title: Predmet C-790/21 P: Žalba koju je 16. prosinca 2021. podnio Covestro Deutschland AG protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 6. listopada 2021. u predmetu T-745/18, Covestro Deutschland AG/Europska Komisija

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/21

      Žalba koju je 16. prosinca 2021. podnio Covestro Deutschland AG protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 6. listopada 2021. u predmetu T-745/18, Covestro Deutschland AG/Europska Komisija
      (Predmet C-790/21 P)
      (2022/C 73/26)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Covestro Deutschland AG (zastupnici: T. Hartmann, M. Kachel, D. Fouquet, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Europska Komisija, Savezna Republika Njemačka

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  1.

                  ukine presudu Općeg suda Europske unije od 6. listopada 2021. u predmetu T-745/18 i poništi Odluku Europske komisije SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. C(2018) 3166 za 2012. i 2013. godinu;

                  2.

                  podredno, ukine pobijanu presudu i poništi spornu odluku u dijelu koji se odnosi na žalitelja;

                  3.

                  podredno u odnosu na 1., ukine pobijanu presudu i predmet vrati Općem sudu na ponovno odlučivanje o ništavosti sporne odluke;

                  4.

                  podredno u odnosu na 2., ukine pobijanu presudu i predmet vrati Općem sudu na ponovno odlučivanje o ništavosti sporne odluke u dijelu koji se odnosi na žalitelja;

                  5.

                  Komisiji naloži snošenje troškova postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti žalbe žalitelj ističe četiri žalbena razloga.

         Prvi i drugi žalbeni razlog: povreda prava na obranu i povreda obveze obrazlaganja

      Žalitelj okviru prvih dvaju žalbenih razloga ističe da je Opći sud povrijedio procesnopravne zahtjeve prava Unije, to jest žaliteljevo pravo na obranu kao i svoju obvezu obrazlaganja presude. Zbog tih je povreda Opći sud pogrešno utvrdio da je riječ o nedopuštenoj državnoj potpori u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a
      Prvim dijelom ovih dvaju žalbenih razloga žalitelj ističe da Opći sud pri ocjeni toga je li riječ o državnoj kontroli nije ispitao njegov navod o izračunu visine naknade prema članku 19. stavku 2. njemačkog Stromnetzentgeltverordnunga (Pravilnik o naknadama za upotrebu elektroenergetske mreže, StromNEV) (točka 8. pobijane presude).
      Drugim dijelom ovih dvaju žalbenih razloga žalitelj ističe da Opći sud nije ispitao njegov navod o izračunu visine naknade prema članku 19. stavku 2. njemačkog StromNEV-a (točke 12., 94., 103., 129., 135. i 146. pobijane presude).
      Trećim dijelom ovih dvaju žalbenih razloga žalitelj navodi da Opći sud nije razmotrio njegov navod o nepostojanju nadoknade svih gubitaka i troškova uzrokovanih dodjelom izuzeća od plaćanja naknada za upotrebu mrežu (točke 130. i 143. pobijane presude).
      Četvrtim dijelom ovih dvaju žalbenih razloga žalitelj navodi da Opći sud pri ocjeni toga je li riječ o državnim sredstvima nije ispitao njegov navod o ništavosti odluke savezne agencije iz 2011. (točke 107., 125. pobijane presude).

         Treći žalbeni razlog: povreda članka 107. stavka 1. UFEU-a

      U okviru trećeg žalbenog razloga žalitelj osim toga ističe da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava Unije jer je naknadu iz članka 19. stavka 2. StromNEV-a smatrao državnom potporom u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a (točke 78. do 145. pobijane presude).
      Kao prvo žalitelj u tom pogledu navodi da je Opći sud pri svojem ispitivanju primijenio pogrešne kriterije iz područja prava o državnim potporama jer je smatrao da sporna naknada predstavlja pogodnost. Opći sud pogrešno polazi od toga da ja riječ o prednosti i zanemaruje neselektivnost koja proizlazi iz prirode stvari to jest sustava StromNEV-a.
      Kao drugo žalitelj navodi da je Opći sud naknadu iz članka 19. stavka 2. StromNEV-a pogrešno smatrao potporom dodijeljenom iz državnih sredstava. U tom se pogledu Opći sud pri ocjeni toga je li riječ o državnim sredstvima već pogrešno oslanja na neprimjerenu polazišnu točku i pogrešno smatra da se navedeni namet financira iz državnih sredstava.
      Kao treće žalitelj također navodi da je Opći sud pogrešno utvrdio postojanje državne kontrole nad sredstvima od naknade iz članka 19. stavka 2. StromNEV-a.

         Četvrti žalbeni razlog: povreda zabrane diskriminacije

      Naposljetku, žalitelj u okviru četvrtog žalbenog razloga ističe povredu zabrane diskriminacije koja se sastoji u tome da je Opći sud kao prvo pogrešno ocijenio protupravnu razliku u postupanju zbog nalaganja povrata potpore u spornoj Komisijinoj odluci u odnosu na prijelazno pravilo iz članka 32. stavka 7. StromNEV-a 2013., da je, kao drugo, pravio nedopuštenu razliku između potrošača baznog opterećenja i da je, kao treće, neopravdano jednako postupio prema protucikličkim potrošačima i potrošačima baznog opterećenja (točke 192. do 210. pobijane presude).


title: Predmet C-791/21 P: Žalba koju je 16. prosinca 2021. podnijela Savezna Republika Njemačka protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 6. listopada 2021. u predmetu T-745/18, Covestro Deutschland AG/Europska Komisija

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/22

      Žalba koju je 16. prosinca 2021. podnijela Savezna Republika Njemačka protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 6. listopada 2021. u predmetu T-745/18, Covestro Deutschland AG/Europska Komisija
      (Predmet C-791/21 P)
      (2022/C 73/27)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: J. Möller i R. Kanitz, agenti)

         Druge stranke u postupku: Covestro Deutschland AG, Europska Komisija

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda Europske unije od 6. listopada 2021. u predmetu T-745/18, u dijelu u kojem se tužba odbija kao neutemeljena,

                  —

                  u skladu s člankom 61. stavkom 1. Statuta Suda poništi Odluku Komisije od 28. svibnja 2018. o programu potpore SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) koji je provela Njemačka za potrošače baznog opterećenja iz članka 19. StromNEV-a, C(2018) 3166 final, za 2012. i 2013. godinu,

                  —

                  Komisiji naloži snošenje troškova postupka pred Sudom i Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj ističe jedan žalbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 107. stavka 1. UFEU-a. Opći je sud pogrešno zaključio da je kod članka 19. stavka 2. njemačkog Stromnetzentgeltverordnunga (Pravilnik o naknadama za upotrebu elektroenergetske mreže, StromNEV) riječ o državnoj potpori u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.
      Kao prvo, Opći sud u okviru ocjene toga financira li se naknada za upotrebu mreže mrežu iz državnih sredstava pogrešno utvrđuje da su obvezujuće opterećenje potrošača ili krajnjeg korisnika i državna kontrola financijskih sredstava ili upravitelja tih sredstava dva elementa koja su „dio alternative”.
      Kao drugo, u okviru ocjene toga je li nešto „obvezujuće opterećenje potrošača ili krajnjeg korisnik” , Opći sud pogrešno polazi od toga da se to ne odnosi na odnos između opskrbljivača električnom energijom i krajnjeg potrošača električne energije. Usto se Opći sud pogrešno oslanja na obvezu naplate, a ne na zakonski utemeljenu obvezu plaćanja naknade za upotrebu mreže.
      Kao treće, Opći sud u okviru ocjene toga je li riječ o državnoj kontroli ili ovlasti raspolaganja pogrešno smatra da namjenska priroda ugovorene naknade za upotrebu mreže ne isključuje da država može raspolagati tim sredstvima.


title: Predmet C-792/21 P: Žalba koju je 16. prosinca 2021. podnio AZ protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 6. listopada 2021. u predmetu T-196/19, AZ/Komisija

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/23

      Žalba koju je 16. prosinca 2021. podnio AZ protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 6. listopada 2021. u predmetu T-196/19, AZ/Komisija
      (Predmet C-792/21 P)
      (2022/C 73/28)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: AZ (zastupnici: T. Hartmann, D. Fouquet, M. Kachel, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Savezna Republika Njemačka

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  1.

                              (a)

                              ukine presudu Općeg suda Europske unije od 6. listopada 2021. u predmetu T-196/19 i poništi Odluku Europske komisije SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) od 28. svibnja 2018. pod brojem dokumenta C(2018) 3166 za 2012. i 2013. godinu;

                              (b)

                              podredno u odnosu na (a), ukine pobijanu presudu i poništi spornu odluku u dijelu koji se odnosi na žalitelja;

                  2.

                  podredno u odnosu na 1.,

                              (a)

                              ukine pobijanu presudu i poništi spornu odluku u dijelu u kojem se u njoj za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 000 sati maksimalne upotrebe godišnje nalaže povrat veći od 20 %, za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 500 sati maksimalne upotrebe godišnje nalaže povrat veći od 15 % i za potrošače baznog opterećenja s najmanje 8 000 sati maksimalne upotrebe godišnje nalaže povrat veći od 10 % objavljenih naknada za upotrebu, a u preostalom dijelu predmet vrati Općem sudu na ponovno odlučivanje o prvostupanjskom zahtjevu pod 1. (a), spornu odluku u preostalom dijelu također poništi;

                              (b)

                              podredno u odnosu na (a), ukine pobijanu presudu a spornu odluku poništi u dijelu koji se odnosi na žalitelja, u dijelu u kojem se za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 000 sati maksimalne upotrebe godišnje nalaže povrat veći od 20 % objavljenih naknada za upotrebu, a u preostalom dijelu vrati Općem sudu na ponovno odlučivanje o prvostupanjskom zahtjevu pod 1. (b), cijelu spornu odluku [ili „i u preostalom dijelu”] poništi u dijelu koji se odnosi na žalitelja;

                  3.

                  podredno u odnosu na 2.,

                              (a)

                              ukine pobijanu presudu i predmet vrati Općem sudu na ponovno odlučivanje o prvostupanjskom zahtjevu pod 1. (a), poništi spornu odluku;

                              (b)

                              podredno u odnosu na (a), ukine pobijanu presudu i predmet vrati Općem sudu na ponovno odlučivanje o prvostupanjskom zahtjevu pod 1. (b), spornu odluku poništi u dijelu koji se odnosi na žalitelja;

                  4.

                  podredno u odnosu na 3.,

                              a)

                              ukine pobijanu presudu i poništi spornu odluku, u dijelu u kojem se u njoj za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 000 sati maksimalne upotrebe godišnje nalaže povrat veći od 20 %, za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 500 sati maksimalne upotrebe godišnje nalaže povrat veći od 15 % i za potrošače baznog opterećenja s najmanje 8 000 sati maksimalne upotrebe godišnje nalaže povrat veći od 10 % objavljenih naknada za upotrebu;

                              b)

                              podredno u odnosu na (a), ukine pobijanu presudu i spornu odluku poništi u dijelu koji se odnosi na žalitelja, u dijelu u kojem se u njoj za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 000 sati maksimalne upotrebe godišnje nalaže povrat veći od 20 % objavljenih naknada za upotrebu;

                  5.

                  podredno u odnosu na 4.,

                              a)

                              ukine pobijanu presudu predmet vrati Općem sudu na ponovno odlučivanje o prvostupanjskom zahtjevu pod 2. (a), poništi spornu odluku, u dijelu u kojem se u njoj za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 000 sati maksimalne upotrebe godišnje nalaže povrat veći od 20 %, za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 500 sati maksimalne upotrebe godišnje nalaže povrat veći od 15 % i za potrošače baznog opterećenja s najmanje 8 000 sati maksimalne upotrebe godišnje nalaže povrat veći od 10 % objavljenih naknada za upotrebu;

                              b)

                              podredno u odnosu na (a), ukine pobijanu presudu i predmet vrati Općem sudu na ponovno odlučivanje o prvostupanjskom zahtjevu pod 2. (b), spornu odluku poništi u dijelu koji se odnosi na žalitelja, u dijelu u kojem se u njoj za potrošače baznog opterećenja s najmanje 7 000 sati maksimalne upotrebe godišnje nalaže povrat veći od 20 % objavljenih naknada za upotrebu;

                  6.

                  Komisiji naloži snošenje troškova postupka, uključujući troškove odvjetnika i putne troškove.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti žalbe žalitelj ističe četiri žalbena razloga.

         Prvi i drugi žalbeni razlog: povreda prava na obranu i povreda obveze obrazlaganja

      Žalitelj okviru prvih dvaju žalbenih razloga ističe da je Opći sud povrijedio procesnopravne zahtjeve prava Unije, to jest žaliteljevo pravo na obranu kao i svoju obvezu obrazlaganja presude. Zbog tih je povreda Opći sud pogrešno utvrdio da je riječ o nedopuštenoj državnoj potpori u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.
      Prvim dijelom ovih dvaju žalbenih razloga žalitelj ističe da Opći sud nije ispitao njegov navod o tome da je kao temelj za ocjenu selektivnosti prednosti uzet pogrešan referentni okvir (točke 8., 117. i 127. pobijane presude).
      Drugim dijelom ovih dvaju žalbenih razloga žalitelj ističe da Opći sud nije ispitao njegov navod o izračunu visine naknade prema članku 19. stavku 2. njemačkog Stromnetzentgeltverordnunga (Pravilnik o naknadama za upotrebu elektroenergetske mreže, StromNEV) (točke 12., 68., 100. i 101. pobijane presude).
      Trećim dijelom ovih dvaju žalbenih razloga žalitelj navodi da Opći sud pri ocjeni toga je li riječ o državnim sredstvima nije ispitao njegov navod o nepostojanju nadoknade svih gubitaka i troškova uzrokovanih dodjelom izuzeća od plaćanja naknada za upotrebu mreže (točke 95. i 96. pobijane presude).
      Četvrtim dijelom ovih dvaju žalbenih razloga žalitelj navodi da Opći sud pri ocjeni toga je li riječ o državnim sredstvima nije ispitao njegov navod o ništavosti odluke savezne agencije iz 2011. (točka 76. pobijane presude).

         Treći žalbeni razlog: povreda članka 107. stavka 1. UFEU-a

      U okviru trećeg žalbenog razloga žalitelj osim toga ističe da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava Unije jer je naknadu iz članka 19. stavka 2. StromNEV-a smatrao državnom potporom u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.
      Kao prvo žalitelj u tom pogledu navodi da je Opći sud pri ispitivanju primijenio pogrešne kriterije iz područja prava o državnim potporama u pogledu toga je li namet državna potpora i je li riječ o državnoj kontroli (točke 77., 83., 86. i 101. pobijane presude).
      Kao drugo žalitelj navodi da je Opći sud naknadu iz članka 19. stavka 2. StromNEV-a zbog pogrešne predodžbe o nacionalnom pravu pogrešno kvalificirao kao namet prema pravu o državnim potporama, iako nije postojala niti obveza naplate mrežnih operatera niti obveza plaćanja korisnika mreže ili krajnjeg potrošača električne energije niti su nadoknađeni svi gubici i troškovi mrežnih operatera (točke 68. i 75. do 115. pobijane presude).
      Kao treće žalitelj navodi da Opći sud zbog pogrešne predodžbe o nacionalnom pravu pogrešno smatra da postoji državna kontrola nad naknadom iz članka 19. stavka 2. StromNEV-a jer smatra da postoji obveza naplate i da se nadoknađuju svi troškovi te da savezna agencija utvrđuje visinu naknade (točke 100. do 112. pobijane presude).
      Kao četvrto žalitelj navodi da je Opći sud zbog pogrešne predodžbe o nacionalnom pravu odredio nepotpun i pogrešan referentni okvir (točke 8. i 128. do 131. pobijane presude).

         Četvrti žalbeni razlog: povreda načela jednakog postupanja

      Naposljetku, žalitelj u okviru četvrtog žalbenog razloga ističe povredu zabrane diskriminacije koja se sastoji u tome da je Opći sud pogrešno ocijenio protupravnu razliku u postupanju zbog nalaganja povrata potpore u spornoj Komisijinoj odluci u odnosu na prijelazno pravilo iz članka 32. stavka 7. StromNEV-a 2013., te da stoga nije priznao povredu općeg načela prava Europske unije koje se odnosi na jednako postupanje (točka 141. pobijane presude).


text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/26

      Žalba koju je 16. prosinca 2021. podnijela Savezna Republika Njemačka protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 6. listopada 2021. u predmetu T-745/18, Covestro Deutschland AG/Europska Komisija
      (Predmet C-791/21 P)
      (2022/C 73/29)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: J. Möller i R. Kanitz, agenti)

         Druge stranke u postupku: Covestro Deutschland AG, Europska Komisija

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda Europske unije od 6. listopada 2021. u predmetu T-745/18, u dijelu u kojem se tužba odbija kao neutemeljena,

                  —

                  u skladu s člankom 61. stavkom 1. Statuta Suda poništi Odluku Komisije od 28. svibnja 2018. o programu potpore SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) koji je provela Njemačka za potrošače baznog opterećenja iz članka 19. StromNEV-a, C(2018) 3166 final, za 2012. i 2013. godinu,

                  —

                  Komisiji naloži snošenje troškova postupka pred Sudom i Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj ističe jedan žalbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 107. stavka 1. UFEU-a. Opći je sud pogrešno zaključio da je kod članka 19. stavka 2. njemačkog Stromnetzentgeltverordnunga (Pravilnik o naknadama za upotrebu elektroenergetske mreže, StromNEV) riječ o državnoj potpori u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.
      Kao prvo, Opći sud u okviru ocjene toga financira li se naknada za upotrebu mreže mrežu iz državnih sredstava pogrešno utvrđuje da su obvezujuće opterećenje potrošača ili krajnjeg korisnika i državna kontrola financijskih sredstava ili upravitelja tih sredstava dva elementa koja su „dio alternative”.
      Kao drugo, u okviru ocjene toga je li nešto „obvezujuće opterećenje potrošača ili krajnjeg korisnika” , Opći sud pogrešno polazi od toga da se to ne odnosi na odnos između opskrbljivača električnom energijom i krajnjeg potrošača električne energije. Usto se Opći sud pogrešno oslanja na obvezu naplate, a ne na zakonski utemeljenu obvezu plaćanja naknade za upotrebu mreže.
      Kao treće, Opći sud u okviru ocjene toga je li riječ o državnoj kontroli ili ovlasti raspolaganja pogrešno smatra da namjenska priroda ugovorene naknade za upotrebu mreže ne isključuje da država može raspolagati tim sredstvima.


title: Predmet C-794/21 P: Žalba koju je 16. prosinca 2021. podnijela Savezna Republika Njemačka protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 6. listopada 2021. u spojenim predmetima T-233/19 i T-234/19, Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG i Infineon Technologies AG/Europska komisija

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/26

      Žalba koju je 16. prosinca 2021. podnijela Savezna Republika Njemačka protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 6. listopada 2021. u spojenim predmetima T-233/19 i T-234/19, Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG i Infineon Technologies AG/Europska komisija
      (Predmet C-794/21 P)
      (2022/C 73/30)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: J. Möller i R. Kanitz, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG, Infineon Technologies AG, Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda Europske unije od 6. listopada 2021. u spojenim predmetima T-233/19 i T-234/19, u dijelu u kojem se tužbe odbijaju kao neosnovane,

                  —

                  u skladu s člankom 61. stavkom 1. Statuta Suda Europske unije poništi Odluku Komisije od 28. svibnja 2018. o programu potpore SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) koji je provela Njemačka za potrošače baznog opterećenja iz članka 19. StromNEV-a, C(2018) 3166 final, za 2012. i 2013. godinu,

                  —

                  Komisiji naloži snošenje troškova postupka pred Sudom i Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj ističe jedan žalbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 107. stavka 1. UFEU-a. Opći je sud pogrešno zaključio da je kod članka 19. stavka 2. njemačkog Stromnetzentgeltverordnunga (Pravilnik o naknadama za upotrebu elektroenergetske mreže, StromNEV) riječ o državnoj potpori u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.
      Kao prvo, Opći sud u okviru ocjene toga financira li se naknada za upotrebu mreže iz državnih sredstava pogrešno utvrđuje da su obvezujuće opterećenje potrošača ili krajnjeg korisnika i državna kontrola financijskih sredstava ili potrošnje tih sredstava dva elementa koja su „dio alternative”.
      Kao drugo, u okviru ocjene toga je li nešto „obvezujuće opterećenje potrošača ili krajnjeg korisnika”, Opći sud pogrešno polazi od toga da se to ne odnosi na odnos između opskrbljivača električnom energijom i krajnjeg korisnika električne energije. Usto se Opći sud pogrešno oslanja na obvezu naplate, a ne na zakonski utemeljenu obvezu plaćanja naknade za upotrebu mreže.
      Kao treće, Opći sud u okviru ocjene toga je li riječ o državnoj kontroli ili ovlasti raspolaganja pogrešno smatra da namjenska priroda ugovorene naknade za upotrebu mreže ne isključuje da država može raspolagati tim sredstvima.


title: Predmet C-795/21 P: Žalba koju su 16. prosinca 2021. podnijeli WEPA Hygieneprodukte GmbH i WEPA Deutschland GmbH & Co. KG, potonji prije Wepa Leuna GmbH, i Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 6. listopada 2021. u predmetu T-238/19, Wepa Hygieneprodukte GmbH i dr./Europska komisija

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/27

      Žalba koju su 16. prosinca 2021. podnijeli WEPA Hygieneprodukte GmbH i WEPA Deutschland GmbH & Co. KG, potonji prije Wepa Leuna GmbH, i Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 6. listopada 2021. u predmetu T-238/19, Wepa Hygieneprodukte GmbH i dr./Europska komisija
      (Predmet C-795/21 P)
      (2022/C 73/31)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelji: WEPA Hygieneprodukte GmbH, WEPA Deutschland GmbH & Co. KG, potonji prije Wepa Leuna GmbH, i Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH (zastupnici: H. Janssen, A. Vallone, D. Salm, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Savezna Republika Njemačka

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

                  1.

                  u cijelosti ukine presudu Općeg suda (treće vijeće) od 6. listopada 2021. u predmetu T-238/19;

                  2.

                  poništi Odluku Komisije od 28. svibnja 2018. u predmetu „Program potpore SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) koji je provela Njemačka za potrošače baznog opterećenja iz članka 19. StromNEV-a”;

                  3.

                  podredno vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje;

                  4.

                  Komisiji naloži snošenje troškova obaju postupaka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Svojim prvim žalbenim razlogom žalitelji ističu da je Opći sud iskrivio činjenice i pogrešno ocijenio sadržaj i doseg nacionalnog prava jer svoju odluku temelji na tome da je, kao prvo, Savezna agencija za mreže utvrdila obveznu visinu naknade prema članku 19. stavku 2. njemačkog Stromnetzentgeltverordnunga (Pravilnik o naknadama za upotrebu elektroenergetske mreže, StromNEV), kao drugo, Savezna agencija za mreže u tom pogledu vrlo detaljno propisala zahtjeve i kao treće da su gubici prihoda mrežnih operatera utvrđenim naknadama potpuno pokriveni. Stoga uopće nisu utvrđene činjenice koje Opći sud smatra odlučujućima, a koje su trebale dokazati postojanje državne kontrole nad sredstvima koja su prikupljena ubiranjem naknade.
      Svojim drugim žalbenim razlogom žalitelji navode da je Opći sud pogrešno ocijenio zahtjeve za postojanje potpore koja se financira iz državnih sredstava u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a. Opći je sud pogrešno ocijenio, kao prvo, da kada je riječ o naknadi iz članka 19. stavka 2. StromNEV-a nije riječ o nametu, „prisilnom nametu” ili „parafiskalnom nametu” (prvi dio drugog žalbenog razloga). Kao drugo, Opći je sud pogrešno ocijenio da oslobođenje potrošača baznog opterećenja prema članku 19. stavku 2. podstavku 2. StromNEV-a i naknada prema članku 19. stavku 2. StromNEV-a jesu potpora dodijeljena iz državnih sredstava (drugi dio drugog žalbenog razloga). Međutim ako – kao što je slučaj – naknada nije namet, onda ni prema mišljenju Općeg suda nisu ispunjeni uvjeti iz članka 107. stavka 1. UFEU-a. Čak i da je riječ o nametu, nisu ispunjeni uvjeti iz članka 107. stavka 1. UFEU-a jer naknada nije državna potpora niti potpora dodijeljena iz državnih sredstava.


title: Predmet C-796/21 P: Žalba koju je 16. prosinca 2021. podnijela Savezna Republika Njemačka protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 6. listopada 2021. u predmetu T-238/19, Wepa Hygieneprodukte GmbH i dr./Europska komisija

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/28

      Žalba koju je 16. prosinca 2021. podnijela Savezna Republika Njemačka protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 6. listopada 2021. u predmetu T-238/19, Wepa Hygieneprodukte GmbH i dr./Europska komisija
      (Predmet C-796/21 P)
      (2022/C 73/32)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelj: Savezna Republika Njemačka (zastupnici: J. Möller i R. Kanitz, agenti)

         Druge stranke u postupku: WEPA Hygieneprodukte GmbH, WEPA Deutschland GmbH & Co. KG, potonji prije Wepa Leuna GmbH i Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH te Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda Europske unije od 6. listopada 2021. u predmetu T-238/19, u dijelu u kojem se tužba odbija kao neutemeljena,

                  —

                  u skladu s člankom 61. stavkom 1. Statuta Suda poništi Odluku Komisije od 28. svibnja 2018. o programu potpore SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) koji je provela Njemačka za potrošače baznog opterećenja iz članka 19. StromNEV-a, C(2018) 3166 final, za 2012. i 2013. godinu,

                  —

                  Komisiji naloži snošenje troškova postupka pred Sudom i Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj ističe jedan žalbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 107. stavka 1. UFEU-a. Opći je sud pogrešno zaključio da je kod članka 19. stavka 2. njemačkog Stromnetzentgeltverordnunga (Pravilnik o naknadama za upotrebu elektroenergetske mreže, StromNEV) riječ o državnoj potpori u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.
      Kao prvo, Opći sud u okviru ocjene toga financira li se naknada za upotrebu mreže iz državnih sredstava pogrešno utvrđuje da su obvezujuće opterećenje potrošača ili krajnjeg korisnika i državna kontrola financijskih sredstava ili potrošnje tih sredstava dva elementa koja su „dio alternative”.
      Kao drugo, u okviru ocjene toga je li nešto „obvezujuće opterećenje potrošača ili krajnjeg korisnika”, Opći sud pogrešno polazi od toga da se to ne odnosi na odnos između opskrbljivača električnom energijom i krajnjeg korisnika električne energije. Usto se Opći sud pogrešno oslanja na obvezu naplate, a ne na zakonski utemeljenu obvezu plaćanja naknade za upotrebu mreže.
      Kao treće, Opći sud u okviru ocjene toga je li riječ o državnoj kontroli ili ovlasti raspolaganja pogrešno smatra da namjenska priroda ugovorene naknade za upotrebu mreže ne isključuje da država može raspolagati tim sredstvima.


title: Predmet C-800/21 P: Žalba koju su 17. prosinca 2021. podnijeli Infineon Technologies AG i Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 6. listopada 2021. u spojenim predmetima T-233/19 i T-234/19, Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG i Infineon Technologies AG/Europska komisija

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/29

      Žalba koju su 17. prosinca 2021. podnijeli Infineon Technologies AG i Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG protiv presude Općeg suda (treće vijeće) od 6. listopada 2021. u spojenim predmetima T-233/19 i T-234/19, Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG i Infineon Technologies AG/Europska komisija
      (Predmet C-800/21 P)
      (2022/C 73/33)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Žalitelji: Infineon Technologies AG i Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG (zastupnici: L. Assmann i M. Peiffer, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, Savezna Republika Njemačka

         Zahtjevi

      Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

                  —

                  u cijelosti ukine presudu Općeg suda (treće vijeće) od 6. listopada 2021. u spojenim predmetima T-233/19 i T-234/19 (ECLI:EU:T:2021:647);

                  —

                  poništi Odluku Europske komisije od 28. svibnja 2018. u predmetu „Njemačka državna potpora SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) za potrošače baznog opterećenja u skladu s člankom 19. StromNEV-a”;

                  —

                  podredno vrati predmet Općem sudu na ponovno suđenje;

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje troškova prvostupanjskog i žalbenog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Pozadinu ovog postupka čini oslobađanje od plaćanja naknade za upotrebu mreže, zbog čega žalitelji nisu morali plaćati naknadu za upotrebu mreže svom operatoru elektroenergetske mreže tijekom 2012. i 2013. za otkup električne energije iz opće mreže (u daljnjem tekstu: „oslobođenje od plaćanja naknade za upotrebu mreže”).
      Opći sud je u pobijanoj presudi presudio da je oslobođenje od plaćanja naknade za upotrebu mreže financirano državnim sredstvima i da stoga ono čini potporu u smislu članka 107. UFEU-a (t. 111. pobijane presude). Time je Opći sud u osnovi krivo ocijenio pojam potpore prema sudskoj praksi Suda.
      Oslobođenje od plaćanja naknade za upotrebu mreže financirano je dodatnom pristojbom u skladu s člankom 19. stavkom 2. njemačkog Pravilnika o naknadi za električnu mrežu (StromNEV). Suprotno onome što je Opći sud presudio u točki 97. pobijane presude, to nije obvezno plaćanje u smislu sudske prakse Općeg suda, što bi moglo ukazivati na državni karakter sredstava u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.
      Žalitelji žalbom prvenstveno prigovaraju primjeni europskog prava i ističu da je Opći sud pogrešno ocijenio nacionalno pravo prema kriterijima europskog prava o državnim potporama (prvi žalbeni razlog). Točno je da oslobođenje od plaćanja naknade za upotrebu mreže nije odobreno putem državnih sredstava u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.
      Iz sudske prakse Suda proizlazi da državna sredstva u tom smislu postoje samo ako postoji dovoljno bliska veza s državnim proračunom. Sporna dodatna pristojba prema članku 19. stavku 2. StromNEV-a ne pokazuje dovoljno blisku povezanost s njemačkim državnim proračunom. Navedena dodatna naknada je privatno, a ne državno sredstvo koje se plaća između mrežnog operatera i korisnika mreže.
      Osim toga, žalitelji svoju žalbu temelje na činjenici da je Opći sud iskrivio činjenice jer je pogrešno ocijenio sadržaj i doseg nacionalnog prava (drugi žalbeni razlog).


title: Predmet C-803/21 P: Žalba koju je 17. prosinca 2021. podnio Versobank AS protiv presude Općeg suda (deveto prošireno vijeće) od 6. listopada 2021. u spojenim predmetima T-351/18 i T-584/18, Ukrselhosprom PCF i Versobank/ESB

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/30

      Žalba koju je 17. prosinca 2021. podnio Versobank AS protiv presude Općeg suda (deveto prošireno vijeće) od 6. listopada 2021. u spojenim predmetima T-351/18 i T-584/18, Ukrselhosprom PCF i Versobank/ESB
      (Predmet C-803/21 P)
      (2022/C 73/34)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Versobank AS (zastupnik: O. Behrends, Rechtsanwalt)

         Druge stranke u postupku: Europska središnja banka (ESB), Europska komisija, Ukrselhosprom PCF LLC

         Žalbeni zahtjev

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijanu presudu;

                  —

                  proglasi ništavima odluke ESB-a o opozivu žaliteljeva odobrenja od 26. ožujka 2018. (u daljnjem tekstu: prva pobijana odluka) i od 17. srpnja 2018. (u daljnjem tekstu: druga pobijana odluka);

                  —

                  ako Sud Europske unije nije u mogućnosti donijeti odluku o meritumu, vrati spojene predmete T-351/18 i T-584/18 Općem sudu na ponovno odlučivanje o tužbama za poništenje; i

                  —

                  naloži ESB-u snošenje žaliteljevih troškova i troškova ovog žalbenog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U prilog osnovanosti žalbe, žalitelj ističe šest žalbenih razloga.
      Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na tome da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je pogrešno pretpostavio da nema potrebe obustaviti postupak u predmetu T-351/18, da je počinio pogrešku time što nije uzeo u obzir da se navodnim ex tunc učinkom druge pobijane odluke povređuje članak 263. UFEU-a te je pogrešno smatrao da žalitelj nema nikakav interes za poništenje prve pobijane odluke.
      Drugi žalbeni razlog, koji se temelji na tome da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava u odnosu na brojne bitne povrede postupka.
      Treći žalbeni razlog, koji se temelji na tome da je Opći sud pogrešno zanemario činjenicu da je ESB prekoračio svoje ovlasti donošenjem odluka u područjima platnih usluga i drugih financijskih usluga, u području AML-a/CFT-a (sprečavanje pranja novca/borba protiv financiranja terorizma) i u području sanacije.
      Četvrti žalbeni razlog, koji se temelji na tome da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je donio zaključke o pitanju koje nije bilo predmet nagodbe pred upravnim sudom.
      Peti žalbeni razlog, koji se temelji na tome da je Opći sud pogrešno primijenio Uredbu o SRM-u (1) umjesto nacionalnog prava kada je riječ o ocjenama o propadanju ili vjerojatnom propadanju i odlukama o nesaniranju te je pogrešno protumačio njihovo značenje, a da nije naložio objavu tih odluka.
      Šesti žalbeni razlog, koji se temelji na tome da Opći sud (1) nije poštovao ograničenja vlastite nadležnosti na temelju članka 263. UFEU-a time što je donio odluke koje se uređuju nacionalnim pravom, a koje spadaju u isključivu nadležnost nadležnih nacionalnih tijela i sudova te je prekoračio granice nadzora nad ESB-ovim odlukama izvođenjem utvrđenja i ocjena koje ESB nije izvodio, (2) temeljio je svoje odluke na iznenađujućim zaključcima izvedenima na osnovi zakašnjelog podnošenja obimnih dokumenata neposredno prije rasprave, a da žalitelj nije imao mogućnost izjasniti se o njima, (3) nije uzeo u obzir povredu žaliteljevih prava koja proizlaze iz članka 47. Povelje prije pokretanja postupka te činjenicu da potonji kontinuirano nije bio učinkovito zastupan tijekom postupaka te je (4) pogrešno je odbio naložiti donošenje odluka o sanaciji na nacionalnoj razini, ali je unatoč tome izrazio detaljna, ali pogrešna stajališta o pravnom značaju i pravnoj osnovi tih odluka.

         (1)  Uredba (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. srpnja 2014. o utvrđivanju jedinstvenih pravila i jedinstvenog postupka za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma i jedinstvenog fonda za sanaciju te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 (SL 2014., L 225, str. 1. i ispravak SL 2015., L 101, str. 62.)


title: Predmet C-154/20: Presuda Suda (deseto vijeće) od 9. prosinca 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud – Češka Republika) – Kemwater ProChemie s. r. o./Odvolací finanční ředitelství („Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje – Porez na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Članak 168. – Pravo na odbitak pretporeza – Materijalne pretpostavke prava na odbitak – Dobavljačevo svojstvo poreznog obveznika – Teret dokazivanja – Odbijanje prava na odbitak kada stvarni dobavljač nije identificiran – Pretpostavke”)

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/2

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 9. prosinca 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud – Češka Republika) – Kemwater ProChemie s. r. o./Odvolací finanční ředitelství
      (Predmet C-154/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 168. - Pravo na odbitak pretporeza - Materijalne pretpostavke prava na odbitak - Dobavljačevo svojstvo poreznog obveznika - Teret dokazivanja - Odbijanje prava na odbitak kada stvarni dobavljač nije identificiran - Pretpostavke”)
      (2022/C 73/02)
      Jezik postupka: češki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Nejvyšší správní soud

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Kemwater ProChemie s. r. o.

         Tuženik: Odvolací finanční ředitelství

         Izreka

      Direktivu Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da se ostvarivanje prava na odbitak pretporeza mora odbiti a da porezna uprava ne mora dokazati da je porezni obveznik utajio PDV ili da je znao ili morao znati da je transakcija na kojoj se temelji pravo na odbitak bila dio takve utaje ako, u slučaju da stvarni dobavljač robe ili pružatelj usluga o kojima je riječ nije bio identificiran, taj porezni subjekt ne podnese dokaz da je taj dobavljač imao svojstvo poreznog obveznika, kada s obzirom na činjenične okolnosti i dokaze koje je pružio navedeni porezni obveznik nedostaju podaci potrebni za provjeru toga je li stvarni dobavljač imao to svojstvo.

         (1)  SL C 209, 22. 6. 2020.


title: Predmet C-217/20: Presuda Suda (drugo vijeće) od 9. prosinca 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank Overijssel – Nizozemska) – XXXX/Staatssecretaris van Financiën („Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 2003/88/EZ – Organizacija radnog vremena – Zaštita zdravlja i sigurnosti radnika – Članak 7. stavak 1. – Pravo na plaćeni godišnji odmor – Visina naknade plaće – Smanjena plaća zbog nesposobnosti za rad”)

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/3

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 9. prosinca 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank Overijssel – Nizozemska) – XXXX/Staatssecretaris van Financiën
      (Predmet C-217/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2003/88/EZ - Organizacija radnog vremena - Zaštita zdravlja i sigurnosti radnika - Članak 7. stavak 1. - Pravo na plaćeni godišnji odmor - Visina naknade plaće - Smanjena plaća zbog nesposobnosti za rad”)
      (2022/C 73/03)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Overijssel

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: XXXX

         Tuženik: Staatssecretaris van Financiën

         Izreka

      Članak 7. stavak 1. Direktive 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena treba tumačiti na način da mu se protive nacionalne odredbe i prakse na temelju kojih se, kada radnik koji je nesposoban za rad zbog bolesti ostvaruje svoje pravo na plaćeni godišnji odmor, smanjenje, koje je posljedica nesposobnosti za rad, iznosa plaće koju je primao tijekom razdoblja rada koje je prethodilo onomu tijekom kojeg se koristi plaćeni godišnji odmor uzima u obzir za određivanje iznosa naknade plaće koji će mu biti isplaćen na temelju njegova plaćenog godišnjeg odmora.

         (1)  SL C 297, 7. 9. 2020.


title: Predmet C-242/20: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 9. prosinca 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Visoki trgovački sud Republike Hrvatske) –HRVATSKE ŠUME d.o.o., Zagreb, kao pravni sljednik HRVATSKIH ŠUMA, javnog poduzeća za gospodarenje šumama i šumskim zemljištima u Republici Hrvatskoj p.o., Zagreb/BP Europa SE, kao pravni sljednik društva Deutsche BP AG, koje je pravni sljednik društva The Burmah Oil (Deutschland) GmbH („Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uredba (EZ) br. 44/2001 – Članak 5. točka 3. – Pojam „stvari koje se odnose na štetne radnje, delikte i kvazi-delikte” – Sudski ovršni postupak – Tužba za povrat neosnovano plaćenih iznosa na temelju stjecanja bez osnove – Članak 22. točka 5. – Izvršenje odluka – Isključiva nadležnost”)

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/3

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 9. prosinca 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Visoki trgovački sud Republike Hrvatske) –HRVATSKE ŠUME d.o.o., Zagreb, kao pravni sljednik HRVATSKIH ŠUMA, javnog poduzeća za gospodarenje šumama i šumskim zemljištima u Republici Hrvatskoj p.o., Zagreb/BP Europa SE, kao pravni sljednik društva Deutsche BP AG, koje je pravni sljednik društva The Burmah Oil (Deutschland) GmbH
      (Predmet C-242/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Uredba (EZ) br. 44/2001 - Članak 5. točka 3. - Pojam „stvari koje se odnose na štetne radnje, delikte i kvazi-delikte” - Sudski ovršni postupak - Tužba za povrat neosnovano plaćenih iznosa na temelju stjecanja bez osnove - Članak 22. točka 5. - Izvršenje odluka - Isključiva nadležnost”)
      (2022/C 73/04)
      Jezik postupka: hrvatski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Visoki trgovački sud Republike Hrvatske

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: HRVATSKE ŠUME d.o.o., Zagreb, kao pravni sljednik HRVATSKIH ŠUMA, javnog poduzeća za gospodarenje šumama i šumskim zemljištima u Republici Hrvatskoj p.o., Zagreb

         Tuženik: BP Europa SE, kao pravni sljednik društva Deutsche BP AG, koje je pravni sljednik društva The Burmah Oil (Deutschland) GmbH

         Izreka

                  1.

                  Članak 22. točku 5. Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da tužba za povrat na temelju stjecanja bez osnove nije obuhvaćena područjem isključive nadležnosti predviđenim tom odredbom, čak i ako je podnesena zbog isteka roka u kojem se povrat neosnovano plaćenih iznosa u ovršnom postupku može tražiti u okviru tog istog ovršnog postupka.

                  2.

                  Članak 5. točku 3. Uredbe br. 44/2001 treba tumačiti na način da tužba za povrat na temelju stjecanja bez osnove nije obuhvaćena područjem nadležnosti predviđenim tom odredbom.

         (1)  SL C 262, 10. 8. 2020.


title: Predmet C-370/20: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 9. prosinca 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – Pro Rauchfrei e.V./JS e.K. („Zahtjev za prethodnu odluku – Proizvodnja, predstavljanje i prodaja duhanskih proizvoda – Direktiva 2014/40/EU – Označivanje i pakiranje – Članak 8. stavak 8. – Zdravstvena upozorenja koja se moraju nalaziti na svakom jediničnom pakiranju duhanskog proizvoda i svim vanjskim pakiranjima – Samposlužni uređaj s pakiranjima cigareta – Zdravstvena upozorenja koja nisu vidljiva izvana – Prezentacija jediničnih pakiranja – Pojam „slike” jediničnih pakiranja i svih vanjskih pakiranja koja su usmjerena na potrošače u Uniji”)

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/4

      Presuda Suda (četvrto vijeće) od 9. prosinca 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – Pro Rauchfrei e.V./JS e.K.
      (Predmet C-370/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Proizvodnja, predstavljanje i prodaja duhanskih proizvoda - Direktiva 2014/40/EU - Označivanje i pakiranje - Članak 8. stavak 8. - Zdravstvena upozorenja koja se moraju nalaziti na svakom jediničnom pakiranju duhanskog proizvoda i svim vanjskim pakiranjima - Samposlužni uređaj s pakiranjima cigareta - Zdravstvena upozorenja koja nisu vidljiva izvana - Prezentacija jediničnih pakiranja - Pojam „slike” jediničnih pakiranja i svih vanjskih pakiranja koja su usmjerena na potrošače u Uniji”)
      (2022/C 73/05)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Pro Rauchfrei e.V.

         Tuženik: JS e.K.

         Izreka

                  1.

                  Članak 8. stavak 8. Direktive 2014/40/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 3. travnja 2014. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica o proizvodnji, predstavljanju i prodaji duhanskih i srodnih proizvoda i o stavljanju izvan snage Direktive 2001/37/EZ treba tumačiti na način da je „slika jediničnog pakiranja” u smislu te odredbe slika koja nije vjerni prikaz jediničnog pakiranja cigareta, ali koju potrošač zbog njezina dizajna, odnosno obrisa, proporcija, boja i logotipa marke, povezuje s takvim jediničnim pakiranjem.

                  2.

                  Članak 8. stavak 8. Direktive 2014/40 treba tumačiti na način da slika na pakiranju cigareta koja je obuhvaćena tom odredbom, ali koja ne sadržava zdravstvena upozorenja predviđena u glavi II. poglavlju II. te direktive, nije u skladu s navedenom odredbom, čak i ako potrošač može vidjeti ta upozorenja na pakiranju cigareta koja odgovaraju takvoj slici prije nego što kupi to pakiranje.

         (1)  SL C 390, 16. 11. 2020.


title: Predmet C-374/20 P: Presuda Suda (deseto vijeće) od 9. prosinca 2021. – Agrochem-Maks d.o.o./Europska komisija, Kraljevina Švedska („Žalba – Sredstva za zaštitu bilja – Aktivna tvar – Uredba (EZ) br. 1107/2009 – Članak 6. točka (f) – Prilog II., točka 2.2. – Pojam „daljnje dokazne informacije” – Provedbena uredba (EU) br. 844/2012 – Članak 13. stavak 3. – Neproduljenje odobrenja za stavljanje na tržište aktivne tvari „oksasulfurona” – Doseg odluke države članice izvjestiteljice kojom se zahtjev za produljenje proglašava dopuštenim – Pravo te države članice i Europske agencije za sigurnost hrane (EFSA) da od podnositelja zahtjeva zahtijevaju daljnje informacije – Pravo države članice izvjestiteljice da izmijeni svoj nacrt izvještaja o procjeni produljenja – Načelo predostrožnosti”)

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/5

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 9. prosinca 2021. – Agrochem-Maks d.o.o./Europska komisija, Kraljevina Švedska
      (Predmet C-374/20 P) (1)

      („Žalba - Sredstva za zaštitu bilja - Aktivna tvar - Uredba (EZ) br. 1107/2009 - Članak 6. točka (f) - Prilog II., točka 2.2. - Pojam „daljnje dokazne informacije” - Provedbena uredba (EU) br. 844/2012 - Članak 13. stavak 3. - Neproduljenje odobrenja za stavljanje na tržište aktivne tvari „oksasulfurona” - Doseg odluke države članice izvjestiteljice kojom se zahtjev za produljenje proglašava dopuštenim - Pravo te države članice i Europske agencije za sigurnost hrane (EFSA) da od podnositelja zahtjeva zahtijevaju daljnje informacije - Pravo države članice izvjestiteljice da izmijeni svoj nacrt izvještaja o procjeni produljenja - Načelo predostrožnosti”)
      (2022/C 73/06)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Agrochem-Maks d.o.o. (zastupnici: S. Pappas i A. Pappas, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: X. Lewis, I. Naglis i G. Koleva, a zatim G. Koleva, agenti), Kraljevina Švedska (zastupnici: J. Lundberg, O. Simonsson, C. Meyer-Seitz, A. M. Runeskjöld, H. Shev, H. Eklinder, R. Shahsavan Eriksson i M. Salborn Hodgson, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvu Agrochems-Maks d.o.o. nalaže se snošenje vlastitih troškova i onih Europske komisije.

                  3.

                  Kraljevina Švedska snosi vlastite troškove.

         (1)  SL C 329, 5. 10. 2020.


title: Predmet C-708/20: Presuda Suda (osmo vijeće) od 9. prosinca 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio County Court at Birkenhead – Ujedinjena Kraljevina) – BT/Seguros Catalana Occidente, EB („Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim i trgovačkim stvarima – Uredba (EU) br. 1215/2012 – Sudska nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima – Nadležnost u stvarima koje se odnose na osiguranje – Zahtjev za naknadu štete koju je pretrpio pojedinac s domicilom u jednoj državi članici zbog nezgode koja je nastala u iznajmljenom smještaju u drugoj državi članici – Tužba koju je oštećena stranka podnijela protiv osiguravatelja, s jedne strane, i osiguranika koji je vlasnik tog smještaja, s druge strane – Primjenjivost članka 13. stavka 3. te uredbe”)

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/5

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 9. prosinca 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio County Court at Birkenhead – Ujedinjena Kraljevina) – BT/Seguros Catalana Occidente, EB
      (Predmet C-708/20) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim i trgovačkim stvarima - Uredba (EU) br. 1215/2012 - Sudska nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima - Nadležnost u stvarima koje se odnose na osiguranje - Zahtjev za naknadu štete koju je pretrpio pojedinac s domicilom u jednoj državi članici zbog nezgode koja je nastala u iznajmljenom smještaju u drugoj državi članici - Tužba koju je oštećena stranka podnijela protiv osiguravatelja, s jedne strane, i osiguranika koji je vlasnik tog smještaja, s druge strane - Primjenjivost članka 13. stavka 3. te uredbe”)
      (2022/C 73/07)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      County Court at Birkenhead

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: BT

         Tuženici: Seguros Catalana Occidente, EB

         Izreka

      Članak 13. stavak 3. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da se u slučaju izravne tužbe oštećene stranke protiv osiguravatelja, u skladu sa stavkom 2. tog članka, sud države članice u kojoj ta oštećena stranka ima domicil ne može na temelju navedenog stavka 3. tog članka proglasiti nadležnim i za odlučivanje o zahtjevu za naknadu štete koji je istodobno podnijela navedena oštećena stranka protiv ugovaratelja osiguranja ili osiguranika s domicilom u drugoj državi članici a kojeg osiguravatelj nije tužio.

         (1)  SL C 110, 29. 3. 2021.


title: Predmet C-630/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. listopada 2021. uputio Oberlandesgericht Stuttgart (Njemačka) – O.K./Mercedes-Benz Bank AG

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. listopada 2021. uputio Oberlandesgericht Stuttgart (Njemačka) – O.K./Mercedes-Benz Bank AG
      (Predmet C-630/21)
      (2022/C 73/08)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Oberlandesgericht Stuttgart

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj i žalitelj: O.K.

         Tuženik i druga stranka u postupku: Mercedes-Benz Bank AG

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 14. Direktive 2008/48 (1) tumačiti na način da potrošač više nema pravo na povlačenje iz ugovora ako su obje strane ugovor o kreditu u cijelosti izvršile?

                  2.

                  U slučaju niječnog odgovora na pitanje pod 1.:
                  Protivi li se članku 14. Direktive 2008/48 odredba nacionalnog prava države članice koja dovodi do toga da se potrošačevo pravo na povlačenje iz ugovora više ne može ostvarivati ako su obje strane ugovor o kreditu izvršile u cijelosti?

                  3.

                  U slučaju niječnog odgovora na pitanje pod 1. i potvrdnog odgovora na pitanje pod 2.:
                  Protivi li se članku 14. stavku 3. Direktive odredba nacionalnog prava države članice prema kojoj potrošač, koji je valjano ostvario svoje pravo temeljeno na članku 14. stavku 1. Direktive 2008/48, od vjerovnika može zahtijevati povrat koristi koje je vjerovnik ostvario od plaćanja koja je potrošač izvršio vjerovniku do povlačenja iz ugovora?

         (1)  Direktiva 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ (SL 2008., L 133, str. 66.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 13., str. 58.).


title: Predmet C-647/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. listopada 2021. uputio Sąd Okręgowy w Słupsku (Poljska) – Kazneni postupak protiv D.K.

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/6

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. listopada 2021. uputio Sąd Okręgowy w Słupsku (Poljska) – Kazneni postupak protiv D.K.
      (Predmet C-647/21)
      (2022/C 73/09)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Słupsku

         Stranke glavnog postupka

      D. K.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a u vezi s člankom 47. Povelje o temeljnim pravima tumačiti na način da mu se protive nacionalne odredbe, kao što su članak 47.b stavci 5. i 6. u vezi s člankom 30. stavkom 1. i člankom 24. stavkom 1. Ustawe z dnia 27 lipca 2001 r. – Prawo o ustroju sądów powszechnych (Zakon od 27. srpnja 2001. o organizaciji redovnih sudova), prema kojima tijelo nacionalnog suda, kao što je kolegij suda, ima ovlast osloboditi suca tog suda obveze odlučivanja u dijelu predmetâ ili u svim predmetima koji su mu dodijeljeni, pri čemu:

                              (a)

                              je kolegij suda, na temelju zakona, sastavljen od predsjednika sudova koje je na to radno mjesto imenovalo tijelo izvršne vlasti, kao što je ministar pravosuđa koji je ujedno i glavni državni odvjetnik;

                              (b)

                              do oslobađanja suca obveze odlučivanja u predmetima koji su mu dodijeljeni dolazi bez njegova pristanka;

                              (c)

                              nacionalnim pravom nisu predviđeni kriteriji koje kolegij suda treba primijeniti kada oslobađa suca obveze odlučivanja u predmetima koji su mu dodijeljeni, kao ni obveza obrazloženja i sudskog nadzora takvog oslobađanja;

                              (d)

                              neki od članova kolegija suda imenovani su na sudačku dužnost u okolnostima koje su slične onima o kojima je riječ u presudi Suda od 15. srpnja 2021., Komisija/Poljska (sustav stegovnih mjera primjenjiv na suce) (C-791/19, EU:C:2021:596)?

                  2.

                  Treba li odredbe iz prvog pitanja, kao i načelo nadređenosti, tumačiti na način da se njima nacionalnom sudu pred kojim se vodi kazneni postupak obuhvaćen područjem primjene Direktive 2016/343 (1) čiji je sudac oslobođen obveze odlučivanja u predmetima na način opisan u prvom pitanju i svim državnim tijelima dodjeljuje ovlast (odnosno obveza) da zanemare akt kolegija suda i druge naknadno donesene akte, kao što su odluke o preraspodjeli predmeta, uključujući predmet u glavnom postupku, te da pritom zanemare da je sudac oslobođen obveze kako bi mogao nastaviti zasjedati u sastavu koji odlučuje u tom predmetu?

                  3.

                  Treba li odredbe iz prvog pitanja, kao i načelo nadređenosti, tumačiti na način da se njima zahtijeva da u nacionalnom pravnom poretku u kaznenom postupku obuhvaćenom područjem primjene Direktive 2016/34 postoje mjere kojima se sudionicima u postupku, kao što je optuženik u glavnom postupku, jamči nadzor i žalba protiv odluka [iz prvog pitanja] kojima se želi promijeniti sastav suda pred kojim se vodi postupak i, slijedom toga, osloboditi suca kojemu je dotad dodijeljeno odlučivanje u predmetu obveze da u tom predmetu odlučuje kako je opisano u prvom pitanju?

         (1)  Direktiva (EU) 2016/343 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti i prava sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku (SL 2016., L 65, str. 1.).


title: Predmet C-648/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. listopada uputio 2021. Sąd Okręgowy w Słupsku (Poljska) – kazneni postupak protiv M.C., M.F.

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/7

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 25. listopada uputio 2021. Sąd Okręgowy w Słupsku (Poljska) – kazneni postupak protiv M.C., M.F.
      (Predmet C-648/21)
      (2022/C 73/10)
      Jezik postupka: poljski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Sąd Okręgowy w Słupsku

         Stranke glavnog postupka

      M.C., M.F.

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a u vezi s člankom 47. Povelje o temeljnim pravima tumačiti na način da mu se protive nacionalne odredbe, kao što su članak 47.b stavci 5. i 6. u vezi s člankom 30. stavkom 1. i člankom 24. stavkom 1. Ustawe z dnia 27 lipca 2001 r. – Prawo o ustroju sądów powszechnych (Zakon od 27. srpnja 2001. o organizaciji redovnih sudova), prema kojima tijelo nacionalnog suda, kao što je kolegij suda, ima ovlast osloboditi suca tog suda obveze odlučivanja u dijelu predmetâ ili u svim predmetima koji su mu dodijeljeni, pri čemu:

                              (a)

                              je kolegij suda, na temelju zakona, sastavljen od predsjednika sudova koje je na to radno mjesto imenovalo tijelo izvršne vlasti, kao što je ministar pravosuđa koji je ujedno i glavni državni odvjetnik;

                              (b)

                              do oslobađanja suca obveze odlučivanja u predmetima koji su mu dodijeljeni dolazi bez njegova pristanka;

                              (c)

                              nacionalnim pravom nisu predviđeni kriteriji koje kolegij suda treba primijeniti kada oslobađa suca obveze odlučivanja u predmetima koji su mu dodijeljeni, kao ni obveza obrazloženja i sudskog nadzora takvog oslobađanja;

                              (d)

                              neki od članova kolegija suda imenovani su na sudačku dužnost u okolnostima koje su slične onima o kojima je riječ u presudi Suda od 15. srpnja 2021., Komisija/Poljska (sustav stegovnih mjera primjenjiv na suce) (C-791/19, EU:C:2021:596)?

                  2.

                  Treba li odredbe iz prvog pitanja, kao i načelo nadređenosti, tumačiti na način da se njima nacionalnom sudu pred kojim se vodi kazneni postupak obuhvaćen područjem primjene Direktive 2016/343 (1) čiji je sudac oslobođen obveze odlučivanja u predmetima na način opisan u prvom pitanju i svim državnim tijelima dodjeljuje ovlast (odnosno obveza) da zanemare akt kolegija suda i druge naknadno donesene akte, kao što su odluke o preraspodjeli predmeta, uključujući predmet u glavnom postupku, te da pritom zanemare da je sudac oslobođen obveze kako bi mogao nastaviti zasjedati u sastavu koji odlučuje u tom predmetu?

                  3.

                  Treba li odredbe iz prvog pitanja, kao i načelo nadređenosti, tumačiti na način da se njima zahtijeva da u nacionalnom pravnom poretku u kaznenom postupku obuhvaćenom područjem primjene Direktive 2016/34 postoje mjere kojima se sudionicima u postupku, kao što su optuženici u glavnom postupku, jamči nadzor i žalba protiv odluka [iz prvog pitanja] kojima se želi promijeniti sastav suda pred kojim se vodi postupak i, slijedom toga, osloboditi suca kojemu je dotad dodijeljeno odlučivanje u predmetu obveze da u tom predmetu odlučuje kako je opisano u prvom pitanju?

         (1)  Direktiva (EU) 2016/343 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti i prava sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku. (SL L 65, 11. 3. 2016., str. 1.)


title: Predmet C-650/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. listopada 2021. uputio Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – FW, CE

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/8

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. listopada 2021. uputio Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – FW, CE
      (Predmet C-650/21)
      (2022/C 73/11)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Podnositelji revizije: FW, CE

         Tužena tijela: Landespolizeidirektion Niederösterreich, Finanzamt Österreich

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li pravo Unije, a osobito članke 1., 2. i 6. Direktive 2000/78/EZ (1) u vezi s člankom 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis kojim se sustav plaća koji je diskriminatoran na temelju dobi zamjenjuje sustavom plaća u kojem se klasifikacija službenika i dalje određuje prema radnom stažu koji u skladu sa starim sustavom plaća za određeni prijelazni mjesec (veljača 2015.) nije utvrđen nediskriminatorno, pri čemu je točno da taj sustav utvrđivanjem referentnog datuma za usporedbu podliježe ispravku u pogledu izvorno utvrđenih razdoblja prije ulaska u službu, ali u pogledu razdobljâ ostvarenih nakon 18. godine provjeri podliježu samo ostala razdoblja koja treba uzeti u obzir u jednoj polovini, a s produljenjem razdoblja u kojem treba uzeti u obzir razdoblja prije ulaska u službu za četiri godine postupa se na način da se ostala razdoblja koja treba uzeti u obzir u jednoj polovini uzimaju u obzir prilikom utvrđivanja referentnog datuma za usporedbu samo ako premašuju trajanje od četiri godine koje treba uzeti u obzir u jednoj polovini (paušalno smanjenje za četiri godine koje treba uzeti u obzir u jednoj polovini)?

                  2.

                  Treba li na prvo pitanje drukčije odgovoriti za postupke za koje je točno da je prije stupanja na snagu Drugog zakona o izmjenama položaja službenika iz 2019. već pravomoćno utvrđen novi referentni datum za napredovanje, ali taj datum još nije imao učinak na položaj službenika na ljestvici platnih razreda jer nadležno tijelo još nije bilo donijelo odluku uz izravnu primjenu prava Unije i u kojima sada, ponovno ne uzimajući u obzir u međuvremenu utvrđeni referentni datum za napredovanje, referentni datum za usporedbu ponovno treba utvrditi s obzirom na referentni datum za napredovanje koji je diskriminatoran na temelju dobi, a ostala razdoblja koja treba uzeti u obzir u jednoj polovini podliježu paušalnom smanjenju?

                  3.

                  Treba li pravo Unije, a osobito članke 1., 2. i 6. Direktive 2000/78 u vezi s člankom 21. Povelje tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis na temelju kojeg se unatoč novom utvrđivanju radnog staža i položaja na ljestvici platnih razreda razdoblja obrazovanja u nacionalnoj jedinici lokalne samouprave uzimaju u obzir prilikom utvrđivanja referentnog datuma za usporedbu samo ako je službenik stupio u službu nakon 31. ožujka 2000., dok se u suprotnom ta razdoblja uzimaju u obzir samo kao ostala razdoblja koja treba uzeti u obzir u jednoj polovini i time podliježu paušalnom smanjenju, pri čemu taj propis u pravilu stavlja u nepovoljniji položaj službenike s duljim stažem?

         (1)  Direktiva Vijeća od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (SL 2000., L 303, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69.)


title: Predmet C-658/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. listopada 2021. uputio Raad van State (Belgija) – VZW Belgische Vereniging van de Industrie van Plantenbeschermingsmiddelen (PHYTOFAR)/Vlaams Gewest

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/9

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. listopada 2021. uputio Raad van State (Belgija) – VZW Belgische Vereniging van de Industrie van Plantenbeschermingsmiddelen (PHYTOFAR)/Vlaams Gewest
      (Predmet C-658/21)
      (2022/C 73/12)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Raad van State

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: VZW Belgische Vereniging van de Industrie van Plantenbeschermingsmiddelen (PHYTOFAR)

         Tuženik: Vlaams Gewest

         Prethodna pitanja

      Treba li članak 5. stavak 1. Direktive (EU) 2015/1535 (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 9. rujna 2015. o utvrđivanju postupka pružanja informacija u području tehničkih propisa i pravila o uslugama informacijskog društva tumačiti na način da se u slučaju zabrane uporabe pesticida koji sadržavaju glifosat na zemljištima u privatnoj uporabi koja koriste korisnici koji nemaju dozvolu za rad sa sredstvima za zaštitu bilja treba smatrati da se ta zabrana odnosi na tehnički propis koji se prema toj odredbi mora dostaviti Europskoj komisiji?

         (1)  SL 2015., L 241, str. 1.


title: Predmet C-663/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. studenoga 2021. uputio Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. studenoga 2021. uputio Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl
      (Predmet C-663/21)
      (2022/C 73/13)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

         Druga stranka u postupku: AA

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li prilikom ocjene toga smije li se status azilanta koji je nadležno tijelo prethodno odobrilo izbjeglici opozvati iz razloga koji se navodi u članku 14. stavku 4. točki (b) Direktive 2011/95/EU (1) provesti odvagivanje interesa kao samostalnog kriterija na način da je za opoziv potrebno da javni interesi za vraćanje moraju prevagnuti u odnosu na interese izbjeglice za daljnje postojanje zaštite koju pruža država primateljica, pri čemu kažnjivost kaznenog djela i moguću opasnost za društvo treba usporediti s interesima stranca u pogledu zaštite, što uključuje opseg i vrstu mjera koje se mogu primijeniti na tog stranca?

                  2.

                  Protivi li se odredbama Direktive 2008/115/EZ (2), osobito njezinim člancima 5., 6., 8. i 9., nacionalno zakonodavstvo u skladu s kojim odluku o vraćanju državljanina treće zemlje kojem je dosadašnje pravo boravka kao izbjeglice oduzeto opozivom statusa azilanta treba donijeti čak i ako je već u trenutku donošenja odluke o vraćanju utvrđeno da zbog zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja nije dopušteno udaljavanje na neodređeno vrijeme te je to također utvrđeno u obliku koji može postati pravomoćan?

         (1)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni status izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite (SL 2011., L 337, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 13., str. 248.)

         (2)  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom (SL 2008., L 348, str. 98.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 8., str. 188.)


title: Predmet C-680/21: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. studenoga 2021. uputio Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Belgija) – UL, SA Royal Antwerp Football Club/Union royale belge des sociétés de football association ASBL

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/10

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. studenoga 2021. uputio Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Belgija) – UL, SA Royal Antwerp Football Club/Union royale belge des sociétés de football association ASBL
      (Predmet C-680/21)
      (2022/C 73/14)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal de première instance francophone de Bruxelles

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: UL, SA Royal Antwerp Football Club

         Tuženik: Union royale belge des sociétés de football association ASBL

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 101. UFEU-a tumačiti na način da mu se protivi plan u pogledu domaćih igrača koji je 2. veljače 2005. donio UEFA-in Izvršni odbor i koji su na kongresu u Tallinu 21. travnja 2005. odobrila 52 udruženja koja su UEFA-ini članovi te koji se provodi propisima koje su donijeli UEFA i savezi koji su njezini članovi?

                  2.

                  Treba li članke 45. i 101. UFEU-a tumačiti na način da im se protivi primjena pravila koja se odnose na uvrštenje i redoslijed nastupanja domaćih igrača na popisu igrača za utakmicu i koja se propisuju člancima P335.11. i P.1422. URBSFA-ova saveznog Pravilnika te su preuzeta u članku B4.1[12] odjeljka 4. i članku B6.109. odjeljka 6. novog URBSFA-ova Pravilnika?


title: Predmet C-693/21 P: Žalba koju je 18. studenoga 2021. podnio EDP España, S. A. protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 8. rujna 2021. u predmetu T-328/18, Naturgy Energy Group/Komisija

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/11

      Žalba koju je 18. studenoga 2021. podnio EDP España, S. A. protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 8. rujna 2021. u predmetu T-328/18, Naturgy Energy Group/Komisija
      (Predmet C-693/21 P)
      (2022/C 73/15)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelj: EDP España, S. A. (zastupnici: J. L. Buendía Sierra, A. Lamadrid de Pablo, V. Romero Algarra, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Naturgy Energy Group, S. A., ranije Gas Natural SDG, S. A., Europska komisija, Viesgo Producción, S. L., pravni slijednik društva Viesgo Generación, S. L.

         Zahtjevi

      Žalitelj zahtijeva od Suda da:

                  —

                  utvrdi da su žalbeni razlozi navedeni u ovoj žalbi dopušteni te ih prihvati;

                  —

                  ukine presudu Općeg suda od 8. rujna 2021. u predmetu T-328/18, Naturgy Energy Group, S. A./Komisija;

                  —

                  poništi Odluku Komisije od 27. studenoga 2017. u vezi s državnom potporom SA.47912 (2017/NN) (1) – Poticaj za zaštitu okoliša za elektrane na ugljen koji je donijela Španjolska, kojom se pokreće službeni istražni postupak predviđen člankom 108 stavkom 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije;

                  —

                  naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalitelj zahtijeva ukidanje pobijane presude na sljedećim žalbenim razlozima.

         Prvi žalbeni razlog: pogrešno tumačenje i primjena Općeg suda obveze obrazlaganja kad je riječ o pojmu selektivnosti.
      Žalitelj tvrdi da Opći sud izbjegava izvesti pravni zaključak koja proizlazi iz sudske prakse sudova Unije, koju odbija primijeniti u ovom predmetu, to jest tu da nepostojanje obrazloženja, kad je riječ o pojmu selektivnosti, treba podrazumijevati poništenje odluke o pokretanju postupka. Štoviše, Opći sud pokušava ispraviti to nepostojanje obrazloženja time što, u suprotnosti s onim što je predviđeno sudskom praksom, rekonstruira to obrazloženje na temelju različitih točaka odluke.

         Drugi žalbeni razlog: ako Sud ne prihvati prvi žalbeni razlog, žalitelj ističe pogrešno tumačenje i primjena Općeg suda članka 107. stavka 1. UFEU-a u vezi s pojmom selektivnosti.
      Osobito, žalitelj tvrdi da Opći sud griješi kada smatra da njegov nadzor treba biti ograničen samo na to je li Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni. Opći sud griješi, s obzirom na to da usredotočuje svoju analizu na pitanje jesu li stranke uspjele „očito” dokazati pogrešku u Komisijinoj analizu, a ne na relevantno pitanje, to jest je li Komisijina analiza u području selektivnosti pogrešna ili ne. U svakom slučaju, čak i da je to test koji valja primijeniti, Opći je sud trebao zaključiti da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni prilikom ispitivanja zahtjeva selektivnosti.

         (1)  SL 2018., C 80, str. 20.


title: Predmet C-696/21 P: Žalba koju je 18. studenoga 2021. podnio GABO:mi Gesellschaft für Ablauforganisation:milliarium mbH & Co. KG protiv rješenja Općeg suda (peto vijeće) od 9. rujna 2021. u predmetu T-881/19, GABO:mi/Komisija

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/12

      Žalba koju je 18. studenoga 2021. podnio GABO:mi Gesellschaft für Ablauforganisation:milliarium mbH & Co. KG protiv rješenja Općeg suda (peto vijeće) od 9. rujna 2021. u predmetu T-881/19, GABO:mi/Komisija
      (Predmet C-696/21 P)
      (2022/C 73/16)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: GABO:mi Gesellschaft für Ablauforganisation:milliarium mbH & Co. KG (zastupnik: Ch. Mayer, Rechtsanwalt)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine pobijano rješenje u dijelu u kojem se ne odnosi na sporazume o dodjeli bespovratnih sredstava koje su potpisali REA ili IMI-JU (CANCER-ID, DIACAT, EU-AIMS, EUC2LID, EUROFORGEN, ONCOTRACK, RADAR-CNS), i naloži drugoj stranci u postupku da plati iznos od 1 304 465,36 eura uvećan za kamate u iznosu od 74 024,01 eura Ivi-Meinertu Willrodtu kao stečajnom upravitelju društva GABO:mi Gesellschaft für Ablauforganisation:milliarium mbhH & Co. KG;

                  —

                  podredno, ukine pobijano rješenje u dijelu u kojem se ne odnosi na sporazume o dodjeli bespovratnih sredstava koje su potpisali REA ili IMI-JU (CANCER-ID, DIACAT, EU-AIMS, EUC2LID, EUROFORGEN, ONCOTRACK, RADAR-CNS) i proglasi tužbu koju je žalitelj podnio Općem sudu Europske unije dopuštenom i vrati predmet Općem sudu Europske unije kako bi on presudio o meritumu;

                  —

                  podredno, ukine pobijano rješenje u dijelu u kojem se ne odnosi na sporazume o dodjeli bespovratnih sredstava koje su potpisali REA ili IMI-JU i vrati predmet Općem sudu Europske unije na ponovno suđenje i

                  —

                  naloži drugoj stranci u postupku snošenje svih troškova postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      1.   Prvi žalbeni razlog: Povreda prava na pošteno suđenje i povreda obveze obavještavanja

      Opći sud je povrijedio pravo na pošteno suđenje time što je utvrdio nedopuštenost tužbe, a da nije prethodno obavijestio žalitelja o navodnoj nepreciznosti predmeta spora.
      Pravo sadržano u članku 47. Povelje mora podrazumijevati obvezu dužne pažnje za stranke u postupku, koja se ovdje konkretizira kao dužnost izričitog obavještavanja stranaka o pravnom mišljenju suda prije donošenja odluke i pozivanja tih stranaka da iznesu svoje mišljenje ili, ako je potrebno, dostave dodatna pojašnjenja. To se posebno mora primijeniti u slučaju kao što je ovaj, u kojemu očito postoje i nesporazumi o opsegu dokumenata dostupnih žalitelju (tadašnjem tužitelju) te, prema mišljenju Općeg suda, zahtjev nije bio dostatno obrazložen.
      2.   Drugi žalbeni razlog: pogrešna primjena članka 76. točke (d) Poslovnika Općeg suda

      Utvrđenje Općeg suda o tome da tužba nije ispunila zahtjeve iz članka 76. točke (d) Poslovnika Općeg suda sadržava pogrešku koja se tiče prava. Opći sud je preširoko primijenio zahtjeve za obrazloženje tužbe u skladu s tim člankom.
      Konkretno, suprotno pretpostavci Općeg suda, Komisija je imala mogućnost prikladne obrane te je Opći sud mogao odlučiti o tužbi. To je osobito slučaj jer je Komisija već prihvatila žaliteljeve tvrdnje.
      Nadalje, tužba nije bila nejasna i neodređena u pogledu iznosa koje je žalitelj tražio.
      Osim toga, suprotno onomu što je Opći sud smatrao, tužba nije u cijelosti bila nejasna; posebno nije postojala „neusklađenost” između pravne osnove na koju se pozivala i navedenih argumenata.


title: Predmet C-698/21 P: Žalba koju je 19. studenoga 2021. podnio Naturgy Energy Group, S. A, ranije Gas Natural SDG, S. A. protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 8. rujna 2021. u predmetu T-328/18, Naturgy Energy Group/Komisija

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/13

      Žalba koju je 19. studenoga 2021. podnio Naturgy Energy Group, S. A, ranije Gas Natural SDG, S. A. protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 8. rujna 2021. u predmetu T-328/18, Naturgy Energy Group/Komisija
      (Predmet C-698/21 P)
      (2022/C 73/17)
      Jezik postupka: španjolski

         Stranke

         Žalitelj: Naturgy Energy Group, S. A., ranije Gas Natural SDG, S. A. (zastupnici: F. González Díaz, J. Blanco Carol, odvjetnici)

         Druge stranke u postupku: Europska komisija, EDP España, S. A., Viesgo Producción, S. L., pravni sljednik društva Viesgo Generación, S. L.

         Zahtjevi

      Žalitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine presudu Općeg suda od 8. rujna 2021. u predmetu T-328/18, Naturgy Energy Group/Komisija;

                  —

                  konačno odluči o sporu i ne vraćajući ga Općem sudu na ponovno suđenje kako je dopušteno člankom 61. Statutom Suda poništi Odluku C(2017) 7733 final od 27. studenoga 2017. u vezi s državnom potporom SA.47912 (2017/NN) (1) — Španjolska; Poticaj za zaštitu okoliša za elektrane na ugljen;

                  —

                  naloži Komisiji snošenje troškova ovog postupka i postupka pred Općim sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      U potporu svojoj žalbi žalitelj navodi sljedeća dva žalbena razloga:
      1.   Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava prilikom nadzora obrazloženja pobijane odluke kad je riječ o selektivnosti sporne mjere.

      Naturgy smatra da je ispitivanje Općeg suda obrazloženja pobijane odluke, kad je riječ o selektivnosti sporne mjere, zahvaćeno pogreškom koja se tiče prava.
      Ukratko, Naturgy smatra da nije moguće zaključiti da je obrazloženje odluke o pokretanju postupka u skladu s pravom, s obzirom na to da ta odluka niti ne aludira na analizu usporedivosti koju zahtijeva sudska praksa radi opravdanja selektivnosti potpore, niti uključuje, pa ni sažeto, makar preliminaran prikaz razloga zbog kojih je sporna mjera selektivna na temelju te analize usporedivosti. Opći se sud ne može osloniti, u skladu s pravom, na privremenost odluke o pokretanju postupka radi primjene netočnog standarda obrazlaganja. Osobito, i uzimajući u obzir to da je predmet odluke o pokretanju postupka mjera koja se izvršava i koja stoga proizvodi značajne pravne učinke za svoje korisnike, Opći je sud trebao od Komisije zahtijevati obrazloženje u skladu sa standardima utvrđenima sudskom praksom u području selektivnosti, makar ono bila sažeto i privremeno.
      2.   Drugi žalbeni razlog, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava prilikom nadzora primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a u vezi sa selektivnošću sporne mjere.

      Naturgy smatra da zaključak Općeg suda o ispitivanju selektivnosti sporne mjere, koje je provela Komisija, sadržava nekoliko pogrešaka koje se tiču prava. Naturgy smatra da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava ne samo kad je smatrao da su pravni kriteriji za nadzor selektivnosti mjere različiti ovisno o tomu je li predmetna mjera predmet analize koja je prethodila službenom istražnom postupku ili analize koja mu je slijedila, nego je počinio pogrešku koja se tiče prava i kada je prebacio teret dokazivanja i nije utvrdio Komisijinu pogrešku kada je ona zaključila, uzimajući u obzir obrazloženje odluke o pokretanju postupka, da je sporna mjera selektivna i/ili kada nije dokazala selektivnost mjere u skladu s pravom.

         (1)  SL 2018., C 80, str. 20.


title: Predmet T-522/16: Rješenje Općeg suda od 29. studenoga 2021. – Nguyen/Vijeće („Javna služba – Ugovorno osoblje – Reforma Pravilnika o osoblju iz 2014. – Godišnja naknada putnih troškova i priznavanje vremena za putovanje – Očito potpuno pravno neosnovana tužba”)

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/42

      Rješenje Općeg suda od 29. studenoga 2021. – Nguyen/Vijeće
      (Predmet T-522/16) (1)

      („Javna služba - Ugovorno osoblje - Reforma Pravilnika o osoblju iz 2014. - Godišnja naknada putnih troškova i priznavanje vremena za putovanje - Očito potpuno pravno neosnovana tužba”)
      (2022/C 73/52)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Huynh Duong Vi Nguyen (Woluwe-Saint-Lambert, Belgija) (zastupnik: M. Velardo, odvjetnica)

         Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Bauer i R. Meyer, agenti)

         Intervenijent u potporu tuženiku: Europski parlament (zastupnici: E. Taneva i M. Ecker, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a kojim se u bitnome traži, s jedne strane, da se ponište odluke da se od 1. siječnja 2014. tužiteljici više ne priznaju vrijeme za putovanje i godišnja naknada putnih troškova kako bi mogla zadržati vezu s mjestom iz kojeg dolazi i, s druge strane, da se tuženiku naloži naknada materijalne i nematerijalne štete koju je tužiteljica navodno pretrpjela.

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Huynh Duong Vi Nguyen nalaže se snošenje vlastitih troškova kao i troškova Vijeća Europske unije.

                  3.

                  Europski parlament snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 448, 15. 12. 2014. (predmet prvotno upisan pred Službeničkim sudom Europske unije pod brojem F-99/14 i prenesen na Opći sud Europske unije 1. 9. 2016.)


title: Predmet T-524/16: Rješenje Općeg suda od 29. studenoga 2021. – Aresu/Komisija („Javna služba – Dužnosnici – Reforma Pravilnika o osoblju iz 2014. – Vrijeme za putovanje – Dopust za odlazak u matičnu državu – Očito potpuno pravno neosnovana tužba”)

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/43

      Rješenje Općeg suda od 29. studenoga 2021. – Aresu/Komisija
      (Predmet T-524/16) (1)

      („Javna služba - Dužnosnici - Reforma Pravilnika o osoblju iz 2014. - Vrijeme za putovanje - Dopust za odlazak u matičnu državu - Očito potpuno pravno neosnovana tužba”)
      (2022/C 73/53)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelj: Antonio Aresu (Bruxelles, Belgija) (zastupnik: M. Velardo, odvjetnica)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: G. Gattinara i F. Blanc, agenti)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: Europski parlament (zastupnici: E. Taneva i M. Ecker, agenti), Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Bauer i R. Meyer, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a kojim se traži poništenje odluke da se od 1. siječnja 2014. tužitelju više ne prizna vrijeme za putovanje od pet dana koje je prije ostvarivao na temelju članka 7. Priloga V. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije, kako je izmijenjen Uredbom (EU, Euratom) br. 1023/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2013. (SL 2013., L 287, str. 15.)

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbija.

                  2.

                  Antoniju Aresuu nalaže se snošenje vlastitih troškova kao i troškova Europske komisije, uključujući i troškove postupka privremene pravne zaštite.

                  3.

                  Europski parlament i Vijeće Europske unije snosit će svaki svoje troškove.

         (1)  SL C 26, 26. 1. 2015. (predmet prvotno upisan pred Službeničkim sudom Europske unije pod brojem F-106/14 i prenesen na Opći sud Europske unije 1. 9. 2016.)


title: Predmet T-709/20 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 1. prosinca 2021. – OJ/Komisija („Privremena pravna zaštita – Javna služba – Zapošljavanje – Otvoreni natječaj – Odluka EPSO-a o odbijanju odgode datumâ za računalne testove s višestrukim izborom odgovora – Zahtjev za privremene mjere – Nepostojanje hitnosti”)

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/44

      Rješenje predsjednika Općeg suda od 1. prosinca 2021. – OJ/Komisija
      (Predmet T-709/20 R)
      („Privremena pravna zaštita - Javna služba - Zapošljavanje - Otvoreni natječaj - Odluka EPSO-a o odbijanju odgode datumâ za računalne testove s višestrukim izborom odgovora - Zahtjev za privremene mjere - Nepostojanje hitnosti”)
      (2022/C 73/54)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: OJ (zastupnik: H.-E. von Harpe, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: I. Melo Sampaio i L. Hohenecker, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a za suspenziju postupka odabira u okviru otvorenog natječaja EPSO/AD/380/19 u vezi s utvrđivanjem popisa uspješnih kandidata za administratore u Komisiji iz područja međunarodne suradnje i upravljanja pomoći trećim zemljama.

         Izreka

                  1.

                  Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

                  2.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet T-726/20: Rješenje Općeg suda od 29. studenoga 2021. – Grupa Azoty i dr./Komisija („Tužba za poništenje – Državne potpore – Smjernice za određene mjere državne potpore povezane sa sustavom trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova nakon 2021. – Sektori koji imaju pravo na potpore – Isključenost sektora proizvodnje gnojiva – Nepostojanje izravnog utjecaja – Nedopuštenost”)

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/44

      Rješenje Općeg suda od 29. studenoga 2021. – Grupa Azoty i dr./Komisija
      (Predmet T-726/20) (1)

      („Tužba za poništenje - Državne potpore - Smjernice za određene mjere državne potpore povezane sa sustavom trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova nakon 2021. - Sektori koji imaju pravo na potpore - Isključenost sektora proizvodnje gnojiva - Nepostojanje izravnog utjecaja - Nedopuštenost”)
      (2022/C 73/55)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Grupa Azoty S.A. (Tarnów, Poljska), Azomureș S.A. (Târgu Mureş, Rumunjska), Lipasmata Kavalas LTD Ypokatastima Allodapis (Palaio Fáliro, Grčka) (zastupnici: D. Haverbeke, L. Ruessmann i P. Sellar, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: A. Bouchagiar i G. Braga da Cruz, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži djelomično poništenje Komunikacije Komisije od 25. rujna 2020. naslovljene „Smjernice za određene mjere državne potpore povezane sa sustavom trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova nakon 2021.” (SL 2020., C 317, str. 5.).

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

                  2.

                  Obustavlja se postupak odlučivanja povodom zahtjeva za intervenciju koji je podnijelo Nadzorno tijelo EFTA-e.

                  3.

                  Grupa Azoty S.A., Azomureș SA i Lipasmata Kavalas LTD Ypokatastima Allodapis snosit će vlastite troškove kao i troškove Europske komisije.

                  4.

                  Nadzorno tijelo EFTA-e snosit će troškove vezane uz svoj zahtjev za intervenciju.

         (1)  SL C 72, 1. 3. 2021.


title: Predmet T-741/20: Rješenje Općeg suda od 29. studenoga 2021. – Advansa Manufacturing i dr./Komisija („Tužba za poništenje – Državne potpore – Smjernice za određene mjere državne potpore povezane sa sustavom trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova nakon 2021. – Sektori koji imaju pravo na potpore – Isključenost sektora proizvodnje umjetnih ili sintetičkih vlakana – Nepostojanje izravnog utjecaja – Nedopuštenost”)

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/45

      Rješenje Općeg suda od 29. studenoga 2021. – Advansa Manufacturing i dr./Komisija
      (Predmet T-741/20) (1)

      („Tužba za poništenje - Državne potpore - Smjernice za određene mjere državne potpore povezane sa sustavom trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova nakon 2021. - Sektori koji imaju pravo na potpore - Isključenost sektora proizvodnje umjetnih ili sintetičkih vlakana - Nepostojanje izravnog utjecaja - Nedopuštenost”)
      (2022/C 73/56)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Advansa Manufacturing GmbH (Frankfurt na Majni, Njemačka) i još 14 tužitelja čija se imena navode u prilogu uz rješenje (zastupnici: D. Haverbeke, L. Ruessmann i P. Sellar, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: A. Bouchagiar i G. Braga da Cruz, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži djelomično poništenje Komunikacije Komisije od 25. rujna 2020. naslovljene „Smjernice za određene mjere državne potpore povezane sa sustavom trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova nakon 2021.” (SL 2020., C 317, str. 5.).

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

                  2.

                  Obustavlja se postupak odlučivanja povodom zahtjeva za intervenciju koji je podnijelo Nadzorno tijelo EFTA-e.

                  3.

                  Društvo Advansa Manufacturing GmbH i ostali tužitelji čija se imena navode u prilogu snosit će vlastite troškove kao i troškove Europske komisije.

                  4.

                  Nadzorno tijelo EFTA-e snosit će troškove vezane uz svoj zahtjev za intervenciju.

         (1)  SL C 79, 8. 3. 2021.


title: Predmet T-744/20: Rješenje Općeg suda od 30. studenoga 2021. – Airoldi Metalli/Komisija („Damping – Uvoz proizvoda od ekstrudiranog aluminija podrijetlom iz Kine – Akt kojim se uvodi privremena antidampinška pristojba – Akt koji se ne može pobijati – Pripremni akt – Nedopuštenost – Konačna antidampinška pristojba – Gubitak pravnog interesa – Obustava postupka”)

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/45

      Rješenje Općeg suda od 30. studenoga 2021. – Airoldi Metalli/Komisija
      (Predmet T-744/20) (1)

      („Damping - Uvoz proizvoda od ekstrudiranog aluminija podrijetlom iz Kine - Akt kojim se uvodi privremena antidampinška pristojba - Akt koji se ne može pobijati - Pripremni akt - Nedopuštenost - Konačna antidampinška pristojba - Gubitak pravnog interesa - Obustava postupka”)
      (2022/C 73/57)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Airoldi Metalli SpA (Molteno, Italija) (zastupnici: M. Campa, D. Rovetta, G. Pandey i V. Villante, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: G. Luengo i P. Němečková, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a, kojim se traži poništenje Provedbene uredbe Komisije (EU) 2020/1428 od 12. listopada 2020. o uvođenju privremene antidampinške pristojbe na uvoz proizvoda od ekstrudiranog aluminija podrijetlom iz Narodne Republike Kine (SL 2020., L 336., str. 8.).

         Izreka

                  1.

                  Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

                  2.

                  Društvo Airoldi Metalli SpA snosit će vlastite troškove kao i troškove Europske komisije.

                  3.

                  Europski parlament, društvo Airoldi Metalli i Komisija snosit će vlastite troškove povezane sa zahtjevima za intervenciju.

         (1)  SL C 53, 15. 2. 2021.


title: Predmet T-710/21 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 30. studenoga 2021. – Roos i dr./Parlament („Privremena pravna zaštita – Članovi Parlamenta – Uvjeti pristupa zgradama Parlamenta u njegova tri mjesta rada u vezi sa zdravstvenom krizom – Zahtjev za suspenziju primjene – Nepostojanje hitnosti”)

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/46

      Rješenje predsjednika Općeg suda od 30. studenoga 2021. – Roos i dr./Parlament
      (Predmet T-710/21 R)
      („Privremena pravna zaštita - Članovi Parlamenta - Uvjeti pristupa zgradama Parlamenta u njegova tri mjesta rada u vezi sa zdravstvenom krizom - Zahtjev za suspenziju primjene - Nepostojanje hitnosti”)
      (2022/C 73/58)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: Robert Roos (Poortugaal, Nizozemska), Anne-Sophie Pelletier (Ixelles, Belgija), Francesca Donato (Palermo, Italija), Virginie Joron (Durningen, Francuska), IC (zastupnici: P. de Bandt, M. Gherghinaru i L. Panepinto, odvjetnici)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: S. Alves i A.-M. Dumbrăvan, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a za suspenziju izvršenja odluke Predsjedništva Parlamenta od 27. listopada 2021. o izvanrednim zdravstvenim i sigurnosnim pravilima kojima se uređuje pristup zgradama Parlamenta u njegova tri mjesta rada.

         Izreka

                  1.

                  Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

                  2.

                  Ukida se rješenje od 5. studenoga 2021., Roos i dr./Parlement (T-710/21 R).

                  3.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet T-711/21 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 30. studenoga 2021. – ID i dr./Parlament („Privremena pravna zaštita – Javna služba – Uvjeti za pristup zgradama Parlamenta na njegova tri mjesta rada povezani sa zdravstvenom krizom – Zahtjev za suspenziju primjene – Nepostojanje hitnosti”)

text:
               14.2.2022

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 73/47

      Rješenje predsjednika Općeg suda od 30. studenoga 2021. – ID i dr./Parlament
      (Predmet T-711/21 R)
      („Privremena pravna zaštita - Javna služba - Uvjeti za pristup zgradama Parlamenta na njegova tri mjesta rada povezani sa zdravstvenom krizom - Zahtjev za suspenziju primjene - Nepostojanje hitnosti”)
      (2022/C 73/59)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: ID i šest drugih tužitelja čija se imena nalaze u prilogu rješenju (zastupnici: P. de Bandt, M. Gherghinaru i L. Panepinto, odvjetnici)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: D. Boytha, S. Bukšek Tomac i L. Darie, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a, kojim se traži suspenzija primjene Odluke Ureda Parlamenta od 27. listopada 2021. o izvanrednim pravilima o zdravlju i sigurnosti kojima se uređuje pristup zgradama Europskog parlamenta na njegova tri mjesta rada.

         Izreka

                  1.

                  Odbija se zahtjev za privremenu pravu zaštitu.

                  2.

                  Ukida se rješenje od 5. studenoga 2021., ID i dr./Parlament (T-711/21 R).

                  3.

                  O troškovima će se odlučiti naknadno.