title: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 19. studenoga 2015.#P protiv Q.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Varbergs tingsrätt.#Zahtjev za prethodnu odluku – Hitni prethodni postupak – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću – Uredba (EZ) br. 2201/2003 – Članak 23. točka (a) – Razlozi nepriznavanja sudskih odluka koje se odnose na roditeljsku odgovornost – Javni poredak.#Predmet C-455/15 PPU.

text:
         PRESUDA SUDA (četvrto vijeće)
      19. studenoga 2015. (
            *
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Hitni prethodni postupak — Pravosudna suradnja u građanskim stvarima — Nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću — Uredba (EZ) br. 2201/2003 — Članak 23. točka (a) — Razlozi nepriznavanja sudskih odluka koje se odnose na roditeljsku odgovornost — Javni poredak“
      U predmetu C‑455/15 PPU,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Varbergs tingsrätt (prvostupanjski sud u Varbergu, Švedska), odlukom od 25. kolovoza 2015., koju je Sud zaprimio 28. kolovoza 2015., u postupku

         P

      protiv

         Q,

      SUD (četvrto vijeće),
      u sastavu: L. Bay Larsen, predsjednik trećeg vijeća, u svojstvu predsjednika četvrtog vijeća, J. Malenovský, M. Safjan, A. Prechal (izvjestiteljica) i K. Jürimäe, suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Wathelet,
      tajnik: I. Illéssy, administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 27. listopada 2015.,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za P, A. Heurlin, advokat, i M. Hellner,

               —

               za Q, K. Gerbauskas i H. Mackevičius, advokatai,

               —

               za švedsku vladu, A. Falk, U. Persson i C. Meyer‑Seitz kao i L. Swedenborg, u svojstvu agenata,

               —

               za španjolsku vladu, M. Sampol Pucurull, u svojstvu agenta,

               —

               za litavsku vladu, D. Kriaučiūnas i J. Nasutavičienė, u svojstvu agenata,

               —

               za Europsku komisiju, M. Wilderspin, u svojstvu agenta, uz asistenciju S. Samuelssona i M. Johanssona, advokater,

         saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje Uredbe Vijeća (EZ) br. 2201/2003 od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću, kojom se stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 1347/2000 (SL L 338, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 133.), a osobito njezinog članka 23. točke (a) i članka 24.

               2

               Zahtjev je podnesen u okviru spora između P s boravištem u Švedskoj i Q s boravištem u Litvi, u vezi s pravom na skrb glede njihove djece.

         Pravni okvir

         Haška konvencija iz 1980.

               3

               Člankom 13. Konvencije o građanskopravnim aspektima međunarodne otmice djece, sklopljene u Haagu 25. listopada 1980. (u daljnjem tekstu: Haška konvencija iz 1980.), propisano je:
               „Bez obzira na odredbe prethodnog članka, sudski ili upravni organ države kojoj se zahtjev upućuje nije dužan narediti povratak [predaju] djeteta ako osoba, institucija ili drugo tijelo koje se suprotstavlja njegovu povratku [predaji] utvrdi:

                        a)

                        da osoba, institucija ili drugo tijelo koje se brine o ličnosti djeteta nije stvarno ostvarivalo pravo na skrb u vrijeme odvođenja ili zadržavanja, ili da se suglasilo ili naknadno pristalo na odvođenje ili zadržavanje; ili

                        b)

                        da postoji ozbiljna opasnost da bi povratak [predaja] izložio dijete fizičkoj opasnosti ili psihičkoj traumi ili na drugi način doveo dijete u nepovoljan položaj.

                  Sudski ili upravni organ može, također, odbiti narediti povratak [predaju] djeteta ako utvrdi da se dijete suprotstavlja povratku [predaji] i da je napunilo one godine i steklo stupanj zrelosti pri kojemu je potrebno uzeti u obzir njegovo mišljenje.
               [...]“

               4

               Haška konvencija iz 1980. stupila je na snagu 1. prosinca 1983. Sve države članice Europske unije njezine su ugovorne stranke.

         Pravo Unije

               5

               Uvodna izjava 21. Uredbe br. 2201/20031 glasi:

               6

               Članak 8. te uredbe, naslovljen „Opća nadležnost“, u stavku 1. propisuje:
               „Sudovi države članice nadležni su u stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću prema djetetu koje ima uobičajeno boravište u državi članici u trenutku pokretanja postupka.“

               7

               Članak 11. navedene uredbe, naslovljen „Ostale definicije“, predviđa:
               „1.   Ako osoba, ustanova ili tijelo koje ima pravo na skrb od nadležnih tijela u državi članici zatraži donošenje sudske odluke na temelju [Haaške konvencije iz 1980.], kako bi postiglo predaju djeteta koje je nezakonito odvedeno ili zadržano u državi članici koja nije država članica u kojoj je dijete imalo uobičajeno boravište neposredno prije njegova nezakonitog odvođenja ili zadržavanja, primjenjuju se stavci 2. do 8.
               [...]
               6.   Ako je sud donio odluku da se dijete ne predaje, u skladu s člankom 13. Haaške konvencije iz 1980., sud mora odmah, izravno ili putem svojega središnjega tijela, poslati presliku sudske odluke kojom je određeno da se dijete ne predaje i odgovarajuća pismena, posebno prijepis zapisnika sa saslušanja pred sudom, nadležnom sudu ili središnjem tijelu države članice u kojoj je dijete imalo uobičajeno boravište neposredno prije njegova nezakonitog odvođenja ili zadržavanja, u skladu s odredbama nacionalnog prava. Sud sva navedena pismena mora primiti u roku od mjesec dana od datuma donošenja sudske odluke kojom je određeno da se dijete ne predaje.
               7.   Osim u slučaju da je jedna od stranaka pred sudovima države članice u kojoj je dijete imalo uobičajeno boravište neposredno prije njegova nezakonitog odvođenja ili zadržavanja već pokrenula postupak, sud ili središnje tijelo koje prima informacije iz stavka 6. mora o njima obavijestiti stranke i pozvati ih da podnesu prijedloge sudu, u skladu s nacionalnim pravom, u roku od tri mjeseca od datuma obavijesti, kako bi sud mogao razmatrati pitanje skrbi nad djetetom.
               Ne dovodeći u pitanje postupovna pravila sadržana u ovoj Uredbi, sud zaključuje predmet ako nije primio nikakve prijedloge u navedenom roku.
               8.   Neovisno o sudskoj odluci kojom je određeno da se dijete ne predaje, u skladu s člankom 13. Haaške konvencije, svaka kasnija sudska odluka kojom se zahtijeva predaja djeteta, koju donese sud nadležan u skladu s ovom Uredbom, izvršiva je [...] s ciljem osiguranja predaje djeteta.“

               8

               Sukladno odredbama članka 15. Uredbe br. 2201/2003, naslovljenog „Prijenos nadležnosti na sud koji je primjereniji za rješavanje“:
               „1.   Iznimno, sudovi države članice koji imaju stvarnu nadležnost mogu, ako smatraju da bi sud druge države članice, s kojom je dijete posebno povezano, mogao bolje rješavati predmet, ili neki posebni dio predmeta, i ako je to u interesu djeteta:

                        a)

                        zastati s rješavanjem predmeta ili dijela predmeta i pozvati stranke da podnesu zahtjev sudu te države članice u skladu sa stavkom 4.; ili

                        b)

                        zahtijevati od suda druge države članice da se proglasi nadležnim u skladu sa stavkom 5.

                  2.   Stavak 1. primjenjuje se:

                        a)

                        na zahtjev stranke; ili

                        b)

                        po službenoj dužnosti; ili

                        c)

                        na zahtjev suda druge države članice s kojom je dijete posebno povezano, u skladu sa stavkom 3.

                  Prijenos po službenoj dužnosti ili na zahtjev suda druge države članice mora prihvatiti barem jedna stranka.
               3.   Smatra se da je dijete posebno povezano s nekom državom članicom, kao što je spomenuto u stavku 1., ako je u toj državi članici:

                        a)

                        dijete dobilo uobičajeno boravište nakon pokretanja postupka pred sudom iz stavka 1.; ili

                        b)

                        je u njoj bilo prethodno uobičajeno boravište djeteta; ili

                        c)

                        je dijete njezin državljanin; ili

                        d)

                        je u njoj uobičajeno boravište nositelja roditeljske odgovornosti; ili

                        e)

                        se u njoj nalazi imovina djeteta, a predmet se odnosi na upravljanje, čuvanje ili raspolaganje njegovom imovinom.

                  4.   Sud države članice koji je stvarno nadležan određuje vremenski rok za pokretanje postupka pred sudovima druge države članice u skladu sa stavkom 1.
               Ako u tome roku nije pokrenut postupak pred tim sudovima, sud pred kojim je pokrenut postupak nastavlja biti nadležan u skladu s člancima 8. do 14.
               5.   Sudovi te druge države članice mogu, ako to opravdavaju posebne okolnosti u predmetu, u svrhe zaštite interesa djeteta, prihvatiti nadležnost u roku od šest mjeseci od pokretanja postupka pred tim sudovima, u skladu sa stavkom 1. točkom (a) ili (b). U tom slučaju, sud pred kojim je prvotno pokrenut postupak proglašava se nenadležnim. U protivnome, sud pred kojim je prvotno pokrenut postupak nastavlja biti nadležan u skladu s člancima 8. do 14.
               [...]“

               9

               Članak 23. te uredbe naslovljen „Razlozi nepriznavanja sudskih odluka koje se odnose na roditeljsku odgovornost“ propisuje:
               „Sudska odluka koja se odnosi na roditeljsku odgovornost ne priznaje se:

                        a)

                        ako je takvo priznavanje očito u suprotnosti s javnim redom [poretkom] u državi članici u kojoj se zahtijeva priznavanje, uzimajući u obzir interes djeteta;

                  [...]“

               10

               Članak 24. navedene uredbe naslovljen „Zabrana preispitivanja nadležnosti suda podrijetla“ glasi:
               „Nadležnost suda države članice podrijetla ne može se preispitivati. Ispitivanje javnog reda [poretka] iz […] članka 23. stavka [točke] (a) ne može se primjenjivati na propise koji se odnose na nadležnost iz članaka 3. do 14.“

               11

               Sukladno odredbama članka 26. te uredbe, naslovljenom „Zabrana preispitivanja sadržaja sudske odluke“:
               „Sadržaj sudske odluke ne smije se preispitivati ni u kakvim okolnostima.“

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               12

               Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da su P i Q zajedno imali dvoje djece i to V, rođeno 2000., i S, rođeno 2009. Par je ozakonio svoju vezu 1997. P i Q živjeli su zajedno sve do 2003. kada su to prestali. Šilutės rajono apylinkės teismas (okružni sud Šilutė, Litva) donio je presudu o razvodu braka 6. siječnja 2003. Taj je sud 2006. donio odluku o okončanju sporazuma o pravnim posljedicama braka. Prema toj potonjoj presudi, određeno je da će V boraviti kod svoje majke Q, ali su oba roditelja dijelila pravo na skrb. Međutim, obitelj je 2005. napustila Litvu kako bi se nastanila u Švedskoj gdje se 2006. upisala u popis stanovništva. S je rođen u Švedskoj. Oba djeteta govore švedski i školovala su se u Falkenbergu (Švedska), gdje boravi većina osoba s kojima se redovito druže.

               13

               Dana 27. studenoga 2013., P je otkrio da su Q i dvoje djece nestali. Ispostavilo se da je Q stupila u kontakt sa socijalnim službama općine Falkenberg, koja je pokrenula istragu nakon što je Q tvrdila da su ona i djeca bili žrtve kaznenih djela koja je počinio P. O navedenim radnjama obaviještena je policija, pa su Q i djeca smješteni u sigurnu kuću. Nekoliko mjeseci kasnije, obustavljena je preliminarna istraga protiv P‑a. Bilo mu je međutim zabranjeno stupiti u kontakt s Q i njihovom djecom.

               14

               Q je 29. ožujka 2014., svoje dvoje djece odvela u Litvu. Roditelji su tada dijelili pravo na skrb nad dvoje djece. Ona su 31. ožujka 2014. upisana u popis stanovništva općine Šilutė (Litva).

               15

               Q je 8. travnja 2014. Šilutės rajono apylinkės teismasu (okružni sud Šilutė) podnijela tužbu protiv P‑a zahtijevajući od tog suda da donese privremenu odluku o boravištu i skrbi nad S‑om kao i odluku na temelju koje ima pravo primati uzdržavanje za dvoje djece.

               16

               P je 11. travnja 2014. sudu koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku podnio tužbu protiv Q‑a kako bi dobio isključivo pravo na skrb nad njihovo dvoje djece.

               17

               Istoga dana, Šilutės rajono apylinkės teismas (okružni sud Šilutė) privremeno je odredio da će S boraviti kod svoje majke.

               18

               P je Ministarstvu vanjskih poslova (Utrikesdepartementet) Kraljevine Švedske u lipnju 2014. podnio zahtjev za predaju djece u smislu Haške konvencije iz 1980.

               19

               Vilniaus apygardos teismas (regionalni sud u Vilniusu, Litva) odbio je 4. rujna 2014. zahtjev za predaju djece koji je podnio P, a Lietuvos apeliacinis teismas (žalbeni sud u Litvi) potvrdio je 21. listopada 2014. tu odluku koja se temeljila na članku 13. Haške konvencije iz 1980.

               20

               Sud koji je uputio zahtjev privremeno je dodijelio P‑u isključivo pravo na skrb nad S‑om 18. listopada 2014., nakon usmene rasprave na kojoj Q nije bila prisutna.

               21

               Nakon što je 8. travnja 2014. pred njime pokrenut postupak, Šilutės rajono apylinkės teismas (okružni sud Šilutė) odredio je odlukom od 18. veljače 2015. da će S boraviti kod Q, te je P‑u naložio plaćanje uzdržavanja za oba djeteta.

               22

               Sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku smatra da se njegova nadležnost temelji na članku 8. stavku 1. Uredbe br. 2201/2003, jer je dvoje djece u trenutku pokretanja postupka pred Šilutės rajono apylinkės teismasom (okružni sud Šilutė) 8. travnja 2014., i pred njime 11. travnja 2014., svoje uobičajeno boravište imalo u Švedskoj u smislu te odredbe.

               23

               P pred sudom koji je uputio zahtjev tvrdi da treba odbiti priznati presudu koju je 18. veljače 2015. donio Šilutės rajono apylinkės teismas (okružni sud Šilutė) kako bi sud koji je uputio zahtjev ostao nadležan u predmetu o kojem je riječ u glavnom postupku. Prema njegovu mišljenju, to odbijanje priznanja treba se temeljiti na članku 23. točki (a) Uredbe br. 2201/2003.

               24

               P navodi da je sukladno odredbama članka 24. te uredbe zabranjeno preispitivati nadležnost suda države članice podrijetla. Međutim, ta se odredba prema njegovu mišljenju ne odnosi na članak 15. navedene uredbe na kojem je Šilutės rajono apylinkės teismas (okružni sud Šilutė) utemeljio svoju nadležnost. Taj je sud naime povrijedio taj članak 15., proglasivši se nadležnim, a da to od njega nije zahtijevao sud koji je uputio zahtjev.

               25

               P usto smatra da je Šilutės rajono apylinkės teismas (okružni sud Šilutė) iz činjenice da je litavski sud odbio naložiti predaju djeteta na temelju članka 13. Haške konvencije iz 1980. nadalje zaključio da je uobičajeno boravište tog djeteta tada bilo u Litvi.

               26

               Iako navodi da odredbu o javnom poretku treba tumačiti restriktivno, P tvrdi da postoji određena margina prosudbe u slučaju ozbiljne pogreške koju počini strani sud. Prema njegovu mišljenju, Šilutės rajono apylinkės teismas (okružni sud Šilutė) počinio je takvu pogrešku jer je – namjerno ili nehotice – povrijedio ne samo članak 15. Uredbe br. 2201/2003, nego i temeljno načelo prema kojem u slučaju otmice djeteta odluku na kraju trebaju donijeti sudovi države u kojoj je dijete izvorno imalo boravište.

               27

               Q pred sudom koji je uputio zahtjev tvrdi da članak 24. navedene uredbe zabranjuje preispitivanje nadležnost suda države članice. Jedini slučaj u kojemu bi bilo moguće ne priznati presudu koju je 18. veljače 2015. donio Šilutės rajono apylinkės teismas (okružni sud Šilutė) je taj da je ona u suprotnosti s javnim poretkom. Međutim, prema mišljenju Q‑a, to ovdje nije slučaj jer je jasno vidljivo da P ne ispunjava svoje očinske obveze na odgovarajući način i da slijedom toga S mora ostati kod svoje majke. Tvrdi da je to bilo utvrđeno u četiri različita postupka. Usto navodi da se djeca školuju u Litvi, da ne postoji opasnost za njihovo zdravlje ili njihov razvoj i da nije došlo do povrede niti jednog pravnog pravila. Vilniaus apygardos teismas (regionalni sud u Vilniusu) i Lietuvos apeliacinis teismas (žalbeni sud u Litvi) presudili su da je majka svoja dva djeteta zakonito odvela u Litvu. Sud koji je uputio zahtjev nije imao nikakvog razloga sumnjati u ocjenu koju su izvršili ti sudovi i litavska tijela.

               28

               Q također ističe da je P do 18. veljače 2015., aktivno sudjelovao u postupcima koji su se vodili pred litavskim sudovima. Navodi i da je imao na raspolaganju postupovna sredstva kojima je mogao pobijati donesene odluke. Štoviše, na vlastitu je inicijativu odustao od svog zahtjeva da V boravi kod njega, te je stoga prihvatio da to dijete živi sa svojom majkom u Litvi. Stoga je P, zahtijevajući skrb nad S‑om, povrijedio prava i legitimne interese obaju djeteta.

               29

               U tim je okolnostima Varbergs tingsrätt (prvostupanjski sud u Varbergu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:

         Hitni prethodni postupak

               30

               Varbergs tingsrätt (prvostupanjski sud u Varbergu) zahtijevao je da se ovaj zahtjev za prethodnu odluku rješava u hitnom prethodnom postupku predviđenom u članku 107. Poslovnika Suda. Taj sud pojašnjava da P od odlaska S‑a s njegovom majkom 29. ožujka 2014 više nije imao prilike vidjeti svoje dijete. Ako bi se glavni postupak još oduljio, to bi naštetilo interesima tog djeteta i utjecalo na njegov odnos s ocem.

               31

               Kao prvo, valja utvrditi da se ovaj zahtjev za prethodnu odluku odnosi na tumačenje Uredbe br. 2201/2003, donesene osobito na temelju članka 61. točke (c) UEZ‑a, sada članak 67. UFEU‑a, koji se nalazi unutar Glave V. trećeg dijela UFEU‑a, koja se odnosi na područje slobode, sigurnosti i pravde, slijedom čega ovaj zahtjev ulazi u područje primjene hitnog prethodnog postupka predviđenog člankom 107. Poslovnika.

               32

               Na drugome mjestu, valja istaknuti da je u ovom predmetu riječ o djetetu starom šest godina, koje je od svoga oca odvojeno više od godine dana, i da ga potonji, prema navodima suda koji je uputio zahtjev, više nije imao prilike vidjeti. Iz toga slijedi da bi produljenje trenutne situacije moglo ozbiljno štetiti budućem odnosu tog djeteta sa njegovim ocem.

               33

               U tim okolnostima, četvrto vijeća Suda, na temelju članka 108. Poslovnika, na prijedlog suca izvjestitelja, nakon što je saslušalo nezavisnog odvjetnika, odlučilo je prihvatiti zahtjev suda koji je uputio zahtjev da se o zahtjevu za prethodnu odluku odlučuje u hitnom postupku.

         O prethodnom pitanju

               34

               Sud koji je uputio zahtjev svojim pitanjem u biti pita treba li članak 23. točku (a) Uredbe br. 2201/2003 tumačiti na način da, u okolnostima poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, ta odredba sudu države članice koji se smatra nadležnim za odlučivanje o skrbi nad djetetom, omogućuje da odbije priznati odluku suda druge države članice koji je odlučio o skrbi nad tim djetetom.

               35

               Valja podsjetiti da se, sukladno uvodnoj izjavi 21. navedene uredbe, ista temelji na konceptu prema kojem se priznavanje i izvršenje sudskih odluka donesenih u nekoj državi članici mora temeljiti na načelu uzajamnog povjerenja, a razlozi nepriznavanja trebaju biti svedeni na najmanju moguću mjeru.

               36

               U tom sustavu, članak 23. Uredbe br. 2201/2003 u kojem su navedeni razlozi na temelju kojih je moguće protiviti se priznanju sudske odluke koja se odnosi na roditeljsku odgovornost, treba strogo tumačiti jer predstavlja zapreku ostvarenju jednog od temeljnih ciljeva te uredbe, kako je naveden u prethodnoj točki ove presude.

               37

               Premda zadaća Suda nije definiranje sadržaja pojma javnog poretka države članice, on ipak mora kontrolirati granice u okviru kojih sudac države članice može primijeniti taj pojam radi odbijanja priznanja sudske odluke iz druge države članice (vidjeti analogijom presudu Diageo Brands,C‑681/13, EU:C:2015:471, t. 42.).

               38

               Usto, za razliku od odredbe o javnom poretku iz članka 34. točke 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2001., L 12, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 30.), koja je bila predmetom sudske prakse navedene u prethodnoj točki ove presude, članak 23. točka (a) Uredbe br. 2201/2003 propisuje da se odluka o eventualnom odbijanju priznanja donese uzimajući u obzir interes djeteta.

               39

               Upravo stoga pozivanje na javni poredak iz članka 23. točke (a) navedene uredbe moguće je samo u slučaju kada – uzimajući u obzir interes djeteta – priznanje sudske odluke donesene u drugoj državi članici predstavlja neprihvatljivu povredu pravnog poretka države članice u kojoj se traži priznanje jer bi ona zadirala u neko temeljno načelo. Da bi se poštovala zabrana preispitivanja sadržaja sudske odluke donesene u nekoj drugoj državi članici, propisana člankom 26. iste uredbe, povreda bi morala značiti očitu povredu – uzimajući u obzir interes djeteta – pravnog pravila za koje se u pravnom poretku države u kojoj se traži priznanje smatra da ima ključni značaj ili prava koje je priznato kao temeljno pravo u tom pravnom poretku (vidjeti analogijom presudu Diageo Brands, C‑681/13, EU:C:2015:471, t. 44.).

               40

               Međutim, kada je riječ o glavnom postupku, iz spisa kojim raspolaže Sud ne proizlazi da postoji takvo pravno pravilo, za koje se u pravnom poretku Kraljevine Švedske smatra da ima ključni značaj, ili takvo pravo koje je priznato kao temeljno pravo u tom pravnom poretku, kojâ bi bila povrijeđena u slučaju priznavanja odluke Šilutės rajono apylinkės teismasa (okružni sud Šilutė) od 18. veljače 2015.

               41

               P međutim tvrdi da navedenu odluku ne treba priznati na temelju članka 23. točke (a) Uredbe br. 2201/2003, jer se navedeni sud proglasio nadležnim povrijedivši pritom članak 15. te uredbe.

               42

               U tom smislu, valja podsjetiti da je člankom 24. navedene uredbe zabranjeno bilo kakvo preispitivanje nadležnosti suda države članice podrijetla i čak izričito propisano da članak 23. točka (a) te uredbe nije moguće koristiti kako bi se izvršilo takvo preispitivanje.

               43

               Točno je dakako, kao što to navodi P, da članak 24. Uredbe br. 2201/2003 upućuje isključivo na članke 3. do 14. te uredbe, a ne na članak 15. navedene uredbe.

               44

               Međutim, valja istaknuti da članak 15. Uredbe br. 2201/2003, koji se nalazi u poglavlju II. te uredbe, naslovljenom „Nadležnost“, dopunjuje pravila o nadležnosti navedena u člancima 8. do 14. navedenog poglavlja mehanizmom suradnje koji sudu države članice koji je stvarno nadležan za rješavanje predmeta na temelju jednog od tih pravila, omogućuje da iznimno prenese nadležnost na sud druge države članice koji je primjereniji za rješavanje.

               45

               Iz toga slijedi – kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 72. svog stajališta – da navodna povreda članka 15. navedene uredbe od strane suda države članice sudu druge države članice ne omogućuje preispitivanje nadležnosti tog prvoga suda, unatoč činjenici da zabrana navedena u članku 24. iste uredbe ne upućuje izričito na taj članak 15.

               46

               Nadalje, valja istaknuti da sud države u kojoj se traži priznanje ne može, a da ne dovede u pitanje svrhu Uredbe 2201/2003, odbiti priznanje odluke donesene u drugoj državi članici samo zbog toga što smatra da je u toj odluci pogrešno primijenjeno nacionalno pravo ili pravo Unije.

               47

               P također smatra da mora biti moguće ne priznati navedenu odluku, jer bi inače bila ugrožena sama načela na kojima se temelji sustav koji se primjenjuje na nezakonita odvođenja djece, predviđen tom istom uredbom.

               48

               U tom smislu valja istaknuti da Uredba br. 2201/2003 u svom članku 11. sadrži posebne odredbe koje se odnose na predaju djeteta koje je nezakonito odvedeno ili zadržano u državi članici koja nije država članica u kojoj je dijete imalo uobičajeno boravište neposredno prije njegova nezakonitog odvođenja ili zadržavanja.

               49

               Usto, u tom je članku, u njegovu stavku 8. predviđen samostalan postupak, kojim je omogućeno otklanjanje eventualnog problema u vezi s proturječnim odlukama na tom području (vidjeti u tom smislu presude Rinau, C‑195/08 PPU, EU:C:2008:406, t. 63., i Povse, C‑211/10 PPU, EU:C:2010:400, t. 56.).

               50

               Stoga čak i pod pretpostavkom da se u glavnom postupku pojavi poteškoća u vezi s nezakonitim zadržavanjem djeteta, takvu poteškoću ne treba riješiti odbijanjem priznavanja odluke poput one Šilutės rajono apylinkės teismasa (okružni sud Šilutė) od 18. veljače 2015., na temelju članka 23. točke (a) Uredbe br. 2201/2003, nego – ako je takav slučaj – u okviru postupka predviđenog člankom 11. te uredbe.

               51

               Navedeni postupak sudu države članice u kojoj je dijete imalo uobičajeno boravište prije njegova nezakonitog odvođenja ili zadržavanja omogućuje donošenje naknadne odluke kako bi se osigurala predaja djeteta u državu članicu u kojoj je imalo svoje uobičajeno boravište neposredno prije njegova nezakonita odvođenja ili zadržavanja.

               52

               Međutim, valja podsjetiti da nadležni sud, prije donošenja takve odluke, mora voditi računa o razlozima i dokazima na temelju kojih je donesena odluka kojom je određeno da se dijete ne predaje (presuda Povse, C‑211/10 PPU, EU:C:2010:400, t. 59.).

               53

               Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da na upućeno pitanje treba odgovoriti da članak 23. točku (a) Uredbe br. 2201/2003 treba tumačiti na način da ta odredba, u slučaju kad u odnosu na interes djeteta ne postoji očita povreda pravnog pravila za koje se u pravnom poretku države članice smatra da ima ključni značaj ili prava koje je u tom pravnom poretku priznato kao temeljno pravo, ne omogućuje sudu te države članice, koji se smatra nadležnim za odlučivanje o skrbi nad djetetom, da odbije priznati odluku suda druge države članice koji je odlučio o skrbi nad tim djetetom.

         Troškovi

               54

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (četvrto vijeće) odlučuje:

                     Članak 23. točku (a) Uredbe Vijeća (EZ) br. 2201/2003 od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću, kojom se stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 1347/2000 treba tumačiti na način da ta odredba, u slučaju kad u odnosu na interes djeteta ne postoji očita povreda pravnog pravila za koje se u pravnom poretku države članice smatra da ima ključni značaj ili prava koje je u tom pravnom poretku priznato kao temeljno pravo, ne omogućuje sudu te države članice, koji se smatra nadležnim za odlučivanje o skrbi nad djetetom, da odbije priznati odluku suda druge države članice koji je odlučio o skrbi nad tim djetetom.

                     Potpisi

            (
            *
         )   Jezik postupka: švedski.


Presuda Službeničkog suda (treće vijeće) od 18. studenog 2015. # FH protiv Europskog parlamenta. # Predmet F-26/15.


Presuda Prvostupanjskog suda (sedmo vijeće) od 30. rujna 2009. # Elf Aquitaine SA protiv Komisije Europskih zajednica. # Tržišno natjecanje - Novčane kazne. # Predmet T-174/05.


title: Presuda Suda (osmo vijeće) od 9. veljače 2017.#Madaus GmbH protiv Hauptzollamt Bremen.#Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht Bremen.#Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednička carinska tarifa – Tarifno razvrstavanje – Kombinirana nomenklatura – Tarifni brojevi 3824 90 97 i 2106 90 92 – Proizvod u prahu sastavljen od kalcijeva karbonata (95 %) i modificiranog škroba (5 %).#Predmet C-441/15.

text:
         PRESUDA SUDA (osmo vijeće)
      9. veljače 2017. (
            *1
         )
      „Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednička carinska tarifa — Tarifno razvrstavanje — Kombinirana nomenklatura — Tarifni brojevi 3824 90 97 i 2106 90 92 — Proizvod u prahu sastavljen od kalcijeva karbonata (95%) i modificiranog škroba (5%)“
      U predmetu C‑441/15,
      povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Finanzgericht Bremen (Financijski sud u Bremenu, Njemačka), odlukom od 16. srpnja 2015., koju je Sud zaprimio 12. kolovoza 2015., u postupku

         Madaus GmbH

      protiv

         Hauptzollamt Bremen,

      SUD (osmo vijeće),
      u sastavu: M. Vilaras, predsjednik vijeća, J. Malenovský i D. Šváby (izvjestitelj), suci,
      nezavisni odvjetnik: M. Szpunar,
      tajnik: A. Calot Escobar,
      uzimajući u obzir pisani postupak,
      uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

               —

               za Madaus GmbH, G. Eder, Rechtsanwalt,

               —

               za Europsku komisiju, M. Wasmeier, A. Caeiros i B.-R. Killmann, u svojstvu agenata,

         odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
      donosi sljedeću

         Presudu

               1

               Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje podbrojeva 3824 90 97 i 2106 90 92 kombinirane nomenklature koja je sadržana u Prilogu I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL 1987., L 256, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3.), u verziji koja proizlazi iz Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 927/2012 od 9. listopada 2012. (SL 2012., L 304, str.1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 23., str. 3.).

               2

               Zahtjev je upućen u okviru spora između Madausa GmbH i Hauptzollamta Bremen (glavni carinski ured u Bremenu, Njemačka, u daljnjem tekstu: HB), povodom tarifnog razvrstavanja u okviru predmetne nomenklature sirovine s oznakom „DESTAB Calcium Carbonate 90SE Ultra 250” namijenjene proizvodnji tableta kalcija u obliku običnih tableta, šumećih tableta i tableta za žvakanje.

         Pravni okvir

         KN

               3

               Carinsko razvrstavanje robe u Europskoj uniji uređuje tarifna i statistička nomenklatura.

               4

               Članak 12. Uredbe br. 2658/87, kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 254/2000 od 31. siječnja 2000. (SL 2000., L 28, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 216.), propisuje da Europska komisija svake godine donosi Uredbu kojom se reproducira cjelokupna verzija tarifne i statističke nomenklature, zajedno s odgovarajućim autonomnim i konvencionalnim carinskim stopama, kako proizlazi iz mjera koje je usvojilo Vijeće Europske unije ili Komisija. Navedena uredba objavljuje se najkasnije do 31. listopada u Službenom listu Europske unije i primjenjuje se od 1. siječnja sljedeće godine.

               5

               Sud koji je uputio zahtjev smatra da se primjenjuje Uredba br. 927/2012. Međutim, iz spisa podnesenog Sudu proizlazi da je datum dotične deklaracije o stavljanju robe u slobodan promet 11. travnja 2014. U tim okolnostima, verzija tarifne i statističke nomenklature primjenjiva na činjenice u glavnom postupku jest ona koja je na snazi od 1. siječnja 2014., i koja proizlazi iz Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 1001/2013 od 4. listopada 2013. (SL 2013., L 290, str.1.) (u daljnjem tekstu: KN). Međutim, sadržaj tih dviju uredaba ostao je identičan u pogledu dotičnih tarifnih brojeva.

               6

               Prvi dio KN‑a, koji se odnosi na uvodne odredbe, sadržava odjeljak I., posvećen „Općim pravilima”, čiji pododjeljak A, naslovljen „Opća pravila za tumačenje kombinirane nomenklature”, osobito određuje:
               „Razvrstavanje robe u [KN] uređuju sljedeća načela.

                        1.

                        Naslovi odjeljka, poglavlja i potpoglavlja služe samo za lakše snalaženje; za zakonske potrebe, razvrstavanje se vrši na temelju naziva tarifnih brojeva i svih odgovarajućih napomena uz odjeljke i poglavlja, te na temelju sljedećih pravila pod uvjetom da iz naziva tarifnih brojeva ili napomena ne proizlazi drukčije.

                  […]”.

               7

               Drugi dio KN‑a, koji sadržava popis carinskih stopa, podijeljen je na odjeljke. Odjeljak IV. tog dijela sadržava poglavlje 21. KN‑a pod nazivom „Razni prehrambeni proizvodi”.

               8

               Tarifni broj 2106 KN‑a, koji je dio poglavlja 21., strukturiran je na sljedeći način:
               „2106 Prehrambeni proizvodi nespomenuti niti uključeni na drugom mjestu:
               2106 10 – koncentrati bjelančevina i teksturirane bjelančevinaste tvari
               […]
               2106 90 – ostalo:
               […]
               2106 90 92 – – – bez mliječnih masti, saharoze, izoglukoze, glukoze ili škroba, ili s masenim udjelom mliječne masti manjim od 1,5% saharoze ili izoglukoze manjim od 5% te glukoze ili škroba manjim od 5%.
               […]”.

               9

               Drugi dio KN‑a sadržava isto tako Odjeljak VI. koji se odnosi na proizvode kemijske industrije ili sličnih industrija. U tom se odjeljku nalazi poglavlje 38. KN‑a naslovljeno „Razni kemijski proizvodi” koje sadržava sljedeću napomenu:

                        „1.

                        Ovo poglavlje ne obuhvaća:
                        […]

                                 (b)

                                 mješavine kemijskih proizvoda s prehrambenim proizvodima ili drugim tvarima koje imaju hranidbenu vrijednost, vrsta koje se rabi u pripremi prehrambenih proizvoda (najčešće, tarifni broj 2106);

                  […]”.

               10

               Tarifni broj 3824 KN‑a, koji je dio poglavlja 38., strukturiran je na sljedeći način:
               „3824 Pripremljena vezivna sredstva za ljevaoničke kalupe ili jezgre; kemijski proizvodi i pripravci kemijske ili srodnih industrija (uključujući one koji se sastoje od mješavine prirodnih proizvoda), nespomenuti niti uključeni na drugom mjestu:
               […]
               3824 90 – ostalo:
               […]
               3824 90 97 – – – – ostalo.”

         Uredba (EU) br. 328/2013

               11

               Provedbena uredba Komisije (EU) br. 328/2013 od 8. travnja 2013. o razvrstavanju određene robe u kombiniranu nomenklaturu (SL 2013., L 102, str. 10.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 24., str. 97.) u prilogu sadržava tablicu koja se sastoji od triju stupaca, od kojih se u prvom navodi naziv svake dotične robe, u drugom razvrstavanje u KN‑u , a treći se odnosi na razloge razvrstavanja.

               12

               Iz tog priloga također proizlazi da je proizvod u obliku praha koji se sastoji od 97% kalcijeva karbonata i 3% škroba razvrstan u tarifni broj 2106 90 92 KN‑a. U stupcu koji se odnosi na naziv robe, on je opisan kako slijedi:
               „Proizvod u obliku praha koji se sastoji od (% mas.):

                        —

                        kalcijeva karbonata 97,

                        —

                        škroba 3.

                  Proizvod je prikladan za uporabu u nekoliko različitih područja, npr. za hranu za ljude, lijekove i punila za boje.
               Proizvod je prikladan za uporabu u proizvodnji kalcijevih tableta.”

               13

               U stupcu koji se odnosi na razloge razvrstavanja navodi se da se potonje „utvrđuje u skladu s Općim pravilima 1. i 6. o tumačenju [KN‑a], napomenom 1. (b) uz poglavlje 38. i tekstom oznaka KN 2106, 2106 90 i 2106 90 92.”

               14

               U tom se stupcu također navode sljedeće tvrdnje:
               „Zbog prisutnosti tvari koja nije obuhvaćena napomenom 1. (a), (d) ili (e) uz poglavlje 28., razvrstavanje u ovo poglavlje je isključeno.
               […]
               Zbog sastava proizvoda, razvrstavanje u poglavlje 38. isključeno je u skladu s napomenom 1. (b) uz to poglavlje (vidjeti također Napomene s objašnjenjem Harmoniziranog sustava uz poglavlje 38., opći dio).
               Proizvod se stoga razvrstava pod tarifni broj 2106 kao prehrambeni proizvod nespomenut niti uključen na drugom mjestu.”

         HS i KN

               15

               Vijeće za carinsku suradnju, koje je postalo Svjetska carinska organizacija (WCO), osnovano je konvencijom o osnivanju tog vijeća, zaključenom u Bruxellesu 15. prosinca 1950. Harmonizirani sustav nazivlja i brojčanog označavanja robe (u daljnjem tekstu: HS) uspostavljen je Međunarodnom konvencijom o Harmoniziranom sustavu nazivlja i brojčanog označavanja robe sklopljenom u Bruxellesu 14. lipnja 1983. i prihvaćenom zajedno s Protokolom o njezinim izmjenama od 24. lipnja 1986. u ime Europske ekonomske zajednice Odlukom Vijeća 87/369/EEZ od 7. travnja 1987. (SL L 1987., L 198, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 6., str. 3.).

               16

               Tarifni brojevi 2106 i 3824 KN‑a preuzimaju od riječi do riječi tekst tarifnih brojeva 2106 i 3824 HS‑a.

               17

               Napomene s objašnjenjem HS‑a izrađene su unutar WCO‑a u skladu s odredbama Konvencije o HS‑u.

               18

               Napomene s objašnjenjem HS‑a koje se odnose na njegovo poglavlje 38. osobito određuju:
               „Općenito
               […]
               Za potrebe Napomene 1. (b) ovog poglavlja, izraz ‚prehrambeni proizvodi ili druge tvari hranidbene vrijednosti’ načelno se odnosi na jestive proizvode iz odjeljaka I. do IV.
               Tim su izrazom obuhvaćeni također određeni drugi proizvodi, osobito proizvodi iz poglavlja 28. koji se koriste kao mineralni dodaci u prehrambenim proizvodima, šećerni alkoholi iz broja 29.05, esencijalne aminokiseline iz broja 29.22, lecitin iz broja 29.23, provitamini i vitamini iz broja 29.36, šećeri iz broja 29.40, frakcije životinjske krvi iz broja 30.02 namijenjene upotrebi u prehrambenim proizvodima, kazein i kazeinati iz broja 35.01, albumini iz broja 35.02, jestiva želatina iz broja 35.03, jestive bjelančevinaste tvari iz broja 35.04, dekstrini i drugi jestivi modificirani škrobovi iz broja 35.05, sorbitol iz broja 38.24, prehrambeni proizvodi iz poglavlja 39. (poput amilopektina i amiloze iz broja 39.13). Valja istaknuti da se gore spomenuti proizvodi navode kao primjer i da se to nabrajanje ne smije smatrati iscrpnim.
               Sama prisutnost ‚prehrambenih proizvoda ili drugih tvari hranidbene vrijednosti’ u mješavini nije dovoljna da bi se te mješavine isključilo iz poglavlja 38. primjenom Napomene 1. (b) tog poglavlja. Tvari čija je hranidbena vrijednost manje važna od njihove funkcije kemijskih proizvoda i koje se primjerice koriste kao prehrambeni aditivi ili pomoćne tvari u procesu proizvodnje ne smatraju se za potrebe ove napomene ‚prehrambenim proizvodima ili drugim tvarima hranidbene vrijednosti’. Mješavine koje su na temelju te napomene isključene iz poglavlja 38. pripadaju kategorijama proizvoda koji se koriste u pripremi proizvoda namijenjenih ljudskoj prehrani čija se vrijednost odnosi na hranidbena svojstva”.

         Glavni postupak i prethodno pitanje

               19

               Iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da je Madaus 11. travnja 2014. podnio deklaraciju s ciljem puštanja u slobodan promet kalcijeva karbonata porijeklom iz Sjedinjenih Američkih Država. U toj je deklaraciji predmetni proizvod razvrstan u tarifni podbroj 2836 50 00 KN‑a.

               20

               Taj je proizvod sirovina za proizvodnju tableta kalcija u obliku običnih tableta, šumećih tableta i tableta za žvakanje. Nosi oznaku „DESTAB Calcium Carbonate 90SE Ultra 250” i sastoji se od kemijski određenog kalcijeva karbonata u prahu te modificiranog škroba.

               21

               Budući da su uvezeni proizvodi sukladno tužiteljevu zahtjevu pušteni u slobodan promet, uvozne su carine određene po stopi od 5% primjenjivoj na podbroj 2836 50 00 KN‑a.

               22

               HB je međutim podvrgnuo te proizvode analizi. Iz provedenog vještačenja tarifnog razvrstavanja proizlazi da ih je trebalo razvrstati u podbroj 2106 90 92 KN‑a. Iz provedenih analiza proizlazi da, uzimajući u obzir maseni udio modificiranog škroba koji je niži od 5%, taj dodani škrob nije važan sastavni dio tog proizvoda.

               23

               Budući da su carine koje odgovaraju tom tarifnom podbroju bile 12.8%, HB je 24. lipnja 2014. tužitelju uputio porezno rješenje u cilju plaćanja preostalih dugovanih iznosa carine.

               24

               Slijedom odbijanja upravne žalbe koja je podnesena protiv tog poreznog rješenja, Madaus je podnio tužbu za poništenje tog rješenja pred sudom koji je uputio zahtjev. U prilog tužbi u bitnome je istaknuo da proizvod o kojem je riječ u glavnom postupku nije trebao biti razvrstan u podbroj 2836 50 00 KN‑a, već u podbroj 3824 90 97 te nomenklature. S jedne strane pobliže navodi da udio škroba u dotičnom proizvodu prelazi 5% njegove ukupne mase i, s druge strane, da škrob nije dodan zbog hranidbenih svojstava već samo služi kao procesni agens da bi se olakšala proizvodnja tableta kalcija. Činjenica da dodani škrob ima malu hranidbenu vrijednost nije od primarne važnosti.

               25

               Prema Madausu, s obzirom na prethodno izneseno, dotični proizvod pripada poglavlju 38. KN‑a. Isključenje određenih proizvoda iz područja primjene tog poglavlja, predviđeno u Napomeni 1. (b), koje se odnosi na „mješavine kemijskih proizvoda s prehrambenim proizvodima ili drugim tvarima hranidbene vrijednosti” ne primjenjuje se na proizvod o kojem je riječ u glavnom postupku jer se ne radi o mješavini koja se među ostalim sastoji od prehrambenog proizvoda ili neke druge tvari koja ima hranidbenu vrijednost. Naime, sukladno Napomenama s objašnjenjem HS‑a o poglavlju 38., sama prisutnost prehrambenih proizvoda ili drugih tvari hranidbene vrijednosti u mješavini, poput u ovom slučaju modificiranog škroba, nije dovoljna da bi se te mješavine isključilo iz poglavlja 38. KN‑a, jer se, prema tim napomenama s objašnjenjem, tvar čija je hranidbena vrijednost manje važna od njezine funkcije procesnog agensa, ne smatra tvari s hranidbenom vrijednosti. Konačno, Madaus dodaje da je Provedbena uredba br. 328/2013 nevaljana jer je protivna dosegu Napomene 1. (b) poglavlja 38. KN‑a.

               26

               HB ističe da su dvije sastavne tvari proizvoda o kojem je riječ u glavnom postupku, odnosno kalcijev karbonat i modificirani škrob tvari koje imaju hranidbenu vrijednost u smislu te napomene i da se zbog te činjenice radi o hranjivom pripravku koji pripada broju 2106 KN‑a.

               27

               Sud koji je uputio zahtjev tvrdi da se proizvod o kojem je riječ u glavnom postupku sastoji od kalcijeva karbonata, koji je nesporno kemijski proizvod u smislu teksta broja 3824 KN‑a i od modificiranog škroba.

               28

               Naime, kao što je već izneseno, prema Napomeni 1. (b) poglavlja 38. KN‑a iz tog se poglavlja isključuju „mješavine kemijskih i prehrambenih proizvoda ili drugih tvari hranidbene vrijednosti koje se koriste u pripremi proizvoda namijenjenih ljudskoj prehrani”.

               29

               Sud koji je uputio zahtjev navodi da rješenje spora koji se vodi pred njime ovisi o odgovoru na pitanje je li ta druga sastavna tvar prehrambeni proizvod ili druga tvar koja ima hranidbenu vrijednost u smislu te napomene.

               30

               Taj sud smatra da proizvod o kojem je riječ u glavnom postupku pripada poglavlju 38. KN‑a jer je glavni sastojak, odnosno kalcijev karbonat kemijski proizvod, dok se modificirani škrob dodaje samo da bi se olakšalo dobivanje tableta kalcija. Slijedom toga, on smatra da je modificirani škrob u proizvodu o kojem je riječ u glavnom postupku prisutan samo kao procesni agens, a ne da bi mu dao hranidbenu vrijednost.

               31

               Sud koji je uputio zahtjev se u tom pogledu poziva na napomene s objašnjenjem o Poglavlju 38. HS‑a kako proizlaze iz točke 18. ove presude prema kojima, kako navodi sud koji je uputio zahtjev, „sama prisutnost prehrambenih proizvoda ili drugih tvari hranidbene vrijednosti” u mješavini nije dovoljna da bi se tu mješavinu isključilo iz poglavlja 38. primjenom Napomene 1. (b) tog poglavlja jer je hranidbena vrijednost dotične tvari manje važna od njezine funkcije kemijskog proizvoda”.

               32

               On međutim izražava sumnju u pogledu toga pripada li proizvod o kojem je riječ u glavnom postupku u poglavlje 38. KN‑a s obzirom na Provedbenu uredbu br. 328/2013. Naime, navodi da ta uredba upućuje na Napomenu 1. (b) iz poglavlja 38. na temelju koje su iz njega isključene određene mješavine kemijskih proizvoda i prehrambenih proizvoda koji imaju hranidbenu vrijednost. Dakle, proizvod sličan onomu iz glavnog postupka pripada poglavlju 21. KN‑a i može se prema tome razvrstati u broj 2106 te nomenklature, a ne u njezino poglavlje 38. Sud koji je uputio zahtjev smatra da bi ta uredba mogla biti nevaljana iz istih razloga kao što su oni za koje mu se čini da bi mogli opravdati razvrstavanje proizvoda o kojem je riječ u glavnom postupku u poglavlje 38. KN‑a i, zato što je protivna dosegu Napomene 1. (b) tog poglavlja.

               33

               U tim je okolnostima Finanzgericht Bremen (Financijski sud u Bremenu, Njemačka) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
               „Treba li [KN] tumačiti na način da sirovinu s oznakom „DESTAB Calcium Carbonate 90SE Ultra 250” za proizvodnju tableta kalcija u obliku običnih tableta, šumećih tableta i tableta za žvakanje koja se sastoji od kemijski određenog kalcijeva karbonata u prahu i kojoj je u svrhu lakše izrade tableta priložen prerađeni škrob s utvrđenim sadržajem škroba manjim od 5 masenih udjela – u skladu s Uredbom Komisije (EU) br. 118/2010 od 9. veljače 2010. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 900/2008 o utvrđivanju metoda analize i drugih tehničkih odredaba potrebnih za primjenu aranžmana za uvoz određene robe dobivene preradom poljoprivrednih proizvoda – treba razvrstati u tarifni podbroj 3824 90 97 [KN‑a]?”.

         O prethodnom pitanju

               34

               Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li se KN tumačiti na način da se proizvod poput ovoga o kojem je riječ u glavnom postupku koji se koristi za proizvodnju tableta kalcija u obliku običnih tableta, šumećih tableta i tableta za žvakanje, koji se sastoji od kemijski određenog kalcijeva karbonata u prahu i kojem je u svrhu lakše izrade tableta priložen prerađeni škrob s utvrđenim sadržajem škroba manjim od 5 masenih udjela, treba razvrstati kao hranjivi pripravak u broj 2106, ili kao kemijski proizvod u broj 3824 te nomenklature.

               35

               Najprije valja podsjetiti da se zadaća Suda, kada mu je upućen zahtjev za prethodnu odluku u području tarifnog razvrstavanja, sastoji u tome da nacionalnom sudu pojasni kriterije provedba kojih će mu omogućiti pravilno razvrstavanje predmetnih proizvoda u KN‑u, a ne u tome da sam provodi to razvrstavanje, tim više što Sud ne raspolaže nužno svim podacima koji su za to neophodni. Stoga se čini da je nacionalni sud u boljem položaju da to učini (presuda od 17. rujna 2015., Kyowa Hakko Europe, C‑344/14, EU:C:2015:615, t. 24. i navedena sudska praksa).

               36

               Treba nadalje podsjetiti da je ustaljena sudska praksa Suda da, u interesu pravne sigurnosti i jednostavnijeg nadzora odlučujući uvjet za razvrstavanje robe u carinsku tarifu u načelu treba tražiti na temelju njezinih osobina i objektivnih svojstava kako su određeni tekstom tarifnog broja KN‑a i napomenama za odjeljke ili poglavlja (presuda od 17. veljače 2016., Salutas Pharma, C‑124/15, EU:C:2016:87, t. 29. i navedena sudska praksa).

               37

               Stoga su napomene za poglavlja KN‑a važan instrument za osiguravanje jedinstvene primjene zajedničke carinske tarife te kao takve predstavljaju valjane elemente za njezino tumačenje. Sadržaj navedenih napomena stoga treba biti u skladu s odredbama KN‑a i ne smije im izmijeniti opseg (vidjeti presudu od 17. veljače 2016., Salutas Pharma, C‑124/15, EU:C:2016:87, t. 30.).

               38

               Nadalje, napomene s objašnjenjem – koje je, kad je riječ o HS‑u, sastavio WCO i, kad je riječ o KN‑u, Komisija – značajno doprinose tumačenju opsega različitih tarifnih brojeva a da ipak nemaju obvezujuću pravnu snagu (presuda od 17. veljače 2016., Salutas Pharma, C 124/15, EU:C:2016:87, t. 31. i navedena sudska praksa).

               39

               U svrhu razvrstavanja u odgovarajući tarifni broj, namjena proizvoda može predstavljati objektivan kriterij razvrstavanja ako je svojstvena tom proizvodu te se ta svojstvenost procjenjuje na temelju njegovih osobina i objektivnih svojstava (presude od 20. lipnja 2013., Agroferm, C‑568/11, EU:C:2013:407, t. 41., i od 4. ožujka 2015., Oliver Medical, C‑547/13, EU:C:2015:139, t. 47.). Međutim, namjena proizvoda relevantan je kriterij samo ako se razvrstavanje ne može provesti na temelju objektivnih osobina i svojstava proizvoda (presude od 16. prosinca 2010., Skoma‑Lux, C‑339/09, EU:C:2010:781, t. 47., i od 28. travnja 2016., Oniors Bio, C‑233/15, EU:C:2016:305, t. 33.).

               40

               U ovom slučaju iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da se proizvod o kojem je riječ u glavnom postupku sastoji od kalcijeva karbonata, kemijskog proizvoda, i modificiranog škroba, tvari koja ima hranidbenu vrijednost u omjerima od oko 95% i 5%. Proizvod o kojem je riječ u glavnom postupku koristi se kao sirovina u proizvodnji tableta kalcija namijenjenih ljudskoj potrošnji. Stoga, s obzirom na objektivne osobine i svojstva dotičnog proizvoda, on načelno pripada poglavlju 38. KN‑a koje se odnosi na „Razne kemijske proizvode”.

               41

               Međutim, iz teksta Napomene 1. (b) uz poglavlje 38. proizlazi da su iz potonjeg isključene „mješavine kemijskih proizvoda s prehrambenim proizvodima ili drugim tvarima hranidbene vrijednosti, vrsta koje se rabi u pripremi prehrambenih proizvoda (najčešće [broj] 2106)”.

               42

               Da bi se ocijenio kriterij koji se odnosi na sastav mješavine, valja tumačiti Napomenu 1. (b) uz poglavlje 38. KN‑a uzimajući u obzir relevantne napomene s objašnjenjem.

               43

               U tom pogledu, s jedne strane, razvrstavanje mješavine kemijskih proizvoda s prehrambenim proizvodima ili drugim tvarima hranidbene vrijednosti u poglavlje 38. ili poglavlje 21. KN‑a ovisi o sastavu predmetne mješavine kako proizlazi iz njenih objektivnih osobina i svojstava.

               44

               S druge strane, u posljednjoj se rečenici posljednjeg stavka Napomena s objašnjenjem HS‑a za poglavlje 38. navodi da mješavine koje su isključene iz tog poglavlja „pripadaju kategorijama proizvoda koji se koriste u pripremi proizvoda namijenjenih ljudskoj prehrani čija se vrijednost odnosi na hranidbena svojstva”.

               45

               Pojam „mješavina” u smislu posljednjeg stavka dakle obuhvaća i mješavinu kemijskih proizvoda s prehrambenim proizvodima ili drugim tvarima hranidbene vrijednosti kao takvu, bez razlikovanja u pogledu sastavnih tvari takve mješavine.

               46

               Prema tome, kao kriterije tarifnog razvrstavanja dotičnog proizvoda treba koristiti ne samo one koji se odnose na njegove osobine i svojstva, odnosno hranidbenu vrijednost mješavine kao takve, nego i one koji se odnose na namjenu tog proizvoda, odnosno činjenicu da se ta mješavina koristi u proizvodnji prehrambenih proizvoda.

               47

               U ovom slučaju valja utvrditi da je proizvod o kojem je riječ u glavnom postupku mješavina sastavljena od kemijskog proizvoda, kalcijeva karbonata i tvari koja ima hranidbenu vrijednost, modificiranog škroba. U tom pogledu, Sud je presudio da se pojam tvari koja ima hranidbenu vrijednost može primijeniti na kemijske proizvode (presuda od 30. siječnja 1992., SuCrest, C‑14/91, EU:C:1992:48, t. 10.). Dakle, svojstvo kemijskog proizvoda tvari poput kalcijeva karbonata ne isključuje to da se on smatra tvari koja ima hranidbenu vrijednost.

               48

               Iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku također proizlazi da je proizvod o kojem je riječ u glavnom postupku tužitelj u glavnom postupku početno prijavio pod oznakom „Kalcijev karbonat – dodatak prehrani”. Međutim, Sud je već presudio da tekst broja 2106 KN‑a navodi prehrambene proizvode koji nisu spomenuti niti uključeni na drugom mjestu i da napomene s objašnjenjima HS‑a za taj broj pojašnjavaju da potonji među ostalim obuhvaća pripravke označene nazivom „dodaci prehrani” predstavljeni u ambalaži koja upućuje na to da su namijenjeni održavanju zdravlja organizma (presuda od 17. prosinca 2009., Swiss Caps, C‑410/08 do C‑412/08, EU:C:2009:794, t. 31.).

               49

               Nije sporno da se proizvod o kojem je riječ u glavnom postupku koristi za proizvodnju tableta kalcija u obliku običnih tableta, šumećih tableta i tableta za žvakanje namijenjenih ljudskoj upotrebi. Kako je navela Komisiji u svojim očitovanjima, te tablete kalcija doprinose reguliranju želučane sekrecije, u svrhu poboljšanja ili olakšavanja probave i općenito očuvanja zdravlja i dobrobiti ljudskog organizma.

               50

               Prema tome, mješavina poput ove o kojoj je riječ u glavnom postupku namijenjena je, s obzirom na njezine objektivne osobine i svojstva pripremi proizvoda namijenjenih ljudskoj prehrani.

               51

               Uzimajući u obzir sve prethodno izneseno, proizvod poput ovog o kojem je riječ u glavnom postupku obuhvaćen je odstupanjem predviđenim u Napomeni 1. (b) poglavlja 38. KN‑a i treba se u svakom slučaju isključiti iz poglavlja koje se odnosi na „Razne kemijske proizvode”.

               52

               Slijedom toga, mješavina poput ove o kojoj je riječ u glavnom postupku pripada poglavlju 21. KN‑a naslovljenom „Razni prehrambeni proizvodi” i treba se prema tome razvrstati u broj 2106 KN‑a koji se odnosi na „Prehrambene proizvode nespomenute niti uključene na drugom mjestu”, a na koji izričito upućuje Napomena 1. (b) poglavlja 38. KN‑a.

               53

               Iz prethodno navedenih razmatranja proizlazi da KN treba tumačiti na način da se proizvod, poput ovog iz glavnog postupka, koji se koristi za proizvodnju tableta kalcija u obliku običnih tableta, šumećih tableta i tableta za žvakanje, koji se sastoji od kemijski određenog kalcijeva karbonata u prahu i kojem je u svrhu lakše izrade tableta priložen prerađeni škrob s utvrđenim sadržajem škroba manjim od 5 masenih udjela, treba razvrstati u broj 2106 te nomenklature.

         Troškovi

               54

               Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

               Slijedom navedenoga, Sud (osmo vijeće) odlučuje:

                     Kombiniranu nomenklaturu koja je sadržana u Prilogu I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, u verziji koja proizlazi iz Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 1001/2013 od 4. listopada 2013. treba tumačiti na način da se proizvod, poput ovog iz glavnog postupka, koji se koristi za proizvodnju tableta kalcija u obliku običnih tableta, šumećih tableta i tableta za žvakanje, koji se sastoji od kemijski određenog kalcijeva karbonata u prahu i kojem je u svrhu lakše izrade tableta priložen prerađeni škrob s utvrđenim sadržajem škroba manjim od 5 masenih udjela, treba razvrstati u broj 2106 te nomenklature.

                     Potpisi

            (
            *1
         )	* Jezik postupka: njemački