holdings Ltd (London) i Rio Tinto Simfer UK Ltd (London) (zastupnici: N. Niejahr i B. Hoorelbeke, lawyers, A. Stratakis i P. O’Gara, Solicitors)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi Odluku Komisije (EU) 2019/1352 od 2. travnja 2019. o državnoj potpori SA.44896 koju je provela Ujedinjena Kraljevina u pogledu izuzeća financiranja unutar grupacija kontroliranih stranih društava (CFC) (SL 2019., L 216, str. 1.), u mjeri u kojoj smatra da je navodna mjera potpore potpora u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a i naloži njezin povrat zajedno s kamatama, uključujući od tužitelja;

                  —

                  podredno, poništi članke 2., 3. i 4. pobijane odluke u mjeri u kojoj nalaže povrat nespojive potpore s kamatama, uključujući od tužitelja;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje vlastitih troškova kao i troškova tužitelja u vezi s ovim postupkom.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da je Komisija povrijedila članak 107. stavak 1. UFEU-a smatrajući da se navodnom mjerom potpore dodjeljuje selektivna prednost:

                              a)

                              društvima koja koriste 75 % izuzeća za niskorizične kvalificirane kreditne odnose jer je Komisija:

                                          —

                                          pogrešno odredila britanski režim CFC-a kao referentni sustav;

                                          —

                                          počinila pogrešku koja se tiče prava zaključivši da izuzeće od 75 % čini odstupanje od referentnog poreznog sustava na temelju da:

                                                      (i)

                                                      nalaz odstupanja pogrešno se temelji na regulatornoj tehnici;

                                                      (ii)

                                                      test značajnih dužnosti zaposlenika nije glavni test za britanski režim CFC-a; i

                                                      (iii)

                                                      kvalificirani i nekvalificirani kreditni odnosi nisu u istom pravnom i činjeničnom položaju i, u svakom slučaju, počinila je pogrešku koja se tiče prava analognom primjenom odnosno neopravdanim oslanjanjem na Direktivu Vijeća (EU) 2016/1164; (1)

                                          —

                                          počinila pogrešku koja se tiče činjenica i prava zaključivši da izuzeće od 75 % nije opravdano prirodom i općom strukturom poreznog sustava na isti način kao izuzeće financiranja unutar grupacija koje se primjenjuje na netrgovinsku financijsku dobit iz odjeljka 371.EC Zakona o oporezivanju iz 2010. (Međunarodne i druge odredbe);

                              b)

                              društvima koja koriste izuzeće podudarnih kamata jer je Komisija:

                                          —

                                          pogrešno odredila britanska CFC pravila kao referentni sustav;

                                          —

                                          počinila pogrešku koja se tiče prava zaključivši da izuzeće podudarnih kamata čini odstupanje od referentnog poreznog sustava na temelju:

                                                      (i)

                                                      nalaz odstupanja pogrešno se temelji na regulatornoj tehnici, a test značajnih dužnosti zaposlenika nije glavni test za britanska CFC pravila;

                                                      (ii)

                                                      porezni obveznici koji ispunjavaju uvjete za izuzeće podudarnih kamata nisu u jednakom pravnom i činjeničnom položaju kao porezni obveznici koji ne ispunjavaju takve uvijete;

                                          —

                                          počinila pogrešku koja se tiče činjenica i prava zaključivši da izuzeće podudarnih kamata nije opravdano prirodom i općom strukturom poreznog sustava.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, kojim se tvrdi da je Komisija povrijedila članak 107. stavak 1. UFEU-a time što nije dokazala da je navodna mjera potpore mogla utjecati na trgovinu među državama članicama i prijetila narušavanju tržišnog natjecanja.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, kojim se podredno tvrdi da je Komisija povrijedila članak 49. UFEU-a kvalificirajući navodnu mjeru potpore kao nespojivu državnu potporu koja ne krši slobodu poslovnog nastana kako je zajamčena člankom 49. UFEU-a.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, kojim se tvrdi da je Komisija povrijedila temeljno načelo jednakog postupanja/nediskriminacije:

                              —

                              tretirajući netrgovinsku financijsku dobit od kvalificiranih kreditnih odnosa na isti način kao i netrgovinsku financijsku dobit od nekvalificiranih kreditnih odnosa; i

                              —

                              tretirajući izuzeće financiranja unutar grupacija različito ovisno o tome spada li netrgovinska financijska dobit u odjeljak 371.EB ili 371.EC Zakona o oporezivanju iz 2010. (Međunarodne i druge odredbe).

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, kojim se podredno tvrdi da, čak i ako navodna mjera potpore ulazi u područje primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a, Komisija je povrijedila članak 16. stavak 1. Uredbe Vijeća (EU) 2015/1589, (2) naloživši povrat iznosa navodno nespojive potpore od korisnika navodne mjere potpore jer takav povrat povrjeđuje opća načela prava EU-a, osobito načela legitimnih očekivanja i pravne sigurnosti.

         (1)  Direktiva Vijeća (EU) 2016/1164 od 12. srpnja 2016. o utvrđivanju pravila protiv praksi izbjegavanja poreza kojima se izravno utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (SL 2016., L 193, str. 1.)

         (2)  Uredba Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015 L 248, str. 9.).