title: Predmet C-629/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. studenoga 2020. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/LE

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/14

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. studenoga 2020. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/LE
      (Predmet C-629/20)
      (2021/C 72/19)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Deutsche Lufthansa AG

         Druga stranka u žalbenom postupku: LE

         Prethodno pitanje

      Je li u slučaju štrajka vlastitih zaposlenika zračnog prijevoznika koji je rezultat poziva sindikata riječ o izvanrednoj okolnosti u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1)?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-630/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. studenoga 2020. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/CS

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/14

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. studenoga 2020. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – Deutsche Lufthansa AG/CS
      (Predmet C-630/20)
      (2021/C 72/20)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Köln

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Deutsche Lufthansa AG

         Druga stranka u žalbenom postupku: CS

         Prethodno pitanje

      Je li u slučaju štrajka vlastitih zaposlenika zračnog prijevoznika koji je rezultat poziva sindikata riječ o izvanrednoj okolnosti u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1)?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-668/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. prosinca 2020. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) Y GmbH/Hauptzollamt

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/15

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. prosinca 2020. uputio Bundesfinanzhof (Njemačka) Y GmbH/Hauptzollamt
      (Predmet C-668/20)
      (2021/C 72/22)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesfinanzhof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj i podnositelj revizije: Y GmbH

         Tuženik i druga stranka u revizijskom postupku: Hauptzollamt

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li tarifni podbroj 1302 19 05 Kombinirane nomenklature (1) tumačiti na način da u njega treba razvrstati i ekstrahiranu oleo smolu vanilije razrijeđenu etanolom i vodom, a koja se sastoji od otprilike 90 % (postotak volumnog udjela) odnosno 85 % (m/m) etanola, do 10 % (m/m) vode, 4,8 % (m/m) suhog ostatka i 0,5 % (m/m) vanilina iako u skladu s napomenom 1. (ij) uz poglavlje 13 Kombinirane nomenklature ekstrahirane oleosmole nisu obuhvaćene tarifnim brojem 1302 Kombinirane nomenklature?

                  2.

                  Ulazi li roba poput one opisane u prvom prethodnom pitanju u ekstrahirane oleosmole u smislu tarifnog podbroja 3301 90 30 Kombinirane nomenklature?

                  3.

                  Treba li tarifni podbroj 3302 10 90 Kombinirane nomenklature tumačiti na način da robu poput one opisane u prvom prethodnom pitanju treba razvrstati kao mješavinu mirisnih tvari ili mješavinu (uključujući alkoholne otopine) na osnovi jedne ili više tih tvari, vrsta što se rabe u prehrambenoj industriji?

                  4.

                  Ulazi li i roba iz tarifnog podbroja 1302 19 05 Kombinirane nomenklature ili ekstrahirana oleosmola iz tarifnog podbroja 3301 90 30 Kombinirane nomenklature u arome u smislu članka 27. stavka 1. točke (e) Direktive 92/83 (2)?

         (1)  Prilog I. Uredbi Vijeća (EZZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL 1987., L 256, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3.), kako je izmijenjena Provedbenom uredbom Komisije (EU) br. 2015/1754 od 6. listopada 2015. (SL 2015., L 285, str. 1. i ispravak SL 2015., L 288, str. 16.)

         (2)  Direktiva Vijeća od 19. listopada 1992. o usklađivanju struktura trošarina na alkohol i alkoholna pića (SL 1992., L 316, str. 21.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 8.)


title: Predmet C-672/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. prosinca 2020. uputio Landesgericht Korneuburg (Austrija) – L GmbH/FK

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. prosinca 2020. uputio Landesgericht Korneuburg (Austrija) – L GmbH/FK
      (Predmet C-672/20)
      (2021/C 72/23)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesgericht Korneuburg

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: L GmbH

         Druga stranka u žalbenom postupku: FK

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 3. stavak 2. točku (a) Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1) tumačiti na način da se ta uredba primjenjuje na putnika koji se već prije dolaska u zračnu luku online prijavio za let i sa sobom nema predane prtljage; na monitoru zračne luke vidi kašnjenje leta, na ukrcajnim vratima čeka na daljnje informacije, a na šalteru zračnog prijevoznika raspituje se o polasku rezerviranog leta; od tuženikovih zaposlenika ne dobije ni pojašnjenje kada i hoće li let započeti, ni ponudu za zamjenski let; i stoga sam rezervira drugi let za konačno odredište i pritom ne putuje prvotno rezerviranim letom?

                  2.

                  Treba li članak 5. stavak 3. Uredbe 261/2004 tumačiti na način da zračni prijevoznik nije dužan platiti odštetu u skladu s člankom 7. te uredbe ako na putnikovo konačno odredište stigne s kašnjenjem od 8:19 sati jer je tri leta prije toga leta zrakoplov oštećen udarom groma; tehničar društva za održavanje koje je zračni prijevoznik ovlastio i koji je konzultiran nakon slijetanja pronašao je samo manja oštećenja koja ipak ne utječu na mogućnost funkcioniranja zrakoplova („some minor findings”); izveden je let dva leta prije ovog leta; međutim, tijekom Pre-Flight-Checksa prije izvođenja prethodnog leta pokazalo se da se zrakoplov za sada dalje ne može koristiti; i da je zračni prijevoznik zbog toga umjesto prvotno predviđenog i oštećenog zrakoplova koristio zamjenski zrakoplov koji je izveo prethodni let s kašnjenjem u polasku od 7:40 sati?

                  3.

                  Treba li članak 5. stavak 3. Uredbe 261/2004 tumačiti na način da u mjere koje se razumno mogu očekivati od zračnog prijevoznika ulazi ta da se putniku ponudi promjena rezervacije na drugi let kojim bi na svoje konačno odredište stigao s kašnjenjem od 5:00 sati (i – na koje je na temelju rezervacije koju je samoinicijativno izvršio – i stvarno stigao), iako je zračni prijevoznik let umjesto sa zrakoplovom koji se više nije mogao koristiti izveo sa zamjenskim zrakoplovom, kojim bi putnik došao na svoje konačno odredište s kašnjenjem od 8:19 sati?

         (1)  Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.)


title: Predmet C-677/20: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. prosinca 2020. uputio Bundesarbeitsgericht (Njemačka) – Industriegewerkschaft Metall (IG Metall) i ver.di – Vereinte Dienstleistungsgewerkschaft

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/17

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. prosinca 2020. uputio Bundesarbeitsgericht (Njemačka) – Industriegewerkschaft Metall (IG Metall) i ver.di – Vereinte Dienstleistungsgewerkschaft
      (Predmet C-677/20)
      (2021/C 72/24)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesarbeitsgericht

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelji zahtjeva, žalitelji: Industriegewerkschaft Metall (IG Metall), ver.di – Vereinte Dienstleistungsgewerkschaft

         Druge stranke u postupku: SAP SE, SE-Betriebsrat der SAP SE, Konzernbetriebsrat der SAP SE, Deutscher Bankangestellten-Verband e. V., Christliche Gewerkschaft Metall (CGM), Verband angestellter Akademiker und leitender Angestellter der chemischen Industrie e. V.

         Prethodno pitanje

      Je li članak 21. stavak 6. Gesetza über die Beteiligung der Arbeitnehmer in einer Europäischen Gesellschaft (Zakon o sudjelovanju radnika u Europskom društvu), iz kojeg u slučaju osnivanja SE-a [Societas Europea, europsko društvo] sa sjedištem u Njemačkoj preoblikovanjem proizlazi da za određeni dio članova nadzornog odbora iz redova radnika treba osigurati zaseban postupak izbora onih osoba koje predlažu sindikati, u skladu s člankom 4. stavkom 4. Direktive Vijeća 2001/86/EZ od 8. listopada 2001. o dopuni Statuta Europskoga društva u pogledu sudjelovanju radnika (1)?

         (1)  SL 2001., L 294, str. 22.


title: Predmet C-834/19: Rješenje predsjednika Suda od 23. studenoga 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale di Vicenza – Italija) – AV/Ministero della Giustizia, Talijanska Republika

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/17

      Rješenje predsjednika Suda od 23. studenoga 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale di Vicenza – Italija) – AV/Ministero della Giustizia, Talijanska Republika
      (Predmet C-834/19) (1)

      (2021/C 72/25)
      Jezik postupka: talijanski
      Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

         (1)  SL 54, 17. 2. 2020.


title: Predmet T-478/18: Presuda Općeg suda od 13. siječnja 2021. – Bezouaoui i HB Consultant/Komisija („Državne potpore – Obuka o sigurnom upravljanju vozilima na gradilištu – Povrat troškova za obuke u Francuskoj koju su izvršila zajednička tijela koja je odobrila država (Organismes paritaires collecteurs agréés, OPCA) – Odluka kojom se utvrđuje nepostojanje državne potpore – Pojam državne potpore – Pripisivost državi – Javni nadzor sredstava”)

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/18

      Presuda Općeg suda od 13. siječnja 2021. – Bezouaoui i HB Consultant/Komisija
      (Predmet T-478/18) (1)

      („Državne potpore - Obuka o sigurnom upravljanju vozilima na gradilištu - Povrat troškova za obuke u Francuskoj koju su izvršila zajednička tijela koja je odobrila država (Organismes paritaires collecteurs agréés, OPCA) - Odluka kojom se utvrđuje nepostojanje državne potpore - Pojam državne potpore - Pripisivost državi - Javni nadzor sredstava”)
      (2021/C 72/26)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: Hacène Bezouaoui (Avanne, Francuska) i HB Consultant (Beure, Francuska) (zastupnici: J.-F. Henrotte i N. Neyrinck, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: C. Georgieva – Kecsmar i K. Herrmann, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za djelomično poništenje odluke Komisije C(2018) 2075 final od 10. travnja 2018. o pretpostavljenoj državnoj potpori SA.46897 (2018/NN) u Francuskoj Republici, u pogledu financiranja obuka temeljem kojih se stječe potvrda o poznavanju sigurne vožnje na gradilištu (CACES).

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu HB Consultant i Hacènu Bezouaouiu nalaže se snošenje troškova postupka.

         (1)  SL C 373, 15. 10. 2018.


title: Predmet T-548/18: Presuda Općeg suda od 13. siječnja 2021. – Helbert/EUIPO („Javna služba – Postupak zapošljavanja – Obavijest o natječaju – Otvoreni natječaj EUIPO/AD/01/17 – Odluka o neuvrštavanju tužiteljeva imena na popis uspješnih kandidata natječaja – Sastav povjerenstva za odabir – Stalnost – Odgovornost”)

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/18

      Presuda Općeg suda od 13. siječnja 2021. – Helbert/EUIPO
      (Predmet T-548/18) (1)

      („Javna služba - Postupak zapošljavanja - Obavijest o natječaju - Otvoreni natječaj EUIPO/AD/01/17 - Odluka o neuvrštavanju tužiteljeva imena na popis uspješnih kandidata natječaja - Sastav povjerenstva za odabir - Stalnost - Odgovornost”)
      (2021/C 72/27)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Lars Helbert (Alicante, Španjolska) (zastupnik: H. Tettenborn, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: A. Lukošiūtė i K. Tóth, agenti, uz asistenciju B. Wägenbaura, odvjetnika)

         Predmet

      Povodom zahtjeva na temelju članka 270. UFEU-a za poništenje, s jedne strane, kao prvo, odluke povjerenstva za odabir na natječaju EUIPO/AD/01/17 – Administratori (AD 6) u području intelektualnog vlasništva od 1. prosinca 2017. o neuvrštavanju tužiteljeva imena na popis uspješnih kandidata sastavljen radi EUIPO-ova zapošljavanja administratora i, kao drugo, odluke tog istog povjerenstva od 7. ožujka 2018. o odbijanju tužiteljeva zahtjeva za preispitivanje, koja je postala konačna nakon EUIPO-ve odluke od 8. lipnja 2018. o odbijanju njegove žalbe te, s druge strane, za naknadu štete koju je tužitelj navodno pretrpio zbog te činjenice.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se odluka od 7. ožujka 2018. kojom je povjerenstvo za odabir otvorenog natječaja EUIPO/AD/01/17 odbilo, nakon preispitivanja, uvrstiti Larsa Helberta na popis uspješnih kandidata za zapošljavanje administratora u razredu AD 6 u području intelektualnog vlasništva.

                  2.

                  U preostalom dijelu tužba se odbija.

                  3.

                  Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 427, 26. 11. 2018.


title: Predmet T-758/18: Presuda Općeg suda od 20. siječnja 2021. – ABLV Bank/SRB („Ekonomska i monetarna unija – Bankarska unija – Jedinstveni mehanizam za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava (MRU) – Jedinstveni fond za sanaciju (SRF) – Određivanje ex ante doprinosa za 2015. i 2018. – Odbijanje zahtjeva za novi izračun i povrat doprinosa – Tužba za poništenje – Akt koji se može pobijati – Dopuštenost – Institucija kojoj je oduzeto odobrenje – Članak 70. stavak 4. Uredbe (EU) br. 806/2014 – Pojam „promjena statusa” – Članak 12. stavak 2. Delegirane uredbe (EU) 2015/63”)

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/20

      Presuda Općeg suda od 20. siječnja 2021. – ABLV Bank/SRB
      (Predmet T-758/18) (1)

      („Ekonomska i monetarna unija - Bankarska unija - Jedinstveni mehanizam za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava (MRU) - Jedinstveni fond za sanaciju (SRF) - Određivanje ex ante doprinosa za 2015. i 2018. - Odbijanje zahtjeva za novi izračun i povrat doprinosa - Tužba za poništenje - Akt koji se može pobijati - Dopuštenost - Institucija kojoj je oduzeto odobrenje - Članak 70. stavak 4. Uredbe (EU) br. 806/2014 - Pojam „promjena statusa” - Članak 12. stavak 2. Delegirane uredbe (EU) 2015/63”)
      (2021/C 72/29)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

      Tužitelj: ABLV Bank AS (Riga, Latvija) (zastupnik: O. Behrends, odvjetnik)

         Tuženik: Jedinstveni sanacijski odbor (zastupnici: J. Kerlin i P. Messina, agenti, uz asistenciju B. Meyringa, S. Scheloa, T. Klupscha i S. Ianca, odvjetnici)

         Intervenijent u potporu tuženiku: Europska komisija (zastupnici: D. Triantafyllou, A. Nijenhuis i A. Steiblytė, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje SRB-ova dopisa od 17. listopada 2018. kojim je SRB odbio tužiteljev zahtjev, s jedne strane, za ponovni izračun njegova ex ante doprinosa za 2018. i povrat preplaćenog iznosa i, s druge strane, za povrat dijela njegova ex ante doprinosa za 2015. nakon što mu je Europska središnja banka (ESB) oduzela odobrenje za rad.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  ABLV Banku AS nalaže se snošenje, osim vlastitih, i troškova nastalih Jedinstvenom sanacijskom odboru (SRB).

                  3.

                  Europska komisija snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 82, 4. 3. 2019.


title: Predmet T-261/19: Presuda Općeg suda od 20. siječnja 2021. – Stada Arzneimittel/EUIPO – Optima Naturals (OptiMar) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije OptiMar – Raniji nacionalni verbalni žig Mar – Relativni razlog za odbijanje – Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/21

      Presuda Općeg suda od 20. siječnja 2021. – Stada Arzneimittel/EUIPO – Optima Naturals (OptiMar)
      (Predmet T-261/19) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije OptiMar - Raniji nacionalni verbalni žig Mar - Relativni razlog za odbijanje - Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)
      (2021/C 72/30)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Stada Arzneimittel AG (Bad Vilbel, Njemačka) (zastupnici: J.-C. Plate i R. Kaase, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: A. Folliard-Monguiral i V. Ruzek, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Optima Naturals Srl (Gallarate, Italija) (zastupnici: S. Brustia i E. Montelione, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 31. siječnja 2019. (predmet R 1348/2018-1), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Stada Arzneimittel i Optima Naturals.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Stada Arzneimittel AG nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 206, 17. 6. 2019.


title: Predmet T-329/19: Presuda Općeg suda od 20. siječnja 2021. – 12seasons/EUIPO – Société immobilière et mobilière de Montagny (BE EDGY BERLIN) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije BE EDGY BERLIN – Raniji nacionalni verbalni žig EDJI – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/100)”)

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/21

      Presuda Općeg suda od 20. siječnja 2021. – 12seasons/EUIPO – Société immobilière et mobilière de Montagny (BE EDGY BERLIN)
      (Predmet T-329/19) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije BE EDGY BERLIN - Raniji nacionalni verbalni žig EDJI - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/100)”)
      (2021/C 72/31)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: 12seasons GmbH (Berlin, Njemačka) (zastupnik: M. Gail, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: L. Rampini i V. Ruzek, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Société immobilière et mobilière de Montagny (Roanne, Francuska) (zastupnik: A. Grolée, odvjetnica)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 19. ožujka 2019. (predmet R 1522/2018-5), u vezi s postupkom povodom prigovora između društava Société immobilière et mobilière de Montagny i 12seasons.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu 12seasons GmbH nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 246, 22. 7. 2019.


title: Predmet T-811/19: Presuda Općeg suda od 20. siječnja 2021. – Enoport/EUIPO – Miguel Torres (CABEÇA DE TOIRO) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije CABEÇA DE TOIRO – Raniji verbalni žig Europske unije SANGRE DE TORO – Relativni razlog za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001]”)

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/22

      Presuda Općeg suda od 20. siječnja 2021. – Enoport/EUIPO – Miguel Torres (CABEÇA DE TOIRO)
      (Predmet T-811/19) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije CABEÇA DE TOIRO - Raniji verbalni žig Europske unije SANGRE DE TORO - Relativni razlog za odbijanje - Vjerojatnost dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001]”)
      (2021/C 72/32)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Enoport – Produção de Bebidas Lda (Rio Maior, Portugal) (zastupnik: J. Alves Coelho, odvjetnica)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: J. Crespo Carrillo, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Miguel Torres, SA (Vilafranca del Penedès, Španjolska) (zastupnici: M. Ceballos Rodríguez i M. Robledo McClymont, odvjetnici)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 9. rujna 2019. (predmet R 394/2019-5), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Miguel Torres i Enoport – Produção de Bebidas.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Enoport – Produção de Bebidas Lda nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 36, 3. 2. 2020.


title: Predmet T-824/19: Presuda Općeg suda od 13. siječnja 2021. – RY/Komisija („Javna služba – Privremeno osoblje – Otkaz ugovora na neodređeno vrijeme na temelju članka 47. točaka (c) i (i) Uvjeta zaposlenja ostalih službenika – Izvršenje presude Općeg suda – Članak 266. UFEU-a – Pravo na saslušanje – Nova odluka o otkazu”)

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/22

      Presuda Općeg suda od 13. siječnja 2021. – RY/Komisija
      (Predmet T-824/19) (1)

      („Javna služba - Privremeno osoblje - Otkaz ugovora na neodređeno vrijeme na temelju članka 47. točaka (c) i (i) Uvjeta zaposlenja ostalih službenika - Izvršenje presude Općeg suda - Članak 266. UFEU-a - Pravo na saslušanje - Nova odluka o otkazu”)
      (2021/C 72/33)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: RY (zastupnik: J.-N. Louis, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: B. Schima i B. Mongin, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a za poništenje odluke Komisije od 10. travnja 2019. o otkazu tužiteljevog ugovora na neodređeno vrijeme.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Osobi RY nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 36, 3. 2. 2020.


title: Predmet T-844/19: Presuda Općeg suda od 20. siječnja 2021. – Apologistics/EUIPO – Peikert (discount-apotheke.de) („Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije discount-ap*theke.de – Raniji verbalni žigovi Europske unije APODISCOUNTER i APO i raniji figurativni žigovi Europske unije apo-discounter.de, apo.co i apo.de – Relativni razlog za odbijanje – Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/23

      Presuda Općeg suda od 20. siječnja 2021. – Apologistics/EUIPO – Peikert (discount-apotheke.de)
      (Predmet T-844/19) (1)

      („Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava figurativnog žiga Europske unije discount-ap*theke.de - Raniji verbalni žigovi Europske unije APODISCOUNTER i APO i raniji figurativni žigovi Europske unije apo-discounter.de, apo.co i apo.de - Relativni razlog za odbijanje - Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001)”)
      (2021/C 72/34)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Apologistics GmbH (Markkleeberg, Njemačka) (zastupnik: H. Hug, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: A. Söder, agent)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Franz Michael Peikert (Offenbach, Njemačka) (zastupnik: T. Bruggmann, odvjetnik)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 10. listopada 2019. (predmet R 2309/2018-5), u vezi s postupkom povodom prigovora između društva Apologistics i M. Peikerta.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Apologistics GmbH nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 45, 10. 2. 2020.


title: Predmet T-884/19: Presuda Općeg suda od 20. siječnja 2021. – Folschette i dr./Komisija („Izvanugovorna odgovornost – OLAF-ova istraga – Računalno tržište – Korupcija – Trgovanje utjecajem – Konačni izvještaj u kojem se preporuča pokretanje kaznenih progona – pravomoćno oslobođenje kaznenog suda – Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se pojedincima dodjeljuju prava”)

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/24

      Presuda Općeg suda od 20. siječnja 2021. – Folschette i dr./Komisija
      (Predmet T-884/19) (1)

      („Izvanugovorna odgovornost - OLAF-ova istraga - Računalno tržište - Korupcija - Trgovanje utjecajem - Konačni izvještaj u kojem se preporuča pokretanje kaznenih progona - pravomoćno oslobođenje kaznenog suda - Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se pojedincima dodjeljuju prava”)
      (2021/C 72/36)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: Marc Folschette (Leudelange, Luksemburg), Tetyana Grygorenko (Leudelange), Professional Business Solutions SA (Leudelange), (zastupnik: N. Bauer, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J. Baquero Cruz i F. Blanc, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 268. UFEU-a radi naknade štete koju su tužitelji navodno pretrpjeli zbog postupanja koje je Europski ured za borbu protiv prijevara (OLAF) ustanovio u okviru interne istrage.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Marcu Folschetteu, Tetyani Grygorenko i društvu Professional Business Solutions SA nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 61, 24. 2. 2020.


title: Predmet T-253/20: Presuda Općeg suda od 20. siječnja 2021. – Oatly/EUIPO (IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS) („Žig Europske unije – Prijava verbalnog žiga Europske unije IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS – Apsolutni razlog za odbijanje – Razlikovni karakter – Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/25

      Presuda Općeg suda od 20. siječnja 2021. – Oatly/EUIPO (IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS)
      (Predmet T-253/20) (1)

      („Žig Europske unije - Prijava verbalnog žiga Europske unije IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS - Apsolutni razlog za odbijanje - Razlikovni karakter - Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001”)
      (2021/C 72/37)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Oatly AB (Malmö, Švedska) (zastupnik: M. Johansson, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici:: J. Ivanauskas i V. Ruzek, agenti)

         Predmet

      Tužba protiv petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 7. veljače 2020. (predmet R 2446/2019-5), u vezi s registracijom verbalnog znaka IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS kao žiga Europske unije.

         Izreka

                  1.

                  Poništava se odluka petog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 7. veljače 2020. (predmet R 2446/2019 5), u vezi s registracijom verbalnog znaka IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS kao žiga Europske unije.

                  2.

                  EUIPO će snositi vlastite troškove i troškove društva Oatly AB.

         (1)  SL C 215, 29. 6. 2020.


title: Predmet T-276/20: Presuda Općeg suda od 20. siječnja 2021. – Crevier/EUIPO (osvježivač zraka) („Dizajn Zajednice – Prijava dizajna Zajednice koji prikazuje osvježivač zraka – Nepoštovanje roka prema EUIPO-u – Zahtjev za povrat u prijašnje stanje – Članak 67. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 6/2002 – Obveza dužne pažnje”)

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/25

      Presuda Općeg suda od 20. siječnja 2021. – Crevier/EUIPO (osvježivač zraka)
      (Predmet T-276/20) (1)

      („Dizajn Zajednice - Prijava dizajna Zajednice koji prikazuje osvježivač zraka - Nepoštovanje roka prema EUIPO-u - Zahtjev za povrat u prijašnje stanje - Članak 67. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 6/2002 - Obveza dužne pažnje”)
      (2021/C 72/38)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Jeffrey Scott Crevier (Fort Lauderdale, Floride, Sjedinjene Države) (zastupnik: M. Kime, barrister)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: R. Cottrell, A. Folliard-Monguiral i V. Ruzek, agenti)

         Predmet

      Tužba protiv odluke trećeg žalbenog vijeća EUIPO-a od 2. ožujka 2020. (predmet R 2396/2019-3) u vezi sa zahtjevom za povrat u prijašnje stanje.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Jeffreyu Scottu Crevieru nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 247, 27. 7. 2020.


title: Predmet T-726/20: Tužba podnesena 15. prosinca 2020. – Grupa Azoty i dr./Komisija

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/26

      Tužba podnesena 15. prosinca 2020. – Grupa Azoty i dr./Komisija
      (Predmet T-726/20)
      (2021/C 72/39)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Grupa Azoty S.A. (Tarnów, Poljska), Azomureș SA (Tîrgu Mureş, Rumunjska), Lipasmata Kavalas LTD Ypokatastima Allodapis (P. Fáliro, Grčka) (zastupnici: D. Haverbeke, L. Ruessmann i P. Sellar, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi Prilog I. Komunikaciji Komisije – Smjernice za određene mjere državne potpore povezane sa sustavom trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova nakon 2021. (1), u dijelu u kojem se njime pogrešno isključuje sektor gnojiva;

                  —

                  naloži, u skladu s člankom 264. UFEU-a, da se učinci Priloga I. pobijanom aktu održe na snazi dok tuženik ne poduzme mjere potrebne za postupanje u skladu s odlukom Suda na temelju članka 266. UFEU-a;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova ovog postupka.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu sedam tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da Prilog I. pobijanom aktu sadržava nedostatak koji se odnosi na nepostojanje nadležnosti.

                              —

                              U skladu s člankom 5. stavcima 1. i 2. UEU-a, Unija djeluje samo u granicama nadležnosti koje su joj države članice dodijelile. Nadležnosti koje Ugovorima nisu dodijeljene Uniji zadržavaju države članice;

                              —

                              Za utvrđivanje sektorâ i podsektorâ i donošenje popisa poput onoga u Prilogu I. pobijanom aktu u skladu s člankom 10.a stavkom 6. Direktive 2003/87/EZ, kako je izmijenjena (2), nije nadležan tuženik, nego države članice.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da Prilog I. pobijanom aktu sadržava bitnu povredu postupka (obrazloženje).

                              —

                              U obrazloženju pobijanog akta koje se zahtijeva člankom 296. UFEU-a ne odražavaju se na jasan i nedvosmislen način zaključci koje je tuženik donio pri izračunu iznosa intenziteta neizravnih emisija za sektor tužiteljâ, koji je odlučujući faktor uključivanja ili isključivanja iz Priloga I. pobijanom aktu;

                              —

                              Zbog tog nedostatka u obrazloženju tužitelji ne mogu braniti svoja prava, a Sud ne može provesti svoj nadzor.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da Prilog I. pobijanom aktu sadržava očite pogreške u ocjeni.

                              —

                              U okviru diskrecijske ocjene koja mu pripada kada je riječ o provođenju složenih ekonomskih i socijalnih procjena pri izvršavanju svoje nadležnosti na temelju članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU-a, tuženik mora moći dokazati da je ocijenio sve relevantne elemente i okolnosti situacije koju se namjeravalo regulirati pobijanim aktom. Tuženik je počinio nekoliko očitih pogrešaka u ocjeni kada je isključio sektor tužiteljâ iz popisa prihvatljivih sektora sadržanih u Prilogu I. pobijanom aktu, posebno time što (a) nije uzeo u obzir relevantne i potpune podatke o potrošnji električne energije u sektoru gnojiva da bi utvrdio intenzitet neizravnih emisija sektora, što je dovelo do manje procjene intenziteta neizravnih emisija sektora i njegova isključenja iz Priloga I.; (b) nije uzeo u obzir i ispitao sve relevantne činjenice iznesene u zahtjevu, s obzirom na to da je bez obrazloženja zanemario dokaze tužiteljâ; (c) u vezi s kvalitativnom ocjenom, pogrešno je ocijenio kvalifikaciju sektora na temelju kriterija zamjenjivosti goriva/električne energije i nije objasnio zbog čega podsektori sektora nisu bili uključeni u Prilog I. na temelju tog kriterija.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je u Prilogu I. pobijanom aktu pogrešno primijenjen prikladni kriterij ocjene.

                              —

                              Člankom 10.a stavkom 6. Direktive 2003/87/EZ zahtijeva se da se sektori razmatraju s obzirom na kriterij koji uključuje ocjenu „stvarnog rizika” od istjecanja ugljika;

                              —

                              Tuženik je primijenio drukčiji test, odnosno onaj koji se odnosi na „znatan rizik”. Na taj je način primijenio pogrešan zakoniti test.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se Prilogom I. pobijanom aktu povređuje načelo transparentnosti.

                              —

                              Postupak koji je doveo do donošenja pobijanog akta nije bio transparentan u ključnim aspektima, konkretno: (a) tuženik nije otkrio podatke korištene za izračun iznosa intenziteta neizravnih emisija za sektor tužiteljâ ni u pobijanom aktu ni u popratnoj ocjeni učinka; (b) tuženik nije dao objašnjenja kojima bi potkrijepio svoju ocjenu o tome koji podsektori imaju najveći potencijal za elektrifikaciju.

                              —

                              Tuženik je tijekom čitavog postupka donošenja pobijanog akta odbijao zainteresiranim strankama priopćiti kako će se izračunati njihovi iznosi intenziteta neizravnih emisija i kako će se primjenjivati kriterij elektrifikacije te ih je na taj način spriječio da pokrenu bilo kakvu sadržajnu raspravu s tuženikom tijekom razdobljâ savjetovanja.

                              —

                              Stoga tuženik nije postupio u skladu sa svojim obvezama na temelju članka 15. UFEU-a i članka 11. UEU-a da osigura transparentnost postupka koji je doveo do donošenja Priloga I. pobijanom aktu.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se Prilogom I. pobijanom aktu povređuje načelo supsidijarnosti.

                              —

                              U skladu s člankom 5. stavkom 3. UFEU-a, u područjima koja nisu u njezinoj isključivoj nadležnosti, Europska unija djeluje samo ako i u mjeri u kojoj ciljeve predloženog djelovanja države članice ne mogu dostatno ostvariti, nego se zbog opsega ili učinka predloženog djelovanja oni na bolji način mogu ostvariti na razini Unije;

                              —

                              Dok nacionalne mjere na temelju članka 10.a stavka 6. Direktive 2003/87/EZ podliježu kontroli državnih potpora, tuženik je povrijedio načelo supsidijarnosti time što je utvrdio ex ante popis kojim se ograničavaju sektori i podsektori koji mogu biti prihvatljivi za nadoknadu troškova neizravnih emisija, s obzirom na to da (a) države članice mogu najbolje procijeniti stvarni rizik od istjecanja ugljika za svaki industrijski sektor zbog stvarno nastalih znatnih neizravnih troškova; i (b) je tuženik donio Prilog I. a da pritom nije dao dostatno objašnjenje za takvo postupanje.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se Prilogom I. pobijanom aktu povređuje načelo proporcionalnosti.

                              —

                              Tuženik povređuje načelo proporcionalnosti jer: (a) ne nastoji postići legitimni cilj odnosno poticati troškovno učinkovitu dekarbonizaciju gospodarstva omogućavanjem energetski intenzivnim sektorima da ulažu u energetsku učinkovitost umjesto da prebacuju svoju proizvodnju u treće zemlje; (b) prekomjerno opterećuje isključene sektore, dok bi se manje opterećujućim rješenjima (poput određivanja najvećih razina potpore ili mehanizama uvjetovanosti) ciljevi pobijanog akta ispunjavali barem na jednak način; i jer (c) je osnovne elemente svoje ocjene prihvatljivih sektora otkrio samo četiri dana prije objavljivanja pobijanog akta 25. rujna 2020., što je samo po sebi samo malo više od tri mjeseca prije isteka Smjernica o sustavu trgovanja emisijama koje su trenutno na snazi. Na taj način tuženik povređuje članak 5. stavak 4. UEU-a.

         (1)  SL 2020., C 317, str. 5.

         (2)  Direktiva 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 2003. o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61/EZ (SL 2003., L 275, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 9., str. 28.) , kako je izmijenjena.


title: Predmet T-743/20: Tužba podnesena 17. prosinca 2020. – Car-Master 2/Komisija

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/28

      Tužba podnesena 17. prosinca 2020. – Car-Master 2/Komisija
      (Predmet T-743/20)
      (2021/C 72/40)
      Jezik postupka: poljski

         Stranke

         Tužitelj: Car-Master 2 sp. z o.o. sp.k. (Krakov, Poljska) (zastupnik: M. Miśkowicz, pravni savjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Europske komisije C(2020) 7369 final od 22. listopada 2020. u predmetu AT.40665 – Toyota;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova postupka, uključujući troškove zastupanja u postupku.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na pogrešnom tumačenju i neodgovarajućoj primjeni članka 13. stavka 2. Uredbe Vijeća br. 1/2003 (u daljnjem tekstu: Uredba br. 1/2003) (1).

                              —

                              U prilog ovom tužbenom razlogu tužitelj ističe da predmet nije razmatralo poljsko tijelo za zaštitu tržišnog natjecanja u smislu članka 13. stavka 2. Uredbe br. 1/2003. Naime, tužitelj je ravnatelja Urzęda Ochrony Konkurencji i Konsumentów (Ured za zaštitu tržišnog natjecanja, Poljska; u daljnjem tekstu: ravnatelj UOKiK-a) obavijestio o sumnjama u pogledu primjene praksi kojima se ograničava tržišno natjecanje. To je tijelo međutim odbilo poduzeti korake predviđene pravnim propisima i ispitati sporna postupanja, pozivajući se na neposjedovanje dovoljne količine informacija, te je tužitelja pozvalo da dostavi informacije. Istovremeno, samo tijelo nije ništa poduzelo u cilju njihova ishođenja, a teret dokazivanja u cijelosti je prebačen na tužitelja. S tim u vezi, postupanje tog tijela ne može se kvalificirati kao „razmatranje predmeta” u smislu Obavijesti Komisije o suradnji u okviru mreže tijela za zaštitu tržišnog natjecanja (2) i sudske prakse Općeg suda. Zbog toga se i Komisija neopravdano pozivala na članak 13. stavak 2. Uredbe br. 1/2003 kao osnovu za odbijanje prijave. Tužitelj dodaje da je posljedica Komisijina odbijanja prijave to da predmet neće biti razmotren ni pred jednim tijelom, što je u osnovi protivno uvodnoj izjavi 18. Uredbe br. 1/2003.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava na dobru upravu koje proizlazi iz članka 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).

                              —

                              U prilog ovom tužbenom razlogu tužitelj ističe da nema mogućnost iskoristiti ovlasti koje mu pripadaju na temelju članka 41. Povelje, zato što nijedno tijelo nije postupalo u njegovu predmetu. On nema mogućnost djelovanja jer, prvo, državni propisi ne predviđaju mogućnost žalbe protiv odbijanja ravnatelja UOKiK-a da poduzme pravne korake. Drugo, Komisija se izuzela od razmatranja predmeta, pogrešno pretpostavljajući da je on već bio razmatran. Posljedica toga je da je tužitelju zatvoren put za ostvarivanje svojih prava. Tužitelj naglašava da Komisija nije uzela u obzir sve okolnosti danog premeta i da nije pažljivo ispitala tužiteljev slučaj. Prema mišljenju tužitelja, Komisija je bila dužna temeljito ispitati je li i kako predmet razmotren, te shodno tome pažljivo analizirati postupanje državnog tijela za zaštitu tržišnog natjecanja. Komisija je tu obvezu zanemarila, pa stoga nije ispunila obvezu postupanja s dužnom pažnjom, koja proizlazi iz prava na dobru upravu. Komisija nije ispunila ni obvezu koja proizlazi iz članka 105. stavka 1. UFEU-a. Ona naime nije uzela u obzir činjenicu da u slučaju kada odbije prijavu koja joj je podnesena, predmet mogućeg kršenja načela tržišnog natjecanja postaje neriješen jer ga državno tijelo nije razmatralo.

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima [101. i 102. UFEU-a] (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165. i SL 2016., L 173, str. 108.)

         (2)  SL 2004., C 101, str. 43.


title: Predmet T-760/20: Tužba podnesena 21. prosinca 2020. – Jakeliūnas /ESMA

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/29

      Tužba podnesena 21. prosinca 2020. – Jakeliūnas /ESMA
      (Predmet T-760/20)
      (2021/C 72/41)
      Jezik postupka: litavski

         Stranke

         Tužitelj: Stasys Jakeliūnas (Vilnius, Litva) (zastupnik: R. Paukštė, odvjetnik)

         Tuženik: Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala (ESMA)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi da je ESMA-ino odbijanje, dopisom ESMA22-105-1261 od 30. listopada 2020., da udovolji tužiteljevu zahtjevu za pokretanje istrage o mogućem manipuliranju tržištem (u daljnjem tekstu: zahtjev) neosnovano;

                  —

                  naloži ESMA-i da ponovno razmotri zahtjev;

                  —

                  naloži ESMA-i snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog koji se temelji na sljedećim tvrdnjama:

                              —

                              pravila predviđena Direktivom 2003/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (1) sadržavaju moguće povrede navedene u zahtjevu;

                              —

                              ta je direktiva, od njezina donošenja, bila koordinirana i nadzirana na razini EU-a. To je također omogućeno Direktivom Komisije 2003/124/EC (2);

                              —

                              Uredbom (EU) br. 1095/2010 Europskog parlamenta i Vijeća (3) osnovana je ESMA, koja je zapravo preuzela zadaće tijela za nadzor europskih vrijednosnih papira koja su dotad djelovala te postala odgovorna za uspješnu provedbu i nadzor Direktive 2003/6/EZ i zaštitu ulagatelja;

                              —

                              Direktiva 2003/6/EZ stavljena je izvan snage s učinkom od 3. srpnja 2016.;

                              —

                              stoga je ESMA dužna istražiti povrede Direktive 2003/6/EZ koje su eventualno počinjene do njezina osnivanja.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog odnosi se na činjenicu da se tužiteljev zahtjev ne temelji na potrebi da se primijene Uredba (EU) 2016/1011 Europskog parlamenta i Vijeća (4) i Uredba (EU) br. 596/2014 Europskog parlamenta i Vijeća (5), propisi na kojima je ESMA temeljila svoje odbijanje.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog koji se temelji na sljedećim tvrdnjama:

                              —

                              ESMA Direktivu 2003/6/EZ tumači preusko i nefleksibilno te neopravdano ograničava područje njezine primjene. To što su pravila te direktive proširena i što su pobliže definirana Uredbom (EU) br. 596/2014 samo po sebi ne znači da direktiva nije obuhvaćala moguće slučajeve manipuliranja tržištem navedene u zahtjevu i da se na njih ne treba primijeniti;

                              —

                              ESMA je zanemarila podatak koji joj je dostavljen, a koji se odnosi na moguće neprijavljene sukobe interesa banaka, što je podatak koji upućuje na to da je možda došlo do povrede članka 1. stavka 2. točke (c) i članka 6. stavka 5. Direktive 2003/6/EZ.

         (1)  Direktiva 2003/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2003. o trgovanju na temelju povlaštenih informacija i manipuliranju tržištem (zlouporabi tržišta) (SL 2003., L 96, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 3., str. 74.)

         (2)  Direktiva Komisije 2003/124/EZ od 22. prosinca 2003. o provedbi Direktive 2003/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu definicije i javnog objavljivanja povlaštenih informacija i definicije manipuliranja tržištem (SL 2003., L 339, str. 70.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 6., str. 17.)

         (3)  Uredba (EU) br. 1095/2010 Europskog parlamenta i Vijeća od 24. studenoga 2010. o osnivanju europskog nadzornog tijela (Europskog nadzornog tijela za vrijednosne papire i tržišta kapitala), izmjeni Odluke br. 716/2009/EZ i stavljanju izvan snage Odluke Komisije 2009/77/EZ (SL 2010., L 331, str. 84.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 4., str. 241.)

         (4)  Uredba (EU) 2016/1011 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o indeksima koji se upotrebljavaju kao referentne vrijednosti u financijskim instrumentima i financijskim ugovorima ili za mjerenje uspješnosti investicijskih fondova i o izmjeni direktiva 2008/48/EZ i 2014/17/EU te Uredbe (EU) br. 596/2014 (SL 2016., L 171, str. 1. i ispravak SL 2017., L 137, str. 41.)

         (5)  Uredba (EU) br. 596/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. travnja 2014. o zlouporabi tržišta (Uredba o zlouporabi tržišta) te stavljanju izvan snage Direktive 2003/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i direktiva Komisije 2003/124/EZ, 2003/125/EZ i 2004/72/EZ (SL 2014., L 173, str. 1. i ispravak SL 2016., L 287, str. 320.)


title: Predmet T-775/20: Tužba podnesena 24. prosinca 2020. – PB/Komisija

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/30

      Tužba podnesena 24. prosinca 2020. – PB/Komisija
      (Predmet T-775/20)
      (2021/C 72/42)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: PB (zastupnici: L. Levi i M. Vandenbussche, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi ovu tužbu dopuštenom i osnovanom;

            posljedično:

                  —

                  poništi Komisijinu Odluku od 23. listopada 2020. o kojoj je obaviješten 23. listopada 2020. kojom se donosi upravna mjera protiv tužitelja radi povrata iznosa koji je navodno neosnovno primio od [osobe HB] na temelju ugovora TACIS/2006/101-510 i CARDS/2008/166-429;

                  —

                  naloži povrat svih iznosa koje je Komisija eventualno primila na temelju te odluke uvećanih za zatezne kamate po stopi koju određuje Europska središnja banka uvećanoj za 7 postotnih poena;

                  —

                  naloži plaćanje 10 000 eura na ime štete uz pridržaj prava prilagodbe tog iznosa;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje ukupnih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe deset tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog koji se temelji na nezakonitosti utvrđenja izvještaja OLAF-a i nepravilnosti utvrđenih protiv društva kojim tužitelj upravlja. U tom pogledu, tužitelj smatra da su nepravilnosti koje mu se stavljaju na teret neodvojive od nepravilnosti utvrđenih protiv društva kojim upravlja, protiv kojih je to društvo podnijelo dvije tužbe (predmeti T-795/19 i T-796/19, HB/Komisija), te smatra da bi utvrđenja Općeg suda u pogledu nezakonitosti izvještaja OLAF-a i/ili odluka od 15. listopada 2019. u okviru navedenih predmeta nužno obuhvaćala nezakonitost pobijane odluke u ovom predmetu.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog koji se temelji na zastari navodnog potraživanja i, u svakom slučaju, povredi razumnog roka, članka 73.a stavka 1. Uredbe Vijeća (EZ, Euratom) br. 1605/2002 od 25. lipnja 2002. o Financijskoj uredbi koja se primjenjuje na opći proračun Europskih zajednica (SL 2002, L 248, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 2., str. 145.) (u daljnjem tekstu: Financijska uredba i 2002.), prava na dobru upravu kako je utvrđeno u članku 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) i članka 6. Konvencije o zaštiti ljudskih prava i temeljnih sloboda (u daljnjem tekstu: EKLJP). Tužitelj smatra da je potraživanje, za koje Komisija smatra da ga ima protiv njega, zastarjelo s obzirom na to da je istekao rok od pet godina utvrđen u članku 73.a Financijske uredbe iz 2002., a da je rok za donošenje pobijane odluke i prateće opomene, u svakom slučaju očito nerazuman i protivan članku 41. Povelje i članku 6. stavku 1. EKLJP-a u dijelu u kojem se njime propisuje temeljno pravo koje također predstavlja opće načelo prava.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog koji se temelji na nepostojanju uredne pravne osnove i povredi načela zakonitosti kazni i načela primjene najblažeg kaznenog zakona. Tužitelj smatra da, u skladu s člankom 103. Financijske uredbe iz 2002., samo izvođač, odnosno društvo kojim upravlja, može izvršiti povrat. Pritom je tuženik povrijedio i načelo primjene najblažeg „kaznenog” zakona ili uz to načelo zakonitosti kazni koja je uređeno člankom 49. Povelje, time što je htio primijeniti težu pravnu obvezu od one predviđene Financijskom uredbom iz 2002. Osim toga, tužitelj ističe da on nije gospodarski subjekt, da nije ostvario nikakvu pogodnost na temelju navodnih nezakonitosti, da nije primio nikakvu uplatu od javnog naručitelja i da sa sigurnošću nikada nije ostvario pogodnost jednaku ukupnoj vrijednosti dva ugovora o javnoj nabavi o kojima je riječ.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog koji se temelji na povredi presude Prvostupanjskog suda u Bruxellesu (Belgija) od 5. listopada 2017. i pravilu da „upravni sud čeka odluku kaznenog suda”. Tužitelj smatra da je Komisija vezana presudom od 5. listopada 2017. koju je donio belgijski kazneni sud koji je progone proglasio nedopuštenima zbog nepostojanja elemenata koji bi dokazali inkriminirajuće činjenice. Komisija, koja je ujedno i oštećenik pred kaznenim sudom i koja je odlučila čekati ishod belgijskog postupka prije donošenja odluke o povratu, vezana je tim ishodom i utvrđenjima nacionalnog suda, čak i ako presuda belgijskog suda nema učinak pravomoćnosti u odnosu na Komisiju.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog koji se temelji na očitim pogreškama u ocjeni koje sadržava pobijana odluka. Tužitelj u tom pogledu smatra da činjenice koje mu se stavljaju na teret očito nisu utvrđene te da očito ne postoje nepravilnosti, a fortiori teže nepravilnosti. Smatra da se pobijana odluka temelji na dva izvještaja OLAF-a iako podneseni prigovori nisu utvrđeni te su u svakom slučaju očito pogrešni.

                  6.

                  Šesti tužbeni razlog koji se temelji na činjenici da tužitelj ne može biti odgovoran za nezakonitosti koje mu se stavljaju na teret na temelju belgijskog prava društava. U tom pogledu, ističe da je društvo kojim upravlja privatno društvo s ograničenom odgovornošću u skladu s belgijskim pravom čija je posebnost ta da direktor ili direktori nisu osobno odgovorni za poslove poduzete u ime društva i da njihova imovina ne može biti korištena za vraćanje dugova društva.

                  7.

                  Sedmi tužbeni razlog koji se temelji na povredi prava obrane zbog toga što su izvještaji OLAF-a s zajedno s prethodnim dopisima bili u tolikoj mjeri zacrnjeni da su bili nečitljivi te ih tužitelj nije mogao razumjeti i sastaviti korisno obrazloženje.

                  8.

                  Osmi tužbeni razlog koji se temelji na povredi načela dobre uprave, načela sklapanja ugovora u dobroj vjeri i načelu zabrane „zlouporabe prava” time što Komisija nije postupala ni s dužnom pažnjom ni nepristrano.

                  9.

                  Deveti tužbeni razlog koji se temelji na prigovoru nezakonitosti istaknutom u pogledu članka 103. Financijske uredbe iz 2002. zbog toga što krši opće načelo zabrane stjecanja bez osnove. Tužitelj smatra da taj članak otvara mogućnost instituciji da povrati ukupne iznose isplaćene tijekom cijelog trajanja izvršenja ugovora čak i ako je izvođač u potpunosti izvršio ugovor što također znači da institucija može koristiti sve usluge koje izvođač pruža a da mu ne duguje nikakvo plaćanje. Taj bi članak stoga trebao biti proglašen nezakonitim s obzirom na to da ovlašćuje instituciju da uveća svoju imovinu na štetu izvođača bez opravdanja.

                  10.

                  Deseti tužbeni razlog, istaknut podredno, koji se temelji na povredi članka 103. Financijske uredbe iz 2002. i načela proporcionalnosti. Tužitelj tvrdi da provedba ocjene institucije mora biti provedena u skladu s člankom 103. Financijske uredbe iz 2002. što znači da Komisija ne može primijeniti više sankcija s obzirom na to da navedeni članak sadržava popis nekumulativnih sankcija. Osim toga, institucija mora osigurati da je njezina odluka proporcionalna težini nepravilnosti provođenjem ocjene u skladu s načelom proporcionalnosti koje predstavlja izraz načela dobre vjere kod ispunjenja ugovora, što nije bio slučaj u ovom predmetu.


title: Predmet T-10/21: Tužba podnesena 9. siječnja 2021. – Griesbeck/Parlament

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/32

      Tužba podnesena 9. siječnja 2021. – Griesbeck/Parlament
      (Predmet T-10/21)
      (2021/C 72/43)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Nathalie Griesbeck (Ancy-sur-Moselle, Francuska) (zastupnici: J.-L. Teheux, J.-M. Rikkers i G. Selnet, odvjetnici)

         Tuženik: Europski parlament

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda prije svega zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Predsjedništva Europskog parlamenta od 5. listopada 2020.;
                  i posljedično,

                  —

                  poništi odluku glavnog tajnika Europskog parlamenta od 18. listopada 2019. i obavijest o terećenju koja slijedi iz te odluke;

            a podredno da:

                  —

                  poništi odluku Predsjedništva Europskog parlamenta od 5. listopada 2020.;
                  i posljedično,

                  —

                  poništi odluku glavnog tajnika Europskog parlamenta od 18. listopada 2019., a obavijest o terećenju koja slijedi iz te odluke smanji na pravedniji iznos;

            i u svakom slučaju:

                  —

                  tužitelju ostavi mogućnost podnošenja dodatnih očitovanja u naknadnom podnesku;

                  —

                  naloži Europskom parlamentu snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe tri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na sljedećim pogreškama u ocjeni Europskog parlamenta. Prije svega, odlučio je da posebne okolnosti u kojima je dotični asistent zaposlen nemaju utjecaja na dokaz o radu tog asistenta. Potom, nije vodio računa o vremenu proteklom od nastanka činjenica do posljedičnog nestanka dokaza. Naposljetku, nije prihvatio dokaze koje mu je dostavio tužitelj.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na izokretanju tereta dokazivanja i povredi prava na pošteno suđenje. U tom pogledu, tužitelj u biti smatra da nije na njemu da snosi teret dokaza rada svojeg asistenta.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti jer je Predsjedništvo smatralo da se moraju vratiti svi iznosi plaćeni za asistentov rad, iako je dokazano da je rad tog asistenta barem djelomično izvršen.


title: Predmet T-14/21: Tužba podnesena 15. siječnja 2021. – Ryanair/Komisija

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/33

      Tužba podnesena 15. siječnja 2021. – Ryanair/Komisija
      (Predmet T-14/21)
      (2021/C 72/44)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Ryanair DAC (Swords, Irska) (zastupnici: E. Vahida, F. Laprévote, V. Blanc, S. Rating i I. Metaxas-Maranghidis, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku Europske komisije (EU) od 21. kolovoza 2020. o državnoj potpori SA.57544(2020/N) – Belgija COVID-19: Potpora društvu Brussels Airlines; i

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija pogrešno primijenila svoj Privremeni okvir time što je utvrdila da je zajam društvu Brussels Airlines u skladu s Privremenim okvirom i da društvo Brussels Airlines ispunjava uvjete za potporu za dokapitalizaciju, time što nije ocijenila jesu li, uz dokapitalizaciju, bile dostupne druge prikladnije ili manje narušavajuće mjere, time što je utvrdila da je iznos dokapitalizacije proporcionalan te nije uvela djelotvornu zabranu agresivnog širenja društva Brussels Airlines.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Europska komisija pogrešno primijenila članak 107. stavak 3. točku (b) UFEU-a time što je utvrdila da se potpora odnosi na ozbiljan poremećaj u belgijskom gospodarstvu i time što je povrijedila svoju obvezu odvagivanja korisnih učinaka potpore s njezinim negativnim učincima na trgovinske uvjete i na održavanje nenarušenog tržišnog natjecanja (odnosno „odvagivanje”).

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da se odlukom povređuju opća načela nediskriminacije, slobodnog pružanja usluga i slobode poslovnog nastana.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da Europska komisija nije pokrenula formalni ispitni postupak unatoč ozbiljnim teškoćama i da je povrijedila tužiteljeva postupovna prava.

                  5.

                  Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Europska komisija povrijedila svoju obvezu obrazlaganja.


title: Predmet T-17/21: Tužba podnesena 15. siječnja 2021. – Miquel y Costas & Miquel/EUIPO (Pure Hemp)

text:
               1.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 72/34

      Tužba podnesena 15. siječnja 2021. – Miquel y Costas & Miquel/EUIPO (Pure Hemp)
      (Predmet T-17/21)
      (2021/C 72/45)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Miquel y Costas i Miquel, SA (Barcelona, Španjolska) (zastupnik: J. Mora Cortés, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije Pure Hemp – prijava za registraciju br. 18 132 358

         Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 21. listopada 2020. u predmetu R 853/2020-1

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi/opozove pobijanu odluku u dijelu u kojem se njome odbija žalba R 853/2020-1 i djelomično odbija žig Europske unije br. 18 132 358 Pure Hemp (figurativni žig).

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova, uključujući troškove postupka pred Odjelom za operativne aktivnosti i prvim žalbenim vijećem EUIPO-a.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (b) u vezi s člankom 7. stavkom 2. Uredbe 2017/1001.


title: Presuda Suda od 17. studenoga 2020. u predmetu E-9/19 Abelia i WTW AS protiv Nadzornog tijela EFTA-e

text:
               4.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 75/5

      PRESUDA SUDA
      od 17. studenoga 2020.
      u predmetu E-9/19
      Abelia i WTW AS
      protiv
      Nadzornog tijela EFTA-e

         (Postupak za poništenje odluke Nadzornog tijela EFTA-e – Državne potpore – e-zdravstvo– Dopuštenost – Status zainteresirane strane – Sumnje ili ozbiljne poteškoće – Pojam poduzetnika)

      (2021/C 75/05)
      U predmetu E-9/19, Abelia i WTW AS protiv Nadzornog tijela EFTA-e – ZAHTJEV za poništenje odluke Nadzornog tijela EFTA-e br. 57/19/COL od 10. srpnja 2019. o zaključenju predmeta bez otvaranja formalnog istražnog postupka o tome predstavljaju li javno financiranje e-zdravstva i digitalne zdravstvene infrastrukture u norveškom zdravstvenom sustavu te odredba o određenim pomoćnim uslugama i registrima državnu potporu u smislu članka 61. stavka 1. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru, Sud, u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik, Per Christiansen i Bernd Hammermann (sudac izvjestitelj), suci, presudio je 17. studenoga 2020. kao u izreci:
      Sud:

                  1.

                  Odbacuje zahtjev kao neosnovan.

                  2.

                  Podnositeljima zahtjeva nalaže snošenje troškova Nadzornog tijela EFTA-e.


title: Predmet C-761/18 P: Presuda Suda (peto vijeće) od 21. siječnja 2021. – Päivi Leino-Sandberg/Europski parlament (Žalba – Pristup dokumentima institucija Europske unije – Uredba (EZ) br. 1049/2001 – Članak 10. – Odbijanje pristupa – Tužba pred Općim sudom Europske unije protiv odluke Europskog parlamenta o odbijanju pristupa dokumentu – Otkrivanje dokumenta s komentarima treće osobe nakon podnošenja tužbe – Obustava postupka koju je Opći sud odredio zbog nestanka pravnog interesa – Pogreška koja se tiče prava)

text:
               8.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 79/3

      Presuda Suda (peto vijeće) od 21. siječnja 2021. – Päivi Leino-Sandberg/Europski parlament
      (Predmet C-761/18 P) (1)

      (Žalba - Pristup dokumentima institucija Europske unije - Uredba (EZ) br. 1049/2001 - Članak 10. - Odbijanje pristupa - Tužba pred Općim sudom Europske unije protiv odluke Europskog parlamenta o odbijanju pristupa dokumentu - Otkrivanje dokumenta s komentarima treće osobe nakon podnošenja tužbe - Obustava postupka koju je Opći sud odredio zbog nestanka pravnog interesa - Pogreška koja se tiče prava)
      (2021/C 79/03)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Päivi Leino-Sandberg (zastupnici: O. W. Brouwer i B. A. Verheijen, advocaten, i S. Schubert, Rechtsanwalt)

         Druga stranka u postupku: Europski parlament (zastupnici: C. Burgos, I. Anagnostopoulou i L. Vétillard, agenti)

         Intervenijenti u potporu tužitelju: Republika Finska (zastupnik: M. Pere, agent), Kraljevina Švedska (zastupnici: u početku A. Falk, C. Meyer-Seitz, H. Shev, J. Lundberg i H. Eklinder, zatim C. Meyer-Seitz, H. Shev i H. Eklinder, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Ukida se rješenje Općeg suda Europske unije od 20. rujna 2018., Leino-Sandberg/Parlament (T-421/17, neobjavljeno, EU:T:2018:628).

                  2.

                  Predmet se vraća Općem sudu Europske unije.

                  3.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.

         (1)  SL C 82, 4. 3. 2019.


title: Predmet C-255/19: Presuda Suda (drugo vijeće) od 20. siječnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London – Ujedinjena Kraljevina) – Secretary of State for the Home Department/O A (Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 2004/83/EZ – Minimalni standardi uvjeta za stjecanje statusa izbjeglice ili statusa stečenog na temelju supsidijarne zaštite – Status izbjeglice – Članak 2. točka (c) – Prestanak izbjegličkog statusa – Članak 11. – Promjena okolnosti – Članak 11. stavak 1. točka (e) – Mogućnost stavljanja pod zaštitu države podrijetla – Kriteriji za ocjenu – Članak 7. stavak 2. – Financijska i socijalna potpora – Irelevantnost)

text:
               8.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 79/4

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 20. siječnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London – Ujedinjena Kraljevina) – Secretary of State for the Home Department/O A
      (Predmet C-255/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2004/83/EZ - Minimalni standardi uvjeta za stjecanje statusa izbjeglice ili statusa stečenog na temelju supsidijarne zaštite - Status izbjeglice - Članak 2. točka (c) - Prestanak izbjegličkog statusa - Članak 11. - Promjena okolnosti - Članak 11. stavak 1. točka (e) - Mogućnost stavljanja pod zaštitu države podrijetla - Kriteriji za ocjenu - Članak 7. stavak 2. - Financijska i socijalna potpora - Irelevantnost)
      (2021/C 79/04)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Secretary of State for the Home Department

         Tuženik: O A

         uz sudjelovanje: United Nations High Commissioner for Refugees (UNHCR)

         Izreka

                  1.

                  Članak 11. stavak 1. točku (e) Direktive Vijeća 2004/83/EZ od 29. travnja 2004. o minimalnim standardima za kvalifikaciju i status državljana treće zemlje ili osoba bez državljanstva kao izbjeglica ili osoba kojima je na drugi način potrebna međunarodna zaštita te o sadržaju odobrene zaštite treba tumačiti na način da „zaštita” iz te odredbe u pogledu prestanka izbjegličkog statusa mora ispunjavati iste zahtjeve kao što su oni koji, kad je riječ o odobravanju tog statusa, proizlaze iz članka 2. točke (c) te direktive, u vezi s njezinim člankom 7. stavcima 1. i 2.

                  2.

                  Članak 11. stavak 1. točku (e) Direktive 2004/83, u vezi s njezinim člankom 7. stavkom 2., treba tumačiti na način da moguća socijalna i financijska potpora koju pružaju privatni subjekti, poput obitelji ili klana državljanina treće zemlje o kojem je riječ, ne ispunjava zahtjeve zaštite koji proizlaze iz tih odredbi i stoga nije relevantna ni u svrhu ocjene učinkovitosti ili dostupnosti zaštite koju osigurava država u smislu članka 7. stavka 1. točke (a) te direktive, ni u svrhu utvrđivanja postojanja opravdanog straha od proganjanja na temelju članka 11. stavka 1. točke (e) navedene direktive, u vezi s njezinim člankom 2. točkom (c).

         (1)  SL C 206, 17. 6. 2019.


title: Predmet C-288/19: Presuda Suda (prvo vijeće) od 20. siječnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht des Saarlandes – Njemačka) – QM/Finanzamt Saarbrücken (Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje – Porez na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Članak 2. stavak 1. točka (c) – Isporuka usluga uz naknadu – Članak 26. stavak 1. – Transakcije koje se smatraju isporukom usluga uz naknadu – Članak 56. stavak 2. – Određivanje mjesta oporezivanja – Najam prijevoznog sredstva – Ustupanje automobila zaposlenicima)

text:
               8.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 79/5

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 20. siječnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht des Saarlandes – Njemačka) – QM/Finanzamt Saarbrücken
      (Predmet C-288/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 2. stavak 1. točka (c) - Isporuka usluga uz naknadu - Članak 26. stavak 1. - Transakcije koje se smatraju isporukom usluga uz naknadu - Članak 56. stavak 2. - Određivanje mjesta oporezivanja - Najam prijevoznog sredstva - Ustupanje automobila zaposlenicima)
      (2021/C 79/05)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Finanzgericht des Saarlandes

         Stranke glavnog kaznenog postupka

         Tužitelj: QM

         Tuženik: Finanzamt Saarbrücken

         Izreka

      Članak 56. stavak 2. prvi podstavak Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2008/8/EZ od 12. veljače 2008., treba tumačiti na način da u njegovo područje primjene ne ulazi to da porezni obveznik svojem zaposleniku ustupa vozilo koje čini dio poslovne imovine poduzeća, ako ta transakcija ne predstavlja isporuku usluga uz naknadu u smislu članka 2. stavka 1. točke (c) te direktive. Nasuprot tomu, navedeni članak 56. stavak 2. prvi podstavak primjenjuje se na takvu transakciju ako je riječ o isporuci usluga uz naknadu u smislu navedenog članka 2. stavka 1. točke (c) i ako taj zaposlenik ima trajno pravo korištenja tim vozilom u privatne svrhe i pravo iz toga isključiti druge osobe u zamjenu za najamninu i na ugovoreno razdoblje dulje od 30 dana.

         (1)  SL C 206, 17. 6. 2019.


title: Predmet C-301/19 P: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 20. siječnja 2021. – Europska komisija/Printeos, SA (Žalba – Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a – Novčane kazne – Ukidanje – Povrat glavnice novčane kazne – Članak 266. UFEU-a – Zatezne kamate – Razlikovanje zateznih i kompenzacijskih kamata – Izračun kamata – Članak 90. stavak 4. točka (a) druga rečenica Delegirane uredbe (EU) br. 1268/2012)

text:
               8.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 79/5

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 20. siječnja 2021. – Europska komisija/Printeos, SA
      (Predmet C-301/19 P) (1)

      (Žalba - Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a - Novčane kazne - Ukidanje - Povrat glavnice novčane kazne - Članak 266. UFEU-a - Zatezne kamate - Razlikovanje zateznih i kompenzacijskih kamata - Izračun kamata - Članak 90. stavak 4. točka (a) druga rečenica Delegirane uredbe (EU) br. 1268/2012)
      (2021/C 79/06)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: F. Dintilhac, P. Rossi i F. Jimeno Fernández, agenti)

         Druga stranka u postupku: Printeos, SA (zastupnici: H. Brokelmann i P. Martínez-Lage Sobredo, abogada)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Ukida se točka 2. izreke presude Općeg suda Europske unije od 12. veljače 2019., Printeos/Komisija (T-201/17, EU:T:2019:81).

                  3.

                  Europskoj komisiji nalaže se isplata društvu Printeos SA kamata izračunanih po stopi koju je odredila Europska središnja banka za svoje glavne transakcije refinanciranja uvećanoj za 3,5 postotnih bodova, na iznos od 184 592,95 eura za razdoblje od 31. ožujka 2017. do dana isplate u cijelosti.

                  4.

                  Europska komisija snosi, osim vlastitih troškova koji se odnose na prvostupanjski postupak u predmetu T-201/17 i postupak pred Sudom, troškove koji su nastali društvu Printeos SA u vezi s tim postupcima.

         (1)  SL C 238, 15. 7. 2019.


title: Predmet C-308/19: Presuda Suda (drugo vijeće) od 21. siječnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Rumunjska) – Consiliul Concurenţei/Whiteland Import Export SRL (Zahtjev za prethodnu odluku – Tržišno natjecanje – Sankcije koje izriče nacionalno tijelo nadležno za tržišno natjecanje – Rok zastare – Radnje kojima se prekida tijek roka zastare – Nacionalni propis kojim se isključuje mogućnost da nakon pokretanja istrage naknadna radnja u istrazi ili postupku u vezi s povredom prekine tijek novog roka zastare – Načelo usklađenog tumačenja – Uredba (EZ) br. 1/2003 – Članak 25. stavak 3. – Područje primjene – Članak 4. stavak 3. UEU-a – Članak 101. UFEU-a – Načelo djelotvornosti)

text:
               8.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 79/6

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 21. siječnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Rumunjska) – Consiliul Concurenţei/Whiteland Import Export SRL
      (Predmet C-308/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Tržišno natjecanje - Sankcije koje izriče nacionalno tijelo nadležno za tržišno natjecanje - Rok zastare - Radnje kojima se prekida tijek roka zastare - Nacionalni propis kojim se isključuje mogućnost da nakon pokretanja istrage naknadna radnja u istrazi ili postupku u vezi s povredom prekine tijek novog roka zastare - Načelo usklađenog tumačenja - Uredba (EZ) br. 1/2003 - Članak 25. stavak 3. - Područje primjene - Članak 4. stavak 3. UEU-a - Članak 101. UFEU-a - Načelo djelotvornosti)
      (2021/C 79/07)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Consiliul Concurenţei

         Tuženik: Whiteland Import Export SRL

         Izreka

                  1.

                  Pravo Unije treba tumačiti na način da nacionalni sudovi nisu dužni primjenjivati članak 25. stavak 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima [101. i 102. UFEU-a] na zastaru ovlasti nacionalnog tijela nadležnog za tržišno natjecanje u području izricanja sankcija za povrede prava tržišnog natjecanja Unije.

                  2.

                  Članak 4. stavak 3. UEU-a i članak 101. UFEU-a, u vezi s načelom djelotvornosti, treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis, kako ga tumače nadležni nacionalni sudovi, u skladu s kojim odluka o pokretanju istrage, koju je donijelo nacionalno tijelo nadležno za tržišno natjecanje, a koja se odnosi na povredu pravila prava tržišnog natjecanja Unije, čini posljednju radnju tog tijela koja može rezultirati prekidom tijeka roka zastare u pogledu ovlasti tog tijela za izricanje sankcija te isključuje mogućnost prekida tijeka tog roka naknadnom radnjom poduzetom u istrazi ili postupku u vezi s povredom, ako se u odnosu na sve elemente predmetnog uređenja zastare pokaže da takvo isključenje predstavlja sustavnu opasnost od nekažnjavanja djela koja čine takve povrede, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

         (1)  SL C 263, 5. 8. 2019.


title: Predmet C-387/19: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 14. siječnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Raad van State – Belgija) – RTS infra BVBA, Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel/Vlaams Gewest (Zahtjev za prethodnu odluku – Javna nabava – Direktiva 2014/24/EU – Članak 57. stavak 6. – Fakultativne osnove za isključenje – Mjere koje je gospodarski subjekt poduzeo kako bi dokazao svoju pouzdanost bez obzira na postojanje fakultativne osnove za isključenje – Obveza gospodarskog subjekta da podnese dokaz o tim mjerama na vlastitu inicijativu – Izravan učinak)

text:
               8.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 79/7

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 14. siječnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Raad van State – Belgija) – RTS infra BVBA, Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel/Vlaams Gewest
      (Predmet C-387/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Javna nabava - Direktiva 2014/24/EU - Članak 57. stavak 6. - Fakultativne osnove za isključenje - Mjere koje je gospodarski subjekt poduzeo kako bi dokazao svoju pouzdanost bez obzira na postojanje fakultativne osnove za isključenje - Obveza gospodarskog subjekta da podnese dokaz o tim mjerama na vlastitu inicijativu - Izravan učinak)
      (2021/C 79/08)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Raad van State

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: RTS infra BVBA, Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel

         Tuženik: Vlaams Gewest

         Izreka

                  1.

                  Članak 57. stavak 6. Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ, kako je izmijenjena Delegiranom uredbom Komisije (EU) 2015/2170 od 24. studenoga 2015., treba tumačiti na način da mu se protivi praksa prema kojoj je gospodarski subjekt dužan spontano prilikom podnošenja zahtjeva za sudjelovanje ili ponude podnijeti dokaz o poduzetim korektivnim mjerama kako bi dokazao svoju pouzdanost, bez obzira na to što u odnosu na njega postoji fakultativna osnova za isključenje iz članka 57. stavka 4. te direktive, kako je izmijenjena Delegiranom uredbom 2015/2170, kada takva obveza ne proizlazi iz primjenjivih nacionalnih propisa ni iz dokumentacije o nabavi. Nasuprot tomu, članku 57. stavku 6. navedene direktive, kako je izmijenjena Delegiranom uredbom 2015/2170, ne protivi se takva obveza kada je ona predviđena na jasan, precizan i jednoznačan način u primjenjivim nacionalnim propisima i ako je stavljena na znanje dotičnom gospodarskom subjektu putem dokumentacije o nabavi.

                  2.

                  Članak 57. stavak 6. Direktive 2014/24, kako je izmijenjena Delegiranom uredbom 2015/2170, treba tumačiti na način da ima izravan učinak.

         (1)  SL C 270, 12. 8. 2019.


title: Predmet C-393/19: Presuda Suda (prvo vijeće) od 14. siječnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Apelativen sad – Plovdiv – Bugarska) – kazneni postupak protiv OM (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 17. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Pravo vlasništva – Članak 47. Povelje o temeljnim pravima – Pravo na djelotvoran pravni lijek – Okvirna odluka 2005/212/PUP – Oduzimanje imovinske koristi, sredstava i imovine pribavljene kaznenim djelima – Direktiva 2014/42/EU – Zamrzavanje i oduzimanje predmeta i imovinske koristi ostvarene kaznenim djelima u Europskoj uniji – Nacionalni propis koji predviđa oduzimanje u korist države imovine korištene za počinjenje kaznenog djela krijumčarenja – Imovina u vlasništvu treće strane u dobroj vjeri)

text:
               8.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 79/8

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 14. siječnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Apelativen sad – Plovdiv – Bugarska) – kazneni postupak protiv OM
      (Predmet C-393/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 17. Povelje Europske unije o temeljnim pravima - Pravo vlasništva - Članak 47. Povelje o temeljnim pravima - Pravo na djelotvoran pravni lijek - Okvirna odluka 2005/212/PUP - Oduzimanje imovinske koristi, sredstava i imovine pribavljene kaznenim djelima - Direktiva 2014/42/EU - Zamrzavanje i oduzimanje predmeta i imovinske koristi ostvarene kaznenim djelima u Europskoj uniji - Nacionalni propis koji predviđa oduzimanje u korist države imovine korištene za počinjenje kaznenog djela krijumčarenja - Imovina u vlasništvu treće strane u dobroj vjeri)
      (2021/C 79/09)
      Jezik postupka: bugarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Apelativen sad – Plovdiv

         Stranka glavnog kaznenog postupka

      OM
      uz sudjelovanje: Okrazhna prokuratura – Haskovo, Apelativna prokuratura – Plovdiv

         Izreka

                  1.

                  Članak 2. stavak 1. Okvirne odluke Vijeća 2005/212/PUP od 24. veljače 2005. o oduzimanju imovinske koristi, sredstava i imovine pribavljene kaznenim djelom, u vezi s člankom 17. stavkom 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis koji omogućuje oduzimanje predmeta korištenog za počinjenje teškog kaznenog djela krijumčarenja kada on pripada trećoj strani u dobroj vjeri.

                  2.

                  Članak 4. Okvirne odluke 2005/212, u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis koji omogućuje oduzimanje, u okviru kaznenog postupka, imovine koja pripada osobi različitoj od one koja je počinila kazneno djelo a da ta prva osoba ne raspolaže djelotvornim pravnim lijekom.

         (1)  SL C 295, 2. 9. 2019.


title: Predmet C-420/19: Presuda Suda (prvo vijeće) od 20. siječnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Riigikohus – Estonija) – Maksu- ja Tolliamet/Heavyinstall OÜ („Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 2010/24/EU – Članak 16. – Naplata potraživanja vezanih za poreze, carine i druge mjere – Uzajamna pomoć – Zahtjev za mjere predostrožnosti – Sudska odluka države članice koja podnosi zahtjev za dopuštanje mjera predostrožnosti – Nadležnost suda države članice koja prima zahtjev za ocjenjivanje i ponovnu procjenu opravdanosti tih mjera – Načela uzajamnog povjerenja i uzajamnog priznavanja”)

text:
               8.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 79/9

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 20. siječnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Riigikohus – Estonija) – Maksu- ja Tolliamet/Heavyinstall OÜ
      (Predmet C-420/19) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2010/24/EU - Članak 16. - Naplata potraživanja vezanih za poreze, carine i druge mjere - Uzajamna pomoć - Zahtjev za mjere predostrožnosti - Sudska odluka države članice koja podnosi zahtjev za dopuštanje mjera predostrožnosti - Nadležnost suda države članice koja prima zahtjev za ocjenjivanje i ponovnu procjenu opravdanosti tih mjera - Načela uzajamnog povjerenja i uzajamnog priznavanja”)
      (2021/C 79/10)
      Jezik postupka: estonski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Riigikohus

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Maksu- ja Tolliamet

         Tuženik: Heavyinstall OÜ

         Izreka

      Članak 16. Direktive Vijeća 2010/24/EU od 16. ožujka 2010. o uzajamnoj pomoći kod naplate potraživanja vezanih za poreze, carine i druge mjere treba tumačiti na način da su sudovi države članice koja prima zahtjev, koji odlučuju o zahtjevu za mjere predostrožnosti, vezani činjeničnom i pravnom ocjenom ispunjenja uvjeta za primjenu navedenih mjera koju su provela tijela države članice koja podnosi zahtjev, osobito kad se ta ocjena nalazi u dokumentu predviđenom u tom članku 16. stavku 1. drugom podstavku, koji je priložen tom zahtjevu.

         (1)  SL C 263, 5. 8. 2019.


title: Predmet C-441/19: Presuda Suda (prvo vijeće) od 14. siječnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank Den Haag, zittingsplaats 's-Hertogenbosch – Nizozemska) – TQ/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Zahtjev za prethodnu odluku – Područje slobode, sigurnosti i pravde – Direktiva 2008/115/EZ – Zajednički standardi i postupci država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom – Članak 5. točka (a), članak 6. stavci 1. i 4., članak 8. stavak 1. i članak 10. – Odluka o vraćanju maloljetnika bez pratnje – Najbolji interes djeteta – Obveza predmetne države članice da se prije donošenja odluke o vraćanju uvjeri da će taj maloljetnik biti vraćen članu svoje obitelji, imenovanom skrbniku ili odgovarajućoj prihvatnoj ustanovi u državi povratka – Razlikovanje jedino na temelju kriterija dobi maloljetnika radi dodjele prava boravka – Odluka o vraćanju koju ne prate mjere udaljavanja)

text:
               8.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 79/10

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 14. siječnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank Den Haag, zittingsplaats 's-Hertogenbosch – Nizozemska) – TQ/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Predmet C-441/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Područje slobode, sigurnosti i pravde - Direktiva 2008/115/EZ - Zajednički standardi i postupci država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom - Članak 5. točka (a), članak 6. stavci 1. i 4., članak 8. stavak 1. i članak 10. - Odluka o vraćanju maloljetnika bez pratnje - Najbolji interes djeteta - Obveza predmetne države članice da se prije donošenja odluke o vraćanju uvjeri da će taj maloljetnik biti vraćen članu svoje obitelji, imenovanom skrbniku ili odgovarajućoj prihvatnoj ustanovi u državi povratka - Razlikovanje jedino na temelju kriterija dobi maloljetnika radi dodjele prava boravka - Odluka o vraćanju koju ne prate mjere udaljavanja)
      (2021/C 79/11)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Den Haag, zittingsplaats 's-Hertogenbosch

         Stranke glavnog kaznenog postupka

         Tužitelj: TQ

         Tuženik: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Izreka

                  1.

                  Članak 6. stavak 1. Direktive 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom, u vezi s njezinim člankom 5. točkom (a) i člankom 24. stavkom 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da prije donošenja odluke o vraćanju maloljetnika bez pratnje predmetna država članica mora provesti opću i sveobuhvatnu ocjenu situacije tog maloljetnika i uzeti u obzir najbolji interes djeteta. U tom se okviru ta država članica mora uvjeriti da je za maloljetnika bez pratnje o kojem je riječ dostupan odgovarajući prihvat u državi povratka.

                  2.

                  Članak 6. stavak 1. Direktive 2008/115, u vezi s njezinim člankom 5. točkom (a) i člankom 24. stavkom 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da država članica ne može razlikovati maloljetnike bez pratnje jedino na temelju kriterija njihove dobi kako bi provjerila postoji li odgovarajući prihvat u državi povratka.

                  3.

                  Članak 8. stavak 1. Direktive 2008/115 treba tumačiti na način da mu se protivi to da se država članica, nakon što je donijela odluku o vraćanju maloljetnika bez pratnje te se u skladu s člankom 10. stavkom 2. te direktive uvjerila da će on biti vraćen članu svoje obitelji, imenovanom skrbniku ili odgovarajućoj prihvatnoj ustanovi u državi povratka, suzdrži od njegova udaljavanja sve dok on ne navrši 18 godina.

         (1)  SL C 270, 12. 8. 2019.


title: Predmet C-450/19: Presuda Suda (drugo vijeće) od 14. siječnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Korkein hallinto-oikeus – Finska) – u postupku koji je pokrenuo Kilpailu – ja kuluttajavirasto (Zahtjev za prethodnu odluku – Tržišno natjecanje – Članak 101. UFEU-a – Zabranjeni sporazumi – Manipuliranje postupcima javne nabave – Utvrđivanje trajanja povrede – Uključivanje razdoblja tijekom kojeg su sudionici zabranjenog sporazuma izvršavali protutržišni sporazum – Gospodarski učinci protutržišnog postupanja – Prestanak povrede u trenutku konačne dodjele ugovora)

text:
               8.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 79/11

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 14. siječnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Korkein hallinto-oikeus – Finska) – u postupku koji je pokrenuo Kilpailu – ja kuluttajavirasto
      (Predmet C-450/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Tržišno natjecanje - Članak 101. UFEU-a - Zabranjeni sporazumi - Manipuliranje postupcima javne nabave - Utvrđivanje trajanja povrede - Uključivanje razdoblja tijekom kojeg su sudionici zabranjenog sporazuma izvršavali protutržišni sporazum - Gospodarski učinci protutržišnog postupanja - Prestanak povrede u trenutku konačne dodjele ugovora)
      (2021/C 79/12)
      Jezik postupka: finski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Korkein hallinto-oikeus

         Stranke glavnog postupka

      Kilpailu- ja kuluttajavirasto

         uz sudjelovanje: Eltel Group Oy, Eltel Networks Oy

         Izreka

      Članak 101. stavak 1. UFEU-a treba tumačiti na način da, kada je poduzetnik navodno sudjelovao u jedinstvenoj i trajnoj povredi te odredbe, čiji se posljednji sastavni element sastojao u s takmacima na tržištu dogovorenom sudjelovanju u postupku javne nabave radi dodjele ugovora o javnim radovima, kada mu je taj ugovor dodijeljen te je s javnim naručiteljem sklopio ugovor o radovima u kojem su utvrđeni ključni sastojci tog ugovora, a osobito ukupna cijena koju treba platiti kao protučinidbu za navedene radove, a čije izvršenje i plaćanje cijene su vremenski raspoređeni, povreda traje do dana potpisa ugovora sklopljenog između navedenog poduzetnika i javnog naručitelja na temelju dogovorene ponude koju je taj poduzetnik podnio. Na sudu koji je uputio zahtjev je da provjeri kojeg su dana ključni elementi predmetnog ugovora, a osobito ukupna cijena koju treba platiti kao protučinidbu za radove, na konačni način utvrđeni.

         (1)  SL C 280, 19. 8. 2019.


title: Predmet C-484/19: Presuda Suda (prvo vijeće) od 20. siječnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Högsta förvaltningsdomstolen – Švedska) – Lexel AB/Skatteverket (Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 49. UFEU-a – Sloboda poslovnog nastana – Porez na dobit – Oporezivanje povezanih poduzetnika – Nacionalni porezni propis koji zabranjuje društvu sa sjedištem u jednoj državi članici odbitak kamata isplaćenih društvu sa sjedištem u drugoj državi članici, koje pripada istoj grupi društava, u slučaju ostvarivanja znatne porezne pogodnosti)

text:
               8.3.2021

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 79/11

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 20. siječnja 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Högsta förvaltningsdomstolen – Švedska) – Lexel AB/Skatteverket
      (Predmet C-484/19) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 49. UFEU-a - Sloboda poslovnog nastana - Porez na dobit - Oporezivanje povezanih poduzetnika - Nacionalni porezni propis koji zabranjuje društvu sa sjedištem u jednoj državi članici odbitak kamata isplaćenih društvu sa sjedištem u drugoj državi članici, koje pripada istoj grupi društava, u slučaju ostvarivanja znatne porezne pogodnosti)
      (2021/C 79/13)
      Jezik postupka: švedski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Lexel AB

         Tuženik: Skatteverket

         Izreka

      Članak 49. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, na temelju kojeg društvo sa sjedištem u jednoj državi članici nije ovlašteno odbiti kamate isplaćene društvu koje pripada istoj grupi, koje ima sjedište u drugoj državi članici, zbog toga što se smatra da je glavni razlog nastanka obveze ostvarivanje znatne porezne pogodnosti za koju se ne bi smatralo da postoji da oba društva imaju sjedište u prvoj državi članici, jer bi se u tom slučaju na njih primjenjivale odredbe o financijskim prijenosima unutar grupe.

         (1)  SL C 295, 2. 9. 2019.