title: Predmet C-149/17: Presuda Suda (treće vijeće) od 18. listopada 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht München I – Njemačka) – Bastei Lübbe GmbH & Co. KG protiv Michaela Strotzera (Zahtjev za prethodnu odluku — Autorsko pravo i srodna prava — Direktiva 2001/29/EZ — Poštovanje prava intelektualnog vlasništva — Direktiva 2004/48/EZ — Naknada štete zbog dijeljenja datoteka kršenjem autorskog prava — Internetski priključak kojem pristup imaju članovi obitelji vlasnika — Oslobođenje od odgovornosti vlasnika bez potrebe navođenja kako se član obitelji koristio internetskim priključkom — Povelja Europske unije o temeljnim pravima — Članak 7.)

text:
               17.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 455/10

      Presuda Suda (treće vijeće) od 18. listopada 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht München I – Njemačka) – Bastei Lübbe GmbH & Co. KG protiv Michaela Strotzera
      (Predmet C-149/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Autorsko pravo i srodna prava - Direktiva 2001/29/EZ - Poštovanje prava intelektualnog vlasništva - Direktiva 2004/48/EZ - Naknada štete zbog dijeljenja datoteka kršenjem autorskog prava - Internetski priključak kojem pristup imaju članovi obitelji vlasnika - Oslobođenje od odgovornosti vlasnika bez potrebe navođenja kako se član obitelji koristio internetskim priključkom - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članak 7.))
      (2018/C 455/15)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht München I

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Bastei Lübbe GmbH & Co. KG

         Tuženik: Michael Strotzer

         Izreka

      Članak 8. stavke 1. i 2. Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu, u vezi s, s jedne strane, člankom 3. stavkom 1. te direktive i, s druge strane, člankom 3. stavkom 2. Direktive 2004/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o provedbi prava intelektualnog vlasništva, treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalno zakonodavstvo poput onog iz glavnog postupka, kako ga tumači nadležni nacionalni sud, na temelju kojeg vlasnik internetskog priključka, preko kojeg su počinjene povrede autorskog prava dijeljenjem datoteka, ne može biti odgovoran ako je imenovao barem jednog člana svoje obitelji koji je imao mogućnost pristupa tom priključku, ali pritom nije iznio više detalja o tome kako se i kada taj član obitelji koristio navedenim priključkom.

         (1)  SL C 213, 3. 7. 2017.


title: Predmet C-153/17: Presuda Suda (šesto vijeće) od 18. listopada 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court of the United Kingdom – Ujedinjena Kraljevina) – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs protiv Volkswagen Financial Services (UK) Ltd (Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) — Direktiva 2006/112/EZ — Članci 168. i 173. — Odbitak pretporeza — Transakcije financijskog leasinga vozilâ — Roba i usluge istodobno korišteni za oporezive transakcije i za izuzete transakcije — Nastanak i opseg prava na odbitak — Proporcionalni odbitak)

text:
               17.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 455/10

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 18. listopada 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court of the United Kingdom – Ujedinjena Kraljevina) – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs protiv Volkswagen Financial Services (UK) Ltd
      (Predmet C-153/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članci 168. i 173. - Odbitak pretporeza - Transakcije financijskog leasinga vozilâ - Roba i usluge istodobno korišteni za oporezive transakcije i za izuzete transakcije - Nastanak i opseg prava na odbitak - Proporcionalni odbitak))
      (2018/C 455/16)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Supreme Court of the United Kingdom

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Tuženik: Volkswagen Financial Services (UK) Ltd

         Izreka

      Članak 168. i članak 173. stavak 2. točku (c) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da, s jedne strane, čak i onda kada opći troškovi vezani za transakcije financijskog leasinga pokretnina, poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, nisu preneseni u iznos koji klijent duguje za stavljanje na raspolaganje predmetne robe, odnosno oporezivi dio transakcije, nego u iznos kamate dugovane za dio transakcije „financiranje”, odnosno njezin izuzeti dio, te se opće troškove za potrebe poreza na dodanu vrijednost (PDV) ipak treba smatrati sastavnim elementom cijene tog stavljanja na raspolaganje, i da, s druge strane, države članice ne mogu primijeniti metodu raspodjele koja ne uzima u obzir početnu vrijednost predmetne robe prilikom njezine isporuke jer ta metoda ne može jamčiti raščlambu koja je preciznija od one koja proizlazi iz primjene ključa raspodjele na temelju prometa.

         (1)  SL C 178, 6. 6. 2017.


title: Predmet C-570/18 P: Žalba koju je 10. rujna 2018. podnio HF protiv presude Općeg suda (prvo prošireno vijeće) od 29. lipnja 2018. u predmetu T-218/17, HF protiv Parlamenta

text:
               17.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 455/20

      Žalba koju je 10. rujna 2018. podnio HF protiv presude Općeg suda (prvo prošireno vijeće) od 29. lipnja 2018. u predmetu T-218/17, HF protiv Parlamenta
      (Predmet C-570/18 P)
      (2018/C 455/29)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: HF (zastupnik: A. Tymen, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Europski parlament

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda od 29. lipnja 2018. u predmetu T-218/17,
                  Slijedom toga,

                  —

                  prihvati žaliteljev zahtjev iz prvostupanjskog postupka i, stoga,

                  —

                  poništi odluku Europskog parlamenta od 30. lipnja 2016. o odbijanju njegova zahtjeva za pomoć,

                  —

                  naloži tuženiku da mu naknadi nanesenu neimovinsku štetu koja je procijenjena ex aequo et bono na iznos od 90 000 eura,

                  —

                  naloži tuženiku snošenje cjelokupnih troškova postupka u oba stupnja.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

                  —

                  Povreda prava na saslušanje – Povreda članka 41. stavka 1. točke (a) Povelje;

                  —

                  Povreda članka 41. stavka 1. Povelje – Iskrivljavanje žaliteljevih argumenata – Povreda obveze obrazlaganja prvostupanjskog suda;

                  —

                  Povreda članka 31. stavka 1. Povelje – Povreda članka 12.a stavaka 1. i 3. te članka 24. Statuta.

            Osim toga, žalitelj osporava odluku prvostupanjskog suda kojom je odbijen njegov zahtjev za naknadu štete s obrazloženjem da osporavana odluka nije poništena.


title: Predmet C-504/17: Presuda Suda (osmo vijeće) od 17. listopada 2018. – Europska komisija protiv Irske (Povreda obveze države članice — Oporezivanje energenata i električne energije — Direktiva 2003/96/EZ — Članci 4. i 7. — Primjena minimalnih razina oporezivanja motornih goriva — Direktiva 95/60/EZ — Fiskalno označivanje plinskog ulja i kerozina — Punjenje letjelica za privatne potrebe)

text:
               17.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 455/15

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 17. listopada 2018. – Europska komisija protiv Irske
      (Predmet C-504/17) (1)

      ((Povreda obveze države članice - Oporezivanje energenata i električne energije - Direktiva 2003/96/EZ - Članci 4. i 7. - Primjena minimalnih razina oporezivanja motornih goriva - Direktiva 95/60/EZ - Fiskalno označivanje plinskog ulja i kerozina - Punjenje letjelica za privatne potrebe))
      (2018/C 455/23)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: F. Tomat i J. Tomkin, agenti)

         Tuženik: Irska (zastupnici: M. Browne, G. Hodge, J. Quaney i A. Joyce, agenti, uz asistenciju F. Callanan, SC i B. Doherty, BL)

         Izreka

                  1.

                  Ne vodeći računa da se na plinsko ulje korišteno kao gorivo za letjelice za privatne potrebe primjenjuju minimalne razine oporezivanja motornih goriva propisane Direktivom Vijeća 2003/96/EZ od 27. listopada 2003. o restrukturiranju sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije i dopuštajući korištenje označenog goriva za letjelice za privatne potrebe, čak i kada to gorivo ne podliježe nikakvom izuzeću ili smanjenju trošarina, Irska je povrijedila obveze koje ima na temelju članaka 4. i 7. Direktive 2003/96 i Direktive Vijeća 95/60/EZ od 27. studenoga 1995. o fiskalnom označivanju plinskog ulja i kerozina.

                  2.

                  Irskoj se nalaže snošenje troškova.

         (1)  SL C 347, 16. 10. 2017.


title: Predmet T-610/18: Tužba podnesena 9. listopada 2018. – ZR protiv EUIPO-a

text:
               17.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 455/28

      Tužba podnesena 9. listopada 2018. – ZR protiv EUIPO-a
      (Predmet T-610/18)
      (2018/C 455/37)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: ZR (zastupnici: S. Rodrigues i A. Blot, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi odluku povjerenstva za odabir od 1. prosinca 2017. o neuvrštavanju tužitelja na „popis uspješnih kandidata”, to jest, u bazu podataka o uspješnim kandidatima otvorenog natječaja EUIPO/AD/01/17 – AD 6 – Administratori u području intelektualnog vlasništva;

                  —

                  prema potrebi, poništi odluku povjerenstva za odabir od 7. ožujka 2018. o odbijanju tužiteljeva zahtjeva za preispitivanje;

                  —

                  prema potrebi, poništi odluku izvršnog direktora EUIPO-a od 27. lipnja 2018. dostavljenu 29. lipnja 2018. kojom se odbija tužiteljeva pritužba;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članaka 27. i 29. Pravilnika o osoblju i članka 1. točaka (a) i (c) Priloga III. tom pravilniku.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 30. Pravilnika o osoblju, članka 3. Priloga III tom pravilniku i članka 3. Priloga III. Obavijesti o natječaju (u daljnjem tekstu: Opća pravila primjenjiva na otvorene natječaje).

                              —

                              Tužitelj se u tom pogledu oslanja na navodno nepravilno imenovanje članova povjerenstva za odabir.

                              —

                              Tužitelj se nadalje poziva na neobjavljivanje odluka o imenovanju članova povjerenstva za odabir i imena svih njegovih članova.

                              —

                              Tužitelj navodi nejednaku zastupljenost predstavnika odbora osoblja/tijela za imenovanje u povjerenstvu za odabir.

                              —

                              Tužitelj također navodi nejednaku zastupljenost u tom povjerenstvu iz perspektive rodne jednakosti.

                              —

                              Konačno, u odnosu na taj tužbeni razlog, tužitelj navodi povredu načela stabilnosti i kontinuiteta koju je počinilo povjerenstvo za odabir.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela jednakog postupanja.

                  4.

                  Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na očitim pogreškama u ocjeni, povredi obveze obrazlaganja i nedostatku transparentnosti.

                              —

                              Tužitelj tvrdi da je povjerenstvo za odabir zanemarilo određene činjenice, pozivajući se u tom pogledu na ocjenu vještina koju je dalo povjerenstvo kako je to opisano u Obavijesti o natječaju.

                              —

                              Tužitelj tvrdi da određeni rezultati navedeni u mapi vještina nisu bili u skladu s Obavijesti o natječaju te se žali na nedostatak transparentnosti u tom pogledu.

                              —

                              Tužitelj također prigovara da je mapa vještina sadržavala proturječne navode.


title: Predmet C-606/17: Presuda Suda (osmo vijeće) od 18. listopada 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – IBA Molecular Italy Srl protiv Azienda ULSS n. 3 i dr. (Zahtjev za prethodnu odluku — Javna nabava robe — Direktiva 2004/18/EZ — Članak 1. stavak 2. točka (a) — Dodjela ugovora izvan postupka javne nabave — Pojam „naplatni ugovori” — Pojam „javno tijelo”)

text:
               17.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 455/16

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 18. listopada 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – IBA Molecular Italy Srl protiv Azienda ULSS n. 3 i dr.
      (Predmet C-606/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Javna nabava robe - Direktiva 2004/18/EZ - Članak 1. stavak 2. točka (a) - Dodjela ugovora izvan postupka javne nabave - Pojam „naplatni ugovori” - Pojam „javno tijelo”))
      (2018/C 455/24)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: IBA Molecular Italy Srl

         Tuženici: Azienda ULSS n. 3, Regione Veneto, Ministero della Salute, Ospedale dell’Angelo di Mestre

         uz sudjelovanje: Istituto Sacro Cuore - Don Calabria di Negrar, Azienda ULSS no 22

         Izreka

                  1.

                  Članak 1. stavak 2. točku (a) Direktive Europskog parlamenta i Vijeća 2004/18/EZ od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama treba tumačiti na način da pojam „naplatni ugovori” obuhvaća odluku kojom javni naručitelj određenom gospodarskom subjektu izravno dodjeljuje, dakle bez provođenja postupka javne nabave, financiranje u potpunosti namijenjeno proizvodnji proizvoda za besplatnu isporuku raznim tijelima javne vlasti, oslobođenima plaćanja bilo kakve naknade navedenom dobavljaču, osim isplate paušalnog iznosa od 180 eura po pošiljci na ime troškova dostave.

                  2.

                  Članak 1. stavak 2. točku (a) i članak 2. Direktive 2004/18 treba tumačiti na način da im se protivi nacionalno zakonodavstvo poput onoga iz glavnog postupka, koje – izjednačujući privatne „kategorizirane” bolnice s javnim bolnicama radi njihova uključivanja u sustav planiranja nacionalnog javnog zdravstva, koje je uređeno posebnim ugovorima koji se razlikuju od uobičajenih akreditacijskih odnosa s drugim privatnim subjektima koji sudjeluju u sustavu pružanja zdravstvenih usluga – isključuje navedene subjekte iz nacionalnog zakonodavstva i propisâ Unije u području javne nabave i u slučajevima u kojima su ti subjekti angažirani za besplatnu proizvodnju i isporuku posebnih proizvoda potrebnih za obavljanje zdravstvene djelatnosti javnim zdravstvenim ustanovama i u kojima su istodobno primili javno namjensko financiranje za proizvodnju i isporuku tih proizvoda.

         (1)  SL C 22, 22. 1. 2018.


title: Predmet C-610/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. rujna 2018. uputio Centrale Raad van Beroep (Nizozemska) – AFMB Ltd i dr. protiv Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

text:
               17.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 455/21

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. rujna 2018. uputio Centrale Raad van Beroep (Nizozemska) – AFMB Ltd i dr. protiv Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
      (Predmet C-610/18)
      (2018/C 455/31)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Centrale Raad van Beroep

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: AFMB Ltd i dr.

         Druga stranka u žalbenom postupku: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

         Prethodna pitanja

                  1.

                              A.

                              Treba li članak 14. stavak 2. točku (a) Uredbe (EEZ) br. 1408/71 (1) tumačiti na način da se u okolnostima poput onih u glavnim postupcima zaposlenog vozača kamiona u međunarodnom prijevozu treba smatrati članom posade

                                          (a)

                                          prijevoznika koji ga je unajmio i kojem je faktički u potpunosti na raspolaganju na neodređeno vrijeme te stvarno podređen i koji je dužan faktički snositi troškove njegove plaće, ili

                                          (b)

                                          poduzeća s kojim je formalno sklopio ugovor o radu i koje mu je u skladu sa sporazumom s prijevoznikom navedenim u točki (a) isplaćivalo plaću i stoga plaćalo doprinose u državi članici u kojoj je sjedište tog poduzeća, a ne u državi članici u kojoj je sjedište prijevoznika navedenog u točki (a), ili

                                          (c)

                                          oba poduzeća navedena u točkama (a) i (b)?

                              B.

                              Treba li članak 13. stavak 1. točku (b) Uredbe (EZ) br. 883/2004 (2) tumačiti na način da se u okolnostima poput onih u glavnim postupcima poslodavcem zaposlenog vozača kamiona u međunarodnom prijevozu treba smatrati

                                          (a)

                                          prijevoznika koji je zaposlio dotičnu osobu i kojem je dotična osoba faktički u potpunosti na raspolaganju na neodređeno vrijeme te mu je stvarno podređena i koji je dužan faktički snositi troškove njezine plaće, ili

                                          (b)

                                          poduzeća koje je formalno sklopilo ugovor o radu s vozačem kamiona i koje mu je u skladu sa sporazumom s prijevoznikom navedenim u točki (a) isplaćivalo plaću i stoga plaćalo doprinose u državi članici u kojoj je sjedište tog poduzeća, a ne u državi članici u kojoj je sjedište prijevoznika navedenog u točki (a), ili

                                          (c)

                                          oba poduzeća navedena u točkama (a) i (b)?

                  2.

                  U slučaju da se poduzeća navedena u pitanju 1.A točki (b) i pitanju 1.B točki (b) smatraju poslodavcima u okolnostima poput onih u glavnim postupcima:
                  Jesu li za potrebe primjene članka 14. stavka 2. točke (a) Uredbe (EEZ) br. 1408/71 i članka 13. stavka 1. točke (b) Uredbe (EZ) br. 883/2004 u potpunosti ili djelomično mutatis mutandis primjenjivi posebni uvjeti pod kojima se poslodavci kao što su poduzeća za privremeno zapošljavanje i drugi posrednici za upućivanje radnika u drugu državu članicu mogu pozivati na izuzeća od načela države zaposlenja predviđena u članku 14. stavku 1. točki (a) Uredbe (EEZ) br. 1408/71 i članku 12. Uredbe (EZ) br. 883/2004?

                  3.

                  U slučaju da se poduzeća navedena u pitanju 1.A točki (b) i pitanju 1.B točki (b) smatraju poslodavcima u okolnostima poput onih u glavnim postupcima te da je odgovor na drugo prethodno pitanje niječan:
                  Radi li se na temelju činjenica i okolnosti navedenih u ovom zahtjevu za prethodnu odluku o činjeničnom stanju koje treba smatrati zlouporabom prava Unije i/ili zlouporabom prava EFTA-e? Ako je odgovor potvrdan, koje su posljedice toga?

         (1)  Uredba Vijeća (EEZ) br. 1408/71 od 14. lipnja 1971. o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe i njihove obitelji koji se kreću unutar Zajednice (SL 1971, L 149, str. 2.)

         (2)  Uredba (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (SL 2004, L 166, str. 1.)


title: Predmet T-611/18: Tužba podnesena 9. listopada 2018. – Pharmaceutical Works Polpharma protiv EMA-e

text:
               17.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 455/29

      Tužba podnesena 9. listopada 2018. – Pharmaceutical Works Polpharma protiv EMA-e
      (Predmet T-611/18)
      (2018/C 455/38)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Pharmaceutical Works Polpharma S.A. (Starogard Gdański, Poljska) (zastupnici: M. Martens, N. Carbonnelle, odvjetnici, i S. Faircliffe, Solicitor)

         Tuženik: Europska agencija za lijekove (EMA)

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi EMA-inu odluku od 30. srpnja 2018. kojom se odbija tužiteljev zahtjev za davanje odobrenja za stavljanje na tržište dimetil fumarata Polpharma, generičke inačice Tecfidera;

                  —

                  naloži EMA-i snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Tužitelj u prilog tužbi ističe jedan tužbeni razlog.
      Pobijanom odlukom odbija se tužiteljev zahtjev za davanje odobrenja za stavljanje na tržište dimetil fumarata Polpharma s obzirom na činjenicu da referentni proizvod navodno ima koristi od zakonske zaštite podataka.
      Prigovor nezakonitosti koji se temelji na članku 277. UFEU-a usmjeren je protiv odluke kojom se odobrava stavljanje na tržište referentnog medicinskog proizvoda jer se njome izražava očito pogrešan zaključak u pogledu razlike tog proizvoda i Fumaderma u svrhu „globalnog odobrenja za stavljanje na tržište”. Tužitelj u okviru jedinog tužbenog razloga tvrdi, s obzirom na to da je prigovor nezakonitosti dopušten i osnovan, da obrazloženje pobijane odluke kojom se odbija tužiteljev zahtjev za davanje odobrenja za stavljanje na tržište nije zakonski dopušteno u skladu s člankom 296. UFEU-a.


title: Predmet C-617/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. listopada 2018. uputio Juzgado de Primera Instancia de Albacete (Španjolska) – Zajmoprimci protiv Globalcaja S. A.

text:
               17.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 455/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. listopada 2018. uputio Juzgado de Primera Instancia de Albacete (Španjolska) – Zajmoprimci protiv Globalcaja S. A.
      (Predmet C-617/18)
      (2018/C 455/32)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Juzgado de Primera Instancia de Albacete

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: zajmoprimci

         Tuženik: Globalcaja S. A.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Isključuje li pojam „nisu obvezujuće” iz članka 6. stavka 1. Direktive 93/13 (1) mogućnost da prodavatelj robe ili pružatelj usluge i potrošač posebnim privatnopravnim ugovorom izmijene ugovornu odredbu koja ne udovoljava zahtjevu iz članka 4. stavka 2. te direktive da je jasno i razumljivo sastavljena, tako da smanje iznos iz te ugovorne odredbe ili da je zamijene drugom ugovornom odredbom, manje štetnom za potrošača?
                  Bi li odgovor na ovo pitanje bio drukčiji ako bi se ta prilagodba izvršila u okviru ugovora sklopljenog između potrošača i prodavatelja robe ili pružatelja usluge čija je svrha upravo to da se bez intervencije sudova razriješi spor o mogućoj netransparentnosti ugovorne odredbe o kojoj se nije pojedinačno pregovaralo, a koja je sadržana u njihovu prethodnom ugovoru?

                  2.

                  Treba li članak 4. stavak 2. Direktive 93/13 tumačiti na način da pojmovi „glavni predmet ugovora” i „primjerenost cijene i naknade na jednoj strani, i isporučene usluge i robe, na drugoj” obuhvaćaju dvije ugovorne odredbe u sporazumu o kojem se nije pojedinačno pregovaralo između prodavatelja robe ili pružatelja usluge i potrošača, a u kojima se, s jedne strane, prilagođava ugovorna odredba sadržana u njihovu prethodnom ugovoru – zamjenjujući je drugom odredbom koja je manje štetna za potrošača – i u kojima se, s druge strane, potrošač odriče prava da u sudskom ili izvansudskom postupku upozori na moguću netransparentnost te odredbe i posljedice s tim u vezi?

                  3.

                  Ako je odgovor na prethodno pitanje potvrdan, treba li članak 4. Direktive 93/13 tumačiti na način da se pojmovi „priroda robe ili usluga na koje se ugovor odnosi” i „u vrijeme kada je ugovor sklopljen, sve popratne okolnosti sklapanja ugovora” mogu uzeti u obzir samo u svrhu ocjene nepoštenosti ugovornih odredaba koje se ne odnose na definiciju glavnog predmeta ugovora? Ili se, suprotno tomu, spomenuti kriteriji mogu uzeti u obzir prilikom ocjene transparentnosti odredaba koje se odnose na glavni predmet [ugovora na koji upućuje] članak 4. stavak 2. navedene direktive?

                  4.

                  Ako je odgovor na drugo pitanje potvrdan, je li usklađena s člankom 4. stavkom 2. navedene direktive – konkretno, sa zahtjevima jasno i razumljivo sastavljene odredbe i transparentnosti koji proizlaze iz tog članka – nacionalna sudska praksa koja – kada je riječ o ugovoru o kojem se nije pojedinačno pregovaralo između prodavatelja robe ili pružatelja usluge i potrošača, a kojim se mijenja primjena odredbe sadržane u njihovu prethodnom ugovoru – ne smatra potrebnim to da prodavatelj robe ili pružatelj usluge obavijesti potrošača o mogućoj netransparentnosti te ugovorne odredbe, uz objašnjenje da su kriteriji koji su doveli do te netransparentnosti općepoznati?

                  5.

                  Ako je odgovor na drugo pitanje potvrdan, treba li članak 4. stavak 2. navedene direktive tumačiti na način da potrošačevo odricanje od prava da u sudskom ili izvansudskom postupku upozori na moguću netransparentnost ugovorne odredbe o kojoj se nije pojedinačno pregovaralo udovoljava zahtjevu „jasno i razumljivo sastavljene” odredbe samo ako je prodavatelj robe ili pružatelj usluga prethodno obavijestio potrošača o konkretnim pravima kojih se odriče i osobito o konkretnom iznosu od čijeg potraživanja odustaje?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: Predmet T-615/18: Tužba podnesena 8. listopada 2018. – Diesel protiv EUIPO-a – Sprinter megacentrosdel deporte (D)

text:
               17.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 455/30

      Tužba podnesena 8. listopada 2018. – Diesel protiv EUIPO-a – Sprinter megacentrosdel deporte (D)
      (Predmet T-615/18)
      (2018/C 455/39)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Diesel SpA (Breganze, Italija) (zastupnik: A. Parassina, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Sprinter megacentros del deporte, SL (Elche, Španjolska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Podnositelj prijave spornog žiga: druga stranka pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije D – prijava za registraciju br. 11 404 019

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 3. kolovoza 2018. u predmetu R 2657/2017-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  Povreda Pravila 22. stavka 3. Uredbe Komisije (EZ) br. 2868/95;

                  —

                  povreda članka 47. stavka 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 72. stavka 6. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet T-618/18: Tužba podnesena 15. listopada 2018. – ZI protiv Komisije

text:
               17.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 455/30

      Tužba podnesena 15. listopada 2018. – ZI protiv Komisije
      (Predmet T-618/18)
      (2018/C 455/40)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: ZI (zastupnik: J.-N. Louis, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
      proglasi i presudi,

                  —

                  poništava se Komisijina odluka kojom se tužiteljevom suprugu uskraćuje učlanjenje u Zajednički sustav zdravstvenog osiguranja (ZSZO);

                  —

                  Komisiji se nalaže snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelj se oslanja na jedan tužbeni razlog koji se temelji na nezakonitosti članka 13. Pravila o zdravstvenom osiguranju za dužnosnike Europske unije jer se tim člankom povređuje članak 72. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije time što se ograničava njegov doseg.


title: Presuda Suda od 17. rujna 2018. u predmetu E-10/17 – Nye Kystlink AS protiv Color Group AS i Color Line AS (Članak 53. Sporazuma o EGP-u – Članak 54. Sporazuma o EGP-u – Načelo ekivalentnosti – Načelo djelotvornosti – Nacionalna pravila o roku zastare potraživanja naknade štete)

text:
               20.12.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 459/47

      PRESUDA SUDA
      od 17. rujna 2018.
      u predmetu E-10/17
      Nye Kystlink AS protiv Color Group AS i Color Line AS

         (Članak 53. Sporazuma o EGP-u – Članak 54. Sporazuma o EGP-u – Načelo ekivalentnosti – Načelo djelotvornosti – Nacionalna pravila o roku zastare potraživanja naknade štete)

      (2018/C 459/16)
      U predmetu E-10/17 Nye Kystulink AS protiv Color Group AS i Color Line AS – ZAHTJEV Sudu na temelju članka 34. Sporazuma između država EFTA-e o osnivanju Nadzornog tijela i Suda koji je podnio norveški Žalbeni sud (Borgarting lagmannsrett) u vezi s tumačenjem načela ekvivalentnosti i djelotvornosti u kontekstu nacionalnih pravila o roku zastare potraživanja naknade štete u predmetima u kojima su izrečene novčane kazne na temelju članaka 53. i 54. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru, Sud, u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik i sudac-izvjestitelj, Per Christiansen i Bernd Hammermann, suci, presudio je 17. rujna 2018. kao u izreci:

                  1.

                  Načelo ekvivalentnosti zahtijeva da se nacionalno pravilo o zastari kojim se utvrđuje poseban rok zastare od godine dana za podnošenje tužbe za naknadu štete na temelju kaznenog djela utvrđenog pravomoćnom osuđujućom presudom mora primijeniti na odgovarajući način na tužbu za naknadu štete zbog povrede članaka 53. i 54. Sporazuma o EGP-u koja je utvrđena konačnom odlukom Nadzornog tijela EFTA-e o izricanju novčane kazne u mjeri u kojoj ta pravna sredstva imaju sličan predmet, osnovu i bitne značajke.

                  2.

                  Načelo djelotvornosti ne ograničava pravo država EGP-a na primjenu roka zastare od tri godine za podnošenje tužbe za naknadu štete zbog povrede članaka 53. i 54. Sporazuma o EGP-u ako uz taj rok zastare oštećena strana ima dužnost istrage zbog čega rok zastare može isteći prije nego što Nadzorno tijelo EFTA-e donese odluku u predmetu koji se odnosi na povredu članaka 53. i 54. Sporazuma o EGP-u na temelju pritužbe oštećene strane, pod uvjetom da primjena takvog roka zastare ne čini podnošenje tužbe za naknadu štete zbog povrede pravila tržišnog natjecanja EGP-a nemogućim ili pretjerano teškim. U toj se procjeni u obzir moraju uzeti posebne značajke predmeta u području tržišnog natjecanja.


title: Predmet C-490/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. srpnja 2018. uputio Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – SD/Agrárminiszter

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/14

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. srpnja 2018. uputio Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) – SD/Agrárminiszter
      (Predmet C-490/18)
      (2019/C 25/17)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SD

         Tuženik: Agrárminiszter

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li „pouzdanu metodu” na koju se upućuje u članku 2. Delegirane uredbe (EU) 2015/1366 (1) i koja služi tomu da se svake godine između 1. rujna i 31. prosinca odredi broj košnica, tumačiti na način da je podnositelj zahtjeva za potporu taj koji mora dostaviti broj kolonija pčela i, ako je odgovor potvrdan, je li to pouzdana metoda?

                  2.

                  Ako se, u skladu s člankom 55. Uredbe (EU) br. 1308/2013 (na koji se odnosi članak 2. Delegirane uredbe (EU) 2015/1366), zbog bioloških svojstava pčela svake godine između 1. rujna i 31. prosinca treba odrediti broj košnica na kojima se temelje potpore u pčelarstvu, treba li navedenu odredbu tumačiti na način da države članice mogu odstupiti od tog pravila?

                  3.

                  Ako je odgovor potvrdan, može li se nacionalnim propisom odrediti da se u siječnju, retroaktivno, utvrdi broj potrebnih kolonija pčela?

                  4.

                  Treba li činjenicu da se sredstva Unije za pčelarske programe u razdoblju 2017. – 2019. dodjeljuju na temelju broja košnica koji su države članice priopćile 2013. u svojim pčelarskim programima u razdoblju 2014. – 2016. tumačiti na način da je moguće i drukčije utvrditi broj košnica potreban za dodjelu potpora nakon razdoblja koje je završilo 31. prosinca 2016., što služi kao osnova za dodjelu potpora za 2017.?

                  5.

                  Treba li navedenu uredbu EU tumačiti na način da dopušta donošenje nacionalnog pravnog propisa kojim se isplata de minimis potpore uvjetuje zahtjevom koji nije u skladu s navedenom uredbom? Trebaju li potpore propisane pravom Unije moći u stvarnosti olakšati obavljanje djelatnosti pčelarstva?

         (1)  Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/1366 оd 11. svibnja 2015. o dopuni Uredbe (EU) br. 1308/2013 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu potpore u pčelarskom sektoru (SL 2015., L 211, str. 3.).


title: Predmet C-618/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. listopada 2018. uputio Giudice di pace di L’Aquila (Italija) – Gabriele Di Girolamo protiv Ministero della Giustizia

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/16

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. listopada 2018. uputio Giudice di pace di L’Aquila (Italija) – Gabriele Di Girolamo protiv Ministero della Giustizia
      (Predmet C-618/18)
      (2019/C 25/19)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Giudice di pace di L’Aquila

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Gabriele Di Girolamo

         Tuženik: Ministero della Giustizia

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Trebaju li se opća načela važećeg prava Europske unije, koja se odnose na nadređenost prava Unije, pravnu sigurnost, zaštitu legitimnih očekivanja, jednakost oružja, djelotvornu sudsku zaštitu, neovisan sud i, općenitije, pošteno suđenje iz članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima u vezi s člankom 267. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, uzimajući u obzir sudsku praksu Suda Europske unije vezanu za odgovornost talijanske države za očite povrede pravila Europske unije koje je počinio sud koji odlučuje u posljednjem stupnju, u presudama [od 30. rujna 2003., Köbler, C-224/01, EU:C:2003:513; od 13. lipnja 2006., Traghetti del Mediterraneo, C-173/03, EU:C:2006:391, i od 24. studenoga 2011., Komisija/Italija, C-379/10, EU:C:2011:775], tumačiti na način da se navedene odredbe i spomenuta sudska praksa Suda protive tome da država članica radi pogodovanja sebi i svojim javnim upravnim tijelima primijeni, kao što je ovdje slučaj, pravila poput onog uvedenog Zakonom br. 18/2015 kojim se izjavljuje namjera glede provedbe navedenih odluka Suda Europske unije, ali čiji je ključni cilj poništiti njihove učinke i utjecati na nacionalnu jurisdikciju na način da se novim tekstom članka 2. stavaka 3. i 3-bis Zakona br. 117 od 13. travnja 1998. o građanskopravnoj odgovornosti pravosudnih dužnosnika uvodi pojam odgovornosti „u slučaju očite povrede zakona kao i prava Europske unije” počinjene s namjerom ili krajnjom nepažnjom? Spomenuti nacionalni propisi zapravo dovode nacionalni sud pred izbor, koji se u svakom slučaju mora napraviti zbog građanskopravne i stegovne odgovornosti u odnosu na državu u predmetima u kojima su bitna stranka ta ista tijela javne uprave, kao u ovome slučaju, da povrijedi nacionalne propise odbijanjem njihove primjene i primjenom prava Europske unije, onako kako ga tumači Sud, ili pak da povrijedi pravo Europske unije primjenjujući nacionalna pravila koja uskraćuju priznavanje djelotvorne zaštite i protive se članku 1. stavku 3. i članku 7. Direktive 2003/88, kao i člancima 2. i 4. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, usvojenog Direktivom 1999/70, i članku 31. stavku 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, prema tumačenju sudske prakse Suda u presudama [od 1. ožujka 2012., O’Brien, C-393/10, EU:C:2012:110; i od 29. studenoga 2017., King, C-214/16, EU:C:2017:914][?]

                  2.

                  Samo u slučaju da je odgovor na prvo pitanje potvrdan, uzimajući u obzir stajalište koje je zauzeo talijanski Corte costituzionale (Ustavni sud, Italija) [u presudi] br. 269/2017 od 14. prosinca 2017. nakon presude [Suda od 5. prosinca 2010., M.A.S. i M.B., C-42/17, EU:C:2017:936], s obzirom na članak 31. stavak 2. i članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, članak 267. UFEU-a i članak 4. Ugovora o [Europskoj] uniji, može li se odluka koju bi Sud usvojio u ovom prethodnom postupku, uz utvrđivanje sukoba članka 2. stavaka 3. i 3-bis Zakona br. 117 od 13. travnja 1998. s pravom Europske unije, izjednačiti, u glavnom postupku u kojem je tuženik tijelo javne uprave, s odredbom prava Europske unije koja ima izravni učinak i koju nacionalni sud može primijeniti na način da odbije primjenu nacionalnog propisa protivnog pravu Europske unije?

                  3.

                  Samo u slučaju da je odgovor na prvo pitanje potvrdan, može li se redovni pravosudni dužnosnik, „u togi”, smatrati radnikom zaposlenim na neodređeno vrijeme koji se može izjednačiti s radnikom zaposlenim na određeno vrijeme, „mirovnim sucem”, s jednakim radnim stažem kao redovni pravosudni dužnosnik, u svrhu primjene članka 4. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme preuzetog Direktivom 1999/70 (1), ako su sudačke dužnosti koje obavljaju jednake, a različiti natječajni postupci za obnašanje dužnosti redovnih pravosudnih dužnosnika (na temelju kvalifikacija i polaganja ispita uz zasnivanje radnog odnosa na neodređeno vrijeme, bez mogućnosti smjenjivanja u okviru radnog odnosa na neodređeno vrijeme, osim u vrlo rijetkim slučajevima teške povrede službene dužnosti) i mirovnih sudaca (na temelju kvalifikacija uz zasnivanje radnog odnosa na određeno vrijeme koji je moguće diskrecijskom odlukom produžiti u slučaju pozitivnog ishoda periodičkog ocjenjivanja koje obavlja Consiglio superiore della magistratura (Visoko sudbeno vijeće, Italija) i prekinuti bez odgađanja u slučaju negativne ocjene rada počasnog suca)?

         (1)  Direktiva Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP (SL 1999., L 175, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 228.)


title: Predmet C-639/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. listopada 2018. uputio Landgericht Kiel (Njemačka) – KH protiv Sparkasse Südholstein

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/17

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. listopada 2018. uputio Landgericht Kiel (Njemačka) – KH protiv Sparkasse Südholstein
      (Predmet C-639/18)
      (2019/C 25/20)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landgericht Kiel

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: KH

         Tuženik: Sparkasse Südholstein

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Sklapa li se u smislu članka 2. (a) Direktive 2002/65/EZ (1) ugovor „u okviru organizirane prodaje na daljinu ili sustava pružanja usluga dobavljača”, kojim se postojeći ugovor o zajmu izmjenjuje samo u pogledu visine dogovorenih kamatnih stopa (naknadni sporazum o kamatama), kada banka s podružnicama ugovore o zajmu za financiranje stjecanja nekretnina uz založnopravna osiguranja na nekretninama sklapa samo u svojim poslovnim prostorijama, no u tekućim poslovnim odnosima ugovore o izmjeni već sklopljenih ugovora o zajmu djelomično sklapa i isključivim korištenjem sredstava daljinske komunikacije?

                  2.

                  Postoji li „ugovor koji se odnosi na financijske usluge” u smislu članka 2. točke (a) Direktive 2002/65/EZ kada se postojeći ugovor o zajmu izmjeni isključivo u pogledu dogovorenih kamatnih stopa (naknadni sporazum o kamatama), a da se ne produlji trajanje zajma ili se izmjeni njegova visina?

         (1)  Direktiva 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. rujna 2002. o trgovanju na daljinu financijskim uslugama koje su namijenjene potrošačima i o izmjeni Direktive Vijeća 90/619/EEZ i direktiva 97/7/EZ i 98/27/EZ (SL 2002., L 271, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 102.).


title: Predmet C-641/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. listopada 2018. uputio Tribunale di Genova (Italija) – LG i dr. protiv Rina SpA, Ente Registro Italiano Navale

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/18

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. listopada 2018. uputio Tribunale di Genova (Italija) – LG i dr. protiv Rina SpA, Ente Registro Italiano Navale
      (Predmet C-641/18)
      (2019/C 25/21)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale di Genova

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: LG e a.

         Tuženici: Rina SpA, Ente Registro Italiano Navale

         Prethodno pitanje

      Treba li članak 1. stavak 1. i članak 2. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 44/2001 (1), također s obzirom na članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, članak 6.1 EKLJP-a i uvodnu izjavu 16. Direktive 2009/15/EZ (2) – tumačiti na način da treba isključiti mogućnost da sud države članice utvrdi vlastitu nenadležnost u vezi sa sporom radi naknade štete zbog smrti i tjelesnih ozljeda izazvanih brodolomom putničkog broda na temelju odgovornosti za skrivljeno ponašanje, priznajući imunitet od jurisdikcije u korist institucija i privatnih pravnih osoba koje obavljaju djelatnost klasificiranja i/ili certificiranja sa sjedištem u toj državi članici te pozivajući se na činjenicu da se te djelatnosti klasificiranja i/ili certificiranja obavljaju za račun države koja nije članica Zajednice?

         (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 44/2001, od 22. prosinca 2000, o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2001., L 12, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 30.)

         (2)  Direktiva 2009/15/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o zajedničkim pravilima i normama za organizacije koje obavljaju pregled i nadzor brodova te za odgovarajuće aktivnosti pomorskih uprava (SL 2009., L 131, str. 47.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 14., str. 73.)


title: Predmet T-546/17: Presuda Općeg suda od 15. studenoga 2018. – Haufe-Lexware protiv EUIPO-a – Le Shi Holdings (Beijing) (Leshare) („Žig Europske unije — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Europske unije Leshare — Raniji međunarodni verbalni žig LEXWARE — Relativni razlog za odbijanje — Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001) — Sličnost znakova”)

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/39

      Presuda Općeg suda od 15. studenoga 2018. – Haufe-Lexware protiv EUIPO-a – Le Shi Holdings (Beijing) (Leshare)
      (Predmet T-546/17) (1)

      ((„Žig Europske unije - Postupak povodom prigovora - Prijava verbalnog žiga Europske unije Leshare - Raniji međunarodni verbalni žig LEXWARE - Relativni razlog za odbijanje - Nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu - Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001) - Sličnost znakova”))
      (2019/C 25/50)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Haufe-Lexware GmbH & Co. KG (Friburg-en-Brisgau, Njemačka) (zastupnik: N. Hebeis, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnici: M. Fischer i D. Walicka, agenti)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a: Le Shi Holdings (Beijing) Ltd (Peking, Kina)

         Predmet

      Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 15. lipnja 2017. (predmet R 1691/2016-4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Haufe-Lexware i Le Shi Holdings (Beijing).

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvu Haufe-Lexware GmbH & Co. KG nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 338, 9. 10. 2017.


title: Predmet C-29/17: Presuda Suda (prvo vijeće) od 21. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – Novartis Farma SpA protiv Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Roche Italia SpA, Consiglio Superiore di Sanità (Zahtjev za prethodnu odluku — Lijekovi za humanu primjenu — Direktiva 2001/83/EZ — Članak 3. točka 1. — Članak 6. — Direktiva 89/105/EEZ — Uredba (EZ) br. 726/2004 — Članci 3., 25. i 26. — Prepakiravanje lijeka radi njegova korištenja za liječenje koje nije obuhvaćeno njegovim odobrenjem za stavljanje u promet (izvan odobrenja za stavljanje u promet) — Pokrivanje troškova od strane nacionalnog sustava zdravstvenog osiguranja)

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/4

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 21. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato – Italija) – Novartis Farma SpA protiv Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Roche Italia SpA, Consiglio Superiore di Sanità
      (Predmet C-29/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Lijekovi za humanu primjenu - Direktiva 2001/83/EZ - Članak 3. točka 1. - Članak 6. - Direktiva 89/105/EEZ - Uredba (EZ) br. 726/2004 - Članci 3., 25. i 26. - Prepakiravanje lijeka radi njegova korištenja za liječenje koje nije obuhvaćeno njegovim odobrenjem za stavljanje u promet (izvan odobrenja za stavljanje u promet) - Pokrivanje troškova od strane nacionalnog sustava zdravstvenog osiguranja))
      (2019/C 25/05)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Novartis Farma SpA

         Tuženik: Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Roche Italia SpA, Consiglio Superiore di Sanità

         uz sudjelovanje: Ministero della Salute, Regione Veneto, Società Oftalmologica Italiana (SOI) – Associazione Medici Oculisti Italiani (AMOI), Regione Emilia-Romagna

         Izreka

                  1.

                  Članak 3. točku 1. Direktive 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu, kako je izmijenjena Direktivom 2012/26/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012., treba tumačiti na način da Avastin, nakon što je prepakiran pod uvjetima predviđenim nacionalnim mjerama o kojima je riječ u glavnom postupku, potpada pod područje primjene Direktive 2001/83, kako je izmijenjena Direktivom 2012/26.

                  2.

                  Članak 6. Direktive 2001/83, kako je izmijenjena Direktivom 2012/26, treba tumačiti na način da mu se ne protive nacionalne mjere kao što su one iz glavnog postupka, koje određuju uvjete pod kojima se Avastin može prepakirati radi uporabe za liječenje oftalmoloških indikacija koje nisu obuhvaćene njegovim odobrenjem za stavljanje u promet.

                  3.

                  Članke 3., 25. i 26. Uredbe (EZ) br. 726/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o utvrđivanju postupaka odobravanja primjene i postupaka nadzora nad primjenom lijekova koji se rabe u humanoj i veterinarskoj medicini, te uspostavi Europske agencije za lijekove, kako je izmijenjena Uredbom (EU) br. 1027/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012., treba tumačiti na način da im nije protivna nacionalna mjera kao što je ona koja proizlazi iz članka 1. stavka 4.a decreto-legge 21 ottobre 1996, n. 536, recante „Misure per il contenimento della spesa farmaceutica e la rideterminazione del tetto di spesa per l'anno 1996”, convertito dalla legge del 23 dicembre 1996, n. 648 (Zakonodavna uredba br. 536 od 21. listopada 1996., o nadzoru nad farmaceutskim troškovima i redefiniranju maksimalne razine troškova za 1996. godinu, koja je pretvorena u zakon Zakonom br. 648 od 23. prosinca 1996.), kako je izmijenjena decreto-legge del 20 marzo 2014, n. 36, convertito dalla legge del 16 maggio 2014, n. 79 (Zakonodavna uredba br. 36 od 20. ožujka 2014., pretvorena u zakon Zakonom br. 79 od 16. svibnja 2014.), kojom se ovlašćuje Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA) (Talijanska agencija za lijekove, AIFA) da provodi nadzor nad lijekovima kao što je Avastin, čije troškove uporabe izvan odobrenja za stavljanje u promet plaća Servizio Sanitario Nazionale (Nacionalni zdravstveni sustav), i da donese, u slučaju potrebe, mjere nužne za zaštitu sigurnosti pacijenata.

         (1)  SL C 195, 19. 6. 2017.


title: Predmet C-687/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. studenoga 2018. uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – SY protiv Associated Newspapers Ltd

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/27

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. studenoga 2018. uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – SY protiv Associated Newspapers Ltd
      (Predmet C-687/18)
      (2019/C 25/34)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: SY

         Tuženik: Associated Newspapers Ltd

         Prethodno pitanje

      Jesu li odredbe nacionalnog prava poput članka 32. stavaka 4. i 5. Data Protection Acta 1998 (Zakon o zaštiti podataka iz 1998.; u daljnjem tekstu: DPA) – koje predviđaju da se postupak protiv nadzornika podataka, kada nadzornik podataka navede da se osobni podaci na koje se taj postupak odnosi obrađuju (i) samo u svrhe novinarstva, umjetničke svrhe ili književne svrhe, te (ii) s ciljem objave novinarskog, književnog ili umjetničkog sadržaja koji nadzornik podataka do tada nije objavio, prekida, u dijelu u kojem se odnosi na neobjavljene osobne podatke, do (a) utvrđenja Information Commissionera (povjerenik za informiranje) da uvjet (i) ili (ii) nije ispunjen, (b) povlačenja navoda nadzornika podataka ili (c) objave osobnih podataka – u skladu s člancima 9., 22. i 23. Direktive 95/46/EZ (1) i člancima 7., 8. i 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima?

         (1)  Direktiva 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka (SL 1995., L 281, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 7., str. 88.)


title: Predmet C-147/17: Presuda Suda (veliko vijeće) od 20. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Curtea de Apel Constanţa – Rumunjska) – Sindicatul Familia Constanţa, Ustinia Cvas i dr. protiv Direcţia Generală de Asistenţă Socială şi Protecţia Copilului Constanţa (Zahtjev za prethodnu odluku — Zaštita sigurnosti i zdravlja radnika — Organizacija radnog vremena — Povelja Europske unije o temeljnim pravima — Članak 31. — Direktiva 2003/88/EZ — Područje primjene — Odstupanje — Članak 1. stavak 3. — Direktiva 89/391/EEZ — Članak 2. stavak 2. — Udomiteljska djelatnost)

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/5

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 20. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Curtea de Apel Constanţa – Rumunjska) – Sindicatul Familia Constanţa, Ustinia Cvas i dr. protiv Direcţia Generală de Asistenţă Socială şi Protecţia Copilului Constanţa
      (Predmet C-147/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita sigurnosti i zdravlja radnika - Organizacija radnog vremena - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članak 31. - Direktiva 2003/88/EZ - Područje primjene - Odstupanje - Članak 1. stavak 3. - Direktiva 89/391/EEZ - Članak 2. stavak 2. - Udomiteljska djelatnost))
      (2019/C 25/06)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Constanţa

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: Sindicatul Familia Constanţa, Ustinia Cvas, Silvica Jianu, Dumitra Bocu, Cader Aziz, Georgeta Crângaşu, Sema Cutlaca

         Druge stranke u žalbenom postupku: Direcţia Generală de Asistenţă Socială şi Protecţia Copilului Constanţa.

         Izreka

      Članak 1. stavak 3. Direktive 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena, u vezi s člankom 2. stavkom 2. Direktive Vijeća 89/391/EEZ od 12. lipnja 1989. o uvođenju mjera za poticanje poboljšanja sigurnosti i zdravlja radnika na radu, treba tumačiti na način da u područje primjene Direktive 2003/88 ne ulazi djelatnost profesionalnog udomiteljstva koja se u okviru radnog odnosa s javnim tijelom sastoji od prihvata i uključenja djeteta u vlastiti dom te neprekidnog osiguranja njegova skladnog razvoja i obrazovanja.

         (1)  SL C 231, 17 .7. 2017.


title: Predmet C-295/17: Presuda Suda (peto vijeće) od 22. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugal) – MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia SA protiv Autoridade Tributária e Aduaneira (Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) — Direktiva 2006/112/EZ — Područje primjene — Oporezive transakcije — Isporuka uz naknadu — Razlika između neoporezive štete i kamata i oporezive isporuke usluga koje se pružaju plaćanjem „novčane naknade”)

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/8

      Presuda Suda (peto vijeće) od 22. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugal) – MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia SA protiv Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Predmet C-295/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Područje primjene - Oporezive transakcije - Isporuka uz naknadu - Razlika između neoporezive štete i kamata i oporezive isporuke usluga koje se pružaju plaćanjem „novčane naknade”))
      (2019/C 25/09)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia SA

         Tuženik: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Izreka

                  1.

                  Članak 2. stavak 1. točku (c) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da prethodno utvrđeni iznos, koji gospodarski subjekt prima u slučaju da njegov korisnik prijevremeno raskine ugovor o pružanju usluga kojim se predviđa minimalno ugovorno razdoblje ili ako se taj ugovor raskine iz razloga koji se potonjem može pripisati, a koji odgovara iznosu koji bi taj subjekt primao tijekom ostatka navedenog razdoblja da do takvog raskida nije došlo, što treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev, treba smatrati naknadom za isporuku usluga koja se obavlja uz naknadu i koja kao takva podliježe tom porezu.

                  2.

                  Činjenica da je svrha paušalnog iznosa odvratiti korisnike od nepoštovanja minimalnog ugovornog razdoblja i nadoknaditi štetu nanesenu operatoru u slučaju nepoštovanja tog razdoblja, činjenica da je naknada koju je primio trgovački zastupnik za sklapanje ugovora kojima se određuje minimalno ugovorno razdoblje veća od naknade predviđene u ugovorima kojima to razdoblje nije određeno i činjenica da je navedeni iznos u nacionalnom pravu kvalificiran kao ugovorna kazna nisu odlučujuće za kvalifikaciju prethodno utvrđenog iznosa u ugovoru o pružanju usluga koji korisnik duguje u slučaju prijevremenog raskida ugovora.

         (1)  SL C 256, 7. 8. 2017.


title: Predmet T-681/18: Tužba podnesena 16. studenoga 2018. – "Korporaciya „Masternet” protiv EUIPO-a – Stayer Ibérica (STAYER)

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/55

      Tužba podnesena 16. studenoga 2018. – "Korporaciya „Masternet” protiv EUIPO-a – Stayer Ibérica (STAYER)
      (Predmet T-681/18)
      (2019/C 25/71)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: ZAO „Korporaciya „Masternet” (Moskva, Rusija) (zastupnik: N. Bürglen, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Stayer Ibérica, SA (Pinto, Španjolska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Nositelj spornog žiga: druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem

         Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije STAYER – žig Europske unije br. 4 675 881

         Postupak pred EUIPO-om: postupak za proglašavanje žiga ništavim

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 7. rujna 2018. u predmetu R 1940/2017-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 18. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet C-661/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. listopada 2018. uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugal) – CTT – Correios de Portugal protiv Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/22

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. listopada 2018. uputio Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugal) – CTT – Correios de Portugal protiv Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Predmet C-661/18)
      (2019/C 25/26)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: CTT – Correios de Portugal

         Tuženik: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se načelima neutralnosti, djelotvornosti, ekvivalentnosti i proporcionalnosti tumačenje članka 98. stavka 2. Zakonika o PDV-u (1) koje isključuje primjenu te odredbe na izmjenu ili prilagodbu već ostvarenih odbitaka?

                  2.

                  Protive li se spomenutim načelima odredbe poput članka 23. stavka 1. točke (b) i članka 23. stavka 6. Zakona o PDV-u koje se tumače na način da porezni obveznik – koji je za potrebe izračuna prava na odbitak poreza na robu i usluge mješovite namjene odabrao metodu stope ili ključ raspodjele i koji je u skladu s navedenim stavkom 6. izvršio prilagodbu na temelju konačnih vrijednosti u godini na koju se odbitak odnosi – ne može retroaktivno izmijeniti te elemente ponovnim izračunavanjem prvotnog odbitka već ispravljenog u skladu s tom odredbom, u okviru retroaktivnog obračuna PDV-a za aktivnost koju je on prvotno smatrao izuzetom?

         (1)  Código do Imposto sobre o Valor Acrescentado


title: Predmet C-575/17: Presuda Suda (peto vijeće) od 22. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Francuska) – Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA protiv Ministre de l'Action et des Comptes publics (Zahtjev za prethodnu odluku — Slobodno kretanje kapitala — Porez po odbitku na bruto iznos dividendi nacionalnog podrijetla koje su isplaćene nerezidentnim društvima — Odgoda oporezivanja dividendi isplaćenih rezidentnom društvu u slučaju da je tijekom poreznog razdoblja nastao gubitak — Različit tretman — Opravdanje — Usporedivost — Uravnotežena raspodjela ovlasti za oporezivanje među državama članicama — Učinkovitost naplate poreza — Proporcionalnost — Diskriminacija)

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/10

      Presuda Suda (peto vijeće) od 22. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Francuska) – Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA protiv Ministre de l'Action et des Comptes publics
      (Predmet C-575/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Slobodno kretanje kapitala - Porez po odbitku na bruto iznos dividendi nacionalnog podrijetla koje su isplaćene nerezidentnim društvima - Odgoda oporezivanja dividendi isplaćenih rezidentnom društvu u slučaju da je tijekom poreznog razdoblja nastao gubitak - Različit tretman - Opravdanje - Usporedivost - Uravnotežena raspodjela ovlasti za oporezivanje među državama članicama - Učinkovitost naplate poreza - Proporcionalnost - Diskriminacija))
      (2019/C 25/11)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d'État

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA

         Tuženik: Ministre de l'Action et des Comptes publics

         Izreka

      Članke 63. i 65. UFEU-a treba tumačiti na način da im se protivi propis države članice poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, na temelju kojeg se dividende koje isplaćuje rezidentno društvo oporezuju po odbitku kada se isplaćuju nerezidentnom društvu, dok, kad se isplaćuju rezidentnom društvu, do njihova oporezivanja, prema pravilima općeg propisa o porezu na dobit, dolazi na kraju poreznog razdoblja tijekom kojeg su isplaćene samo pod uvjetom da je to društvo tijekom tog razdoblja poslovalo s dobitkom, pri čemu do takvog oporezivanja uopće i ne mora doći ako navedeno društvo prestane poslovati a da od isplate tih dividendi nije ostvarilo dobitak.

         (1)  SL C 437, 18. 12. 2017.


title: Predmet C-619/17: Presuda Suda (šesto vijeće) od 21. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo – Španjolska) – Ministerio de Defensa protiv Ane de Diego Porras (Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna politika — Direktiva 1999/70/EZ — Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP — Članak 4. — Načelo nediskriminacije — Opravdanje — Članak 5. — Mjere za sprečavanje zlouporaba koje proizlaze iz uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme — Novčana naknada u slučaju raskida ugovora o radu na neodređeno vrijeme zbog objektivnog razloga — Nepostojanje novčane naknade u slučaju isteka ugovora o radu radi zamjene na određeno vrijeme)

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/10

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 21. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo – Španjolska) – Ministerio de Defensa protiv Ane de Diego Porras
      (Predmet C-619/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Direktiva 1999/70/EZ - Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP - Članak 4. - Načelo nediskriminacije - Opravdanje - Članak 5. - Mjere za sprečavanje zlouporaba koje proizlaze iz uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme - Novčana naknada u slučaju raskida ugovora o radu na neodređeno vrijeme zbog objektivnog razloga - Nepostojanje novčane naknade u slučaju isteka ugovora o radu radi zamjene na određeno vrijeme))
      (2019/C 25/12)
      Jezik postupka: španjolski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Supremo

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Ministerio de Defensa

         Tuženik: Ana de Diego Porras

         Izreka

                  1.

                  Članak 4. točku 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., sadržanog u Prilogu Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis koji ne predviđa isplatu nikakve novčane naknade za radnike zaposlene na temelju ugovora o radu na određeno vrijeme sklopljenih radi zamjene radnika koji imaju pravo zadržati svoje radno mjesto, kao što je ugovor radi zamjene o kojem je riječ u glavnom postupku, po isteku roka na koji su ti ugovori sklopljeni, dok se novčana naknada dodjeljuje radnicima zaposlenima na neodređeno vrijeme prilikom prestanka njihova ugovora o radu zbog objektivnog razloga.

                  2.

                  Članak 5. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme sadržanog u Prilogu Direktivi 1999/70 treba tumačiti na način da je na nacionalnom sudu da ocijeni, u skladu sa svim mjerodavnim pravnim pravilima njegova nacionalnog prava, predstavlja li mjera, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja predviđa obveznu isplatu novčane naknade za radnike zaposlene na temelju određenih ugovora o radu na određeno vrijeme po isteku roka na koji su bili sklopljeni ti ugovori, odgovarajuću mjeru za sprečavanje i, ovisno o slučaju, za sankcioniranje zlouporaba koje proizlaze iz uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme ili odgovarajuću pravnu mjeru u smislu te odredbe.

                  3.

                  U slučaju da nacionalni sud utvrdi da mjera, poput one u glavnom postupku, koja predviđa obveznu isplatu novčane naknade za radnike zaposlene na temelju određenih ugovora o radu na određeno vrijeme po isteku roka na koji su ti ugovori bili sklopljeni, predstavlja mjeru za sprečavanje i, ovisno o slučaju, sankcioniranje zlouporabi koje proizlaze iz uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme ili odgovarajuću pravnu mjeru, u smislu članka 5. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme sadržanog u Prilogu Direktivi 1999/70, tu odredbu treba tumačiti na način da joj se ne protivi nacionalni propis, poput onog u pitanju u glavnom postupku, prema kojem istek ugovora o radu na određeno vrijeme koji pripadaju određenim kategorijama dovodi do isplate novčane naknade, radnicima koji su zaposleni na temelju tih ugovora, dok istek ugovora o radu na određeno vrijeme koji pripadaju drugim kategorijama ne dovodi ni do kakve isplate novčane naknade radnicima koji su zaposleni na temelju tih ugovora, osim ako ne postoji nijedna druga učinkovita mjera u nacionalnom pravnom poretku za izbjegavanje i sankcioniranje tih zlouporaba glede tih potonjih radnika, što je dužan provjeriti nacionalni sud.

         (1)  SL C 22, 22. 1. 2018.


title: Predmet T-683/18: Tužba podnesena 20. studenoga 2018. – Conte protiv EUIPO-a (CANNABIS STORE AMSTERDAM)

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/56

      Tužba podnesena 20. studenoga 2018. – Conte protiv EUIPO-a (CANNABIS STORE AMSTERDAM)
      (Predmet T-683/18)
      (2019/C 25/73)
      Jezik postupka: talijanski

         Stranke

         Tužitelj: Santa Conte (Napulj, Italija) (zastupnici: C. Demichelis, E. Ortaglio i G. Iorio Fiorelli, odvjetnici)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Predmetni sporni žig: prijava za registraciju figurativnog žiga Europske unije CANNABIS STORE AMSTERDAM u crnoj, maslinastozelenoj, svijetlozelenoj i bijeloj boji – Prijava za registraciju br. 16 176 968

         Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 31. kolovoza 2018. u predmetu R 2181/2017-2

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u snošenje troškova ovog postupka, uključujući tužiteljeve troškove u postupku pred ispitivačem i drugim žalbenim vijećem EUIPO-a.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda članka 71. stavka 1. u vezi s člankom 95. stavkom 1. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  nepostojanje ocjene činjenice relevantne za registraciju spornog žiga;

                  —

                  nepostojanje nepristranosti i pažnje prilikom ocjene značenja spornog žiga i njegove percepcije u dijelu relevantne javnosti;

                  —

                  povreda članka 7. stavka 1. točke (f) i članka 7. stavka 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  pogrešno utvrđivanje relevantne javnosti i percepcije spornog žiga;

                  —

                  žig koji nije suprotan javnom poretku.


title: Predmet C-670/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. listopada 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Italija) – CO protiv Comune di Gesturi

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. listopada 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Italija) – CO protiv Comune di Gesturi
      (Predmet C-670/18)
      (2019/C 25/28)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: CO

         Tuženik: Comune di Gesturi

         Prethodno pitanje

      Protivi li se načelu nediskriminacije iz članaka 1. i 2. Direktive Vijeća Europske unije br. 78 (1) od 27. studenoga 2000. odredba članka 5. stavka 9. Uredbe sa zakonskom snagom br. 95 od 6. srpnja 2012. (koja je uz izmjene Zakonom br. 135 od 7. kolovoza 2012. pretvorena u zakon, prema tekstu koji je izmijenjen člankom 6. Uredbe sa zakonskom snagom br. 90 od 24. lipnja 2014. koja je Zakonom br. 114 od 11. kolovoza 2014. pretvorena u zakon) kojim se tijelima javne uprave zabranjuje povjeravanje zadaća izrade studija i savjetovanja subjektima koji su bivši umirovljeni zaposlenici privatnog ili javnog sektora?

         (1)  Direktiva Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (SL 2000., L 303, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69.)


title: Predmet T-239/11: Presuda Općeg suda od 15. studenoga 2018. – Sigma Alimentos Exterior protiv Komisije („Državne potpore — Odredbe o porezu na dobit kojima se poduzetnicima porezno rezidentnima u Španjolskoj dopušta amortizacija goodwilla koji proizlazi iz stjecanja udjela u trgovačkim društvima porezno rezidentnima u inozemstvu — Odluka kojom se potpora proglašava nespojivom s unutarnjim tržištem i nalaže njezin povrat — Pojam državne potpore — Selektivnost — Referentni sustav — Odstupanje — Različit tretman — Opravdanje različitog tretmana”)

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/34

      Presuda Općeg suda od 15. studenoga 2018. – Sigma Alimentos Exterior protiv Komisije
      (Predmet T-239/11) (1)

      ((„Državne potpore - Odredbe o porezu na dobit kojima se poduzetnicima porezno rezidentnima u Španjolskoj dopušta amortizacija goodwilla koji proizlazi iz stjecanja udjela u trgovačkim društvima porezno rezidentnima u inozemstvu - Odluka kojom se potpora proglašava nespojivom s unutarnjim tržištem i nalaže njezin povrat - Pojam državne potpore - Selektivnost - Referentni sustav - Odstupanje - Različit tretman - Opravdanje različitog tretmana”))
      (2019/C 25/43)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Tužitelj: Sigma Alimentos Exterior, SL (Madrid, Španjolska) (zastupnici: u početku A. Morillo Méndez i M. Ferre Navarrete, a zatim A. Morillo Méndez, J. Igual Gorgonio i C. Cañizares Pacheco, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: u početku R. Lyal, C. Urraca Caviedes i P. Němečková, a zatim R. Lyal i C. Urraca Caviedes, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje članka 1. stavka 1. i članka 4. Odluke Komisije 2011/282/EU od 12. siječnja 2011. o poreznoj amortizaciji financijskog goodwilla za stjecanje inozemnih udjela C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) koju provodi Španjolska (SL 2011., L 135, str. 1.).

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Društvo Sigma Alimentos Exterior, SL snosit će, osim vlastitih, i troškove Europske komisije.

         (1)  SL C 204, 9. 7. 2011.


title: Predmet C-625/17: Presuda Suda (prvo vijeće) od 22. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgerichtshof – Austrija) – Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG protiv Finanzamt Feldkirch (Zahtjev za prethodnu odluku — Članci 56. i 63. UFEU-a — Sloboda pružanja usluga i sloboda kretanja kapitala — Kreditne institucije — Davanje za stabilnost i posebni doprinos na davanje za stabilnost utvrđeni na temelju ukupne nekonsolidirane bilance kreditnih institucija sa sjedištem u Austriji — Uključivanje bankarskih poslova prekograničnog karaktera — Isključivanje poslova društava kćeri iz druge države članice — Različit tretman — Ograničenje — Opravdanje)

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/11

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 22. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgerichtshof – Austrija) – Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG protiv Finanzamt Feldkirch
      (Predmet C-625/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Članci 56. i 63. UFEU-a - Sloboda pružanja usluga i sloboda kretanja kapitala - Kreditne institucije - Davanje za stabilnost i posebni doprinos na davanje za stabilnost utvrđeni na temelju ukupne nekonsolidirane bilance kreditnih institucija sa sjedištem u Austriji - Uključivanje bankarskih poslova prekograničnog karaktera - Isključivanje poslova društava kćeri iz druge države članice - Različit tretman - Ograničenje - Opravdanje))
      (2019/C 25/13)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG

         Tuženik: Finanzamt Feldkirch

         Izreka

      Članak 56. UFEU-a treba tumačiti na način da mu se ne protive nacionalni propisi, kao što su oni iz glavnog postupka, ako se njima kreditnim institucijama sa sjedištem u Austriji, koje, kao one iz glavnog postupka, pružaju usluge klijentima koji borave u drugim državama članicama ne koristeći pritom stalne poslovne jedinice u istima, nalaže plaćanje davanja čija se visina utvrđuje na temelju „prosječne nekonsolidirane ukupne bilance”, koja obuhvaća bankarske poslove koje su te institucije poduzele izravno s državljanima drugih država članica, dok se isti poslovi koje su poduzela društva kćeri kreditnih institucija sa sjedištem u Austriji isključuju ako ta društva kćeri imaju sjedište u drugim državama članicama.

         (1)  SL C 112, 26. 3. 2018.


title: Predmet C-672/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. listopada 2018. uputio Conseil d'État (Francuska) – DN protiv Ministre de l'Action et des Comptes publics

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/23

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. listopada 2018. uputio Conseil d'État (Francuska) – DN protiv Ministre de l'Action et des Comptes publics
      (Predmet C-672/18)
      (2019/C 25/29)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Conseil d'État

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: DN

         Tuženik: Ministre de l'Action et des Comptes publics

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li odredbe članka 8. Direktive od 19. listopada 2009. (1) tumačiti na način da im se protivi to da se kapitalni dobitak ostvaren prilikom prijenosa vrijednosnih papira primljenih zamjenom i kapitalni dobitak na koji je odgođeno plaćanje poreza oporezuju primjenom različitih pravila o određivanju porezne osnovice i po različitim poreznim stopama?

                  2.

                  Treba li te iste odredbe tumačiti na način da se protive tomu da se odbici od osnovice koji imaju za svrhu uračunavanje razdoblja držanja vrijednosnih papira ne primjenjuju na kapitalni dobitak na koji je odgođeno plaćanje poreza, s obzirom na to da se to pravilo o određivanju porezne osnovice nije primjenjivalo na datum kad je taj kapitalni dobitak ostvaren, te se primjenjuju na kapitalni dobitak od prijenosa vrijednosnih papira primljenih zamjenom uzimanjem u obzir datuma zamjene a ne datuma stjecanja vrijednosnih papira koji su dani u zamjenu?

         (1)  Direktiva Vijeća 2009/133/EZ od 19. listopada 2009. o zajedničkom sustavu oporezivanja koji se primjenjuje na spajanja, podjele, djelomične podjele, prijenose imovine i zamjene dionica društava iz različitih država članica te na prijenos sjedišta SE-a ili SCE-a iz jedne države članice u drugu (SL L 310, str. 34.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 317.)


title: Predmet T-646/18: Tužba podnesena 26. listopada 2018. – Bonnafous protiv Komisije

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/42

      Tužba podnesena 26. listopada 2018. – Bonnafous protiv Komisije
      (Predmet T-646/18)
      (2019/C 25/55)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Laurence Bonnafous (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: A. Blot i S. Rodrigues, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  proglasi predmetnu tužbu dopuštenom i osnovanom;

            posljedično,

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje svih troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti svoje tužbe za poništenje odluke Komisije od 9. listopada 2018. kojom se odbija ponovni zahtjev za pristup dokumentu (revizijsko izvješće ljudskih resursa u Izvršnoj agenciji za obrazovanje, audiovizualnu politiku i kulturu za 2018. pod internim registracijskim brojem ARES(2018)361356 od 21. siječnja 2018.), tužitelj ističe tri tužbena razloga:

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi Uredbe br. 1049/2001, članka 15. stavka 3. UFEU-a i članka 42. Povelje, zato što je Komisija povrijedila obveze koje ima na temelju prava na javni pristup dokumentima institucija i obvezu transparentnosti.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 296. UFEU-a i članka 41. Povelje, odnosno obveze obrazlaganja jer se u analizi iznesenoj u pobijanoj odluci koriste općenite tvrdnje i apstraktno izneseni razlozi.

                  3.

                  Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti jer je Komisija odbila pristup traženom dokumentu pogrešno se pozivajući na opću pretpostavku o neotkrivanju.


title: Predmet T-685/18: Tužba podnesena 16. studenoga 2018. – Apple protiv EUIPO-a – Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunication (SWIFT)

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/57

      Tužba podnesena 16. studenoga 2018. – Apple protiv EUIPO-a – Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunication (SWIFT)
      (Predmet T-685/18)
      (2019/C 25/74)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Apple Inc. (Cupertino, Kalifornija, Sjedinjene Američke Države) (zastupnici: J. Olsen i P. Andreottola, solicitors)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunication SCRL (La Hulpe, Belgija)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj u postupku pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „SWIFT” – prijava za registraciju br. 13 370 861

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 30. kolovoza 2018. u predmetu R 476/2018-5

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  poništi pobijanu odluku;

                  —

                  u cijelosti prihvati tužiteljevu žalbu protiv pobijane odluke;

                  —

                  naloži EUIPO-u da naknadi tužitelju troškove postupka.

         Tužbeni razlog

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet C-627/17: Presuda Suda (deseto vijeće) od 22. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Okresný súd Dunajská Streda – Slovačka) – ZSE Energia a.s. protiv RG (Zahtjev za prethodnu odluku — Uredba (EZ) br. 861/2007 — Europski postupak za sporove male vrijednosti — Članak 2. stavak 1. i članak 3. stavak 1. — Područje primjene — Pojam „stranke” — Prekogranični sporovi)

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/12

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 22. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Okresný súd Dunajská Streda – Slovačka) – ZSE Energia a.s. protiv RG
      (Predmet C-627/17) (1)

      ((Zahtjev za prethodnu odluku - Uredba (EZ) br. 861/2007 - Europski postupak za sporove male vrijednosti - Članak 2. stavak 1. i članak 3. stavak 1. - Područje primjene - Pojam „stranke” - Prekogranični sporovi))
      (2019/C 25/14)
      Jezik postupka: slovački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Okresný súd Dunajská Streda

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: ZSE Energia a.s.

         Tuženik: RG

         uz sudjelovanje: ZSE Energia CZ, s. r. o.

         Izreka

                  1.

                  Članak 3. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 861/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. srpnja 2007. o uvođenju europskog postupka za sporove male vrijednosti, kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EU) br. 517/2013 od 13. svibnja 2013., treba tumačiti na način da pojam „stranke” uključuje samo tužitelje i tuženike iz glavnog postupka.

                  2.

                  Članak 2. stavak 1. i članak 3. stavak 1. Uredbe br. 861/2007, kako je izmijenjena Uredbom br. 517/2013, treba tumačiti na način da spor poput onoga iz glavnog postupka, u kojem tužitelj i tuženik imaju domicil ili uobičajeno boravište u istoj državi članici u kojoj je i sjedište suda koji vodi postupak, nije obuhvaćen područjem primjene te uredbe.

         (1)  SL C 42, 5. 2. 2018.


title: Predmet T-653/18: Tužba podnesena 31. listopada 2018. – Armani protiv EUIPO-a – Asunción (GIORGIO ARMANI le Sac 11)

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/43

      Tužba podnesena 31. listopada 2018. – Armani protiv EUIPO-a – Asunción (GIORGIO ARMANI le Sac 11)
      (Predmet T-653/18)
      (2019/C 25/56)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Giorgio Armani SpA (Milano, Italija) (zastupnici: S. Martínez-Almeida y Alejos-Pita, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Felipe Domingo Asunción (Madrid, Španjolska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj u postupku pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije GIORGIO ARMANI le Sac 11 – prijava za registraciju br. 13 826 623

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 13. kolovoza 2018. u predmetu R 2462/2017-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  preinači pobijanu odluku na način da žalbu podnositelja prijave pred žalbenim vijećem proglasi osnovanom i, posljedično, utvrdi da prigovor valja odbiti i prihvatiti prijavu za EUTM ili, podredno, poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u i, ovisno o slučaju, intervenijentu, snošenje troškova postupka i žalbenog postupka u okviru EUIPO-a.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda postupovnih pravila koja se primjenjuju na postupak pred EUIPO-om, a osobito članka 94. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 18. i članka 47. stavka 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet C-673/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. listopada 2018. uputio Cour d'appel de Paris (Francuska) – Santen SAS protiv l’Institut national de la propriété industrielle

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/24

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. listopada 2018. uputio Cour d'appel de Paris (Francuska) – Santen SAS protiv l’Institut national de la propriété industrielle
      (Predmet C-673/18)
      (2019/C 25/30)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour d'appel de Paris

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Santen SAS

         Druga stranka u žalbenom postupku: Directeur général de l’Institut national de la propriété industrielle

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li pojam drukčije primjene u smislu presude Suda u predmetu Neurim od 19. srpnja 2012., C-130/11, usko tumačiti, odnosno:

                              —

                              treba li ga ograničiti samo na slučaj humane primjene nakon primjene u veterini,

                              —

                              ili treba li se odnositi na indikaciju iz novog terapijskog područja, u smislu novog medicinskog patenta, u odnosu na raniji OSP, ili na lijek čiji aktivni sastojak ima drukčije djelovanje od djelovanja koje ima u lijeku koji je predmet prvog OSP-a;

                              —

                              ili općenitije, s obzirom na ciljeve Uredbe (EZ) br. 469/2009 (1) kojima se nastoji uspostaviti uravnotežen sustav uzimajući u obzir sve relevantne interese, uključujući one koji se odnose na javno zdravlje, treba li taj pojam ocijeniti prema kriterijima koji su zahtjevniji od kriterija za ocjenu patentibilnosti izuma;

                        ili se pak taj pojam treba široko tumačiti, odnosno na način da treba uključivati ne samo različite terapijske indikacije i bolesti, nego i različite formulacije, doziranja i/ili načine primjene?

                  2.

                  Podrazumijeva li pojam primjena obuhvaćena opsegom zaštite koju daje temeljni patent u smislu presude Suda u predmetu Neurim od 19. srpnja 2012., C-130/11, da se doseg temeljnog patenta treba podudarati s dosegom istaknutog OSP-a te da se, slijedom toga, treba odnositi samo na novu medicinsku primjenu koja odgovara terapijskoj indikaciji navedenog OSP-a?

         (1)  Uredba (EZ) br. 469/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. svibnja 2009. o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove (SL L 152, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 64., str. 166.)


title: Predmet T-654/18: Tužba podnesena 31. listopada 2018. – Armani protiv EUIPO-a – Asunción (le Sac 11)

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/44

      Tužba podnesena 31. listopada 2018. – Armani protiv EUIPO-a – Asunción (le Sac 11)
      (Predmet T-654/18)
      (2019/C 25/57)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Giorgio Armani SpA (Milano, Italija) (zastupnik: S. Martínez-Almeida y Alejos-Pita, odvjetnik)

         Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

         Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem: Felipe Domingo Asunción (Madrid, Španjolska)

         Podaci o postupku pred EUIPO-om

         Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj u postupku pred Općim sudom

         Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije le Sac 11 – prijava za registraciju br. 13 612 593

         Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

         Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 13. kolovoza 2018. u predmetu R 2464/2017-4

         Tužbeni zahtjev

      Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  preinači pobijanu odluku na način da žalbu podnositelja prijave pred žalbenim vijećem proglasi osnovanom i, posljedično, utvrdi da prigovor valja odbiti i prihvatiti prijavu žiga Europske unije ili, podredno, poništi pobijanu odluku;

                  —

                  naloži EUIPO-u i, ovisno o slučaju, intervenijentu, snošenje troškova postupka i žalbenog postupka u okviru EUIPO-a.

         Tužbeni razlozi

                  —

                  povreda postupovnih pravila koja se primjenjuju na postupak pred EUIPO-om, a osobito članka 94. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;

                  —

                  povreda članka 18. i članka 47. stavka 2. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća.


title: Predmet C-677/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. studenoga 2018. uputio First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Ujedinjena Kraljevina) – Amoena Ltd protiv Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/25

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. studenoga 2018. uputio First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Ujedinjena Kraljevina) – Amoena Ltd protiv Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Predmet C-677/18)
      (2019/C 25/31)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Amoena Ltd

         Tuženik: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Jesu li VCS (1) i/ili Europska komisija počinili očitu pogrešku razvrstavši GM (2):

                              a)

                              u poglavlje 62 Kombinirane nomenklature (3) Europske unije, tarifni broj 6212, koji izričito uključuje „grudnjake”, i u oznaku KN 6212 10 90;
                              umjesto u

                              b)

                              poglavlje 90, tarifni broj 9021 i oznaku KN 9021 10 10 kao pribor za umjetne dijelove tijela u smislu napomene 2. (b) uz poglavlje 90 KN-a?

                  2.

                  Je li Provedbenom uredbom 2017/1167 (4) nezakonito sužen pojam pribora za umjetne dijelove tijela iz tarifnog broja 9021 i napomene 2. (b) uz poglavlje 90 KN-a, što znači da je njezino donošenje bilo izvan ovlasti Europske komisije?

                  3.

                  Čini li Provedbena uredba 2017/1167 povredu načela lojalne suradnje predviđenog u članku 4. stavku 3. [UEU-a] imajući u vidu da:

                              a)

                              Europska komisija mora poštovati odluke nacionalnih sudova, ali da ujedno mora promicati ujednačenu (i pravilnu) primjenu Carinskog zakonika i KN-a;

                              b)

                              je Supreme Court (Vrhovni sud) Ujedinjene Kraljevine došao do jednoglasnog zaključka da GM-ove treba razvrstati u poglavlje 90 KN-a, tarifni broj 9021; i da je

                              c)

                              odluka Supreme Courta (Vrhovni sud) dostavljena Komisiji, a ona ju je dostavila svim državama članicama Europske unije zajedno sa sažetkom njezina obrazloženja?

         (1)  Vijeće za carinsku suradnju (u daljnjem tekstu: VCS)

         (2)  Grudnjaci namijenjeni nošenju nakon mastektomije (u daljnjem tekstu: GM)

         (3)  U daljnjem tekstu: KN

         (4)  Provedbena uredba Komisije (EU) 2017/1167 od 26. lipnja 2017. o razvrstavanju određene robe u kombiniranu nomenklaturu (SL 2017., L 170, str. 50.) (u daljnjem tekstu: Provedbena uredba 2017/1167)


title: Predmet T-655/18: Tužba podnesena 30. listopada 2018. – Aupicon i dr. protiv ESVD-a

text:
               21.1.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 25/45

      Tužba podnesena 30. listopada 2018. – Aupicon i dr. protiv ESVD-a
      (Predmet T-655/18)
      (2019/C 25/58)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: Delphine Aupicon (Gaborone, Bocvana) i deset ostalih tužitelja (zastupnik: N. de Montigny, odvjetnik)

         Tuženik: Europska služba za vanjsko djelovanje

         Tužbeni zahtjevi

      Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

                  —

                  poništi odluku glavnog ravnatelja za proračun i upravu Europske službe za vanjsko djelovanje ADMIN(2017)26 od 19. prosinca 2017. o određivanju država u kojima se smatra da su životni uvjeti jednaki životnim uvjetima u Europskoj uniji, koji ne daju pravo na isplatu naknade za životne uvjete iz članka 10. Priloga X. Pravilniku – Proračunska godina 2018.;

                  —

                  u mjeri u kojoj je potrebno, poništi obračune plaće tužiteljâ za siječanj 2018.;

                  —

                  naloži tuženiku snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu dva tužbena razloga.

                  1.

                  Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 1. trećeg stavka Priloga X. Pravilniku o osoblju za dužnosnike Europske unije, zbog toga što ESVD nije donio opće provedbene odredbe u skladu s člankom 110. Pravilnika.

                  2.

                  Drugi tužbeni razlog, koji se temelji, s jedne strane, na očitim pogreškama u ocjeni koje je ESVD počinio u analizi kriterija koje treba uzeti u obzir u okviru procjene naknade za životne uvjete, i, s druge strane, na nepostojanju relevantnog obrazloženja.