title: Presuda Suda (prvo vijeće) od 16. veljače 2017.#Elisabeth Schmitt protiv TÜV Rheinland LGA Products GmbH.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof.#Zahtjev za prethodnu odluku – Usklađivanje zakonodavstava – Industrijska politika – Direktiva 93/42/EEZ – Nadzor sukladnosti medicinskih proizvoda – Prijavljeno tijelo koje je ovlastio proizvođač – Dužnosti tog tijela – Neispravni implantati za dojke – Proizvodnja na osnovi silikona – Odgovornost prijavljenog tijela.#Predmet C-219/15.

text:
         PRESUDA SUDA (prvo vijeće)
      16. veljače 2017. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Usklađivanje zakonodavstava — Industrijska politika — Direktiva 93/42/EEZ — Nadzor sukladnosti medicinskih proizvoda — Prijavljeno tijelo koje je ovlastio proizvođač — Dužnosti tog tijela — Neispravni implantati za dojke — Proizvodnja na osnovi silikona — Odgovornost prijavljenog tijela“
      U predmetu C‑219/15,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka), odlukom od 9. travnja 2015., koju je Sud zaprimio 13. svibnja 2015., u postupku

         Elisabeth Schmitt

      protiv

         TÜV Rheinland LGA Products GmbH,

      SUD (prvo vijeće),
      u sastavu: R. Silva de Lapuerta, predsjednica vijeća, E. Regan, J.-C. Bonichot, C. G. Fernlund (izvjestitelj) i S. Rodin, suci,
      nezavisna odvjetnica: E. Sharpston,
      tajnik: C. Strömholm, administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 26. svibnja 2016.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za E. Schmitt, R. Schultze‑Zeu, Rechtsanwältin i H. Riehn, Rechtsanwalt,

               —

               za TÜV Rheinland LGA Products GmbH, I. Brock, Rechtsanwältin, M. Schweiger, Rechtsanwalt, i D. Anderson, QC,

               —

               za njemačku vladu, T. Henze, J. Möller i K. Petersen, u svojstvu agenata,

               —

               za Irsku, E. Creedon, L. Williams i A. Joyce, u svojstvu agenata, uz asistenciju C. Tolanda, BL,

               —

               za francusku vladu, G. de Bergues, D. Colas, F. Gloaguen i J. Traband, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, M. Kellerbauer i P. Mihaylova, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisne odvjetnice na raspravi održanoj 15. rujna 2016.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 11. stavka 1. točke (a) Direktive Vijeća 93/42/EEZ od 14. lipnja 1993. o medicinskim proizvodima (SL 1993., L 169, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 53., str. 5.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 1882/2003 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. rujna 2003. (SL 2003., L 284, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 96.) (u daljnjem tekstu: Direktiva 93/42), kao i odjeljaka 3.3, 4.3, 5.3 i 5.4 njezina Priloga II.

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između Elisabeth Schmitt i društva TÜV Rheinland LGA Products GmbH (u daljnjem tekstu: TÜV Rheinland) u vezi s odgovornošću potonjeg u svojstvu prijavljenog tijela za štetu koju su E. Schmitt uzrokovali neispravni silikonski implantanti za dojke.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

      Direktiva 93/42

               3

               Direktiva 93/42 izmijenjena je Direktivom 2007/47/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. rujna 2007. (SL 2007., L 247, str. 21.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 54., str. 104.). Međutim, te se izmjene odnose na odredbe koje se primjenjuju od 21. ožujka 2010. i stoga nisu relevantne u okviru glavnog postupka.

               4

               Uvodna izjava 3. Direktive 93/42 navodi „da je nacionalne odredbe o sigurnosti i zaštiti zdravlja pacijenata, korisnika i, gdje je to primjereno, drugih osoba u odnosu na korištenje medicinskih proizvoda potrebno uskladiti da bi se jamčilo slobodno kretanje takvih proizvoda na unutarnjem tržištu”.

               5

               Uvodna izjava 5. te direktive propisuje „da bi medicinski proizvodi morali osigurati pacijentima, korisnicima i trećim osobama visoku razinu zaštite i postići razine učinkovitosti kakve im pripisuje proizvođač; [i] da je, stoga, održavanje ili poboljšanje razine zaštite dostignute u državama članicama jedan od osnovnih ciljeva ove Direktive”.

               6

               Članak 2. navedene direktive navodi da „[d]ržave članice moraju poduzeti sve potrebne mjere kako bi osigurale da se proizvodi mogu staviti u promet i/ili u uporabu, samo ako zadovoljavaju bitne zahtjeve navedene u Direktivi, ako su propisno nabavljeni i postavljeni, održavani i upotrebljavani u skladu sa svojom namjenom”.

               7

               Članak 11. stavak 1. točka (a) Direktive 93/42 propisuje jednu od mogućnosti za ocjenu sukladnosti proizvoda iz klase rizika III., osim onih izrađenih po narudžbi za određenog korisnika ili namijenjenih kliničkim ispitivanjima, koju proizvođač mora odabrati da bi stavio CE oznaku sukladnosti. Točnije, kod te mogućnosti riječ je o pridržavanju postupka koji se odnosi na EZ izjavu o sukladnosti iz Priloga II. (potpuni sustav za osiguravanje kvalitete).

               8

               Iz članka 11. stavka 9. te direktive proizlazi da ako postupak ocjenjivanja sukladnosti uključuje intervenciju prijavljenog tijela, proizvođač se može obratiti tijelu po svom izboru u okviru zadaća za koje je to tijelo prijavljeno. Stavak 10. tog članka propisuje da navedeno tijelo može zahtijevati, kad je to valjano opravdano, sve informacije ili podatke potrebne da bi se potkrijepilo potvrdu o sukladnosti i da bi se održala njezina valjanost s obzirom na odabrani postupak.

               9

               U skladu s člankom 16. stavkom 6. navedene direktive:
               „Kada prijavljeno tijelo ustanovi da zahtjevi koji se odnose na ovu Direktivu nisu ispunjeni ili ih proizvođač više ne ispunjava, ili da se potvrda nije smjela izdati, prijavljeno tijelo, uzimajući u obzir načelo proporcionalnosti, obustavlja ili povlači izdanu potvrdu ili na nju postavlja neka ograničenja, osim ako poštovanje tih zahtjeva proizvođač ne osigura primjenom odgovarajućih korekcijskih mjera. U slučaju obustavljanja ili povlačenja potvrde, odnosno postavljanja ograničenja na potvrdu, ili u slučaju kada je potrebno posredovanje nadležnih tijela, prijavljeno tijelo o tome obavješćuje nadležno tijelo. Država članica o tome obavješćuje druge države članice i Komisiju.”

               10

               Prilog II. Direktivi 93/42, naslovljen „EZ izjava o sukladnosti”, propisuje u odjeljku 1. da „[p]roizvođač jamči primjenu sustava kvalitete odobrenog za projektiranje, proizvodnju i završnu inspekciju tih proizvoda, kako je određeno u odjeljku 3., a predmetom je revizije prema odjeljku 3.3. i 4., te nadzora Zajednice iz odjeljka 5.”

               11

               Odjeljak 3.2. tog priloga navodi:
               „Primjena sustava kvalitete mora osigurati sukladnost proizvoda s odredbama ove Direktive koje se na njih odnose u svakoj fazi, od projektiranja do završne inspekcije. Svi elementi, zahtjevi i odredbe koje donosi proizvođač za svoj sustav kvalitete moraju biti dokumentirani sustavno i uredno u obliku pisanih smjernica i postupaka, kao što su programi, planovi, priručnici i zapisi o kvaliteti.
               […]”

               12

               Odjeljak 3.3. navedenog priloga propisuje:
               „Prijavljeno tijelo mora izvršiti reviziju sustava kvalitete kako bi utvrdilo je li u skladu sa zahtjevima iz odjeljka 3.2. Ono mora poći od pretpostavke da su sustavi kvalitete koji primjenjuju odgovarajuće usklađene norme u skladu s ovim zahtjevima.
               Ocjenjivački tim mora imati barem jednog člana s iskustvom u ocjenjivanju te tehnologije. Postupak ocjenjivanja mora obuhvaćati jednu inspekciju u pogonima proizvođača, a u valjano obrazloženim slučajevima i u pogonima proizvođačevih dobavljača i/ili podizvođača radi kontrole proizvodnih postupaka.
               Odluka se priopćuje proizvođaču. Ona mora sadržavati zaključke inspekcije i obrazloženu ocjenu.”

               13

               Odjeljak 4.1. Priloga II. Direktivi 93/42 propisuje:
               „Osim obveza iz odjeljka 3. proizvođač mora prijavljenom tijelu podnijeti zahtjev za pregled projektne dokumentacije proizvoda koji planira proizvoditi […]”

               14

               U skladu s odjeljkom 4.2. tog priloga:
               „U zahtjevu se mora opisati projekt, proizvodnja i učinkovitosti tog proizvoda. Zahtjev mora obuhvaćati dokumente potrebne za ocjenu sukladnosti proizvoda sa zahtjevima ove Direktive […]”

               15

               Odjeljak 4.3. navedenog priloga propisuje:
               „Prijavljeno tijelo mora pregledati zahtjev i, ako je proizvod u skladu s odgovarajućim odredbama ove Direktive, po tom zahtjevu izdati potvrdu EZ o pregledu projekta. Prijavljeno tijelo može zahtijevati da se zahtjev dopuni dodatnim ispitivanjima ili dokazima u svrhu ocjene sukladnosti sa zahtjevima Direktive. Potvrda mora sadržavati zaključke pregleda, uvjete roka valjanosti, podatke potrebne za identifikaciju odobrenog projekta, gdje je to primjereno, i opis namjene proizvoda.
               […]”

               16

               Odjeljak 5.1. Priloga II. Direktivi 93/42 navodi:
               „Svrha nadzora jest osigurati uredno ispunjenje proizvođačevih obveza propisanih odobrenim sustavom kvalitete.”

               17

               U skladu s odjeljkom 5.2. tog priloga:
               „Proizvođač mora ovlastiti prijavljeno tijelo da izvrši sve potrebne nadzore i dostaviti mu sve potrebne podatke, posebno:

                        —

                        dokumentaciju o sustavu kvalitete,

                        —

                        podatke predviđene u dijelu sustava kvalitete koji se odnosi na projekt, kao što su rezultati analiza, proračunska ispitivanja itd.,

                        —

                        podatke predviđene u dijelu sustava kvalitete koji se odnosi na proizvodnju, kao što su inspekcijska izvješća i ispitni podaci, podaci o kalibraciji, izvješća o stručnosti tog osoblja itd.”

               18

               U skladu s odjeljkom 5.3. navedenog priloga prijavljeno tijelo „mora povremeno obaviti odgovarajuće inspekcije i ocjenjivanja kako bi se uvjerilo da proizvođač primjenjuje odobreni sustav kvalitete, te mora proizvođaču dostaviti izvješće o izvršenom ocjenjivanju”. Usto, u odjeljku 5.4. propisano je da to tijelo „može nenajavljeno posjetiti proizvođača [pri čemu u] vrijeme takvih posjeta prijavljeno tijelo može, gdje je potrebno, izvršiti ili zatražiti ispitivanja radi nadzora ispravnog funkcioniranja sustava kvalitete”.

               19

               Prilog XI. Direktivi 93/42 propisuje „Kriterij[e] za određivanje prijavljenih tijela”, a osobito kriterije koji se odnose na visoki stupanj neovisnosti i na znanstvenu stručnost. Osobito, iz odjeljka 3. tog priloga proizlazi da prijavljeno tijelo mora imati „raspoloživost dovoljnog broja znanstvenog osoblja unutar organizacije, koje posjeduje dovoljno iskustva i znanja da ocijeni medicinsku funkcionalnost i učinkovitost medicinskih proizvoda za koja su ovlašteni, uzimajući u obzir zahtjeve ove Direktive”. Usto, iz odjeljka 6. tog priloga proizlazi da takvo tijelo „mora preuzeti punu odgovornost, ako odgovornost ne preuzima država prema nacionalnom zakonodavstvu, ili država članica sama neposredno ne provodi nadzor”.

         Direktiva 2003/12/EZ

               20

               Na temelju članka 1. Direktive Komisije 2003/12/EZ od 3. veljače 2003. o ponovnoj klasifikaciji implantata za dojke u okviru Direktive 93/42 (SL 2003., L 28, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 64., str. 100.) ti su implantati klasificirani kao medicinski proizvodi obuhvaćeni klasom rizika III.

               21

               Ta direktiva stupila je na snagu 1. rujna 2003. Iz članaka 2. i 3. navedene direktive proizlazi da će implantati za dojke koji su stavljeni na tržište prije tog datuma biti predmetom postupka ponovnog ispitivanja sukladnosti kao klase rizika III. medicinskih proizvoda prije 1. ožujka 2004.

         Njemačko pravo

               22

               Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je Direktiva 93/42 prenesena u njemačko pravo Medizinproduktegesetzom (Zakon o medicinskim proizvodima, u daljnjem tekstu: MPG) i Medizinprodukte‑Verordnungom (Uredba o medicinskim proizvodima).

               23

               Na temelju članka 6. stavka 2. prve rečenice i članka 37. stavka 1. MPG‑a te članka 7. stavka 1. točke 1. Uredbe o medicinskim proizvodima, medicinski proizvodi klase rizika III. stavljaju se na tržište samo ako su ispunjene pretpostavke u postupku ocjene sukladnosti na temelju Priloga II. Direktivi 93/42.

               24

               Iz različitih odredaba Bürgerliches Gesetzbucha (njemački Građanski zakonik), na način kako ih tumači njemačka sudska praksa, proizlazi, s jedne strane, da se zbog povrede zaštitnog propisa može pozivati na građanskopravnu odgovornost i, s druge strane, da se ugovorne obveze pažnje i zaštite mogu u određenim slučajevima proširiti na treću osobu.

         Glavni postupak i prethodna pitanja

               25

               E. Schmitt 1. prosinca 2008. u Njemačkoj ugradila je implantate za dojke proizvedene u Francuskoj.

               26

               Proizvođač tih implantata, koji je naknadno postao insolventan, zadužio je TÜV Rheinland za ocjenjivanje svojeg sustava kvalitete. Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je to prijavljeno tijelo u okviru svojeg postupanja u razdoblju od 1998. do 2008. posjetilo proizvođača osam puta, pri čemu su svi ti posjeti bili unaprijed najavljeni. TÜV Rheinland tijekom tog razdoblja nije nikada izvršio uvid u poslovnu dokumentaciju niti je naložio inspekciju proizvoda.

               27

               Tijekom 2010. nadležno francusko tijelo utvrdilo je da je navedeni proizvođač proizvodio implantate za dojke izrađenima od industrijskog silikona koji nije bio sukladan standardima kvalitete. Stoga je E. Schmitt 2012. izvadila te implantate.

               28

               Smatrajući da TÜV Rheinland nije na zadovoljavajući način ispunio svoje obveze, E. Schmitt zatražila je pred njemačkim sudovima da joj prijavljeno tijelo plati iznos od 40000 eura s osnove naknade štete i pripadajućih kamata za pretrpljenu neimovinsku štetu. Ona je također zahtijevala da se utvrdi odgovornost navedenog tijela za svu buduću materijalnu štetu. U potporu svojim zahtjevima, ona je navela da je društvo TÜV Rheinland moglo uvidom u dostavnice i račune utvrditi da se proizvođač nije koristio odobrenim silikonom.

               29

               Nakon što je njezine zahtjeve odbio prvostupanjski sud, to je isto učinio i žalbeni sud.

               30

               Kao prvo, žalbeni sud utvrdio je da nije moguće pozivati se na odgovornost društva TÜV Rheinland zbog povrede obveze ugovora čiji je učinak zaštita trećih osoba, s obzirom na to da je ugovor između tog prijavljenog tijela i proizvođača u potpunosti uređen privatnim pravom i ne uključuje E. Schmitt. Prema mišljenju navedenog suda, ni predmet ni cilj postupanja društva TÜV Rheinland nije bila zaštita trećih osoba, s obzirom na to da se aktivnošću izdavanja potvrda jedino nastoji zajamčiti poštovanje pretpostavki za stavljanje medicinskih proizvoda na tržište. Uključivanje trećih osoba u ugovorno područje primjene, a protivno volji ugovornih stranaka i bez legitimnog interesa u tom smislu, dovelo bi do neograničene odgovornosti prijavljenog tijela.

               31

               Kao drugo, žalbeni sud presudio je da društvo TÜV Rheinland nije odgovorno ni na temelju građanskopravne odgovornosti jer to prijavljeno tijelo nije postupalo u cilju zaštite pacijenata. Osim toga, taj je sud utvrdio da društvo TÜV Rheinland nije počinilo nijednu pogrešku jer je redovito provodilo najavljene posjete, što je bilo dovoljno u slučaju nepostojanja sumnji u proizvodne nepravilnosti.

               32

               E. Schmitt podnijela je zahtjev za reviziju pred sudom koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku.

               33

               Prema mišljenju tog suda, rješenje spora primjenom njemačkog prava ovisi u biti o cilju postupanja i obvezama prijavljenog tijela u postupku ocjene sukladnosti.

               34

               Sud koji je uputio zahtjev navodi da odgovor na pitanje treba li se prva rečenica članka 6. stavka 2. smatrati propisom koji štiti pojedinačne interese ključno ovisi o sadržaju i cilju Direktive 93/42 općenito i osobito o njezinu Prilogu II. Naime, u njemačkom se pravu smatra da propis s obzirom na svoj cilj i sadržaj štiti ako nastoji zaštititi pojedince ili određene kategorije osoba od povreda određenih zaštićenih interesa. U tom je pogledu bitno spoznati je li zakonodavac koji je donio predmetni propis posebno namjeravao, makar i podredno, pružiti određenim kategorijama osoba sudsku zaštitu poput one koju se navodi zbog navodne povrede. Također valja općom ocjenom zakonodavnog konteksta u kojem se nalazi taj propis provjeriti je li zakonodavac za povredu zaštićenog interesa namjeravao predvidjeti obvezu činitelja te povrede da je popravi.

               35

               Usto, navedeni sud objašnjava da mogući učinci zaštite osoba koje su treće strane u odnosu na ugovor sklopljen između predmetnog proizvođača i društva TÜV Rheinland mogu nastati ako su ispunjene određene pretpostavke, osobito ako taj proizvođač ima interes, koji se može zaštititi, da doseg ugovornih obveza tog prijavljenog tijela obuhvati i treću osobu poput E. Schmitt. Radi tumačenja tog ugovora u skladu s njemačkim pravom od ključne su važnosti ciljevi koje Direktiva 93/42 općenito nastoji ostvariti postupkom ocjene sukladnosti i, osobito, postupanjem prijavljenog tijela na temelju navedenog ugovora.

               36

               U svakom slučaju, za utvrđivanje odgovornosti društva TÜV Rheinland nužno je da je navedeno tijelo povrijedilo zaštitni propis ili ugovornu obvezu. Radi utvrđivanja postojanja takve povrede, sud koji je uputio zahtjev želi saznati konkretan sadržaj obveza koje proizlaze iz odjeljaka 3.3., 4.3., 5.3. i 5.4. Priloga II. Direktivi 93/42. Naime, taj sud izražava sumnje o konkretnoj naravi obveza tijela poput društva TÜV Rheinland, osobito u pogledu razine nadzora i kontrole koje to tijelo mora osigurati u okviru svojih inspekcija proizvođača.

               37

               U tim je okolnostima Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

                        „1.

                        Je li cilj i namjera Direktive 93/42 da prijavljeno tijelo zaduženo za reviziju sustava za osiguravanje kvalitete, pregled projektne dokumentacije proizvoda i nadzor u slučaju medicinskih proizvoda klase rizika III. djeluje s ciljem zaštite svih mogućih pacijenata i da zbog toga u slučaju skrivljene povrede obveze može prema pacijentima o kojima je riječ izravno i neograničeno odgovarati?

                        2.

                        Proizlazi li iz [odjeljaka 3.3., 4.3., 5.3. i 5.4.] Priloga II. Direktivi 93/42 da prijavljeno tijelo zaduženo za reviziju sustava za osiguravanje kvalitete, pregled projektne dokumentacije proizvoda i nadzor u slučaju medicinskih proizvoda klase rizika III. ima opću obvezu pregleda proizvoda ili barem obvezu njihova pregleda kada za to postoji povod?

                        3.

                        Proizlazi li iz navedenih odjeljaka Priloga II. Direktivi 93/42 da prijavljeno tijelo zaduženo za reviziju sustava za osiguravanje kvalitete, pregled projektne dokumentacije proizvoda i nadzor u slučaju medicinskih proizvoda klase rizika III. ima opću obvezu pregleda proizvođačeve poslovne dokumentacije i/ili provedbe nenajavljenih inspekcija ili barem obvezu provedbe tih radnji kada za to postoji povod?”

         O prethodnim pitanjima

         Drugo i treće pitanje

               38

               Svojim drugim i trećim pitanjem, koja valja ispitati ponajprije i zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li odredbe Priloga II. Direktivi 93/42 tumačiti na način da je prijavljeno tijelo dužno općenito, ili barem kada za to postoje opravdani razlozi, provoditi nenajavljene inspekcije, kontrolirati proizvode i/ili pregledavati proizvođačevu poslovnu dokumentaciju.

               39

               U tom pogledu treba navesti da su, zaista, neke od obveza koje je prijavljeno tijelo dužno ispuniti na temelju Priloga II. Direktivi 93/42 specifične u pogledu konkretnih aktivnosti koje valja poduzeti. Na taj način, na temelju odjeljka 3.3. tog priloga prijavljeno tijelo mora u okviru svoje revizije sustava kvalitete proizvođača provesti inspekciju u pogonima proizvođača. Usto, na temelju odjeljka 5.3. tog priloga prijavljeno tijelo mora u okviru nadzora proizvođača povremeno obaviti odgovarajuće inspekcije i ocjenjivanja.

               40

               Međutim, odredbe Priloga II. Direktivi 93/42 ne propisuju općenitu obvezu prijavljenog tijela da provodi nenajavljene inspekcije, kontrolira proizvode i/ili pregledava proizvođačevu poslovnu dokumentaciju.

               41

               S obzirom na navedeno, valja podsjetiti da je na temelju odjeljaka 3.2., 3.3. i 4.1. do 4.3. Priloga II. Direktivi 93/42 prijavljeno tijelo dužno, s jedne strane, ispitati zahtjev za pregled projektne dokumentacije koji je podnio proizvođač, pri čemu taj zahtjev mora opisati projekt, proizvodnju i učinkovitost tog proizvoda, te, s druge strane, utvrditi osigurava li primjena proizvođačeva sustava kvalitete sukladnost proizvoda s relevantnim odredbama te direktive. Usto, iz odjeljka 5.1. tog priloga proizlazi da se prijavljeno tijelo mora osigurati da proizvođač uredno izvršava svoje obveze koje proizlaze iz odobrenog sustava kvalitete.

               42

               Prilog II. Direktivi 93/42 izričito propisuje različite mjere koje prijavljenom tijelu omogućuju izvršavanje njegovih obveza u području nadzora. Iz odjeljka 5.4. tog priloga proizlazi da prijavljeno tijelo može nenajavljeno posjetiti proizvođača pri čemu u vrijeme takvih posjeta prijavljeno tijelo može, gdje je potrebno, izvršiti ili zatražiti ispitivanja radi nadzora ispravnog funkcioniranja sustava kvalitete.

               43

               Usto, iz članka 11. stavka 10. te direktive proizlazi da prijavljeno tijelo može zahtijevati, kad je to valjano opravdano, sve informacije ili podatke potrebne da bi se potkrijepilo potvrdu o sukladnosti i da bi se održala njezina valjanost s obzirom na odabrani postupak. Dakle, proizvođač u okviru postupka koji se odnosi na EZ izjavu o sukladnosti mora ovlastiti to tijelo da izvrši sve potrebne nadzore i dostaviti mu sve potrebne podatke na temelju odjeljka 5.2. Priloga II. Direktivi 93/42.

               44

               Veći broj zainteresiranih strana koje su podnijele očitovanja pred Sudom naveo je da iz teksta i strukture Direktive 93/42 proizlazi da su sve te mjere fakultativne i da prijavljena tijela moraju imati široku marginu prosudbe u tom pogledu.

               45

               Doista, kao što je to navela nezavisna odvjetnica u točki 44. svojeg mišljenja, tim se tijelima mora priznati odgovarajuća margina prosudbe s obzirom na stroge zahtjeve koje na temelju Priloga XI. Direktivi 93/42 moraju ispunjavati što se tiče njihove neovisnosti i znanstvene stručnosti. Međutim, obveze propisane u članku 16. stavku 6. Direktive 93/42, kao i one izložene u točki 41. ove presude, bile bi mrtvo slovo na papiru kada ta margina prosudbe ne bi bila ograničena. Ispunjenje uloge prijavljenog tijela u okviru postupka EZ izjave o sukladnosti ne bi moglo biti osigurano ako bi ono moglo ostati inertno u slučaju postojanja naznaka koje upućuju na mogućnost da medicinski proizvod nije sukladan zahtjevima koji proizlaze iz Direktive 93/42.

               46

               Posljedično, budući da prijavljena tijela imaju obvezu utvrđivanja može li se zadržati EZ izdavanje potvrda na temelju članka 16. stavka 6. Direktive 93/42, ona imaju opću obvezu dužne pažnje koja je povezana s njihovim postupanjem u okviru postupka EZ izjave o sukladnosti.

               47

               Iz toga slijedi, kao što je to navela nezavisna odvjetnica u točki 54. svojeg mišljenja, da prijavljeno tijelo ima obvezu dužne pažnje pa ako postoje naznake koje upućuju na to da medicinski proizvod može biti nesukladan zahtjevima koji proizlaze iz Direktive 93/42, ono mora poduzeti sve nužne mjere kako bi ispunilo obveze predviđene u navedenom članku 16. stavku 6., kao i one navedene u točki 41. ove presude.

               48

               S obzirom na prethodna razmatranja, na drugo i treće pitanje valja odgovoriti da odredbe Priloga II. Direktive 93/42, u vezi s člankom 11. stavcima 1. i 10. te člankom 16. stavkom 6. te direktive, treba tumačiti na način da prijavljeno tijelo nije općenito dužno provoditi nenajavljene inspekcije, kontrolirati proizvode i/ili pregledavati proizvođačevu poslovnu dokumentaciju. Međutim, ako postoje naznake koje upućuju na mogućnost da medicinski proizvod nije sukladan zahtjevima koji proizlaze iz Direktive 93/42, to tijelo mora poduzeti sve mjere koje su nužne za ispunjavanje svojih obveza na temelju članka 16. stavka 6. te direktive i odjeljaka 3.2., 3.3., 4.1. do 4.3. i 5.1. Priloga II. navedenoj direktivi.

         Prvo pitanje

               49

               Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li Direktivu 93/42 tumačiti na način, s jedne strane, da se postupanjem prijavljenog tijela u okviru postupka u vezi s EZ izjavom o sukladnosti nastoji zaštititi krajnje korisnike medicinskih proizvoda i, s druge strane, da odgovornost tog tijela u pogledu tih korisnika nastaje ako ono skrivi povredu svoje obveze.

               50

               U tom pogledu valja podsjetiti da je Sud već presudio, pozivajući se na uvodne izjave 3. i 5. Direktive 93/42, da ta direktiva ne nastoji zaštititi samo zdravlje u užem smislu, nego i sigurnost osoba te da se ne odnosi samo na korisnike medicinskih proizvoda i pacijente, nego, općenitije, na „treće” odnosno „druge osobe” (presuda od 19. studenoga 2009., Nordiska Dental, C‑288/08, EU:C:2009:718, t. 29.). Iz toga proizlazi da navedena direktiva nastoji zaštititi krajnje korisnike medicinskih proizvoda.

               51

               Iako je ponajprije proizvođač taj koji je dužan osigurati sukladnost medicinskog proizvoda sa zahtjevima iz Direktive 93/42, valja navesti da u tu svrhu ta direktiva nameće obveze i državama članicama i prijavljenim tijelima.

               52

               U tom pogledu valja navesti, s jedne strane, da uz obvezu država članica, propisanu u članku 2. Direktive 93/42, da poduzmu sve potrebne mjere da se proizvodi mogu staviti u promet i/ili uporabu samo ako zadovoljavaju zahtjeve te direktive, ta direktiva državama članicama nalaže i posebne obveze u području nadzora tržišta. Naime, kao što je to Sud presudio u točkama 35. do 38. presude od 24. studenoga 2016., Lohmann & Rauscher International (C‑662/15, EU:C:2016:903), kombinacija tih obveza u okviru postupaka zaštite, stručnog nadzora i nadzora zdravlja, koji su uspostavljeni tom direktivom, tako omogućuje zaštitu zdravlja i sigurnosti osoba.

               53

               S druge strane, što se tiče postupanja prijavljenog tijela u okviru postupka u vezi s EZ izjavom o sukladnosti, iz teksta i strukture Direktive 93/42 proizlazi da se tim postupkom nastoji zaštititi zdravlje i sigurnost osoba.

               54

               S obzirom na prethodno navedeno valja utvrditi propisuje li Direktiva 93/42 da odgovornost prijavljenog tijela u pogledu tih krajnjih korisnika medicinskih proizvoda nastaje ako ono skrivi povredu svoje obveze.

               55

               U tom pogledu valja ponajprije podsjetiti da je Sud već naveo da iz činjenice da direktiva propisuje nadzorne obveze određenim tijelima i činjenice da je jedan od ciljeva te direktive zaštita oštećenih stranaka ne proizlazi nužno da navedena direktiva nastoji uspostaviti prava u korist tih stranaka za slučajeve kada tijela povrijede svoje obveze, a tomu je osobito tako u slučaju kada ta direktiva ne sadržava nijedno izričito pravilo kojim se dodjeljuju takva prava (vidjeti u tom smislu presudu od 12. listopada 2004., Paul i dr., C‑222/02, EU:C:2004:606, t. 38. do 40.).

               56

               Imajući u vidu činjenicu da Direktiva 93/42 ne navodi načine nastanka građanskopravne odgovornosti prijavljenih tijela, također valja ustvrditi da se ne može smatrati da je predmet te direktive uređenje pretpostavki pod kojima krajnji korisnici medicinskih proizvoda mogu eventualno ostvariti popravak štete zbog toga što su ta tijela skrivila povredu svojih obveza.

               57

               U svakom slučaju, sâma činjenica da odjeljak 6. Priloga XI. Direktivi 93/42 nalaže prijavljenim tijelima obvezu ugovaranja osiguranja za građanskopravnu odgovornost ne može biti dostatna, s obzirom na to da ne postoji drugo pojašnjenje u vezi s time, za stajalište da ta direktiva nalaže državama članicama da krajnjim korisnicima medicinskih proizvoda, koji su pretrpjeli štetu zbog povrede obveze koju su skrivila prijavljena tijela, jamče pravo da im ta tijela poprave štetu.

               58

               Doista, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da sustav uspostavljen Direktivom Vijeća 85/374/EEZ od 25. srpnja 1985. o približavanju zakona i drugih propisa država članica u vezi s odgovornošću za neispravne proizvode (SL 1985., L 210, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 22., str. 3.) ne isključuje primjenu drugih sustava ugovorne ili izvanugovorne odgovornosti pod uvjetom da se oni temelje na različitim osnovama, poput krivnje (vidjeti u tom smislu presudu od 10. siječnja 2006., Skov i Bilka, C‑402/03, EU:C:2006:6, t. 47.).

               59

               Iz toga slijedi da u trenutačnom stanju propisa Unije nacionalno pravo uređuje, pod uvjetima primjene načela ekvivalentnosti i djelotvornosti, pretpostavke pod kojima može nastati odgovornost prijavljenog tijela u pogledu krajnjih korisnika medicinskih proizvoda zbog povrede obveza koju je skrivilo to tijelo u odnosu na obveze koje mu se nalažu u okviru postupka propisanog Direktivom 93/42 u vezi s EZ izjavom o sukladnosti.

               60

               S obzirom na prethodna razmatranja na prvo pitanje valja odgovoriti da Direktivu 93/42 treba tumačiti na način da se postupanjem prijavljenog tijela u okviru postupka u vezi s EZ izjavom o sukladnosti nastoji zaštititi krajnje korisnike medicinskih proizvoda. Pretpostavke pod kojima može nastati odgovornost prijavljenog tijela u pogledu tih korisnika zbog povrede obveza, koju je to tijelo skrivilo u okviru tog postupka u odnosu na obveze koje mu se nalažu na temelju te direktive, uređuju se nacionalnim pravom pod uvjetima primjene načela ekvivalentnosti i djelotvornosti.

         Zahtjev za vremensko ograničenje učinaka presude

               61

               Irska je u svojim očitovanjima od Suda zatražila da vremenski ograniči učinke ove presude ako bi Sud zaključio da Direktiva 93/42 propisuje da je prijavljeno tijelo izravno i neograničeno odgovorno prema korisnicima medicinskog proizvoda iz klase rizika III. u slučaju povrede svojih obveza, odnosno povrede koju je to tijelo skrivilo u okviru postupanja u pogledu tog proizvoda.

               62

               U vezi s time dostatno je navesti da iz odgovora na prvo pitanje proizlazi da ta direktiva ne propisuje takvu odgovornost.

               63

               U tim okolnostima ne treba ograničiti vremenske učinke ove presude.

         Troškovi

               64

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (prvo vijeće) odlučuje:

                           1.

                           Odredbe Priloga II. Direktivi Vijeća 93/42/EEZ od 14. lipnja 1993. o medicinskim proizvodima, kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 1882/2003 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. rujna 2003., u vezi s člankom 11. stavcima 1. i 10. te člankom 16. stavkom 6. te direktive, treba tumačiti na način da prijavljeno tijelo nije općenito dužno provoditi nenajavljene inspekcije, kontrolirati proizvode i/ili pregledavati proizvođačevu poslovnu dokumentaciju. Međutim, ako postoje naznake koje upućuju na mogućnost da medicinski proizvod nije sukladan zahtjevima koji proizlaze iz Direktive 93/42, kako je izmijenjena Uredbom br. 1882/2003, to tijelo mora poduzeti sve mjere koje su nužne za ispunjavanje svojih obveza na temelju članka 16. stavka 6. te direktive i odjeljaka 3.2., 3.3., 4.1. do 4.3. i 5.1. Priloga II. navedenoj direktivi.

                           2.

                           Direktivu 93/42, kako je izmijenjena Uredbom br. 1882/2003, treba tumačiti na način da se postupanjem prijavljenog tijela u okviru postupka u vezi s EZ izjavom o sukladnosti nastoji zaštititi krajnje korisnike medicinskih proizvoda. Pretpostavke pod kojima može nastati odgovornost prijavljenog tijela u pogledu tih korisnika zbog povrede obveza, koju je to tijelo skrivilo u okviru tog postupka u odnosu na obveze koje mu se nalažu na temelju te direktive, uređuju se nacionalnim pravom pod uvjetima primjene načela ekvivalentnosti i djelotvornosti.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: njemački


Presuda Suda (veliko vijeće) od 1. srpnja 2008.#Motosykletistiki Omospondia Ellados NPID (MOTOE) protiv Elliniko Dimosio.#Zahtjev za prethodnu odluku: Dioikitiko Efeteio Athinon - Grčka.#Članci 82. i 86. UEZ-a.#Predmet C-49/07.


title: Presuda Suda (prvo vijeće) od 6. veljače 2014.#Leidseplein Beheer BV i Hendrikus de Vries protiv Red Bull GmbH i Red Bull Nederland BV.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden.#Zahtjev za prethodnu odluku – Žigovi – Direktiva 89/104/EEZ – Prava koja proizlaze iz žiga – Ugledan žig – Proširena zaštita za proizvode ili usluge koji nisu slični – Korištenje znakom koji je istovjetan ili sličan uglednom žigu od strane trećega bez opravdanog razloga – Pojam ,opravdan razlog’.#Predmet C‑65/12.

text:
         PRESUDA SUDA (prvo vijeće)
      6. veljače 2014. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Žigovi — Direktiva 89/104/EEZ — Prava koja proizlaze iz žiga — Ugledan žig — Proširena zaštita za proizvode ili usluge koji nisu slični — Korištenje znaka koji je istovjetan ili sličan uglednom žigu od strane trećega bez opravdanog razloga — Pojam ,opravdan razlog'“
      U predmetu C‑65/12,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je podnio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska), odlukom od 3. veljače 2012., koju je Sud zaprimio 8. veljače 2012., u postupku

         Leidseplein Beheer BV,

         Hendrikus de Vries

      protiv

         Red Bull GmbH,

         Red Bull Nederland BV,

      SUD (prvo vijeće),
      u sastavu: A. Tizzano, predsjednik vijeća, K. Lenaerts, potpredsjednik Suda u svojstvu suca prvog vijeća, A. Borg Barthet, E. Levits (izvjestitelj) i M. Berger, suci,
      nezavisna odvjetnica: J. Kokott,
      tajnik: M. Ferreira, glavna administratorica,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 27. veljače 2013.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Leidseplein Beheer BV i H. de Vries, T. Cohen Jehoram i L. Bakers, advocaten,

               —

               za Red Bull GmbH i Red Bull Nederland BV, S. Klos, advocaat,

               —

               za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju S. Fiorentina, avvocato dello Stato,

               —

               za Europsku komisiju, F. Wilman i F. Bulst, u svojstvu agenata,

         saslušavši mišljenje nezavisne odvjetnice na raspravi održanoj 21. ožujka 2013.,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 5. stavka 2. Prve direktive Vijeća 89/104/EEZ od 21. prosinca 1988. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL 1989., L 40, str. 1.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Leidseplein Beheer BV i Hendrikusa de Vriesa (u daljnjem tekstu zajedno: De Vries) te društava Red Bull GmbH i Red Bull Nederland BV (u daljnjem tekstu zajedno: Red Bull) u vezi s proizvodnjom i stavljanjem na tržište energetskog pića u pakiranju sa znakom „Bull Dog“ili drugim znakom koji ima verbalni element „Bull“ ili drugim znakovima koji svojom sličnošću mogu dovesti u zabludu s obzirom na registrirane žigove Red Bulla.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Članak 5. Direktive 89/104, koji je kasnije u biti preslikan u članku 5. Direktive 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008., o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL L 299, str. 25. i ispravak SL 2009., L 11, str. 86.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 149.), pod naslovom „Prava koja proizlaze iz žiga“ propisuje:
               „1.   Registrirani žig nositelju daje isključiva prava koja proizlaze iz tog žiga. Nositelj žiga ima pravo spriječiti sve treće strane da bez njegova odobrenja u trgovačkom prometu koriste:

                        (a)

                        svaki znak koji je istovjetan njegovom žigu u odnosu na proizvode ili usluge koji su istovjetni onima za koje je žig registriran;

                        (b)

                        svaki znak kad, zbog istovjetnosti ili sličnosti s njegovim žigom i istovjetnosti ili sličnosti s proizvodima ili uslugama obuhvaćenima tim žigom i tim znakom, postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu; vjerojatnost zablude uključuje vjerojatnost dovođenja u vezu tog znaka i žiga.

                  2.   Svaka država članica može također odrediti da nositelj ima pravo spriječiti sve treće strane da bez njegova odobrenja u trgovačkom prometu koriste bilo koji znak koji je istovjetan ili sličan žigu u odnosu na proizvode ili usluge koji nisu slični onima za koje je žig registriran, ako potonji ima ugled u državi članici i ako uporaba tog znaka bez opravdanog razloga nepošteno iskorištava razlikovni karakter ili ugled žiga ili im šteti.
               […]“ [neslužbeni prijevod]

         Nizozemsko pravo

               4

               U području žigovnog prava, nizozemsko zakonodavstvo polazi od Konvencije Beneluksa u području intelektualnog vlasništva (žigovi i dizajni ili modeli), koja je potpisana u Den Haagu 25. veljače 2005. (u daljnjem tekstu: Beneluška konvencija).

               5

               Članak 2.20. stavak 1. točka c) navedene konvencije, koji je zamijenio prijašnji članak 13. slovo A stavak 1. točka c) Jedinstvenog zakona Beneluksa o žigovima, glasi:
               „1.   Registrirani žig nositelju daje isključiva prava. Bez učinka na eventualnu primjenu zajedničkog prava u pogledu građanskopravne odgovornosti za štetu, isključivo pravo na žig dopušta nositelju tog prava da svakoj trećoj osobi zabrani da bez njegove suglasnosti:
               [...]

                        c.

                        u trgovačkom prometu koristi znak istovjetan ili sličan tom žigu u odnosu na proizvode ili usluge koji nisu slični onima za koje je žig registriran ako taj žig ima ugled na području Beneluksa i ako uporaba tog znaka bez opravdanog razloga nepošteno iskorištava razlikovni karakter ili ugled žiga ili im šteti;

                  [...]“

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               6

               Red Bull je za područje Beneluksa nositelj, među ostalim, verbalnog i figurativnog žiga Red Bull Krating‑Daeng (u daljnjem tekstu: žig Red Bull Krating‑Daeng), koji je registriran 11. srpnja 1983. za proizvode iz razreda 32, koji se odnosi na bezalkoholna pića.

               7

               De Vries je nositelj sljedećih žigova u Beneluksu, koji se također odnose na proizvode iz navedenog razreda 32:

                        —

                        verbalnog i figurativnog žiga The Bulldog, registriranoga 14. srpnja 1983.,

                        —

                        verbalnog žiga The Bulldog, registriranoga 23. prosinca 1999., te

                        —

                        verbalnog i figurativnog žiga The Bulldog Energy Drink, registriranoga 15. lipnja 2000.

               8

               Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da se stranke spore jedino oko toga je li De Vries, prije nego što je Red Bull 1983. podnio prijavu žiga, koristio znak „The Bulldog“ kao trgovačku oznaku za označavanje uslužne djelatnosti u sektoru restorana, hotelijerstva i ugostiteljstva (u daljnjem tekstu: usluge u sektoru HoReCa), u sklopu čega su se prodavala pića. Također nesporno je da žig Red Bull Krating‑Daeng ima određeni ugled na području Beneluksa.

               9

               Smatrajući da se De Vriesovim korištenjem razlikovnog znaka „The Bulldog“, u dijelu u kojem se taj znak sastoji od verbalnog elementa „Bull“, nanosi šteta žigu Red Bull Krating‑Daeng, Red Bull je 27. lipnja 2005. pokrenuo parnicu kod Rechtbank Amsterdam (prvostupanjski sud za područje Amsterdama) sa zahtjevom da se De Vriesu naloži prestanak proizvodnje i stavljanja na tržište energetskog pića u pakiranju sa znakom „Bull Dog“, drugim znakom koji ima verbalni element „Bull“ ili drugim znakovima koji svojom sličnošću mogu dovesti u zabludu s obzirom na registrirane žigove Red Bulla.

               10

               De Vries je protutužbom za područje Beneluksa zatražio opoziv prava koja Red Bullu pripadaju na osnovi verbalnog i figurativnog žiga Red Bull Krating‑Daeng.

               11

               Presudom od 17. siječnja 2007. Rechtbank Amsterdam odbio je oba zahtjeva u cijelosti.

               12

               Presudom od 2. veljače 2010. Gerechtshof te Amsterdam (drugostupanjski sud u Amsterdamu) usvojio je u većem dijelu žalbu Red Bulla protiv presude Rechtbank Amsterdam. Gerechtshof te Amsterdam je, s jedne strane, izrazio mišljenje da žig Red Bull Krating‑Daeng ima ugled u Beneluksu te da, s druge strane, s obzirom na sličnost koja proizlazi iz korištenja zajedničkog elementa „Bull“u tom žigu i znaku „The Bulldog“ koji De Vries koristi za energetska pića, zainteresirana javnost dovodi u vezu navedeni žig i taj znak, doduše bez pogreške u njihovom razlikovanju.

               13

               Gerechtshof te Amsterdam smatra da je navedeni znak sličan žigu Red Bull Krating‑Daeng te da se De Vries, ubacivanjem u područje djelovanja uglednog žiga, želio poslužiti ugledom navedenog žiga kako bi izvukao korist od Red Bullova udjela u tržištu energetskih pića, na kojem ostvaruje prihod i od nekoliko milijardi eura.

               14

               Gerechtshof te Amsterdam je ocijenio da činjenica na koju se poziva De Vries – da se počevši još od vremena prije 1983. godine žig The Bulldog koristi kroz neprekidnu uporabu znaka „The Bulldog“ za poticanje prodaje i označavanje uslužne djelatnosti u sektoru HoReCa, koja se sastojala, među ostalim, i od prodaje pića – nije opravdan razlog koji bi dopustio korištenje tog znaka.

               15

               Naime, prema mišljenju Gerechtshof te Amsterdam, De Vries nije opravdao nužnost uporabe navedenog znaka do mjere da se od njega ne bi moglo razumno očekivati da se suzdrži od uporabe tog znaka.

               16

               De Vries je pokrenuo kasacijski postupak pred Hoge Raad der Nederlanden (Vrhovnim sudom) protiv odluke Gerechtshof te Amsterdam predbacujući nižem sudu usko tumačenje pojma „opravdan razlog“u smislu članka 5. stavka 2. Direktive 89/104 (u daljnjem tekstu: pojam „opravdan razlog“). U konkretnom slučaju, uporaba u dobroj vjeri znaka „The Bulldog“ kao trgovačke oznake, prije nego što je podnesena prijava žiga Red Bull Krating‑Daeng, dovoljno je opravdan razlog.

               17

               Sud koji je uputio zahtjev utvrdio je da je Gerechtshof te Amsterdam, u predmetu o kojem je odlučivao, primijenio kriterij nužnosti uporabe znaka, koji je Sud Beneluksa izrazio u svojoj presudi od 1. ožujka 1975., Colgate Palmolive/Bols (Claeryn/Klarein), a radi ocjene postoji li opravdan razlog koji bi dopustio korištenje tog znaka.

               18

               Sud koji je uputio zahtjev izražava sumnje glede tumačenja pojma „opravdan razlog“ od strane Gerechtshof te Amsterdam. S jedne strane, taj pojam iz članka 2.20. stavka 1. točke c) Beneluške konvencije treba tumačiti u skladu s člankom 5. stavkom 2. Direktive 89/104. S druge strane, u presudi od 22. rujna 2011., Interflora i Interflora British Unit (C-323/09, Zb., str. I-8625.), Sud Europske unije dao je tom pojmu širi opseg nego što proizlazi iz shvaćanja Suda Beneluksa u gore navedenoj presudi Colgate Palmolive/Bols (Claeryn/Klarein).

               19

               U tim okolnostima, Hoge Raad der Nederlanden odlučio je prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „Treba li članak 5. stavak 2. Direktive [89/104] tumačiti tako da opravdan razlog u smislu te odredbe također postoji ako je znak istovjetan ili sličan uglednom žigu već korišten u dobroj vjeri od strane treće ili trećih osoba o kojima je riječ prije nego što je podnesena prijava za taj žig?“

         O prethodnom pitanju

               20

               Sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 5. stavak 2. Direktive 89/104 tumačiti tako da se kao „opravdan razlog“ u smislu te odredbe može prihvatiti činjenica da treći koristi znak sličan uglednom žigu u odnosu na proizvod koji je istovjetan proizvodu za koji je žig registriran ako se dokaže da se taj znak koristilo prije nego što je podnesena prijava navedenog žiga.

               21

               S obzirom na okolnosti glavnog postupka i u mjeri u kojoj postavljeno prethodno pitanje zahtijeva tumačenje izrazâ iz članka 5. stavka 2. Direktive 89/104, treba podsjetiti na to da, iako se ta odredba izričito odnosi samo na slučaj korištenja znaka koji je istovjetan ili sličan uglednom žigu u odnosu na proizvode ili usluge koji nisu slični onima za koje je taj žig registriran, zaštita o kojoj je u toj odredbi riječ tim više vrijedi i za uporabu znaka koji je istovjetan ili sličan uglednom žigu u odnosu na proizvode ili usluge koji su istovjetni ili slični onima za koje je žig registriran (gore navedena presuda Interflora i Interflora British Unit, t. 68. i navedena sudska praksa).

               22

               Isto tako, s obzirom na to da nije sporno da žig Red Bull Krating‑Daeng ima ugled te da nositelj tog žiga zahtijeva da De Vries prestane s proizvodnjom i stavljanjem na tržište proizvoda koji je istovjetan proizvodu za koji je isti žig registriran, i to u pakiranju koje nosi znak koji je sličan navedenom žigu, članak 5. stavak 2. Direktive 89/104 mora se primijeniti i na predmet u glavnom postupku.

               23

               Međutim, među strankama glavnog postupka sporan je opseg pojma „opravdan razlog“. Dok De Vries smatra da uporaba u dobroj vjeri znaka koji je sličan uglednom žigu može biti obuhvaćena tim pojmom ako se taj znak koristilo prije nego što je podnesena prijava za navedeni žig, Red Bull tvrdi da navedeni pojam obuhvaća samo objektivno važne razloge.

               24

               Kao prvo, Red Bull smatra da bi ekstenzivno tumačenje pojma „opravdan razlog“, kako proizlazi iz De Vriesove argumentacije, neizravno dovelo do priznanja neregistriranih žigova dok je Beneluška konvencija, u skladu s Direktivom 89/104, prihvatila sustav zaštite žigova koji se temelji isključivo na njihovoj registraciji.

               25

               Kao drugo, Red Bull navodi da bi se takvim tumačenjem pogrešno suzilo opseg prava koja nositelju prijavljenog žiga proizlaze iz članka 5. stavka 2. navedene direktive radi zaštite tog žiga, u usporedbi s opsegom prava koja isti nositelj ima prema stavku 1. istog članka.

               26

               Stoga najprije valja razmotriti opseg pojma „opravdan razlog“, a zatim uzimajući u obzir to razmatranje, utvrditi može li uporaba znaka koji je sličan uglednom žigu, a koja potječe iz vremena koje prethodi trenutku podnošenja prijave za navedeni žig, biti obuhvaćena tim pojmom ako se taj znak koristi u odnosu na proizvode ili usluge koji su istovjetni onima za koje je navedeni žig registriran.

         Opseg pojma
         „opravdan razlog
         “

               27

               Na samom početku mora se primijetiti da pojam „opravdan razlog“ nije definiran u Direktivi 89/104. Osim toga, u tekstu članka 5. stavka 2. navedene direktive nema ništa što bi potkrijepilo usko tumačenje tog pojma kako to smatra Red Bull.

               28

               Stoga kod tumačenja tog pojma treba uzeti u obzir opću shemu i ciljeve sustava u kojem se taj pojam nalazi (vidjeti u tom smislu presudu od 9. siječnja 2003., Davidoff, C-292/00, Zb., str. I-389., t. 24.) te posebno kontekst odredbe koja sadrži taj pojam (vidjeti u tom smislu presudu od 27. lipnja 2013., Malaysia Dairy Industries, C‑320/12, t. 25.).

               29

               Prije svega, važno je podsjetiti na to da, iako članak 5. Direktive 89/104 određuje da registrirani žig nositelju daje isključiva prava, iz te odredbe proizlaze i ograničenja tih prava.

               30

               Prema stalnoj sudskoj praksi isključiva prava predviđena navedenom odredbom dodijeljena su kako bi nositelj žiga mogao zaštititi svoje posebne interese koje ima kao nositelj žiga, to jest kako bi osigurao da žig može ispunjavati svoje funkcije. Stoga ostvarivanje tih prava treba biti ograničeno na slučajeve u kojima se uporabom znaka od strane treće osobe nanosi šteta ili bi se mogla nanijeti šteta jednoj od funkcija žiga. Među tim funkcijama ne nalazi se samo glavna funkcija žiga, a to je jamstvo podrijetla proizvoda ili usluge u pitanju u korist potrošača, nego i druge funkcije, poput jamstva kvalitete proizvoda ili usluge te funkcije komunikacije, ulaganja ili oglašavanja (presuda od 19. rujna 2013., Martin Y Paz Diffusion, C‑661/11, t. 58. i navedena sudska praksa).

               31

               S tim u svezi, treba istaknuti to da iz teksta članka 5. stavka 1. i uvodne izjave 10. Direktive 89/104 proizlazi da su pravni sustavi država članica usklađeni na način da isključiva prava koja proizlaze iz žiga nositelju daju „apsolutnu“ zaštitu od trećih osoba koje bi u odnosu na istovjetne proizvode ili usluge koristile znak koji je istovjetan tom žigu (gore navedena presuda Interflora i Interflora British Unit, t. 36.).

               32

               Premda je zakonodavac dodijelio „apsolutan“ karakter zaštiti od neovlaštene uporabe znaka koji je istovjetan žigu u odnosu na proizvode i usluge koji su istovjetni onima za koje je žig registriran, Sud je taj karakter dalje pojasnio istaknuvši da je, koliko god to bilo važno, zaštita dodijeljena člankom 5. stavkom 1. točkom (a) Direktive 89/104 samo kako bi nositelj žiga mogao zaštititi svoje posebne interese koje ima kao nositelj žiga, to jest kako bi osigurao da žig može ispunjavati svoje funkcije. Sud je na temelju toga zaključio da ostvarivanje isključivih prava koja proizlaze iz žiga treba biti ograničeno na slučajeve kada se uporabom znaka od strane treće osobe nanosi šteta ili bi se mogla nanijeti šteta jednoj od funkcija žiga (gore navedena presuda Interflora i Interflora British Unit, t. 37.).

               33

               Međutim, članak 5. stavak 2. navedene direktive uvodi u korist uglednih žigova širu zaštitu od one koja je predviđena stavkom 1. istog članka. Posebna pretpostavka za tu zaštitu sastoji se u uporabi znaka koji je istovjetan ili sličan registriranom žigu koja bez opravdanog razloga nepošteno iskorištava ili bi mogla iskoristiti razlikovni karakter ili ugled žiga ili im nanosi ili bi im mogla nanijeti štetu (presuda od 18. lipnja 2009., L’Oréal i dr., C-487/07, Zb., str. I-5185., t. 34. i navedena sudska praksa).

               34

               Stoga, prenoseći članak 5. stavak 2. Direktive 89/104 u svoje zakonodavstvo, država članica mora za istovjetne ili slične proizvode odnosno usluge dodijeliti barem onoliku zaštitu koja odgovara opsegu zaštite za proizvode odnosno usluge koji nisu slični. Opcija koju država članica ima odnosi se samo na načelno pitanje hoće li u korist uglednih žigova dodijeliti pojačanu zaštitu, a ne na situacije pokrivene tom zaštitom nakon što ju država dodijeli (vidjeti presudu od 23. listopada 2003., Adidas‑Salomon i Adidas Benelux, C-408/01, Zb., str. I-12537., t. 20.).

               35

               Međutim, taj zaključak nužno ne znači da se pojam „opravdan razlog“ mora tumačiti uzimajući u obzir područje primjene članka 5. stavka 1. Direktive 89/104.

               36

               Naime, kao što je nezavisna odvjetnica u suštini istaknula u točki 29. svojeg mišljenja, stavci 1. i 2. članka 5. navedene direktive nemaju isti predmet te se pravila koja se odnose na zaštitu običnih žigova mogu primijeniti na slučajeve koji nisu uređeni odredbama o zaštiti uglednih žigova. Nasuprot tome, potonje odredbe mogu se primijeniti na slučajeve koji nisu uređeni pravilima koja se odnose na zaštitu običnih žigova.

               37

               Stoga je pogrešan stav Red Bulla i talijanske vlade prema kojem se sustav zaštite žigova utemeljen na registraciji, a koji preuzima i Beneluška konvencija, protivi ograničavanju prava koja su priznata nositelju prijavljenog žiga.

               38

               Naime, treba istaknuti to da članak 5. stavak 2. Direktive 89/104 samo pod određenim pretpostavkama ovlašćuje nositelje uglednog žiga da spriječe treće osobe da koriste znakove koji su istovjetni ili slični njihovim žigovima u odnosu na proizvode ili usluge koji nisu slični onima za koje su ti žigovi registrirani.

               39

               Zaštita uglednih žigova šira je od zaštite običnih žigova utoliko što sprječavanje trećega da koristi znak ne ovisi ni o istovjetnosti znaka i žiga, koju predviđa članak 5. stavak 1. točka (a) navedene direktive, ni o vjerojatnosti zablude, koju spominje članak 5. stavak 1. točka (b) iste direktive.

               40

               Valja posebno napomenuti da nositelj uglednog žiga ne mora dokazati štetu razlikovnom karakteru ili ugledu tog žiga kako bi se oslonio na zaštitu predviđenu člankom 5. stavkom 2. Direktive 89/104 ako treći uporabom znaka koji je istovjetan ili sličan žigu nepošteno iskorištava ugled tog žiga.

               41

               Usprkos tome, Direktiva 89/104 ima općenito za cilj dovesti u ravnotežu, s jedne strane, interes nositelja žiga da očuva glavnu funkciju žiga te, s druge strane, interese drugih gospodarskih subjekata da imaju znakove kojima mogu označiti svoje proizvode i usluge (presuda od 27. travnja 2006., Levi Strauss, C-145/05, Zb., str. I-3703., t. 29.).

               42

               Otuda slijedi da zaštita prava koju nositelj žiga izvodi iz navedene direktive nije bezuvjetna, s obzirom na to da je ta zaštita, kako bi se dovelo u ravnotežu navedene interese, osobito ograničena na slučajeve u kojima se nositelj pokaže dovoljno pažljivim te se usprotivi uporabi znakova od strane drugih subjekata koji bi mogli nanijeti štetu njegovom žigu (gore navedena presuda Levi Strauss, t. 30.).

               43

               Tako se i u sustavu zaštite žigova, koji je na temelju Direktive 89/104 usvojen u Beneluškoj konvenciji, interes trećega da u trgovačkom prometu koristi znak koji je sličan uglednom žigu uzima u obzir, u kontekstu članka 5. stavka 2. iste direktive, davanjem mogućnosti da se korisnik tog znaka poziva na „opravdan razlog“.

               44

               Naime, ako nositelj uglednog žiga uspije dokazati postojanje jednog od zahvata u njegova prava koji su predviđeni člankom 5. stavkom 2. navedene direktive, a osobito nepošteno iskorištavanje razlikovnoga karaktera ili ugleda tog žiga, treći koji koristi znak sličan uglednom žigu dužan je dokazati da taj znak koristi na temelju opravdanog razloga (vidjeti per analogiam presudu od 27. studenoga 2008., Intel Corporation, C-252/07, Zb., str. I-8823., t. 39.).

               45

               Otuda slijedi da pojam „opravdan razlog“ ne obuhvaća samo objektivno važne razloge, nego se taj pojam može vezati i uz subjektivne interese trećega koji koristi znak istovjetan ili sličan uglednom žigu.

               46

               Tako pojam „opravdan razlog“ nema za cilj riješiti sukob između uglednog žiga i sličnog znaka koji se koristilo prije nego što je podnesena prijava žiga ili ograničiti prava koja su priznata nositelju tog žiga, već pronaći ravnotežu između interesâ o kojima je riječ, imajući na umu, u posebnom kontekstu članka 5. stavka 2. Direktive 89/104 i s obzirom na proširenu zaštitu koju uživa isti žig, interese treće osobe koja koristi navedeni znak. Na taj način, pozivanje treće osobe na opravdan razlog za uporabu znaka koji je sličan uglednom žigu ne može dovesti do priznanja u korist te osobe određenih prava u odnosu na registrirani žig, nego primorava nositelja uglednog žiga da trpi korištenje sličnog znaka.

               47

               Sud je tako u točki 91. gore navedene presude Interflora i Interflora British Unit, koja se odnosi na uporabu ključnih riječi za referenciranje na internetu, zauzeo stav prema kojem valja zaključiti da uporaba prilikom oglašavanja na internetu koje, polazeći od ključne riječi koja odgovara uglednom žigu, predlaže alternativu u odnosu na proizvode ili usluge nositelja uglednog žiga, bez nuđenja obične imitacije proizvoda ili usluga nositelja tog žiga, bez nanošenja štete ugledu ili razlikovnom karakteru žiga i, uostalom, bez narušavanja funkcija tog žiga, načelno ulazi u sferu zdravog i poštenog tržišnog natjecanja u sektoru proizvoda i usluga o kojima je riječ te stoga predstavlja „opravdan razlog“.

               48

               Slijedom toga, pojam „opravdan razlog“ ne može se tumačiti tako da se ograničava na objektivno važne razloge.

               49

               Također treba ispitati pod kojim se pretpostavkama tim pojmom može obuhvatiti i situaciju u kojoj treća osoba koristi znak sličan uglednom žigu u odnosu na proizvod koji je istovjetan proizvodu za koji je žig registriran, a navedeni se znak koristilo prije nego što je podnesena prijava tog žiga.

         Pretpostavke pod kojima ranija uporaba znaka koji je sličan uglednom žigu može predstavljati
         „opravdan razlog
         “

               50

               De Vries u svojem očitovanju navodi da znak „The Bulldog“koristi za usluge u sektoru HoReCa od 1975. godine. Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da je dokazano da se taj znak koristilo počevši od dana koji prethodi registraciji žiga Red Bull Krating‑Daeng. Osim toga, De Vries je nositelj verbalnog i figurativnog žiga The Bulldog, među ostalim, za bezalkoholna pića, a koji je registriran 14. srpnja 1983. Pritom se ne navodi datum od kojeg De Vries proizvodi i stavlja na tržište energetska pića u pakiranju sa znakom „Bull Dog“.

               51

               Nije sporno to da je De Vries koristio znak „The Bulldog“ u odnosu na usluge i proizvode različite od onih za koje je registriran žig Red Bulla prije nego što je taj žig stekao ugled.

               52

               Sud je već zauzeo stav da, ako se treći uporabom znaka koji je sličan uglednom žigu pokuša ubaciti u područje djelovanja uglednog žiga kako bi se okoristio snagom njegove privlačnosti, njegovim ugledom i prestižom, i kako bi, bez ikakve financijske naknade i bez ulaganja vlastitog napora, iskoristio poslovni napor nositelja žiga koji je on uložio u stvaranje i održavanje imidža tog žiga, mora se smatrati da je korist koja iz te uporabe proizađe rezultat nepoštenog iskorištavanja razlikovnoga karaktera ili ugleda žiga (vidjeti gore navedenu presudu L’Oréal, t. 49.).

               53

               Kako bi se utvrdilo može li se kao „opravdan razlog“ u smislu odredbe članka 5. stavka 2. Direktive 89/104 prihvatiti činjenicu da je treći koristio znak sličan uglednom žigu prije nego što je podnesena prijava navedenog žiga te kako bi se opravdalo činjenicu da treći iskorištava ugled navedenog žiga, sud koji je uputio zahtjev mora posebno razmotriti dva elementa.

               54

               Kao prvo, takva analiza iziskuje utvrđivanje etabliranosti navedenog znaka i ocjenu ugleda koji ima kod zainteresirane javnosti. U konkretnom slučaju, nije sporno da se znak „The Bulldog“ koristilo za ukupnost proizvoda i usluga HoReCa od vremena koje prethodi ili se poklapa s 1983. godinom. Međutim, iz zahtjeva za prethodnu odluku jasno ne proizlazi od kada De Vries prodaje energetska pića.

               55

               Kao drugo, treba ispitati namjeru osobe koja koristi isti znak.

               56

               S tim u svezi, kako bi se ocijenilo je li uporaba znaka koji je sličan uglednom žigu učinjena u dobroj vjeri, treba uzeti u obzir stupanj srodnosti između proizvoda i usluga za koje se taj znak koristilo te proizvoda u odnosu na koji je registriran ugledni žig, zatim kronologiju prve uporabe navedenog znaka u odnosu na proizvod koji je istovjetan proizvodu uglednog žiga kao i kronologiju razvoja ugleda istog žiga.

               57

               S jedne strane, čim se neki znak koristilo prije prijave uglednog žiga i to u odnosu na usluge i proizvode koje je moguće dovesti u vezu s proizvodom za koji je taj žig registriran, uporaba znaka za taj proizvod može se činiti kao prirodno proširenje lepeze usluga i proizvoda za koju navedeni znak već ima određeni ugled kod zainteresirane javnosti.

               58

               U konkretnom slučaju nije sporno da De Vries znak „The Bulldog“koristi za proizvode i usluge u sektoru HoReCa u sklopu kojih prodaje i pića. Stoga s obzirom na prepoznatljivost koju taj znak ima kod zainteresirane javnosti i narav proizvoda i usluga za koje ga se koristilo, prodaju energetskih pića u pakiranju koje nosi isti znak može se shvatiti ne kao pokušaj iskorištavanja ugleda koji ima žig Red Bulla, nego kao pravo proširenje lepeze proizvoda i usluga koje nudi De Vries. Do takvog shvaćanja može se još brže doći pod pretpostavkom da se znak „The Bulldog“ koristilo i u odnosu na energetska pića prije nego što je žig Red Bull Krating‑Daeng stekao ugled.

               59

               S druge strane, što je znak koji se koristilo prije prijave sličnog uglednog žiga poznatiji u odnosu na određenu lepezu proizvoda i usluga, korištenje tog znaka za stavljanje na tržište proizvoda koji je istovjetan onom za koji je žig registriran je neizbježnije, i to tim više što je taj proizvod po svojoj naravi srodniji proizvodima i uslugama iz lepeze za koju se taj znak prije koristilo.

               60

               Stoga iz cjelokupnih prethodnih razmatranja valja odgovoriti na postavljeno pitanje tako da članak 5. stavak 2. Direktive 89/104 treba tumačiti na način da se nositelj uglednog žiga, na osnovi „opravdanog razloga“ u smislu te odredbe, može naći u situaciji da je primoran trpjeti da treći koristi znak sličan tom žigu u odnosu na proizvod koji je istovjetan proizvodu za koji je navedeni žig registriran, ako se dokaže da se taj znak koristilo prije nego što je podnesena prijava istog žiga te da je uporaba znaka za istovjetan proizvod učinjena u dobroj vjeri. Pri ocjeni je li to tako, nacionalni sud mora osobito imati na umu sljedeće:

                        —

                        etabliranost i ugled znaka kod zainteresirane javnosti,

                        —

                        stupanj srodnosti između proizvoda i usluga za koje se isti znak izvorno koristilo te proizvoda u odnosu na koji je registriran ugledni žig i

                        —

                        ekonomsku i komercijalnu prikladnost uporabe znaka koji je sličan tom žigu u odnosu na taj proizvod.

         Troškovi

               61

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenog, Sud (prvo vijeće) odlučuje:

                     Članak 5. stavak 2. Prve direktive Vijeća 89/104/EEZ od 21. prosinca 1988. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima treba tumačiti na način da se nositelj uglednog žiga, na osnovi „opravdanog razloga“ u smislu te odredbe, može naći u situaciji da je primoran trpjeti da treći koristi znak sličan tom žigu u odnosu na proizvod koji je istovjetan proizvodu za koji je žig registriran, ako se dokaže da se taj znak koristilo prije nego što je podnesena prijava istog žiga te da je uporaba znaka za istovjetan proizvod učinjena u dobroj vjeri. Pri ocjeni je li to tako, nacionalni sud mora osobito imati na umu sljedeće:

                        —

                           etabliranost i ugled znaka kod zainteresirane javnosti,

                        —

                           stupanj srodnosti između proizvoda i usluga za koje se isti znak izvorno koristilo te proizvoda u odnosu na koji je registriran ugledni žig i

                        —

                           ekonomsku i komercijalnu prikladnost uporabe znaka koji je sličan tom žigu u odnosu na taj proizvod.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: nizozemski


Presuda Suda (treće vijeće) od 11. rujna 2008.#Unión General de Trabajadores de La Rioja (UGT-Rioja) i drugi protiv Juntas Generales del Territorio Histórico de Vizcaya i dr.#Zahtjev za prethodnu odluku: Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco - Španjolska.#Spojeni predmeti C-428/06 do C-434/06.


Presuda Suda (treće vijeće) od 21. svibnja 1987. # R. T. Hamilton protiv Joseph Stanley Wilson Whitelock. # Zahtjev za prethodnu odluku: High Court of Justiciary (Scotland) - Ujedinjena Kraljevina. # Predmet 79/86.


Presuda Suda od 12. srpnja 1988. # Europski parlament protiv Vijeća Europskih zajednica. # Predmet 377/87.


Presuda Suda (treće vijeće) od 2012. lipanj 21.#IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH protiv Europska komisija.#Predmet C-135/11 P.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 2013. veljača 28.#Ellinika Nafpigeia AE protiv Europska komisija.#Predmet C-246/12 P.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 1. prosinca 2005.#Abdelkader Dellas i drugi protiv Premier ministre i Ministre des Affaires sociales, du Travail et de la Solidarité.#Zahtjev za prethodnu odluku: Conseil d'État - Francuska.#Socijalna politika - Direktiva 93/104/EZ.#Predmet C-14/04.


Presuda Suda (treće vijeće) od 22. prosinca 2010.#Bezpečnostní softwarová asociace - Svaz softwarové ochrany protiv Ministerstvo kultury.#Zahtjev za prethodnu odluku: Nejvyšší správní soud - Češka Republika.#Direktiva 91/250/EEZ - Direktiva 2001/29/EZ.#Predmet C-393/09.


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 24. studenog 2011.#Medeva BV protiv Comptroller General of Patents, Designs and Trade Marks.#Zahtjev za prethodnu odluku: Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) - Ujedinjena Kraljevina.#Predmet C-322/10.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 12. svibnja 2016.#GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo.#Žig Europske unije – Prijava verbalnog žiga Europske unije Mark1 – Apsolutni razlog za odbijanje – Nepostojanje razlikovnog karaktera – Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009.#Predmet T-844/14.


Presuda Suda (drugo vijeće) od 14. srpnja 2005.#Kraljevina Nizozemska protiv Komisije Europskih zajednica.#Tužba za poništenje - Zaštitne mjere.#Predmet C-452/00.


Presuda Suda (veliko vijeće) od 2012. prosinac 11.#Europska komisija protiv Kraljevina Španjolska.#Predmet C-610/10.


Presuda Suda (šesto vijeće) od 12. veljače 2004.#Koninklijke KPN Nederland NV protiv Benelux-Merkenbureau.#Zahtjev za prethodnu odluku: Gerechtshof te 's-Gravenhage - Nizozemska.#Usklađivanje zakonodavstava - Direktiva 89/104/EEZ.#Predmet C-363/99.


Presuda Općeg suda (osmo vijeće) od 22. ožujka 2013. # Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik S.A. protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Žig Zajednice - Postupak povodom prigovora. # Predmet T-571/10.


Presuda Suda (prvo vijeće) od 28. srpnja 2011. # Orifarm A/S i dr. (C-400/09) i Paranova Danmark A/S i Paranova Pack A/S (C-207/10) protiv Merck Sharp & Dohme Corp. i Merck Sharp & Dohme BV i Merck Sharp & Dohme. # Zahtjevi za prethodnu odluku: Højesteret - Danska. # Direktiva 89/104/EEZ. # Spojeni predmeti C-400/09 i C-207/10.


Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 12. travnja 2013. # Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim) protiv Europske komisije. # Tržišno natjecanje. # Predmet T-451/08.


Presuda Suda (treće vijeće) od 14. srpnja 1988. # Syndicat des libraires de Normandie protiv L'Aigle distribution. # Zahtjev za prethodnu odluku: Tribunal de grande instance d'Alençon - Francuska. # Predmet 254/87.


Presuda Suda od 29. veljače 1996. # Kazneni postupci protiv Sofia Skanavi i Konstantin Chryssanthakopoulos. # Zahtjev za prethodnu odluku: Amtsgericht Tiergarten, Berlin - Njemačka. # Slobodno kretanje osoba. # Predmet C-193/94.