title: Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 15. rujna 2016.#K Chimica Srl protiv Europske agencije za kemikalije.#REACH – Naknada za registraciju tvari – Smanjena naknada odobrena mikropoduzećima, malim i srednjim poduzećima – Pogreška u izjavi o veličini poduzeća – Preporuka 2003/361/EZ – Odluka kojom se određuje administrativna pristojba – Određivanje veličine poduzeća – Ovlast ECHA‑e.#Predmet T-675/13.

text:
         PRESUDA OPĆEG SUDA (šesto vijeće)
      15. rujna 2016. (
            *1
         )
      „REACH — Naknada za registraciju tvari — Smanjena naknada odobrena mikropoduzećima, malim i srednjim poduzećima — Pogreška u izjavi o veličini poduzeća — Preporuka 2003/361/EZ — Odluka kojom se određuje administrativna pristojba — Određivanje veličine poduzeća — Ovlast ECHA‑e“
      U predmetu T‑675/13,

         K Chimica Srl, sa sjedištem u Miranu (Italija), koju zastupaju R. Buizza i M. Rota, odvjetnici,
      tužitelj,
      protiv

         Europske agencije za kemikalije (ECHA), koju su zastupali M. Heikkilä, A. Iber, E. Bigi, E. Maurage i J.-P. Trnka, a zatim M. Heikkilä, E. Bigi, E. Maurage i J.-P. Trnka, u svojstvu agenata, uz asistenciju C. Garcije Molyneuxa, odvjetnika,
      tuženika,
      povodom, kao prvo, zahtjeva na temelju članka 263. UFEU‑a za poništenje odluke ECHA‑e SME(2013) 3665 od 15. listopada 2013., kojom se utvrđuje da tužitelj nije podnio dokaze potrebne za smanjenje naknade za malo poduzeće i kojom je zaračunata administrativna pristojba, kao drugo, zahtjeva da mu se prizna status malog poduzeća te da se na njega primijeni odgovarajuća naknada i, kao treće, zahtjeva na temelju članka 263. UFEU‑a za poništenje računa koje je izdala ECHA,
      OPĆI SUD (šesto vijeće)
      u sastavu: S. Frimodt Nielsen, predsjednik, F. Dehousse (izvjestitelj) i A. M. Collins, suci,
      tajnik: J. Palacio González, glavni administrator,
      uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 20. siječnja 2016.,
      donosi sljedeću

         Presudu

         Okolnosti spora

               1

               Tužitelj, K Chimica Srl, 10. studenoga 2011. registrirao je tvar na temelju Uredbe (EZ) br. 1907/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2006. o registraciji, evaluaciji, autorizaciji i ograničavanju kemikalija (REACH) i osnivanju Europske agencije za kemikalije te o izmjeni Direktive 1999/45/EZ i stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 793/93 i Uredbe Komisije (EZ) br. 1488/94 kao i Direktive Vijeća 76/769/EEZ i direktiva Komisije 91/155/EEZ, 93/67/EEZ, 93/105/EZ i 2000/21/EZ (SL 2006., L 396, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 23., str. 3.).

               2

               Tijekom postupka registracije, tužitelj je izjavio da je „malo poduzeće” u skladu s Preporukom Komisije 2003/361/EZ od 6. svibnja 2003. o definiciji mikropoduzeća, malih i srednjih poduzeća (u daljnjem tekstu: MSP) (SL 2003., L 124, str. 36.) [neslužbeni prijevod]. Zahvaljujući toj izjavi za njega je bila zaračunata smanjena pristojba koja se treba platiti pri dostavi registracijske dokumentacije, predviđena člankom 6. stavkom 4. Uredbe br. 1907/2006. U skladu s člankom 74. stavkom 1. iste uredbe, ta je pristojba utvrđena Uredbom Komisije (EZ) br. 340/2008 od 16. travnja 2008. o naknadama i pristojbama plativima Europskoj agenciji za kemikalije u skladu s Uredbom br. 1907/2006 (SL 2008., L 107, str. 6.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 25., str. 283.). Točnije, Prilog I. Uredbi br. 340/2008 sadržava iznose naknada koje se plaćaju za prijave za registraciju podnesene u skladu s člankom 6. Uredbe br. 1907/2006, kao i smanjenja naknada odobrena mikropoduzećima, malim i srednjim poduzećima. Osim toga, u skladu s člankom 13. stavkom 4. Uredbe br. 340/2008, ako fizička ili pravna osoba koja tvrdi da ima pravo na smanjenje ili oslobađanje od plaćanja neke naknade ne može dokazati da ima pravo na takvo smanjenje ili oslobađanje, Europska agencija za kemikalije (ECHA) zaračunava puni iznos naknade ili pristojbe, kao i administrativnu pristojbu. U tom smislu, Upravni odbor ECHA‑e 12. studenoga 2010. donio je Odluku MB/D/29/2010 o klasifikaciji usluga za koje se zaračunavaju pristojbe (u daljnjem tekstu: Odluka MB/D/29/2010). U članku 2. i tablici 1. iz Priloga toj odluci, kako je izmijenjena Odlukom Upravnog odbora ECHA‑e MB/21/2012/D od 12. veljače 2013., navedeno je da administrativna pristojba iz članka 13. stavka 4. Uredbe br. 340/2008 iznosi 19900 eura za veliko poduzeće, 13900 eura za srednje poduzeće i 7960 eura za malo poduzeće.

               3

               ECHA je 10. studenoga 2011. izdala račun br. 10029302 na iznos od 9300 eura. Taj se iznos u skladu s Prilogom I. Uredbi br. 340/2008, u tekstu koji je važio u trenutku nastanka činjenica, primjenjivao na naknadu za malo poduzeće, u okviru zajedničke prijave, za tvari u količini iznad 1000 tona.

               4

               ECHA je 15. srpnja 2012. pozvala tužitelja da predoči određen broj dokumenata kako bi provjerila njegovu izjavu da je malo poduzeće.

               5

               Nakon razmjene dokumenata i poruka elektroničke pošte ECHA je 14. lipnja 2013. donijela Odluku SME(2013) 2249. U toj je odluci ECHA zaključila da joj nisu bili dostavljeni dokazi potrebni za zaključak da je tužitelj malo poduzeće i da je navedeni tužitelj, u skladu s člankom 4 stavkom 1. Odluke MB/D/29/2010, dužan platiti naknadu koja se primjenjuje na veliko poduzeće. U tim okolnostima, ECHA je izvijestila tužitelja da će mu poslati račun za razliku između prvotno plaćene naknade i stvarno dugovane naknade te račun za plaćanje administrativne pristojbe u iznosu od 19900 eura.

               6

               Tužitelj je 17. lipnja 2013. ECHA‑i poslao poruku elektroničke pošte koja je u prilogu sadržavala nove dokumente. Tužitelj je od ECHA‑e zatražio i pojašnjenja u pogledu izračuna njegove veličine.

               7

               ECHA je 2. srpnja 2013. tužitelju odgovorila da njegov zahtjev u biti smatra zahtjevom za ponovno preispitivanje njegova položaja. Konkretnije, uzimajući u obzir napore tužitelja da razjasni činjeničnu situaciju u predmetnom slučaju, ECHA je navela da je iznimno odlučila uzeti u obzir dodatne informacije koje joj se podnesu.

               8

               ECHA je 15. listopada 2013. nakon daljnje razmjene dokumenata i poruka elektroničke pošte donijela Odluku SME(2013) 3665 (u daljnjem tekstu: pobijana odluka). U toj je odluci ECHA zaključila da podaci koji su joj dostavljeni nakon donošenja Odluke SME(2013) 2249 ne mogu utjecati na izmjenu zaključka koji je sadržan u navedenoj odluci. Konkretnije, ECHA je navela da tužitelj nije dostavio nikakve informacije o „neizravnom partnerskom poduzeću” Compagnie d’Investissement des Alpes SA. Na temelju toga, ECHA je došla do zaključka da tužitelj nije predočio potrebne dokaze na temelju kojih bi se moglo zaključiti da je on malo poduzeće. ECHA je tužitelju pojasnila i da su računi koji su izdani nakon donošenja Odluke SME(2013) 2249 istekli te da će mu stoga poslati nove račune.

               9

               Na temelju pobijane odluke, ECHA je 15. listopada 2013. izdala račun br. 10045647 na iznos od 13950 eura i račun br. 10045649 na iznos od 19900 eura.

         Postupak i zahtjevi stranaka

               10

               Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 16. prosinca 2013. tužitelj je pokrenuo ovaj postupak. Tužba je dio grupe povezanih predmeta.

               11

               U prvom predmetu iz te grupe donesena je poništavajuća presuda od 2. listopada 2014., Spraylat/ECHA (T‑177/12, EU:T:2014:849).

               12

               Dana 8. siječnja 2015., u okviru mjera upravljanja postupkom iz članka 64. Poslovnika Općeg suda od 2. svibnja 1991., stranke su bile pozvane dati svoja očitovanja o mogućoj relevantnosti presude od 2. listopada 2014., Spraylat/ECHA (T‑177/12, Zb., EU:T:2014:849) za predmetni spor i odgovoriti na jedno pitanje. Stranke su u dodijeljenom roku udovoljile tom zahtjevu.

               13

               Na prijedlog suca izvjestitelja Opći sud (šesto vijeće) odlučio je 13. studenoga 2015. otvoriti usmeni postupak te je u okviru mjera upravljanja postupkom predviđenih u članku 89. njegova poslovnika pozvao stranke da odgovore na pitanja i da podnesu određene dokumente. Stranke su tim zahtjevima udovoljile u određenom roku.

               14

               Dana 8. siječnja 2016., u okviru produljenja mjera upravljanja postupkom od 13. studenoga 2015., ECHA je predočila nova dokazna sredstva. Ta su dokazna sredstva uložena u spis.

               15

               Stranke su na raspravi od 20. siječnja 2016. iznijele svoja izlaganja i odgovorile na usmena pitanja koja je postavio Opći sud.

               16

               Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        poništi pobijanu odluku;

                        —

                        njemu prizna status MSP‑a na temelju dokumentacije dostavljene ECHA‑i te naloži ograničavanje istrage na četiri društva;

                        —

                        primijeni smanjenu naknadu predviđenu za MSP‑ove;

                        —

                        poništi račun br. 10029302 na iznos od 9300 eura, koji se potražuje na temelju razlike do punog iznosa naknade koja se na njega primjenjuje;

                        —

                        poništi račun br. 10043954 koji je ECHA izdala za plaćanje administrativne pristojbe.

               17

               Tužitelj u svojoj replici, pored prvog prethodno navedenog dijela zahtjeva, od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        poništi račun br. 10045647 od 15. listopada 2013. na iznos od 13950 eura, koji se potražuje na temelju razlike do punog iznosa naknade koja se na njega primjenjuje i odredi povrat iznosa plaćenog 24. siječnja 2014.;

                        —

                        poništi račun br. 10045649 od 15. listopada 2013. koji je ECHA izdala za plaćanje administrativne pristojbe;

                        —

                        naloži tuženiku snošenje troškova.

               18

               U odgovoru na mjere upravljanja postupkom od 13. studenoga 2015. (točka 13. supra) tužitelj je naveo da odustaje od dijelova zahtjeva za poništenje računa br. 10029302 i br. 10043954.

               19

               ECHA od Općeg suda zahtijeva da:

                        —

                        odbije tužbu;

                        —

                        naloži tužitelju snošenje troškova.

         Pravo

         Dopuštenost određenih dijelova tužbenog zahtjeva

               20

               Kao prvo, što se tiče drugog i trećeg dijela tužbenog zahtjeva iznesenih u tužbi, koji su usmjereni, s jedne strane, na priznavanje statusa MSP‑a tužitelju na temelju dokumentacije dostavljene ECHA‑i i nalaganje ograničenja istrage na četiri društva te, s druge strane, na primjenu smanjenih naknada predviđenih za MSP‑ove, valja podsjetiti da nije na sudovima Europske unije da, u okviru nadzora zakonitosti koji izvršavaju, izdaju naloge institucijama ili da ih zamjenjuju, već je na predmetnom upravnom tijelu da donese mjere koje su potrebne za izvršenje presude donesene u okviru tužbe za poništenje (vidjeti presudu od 15. rujna 1998., European Night Services i dr./Komisija, T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 i T‑388/94, EU:T:1998:198, t. 53. i navedenu sudsku praksu). Stoga, drugi i treći dio tužbenog zahtjeva iz akta kojim se pokreće postupak, valja odbaciti kao nedopuštene.

               21

               Kao drugo, što se tiče dijelova tužbenog zahtjeva koji su prvi put istaknuti u fazi replike, usmjerenih na poništenje računa br. 10045647 te povrat iznosa plaćenoga 24. siječnja 2014. i poništenje računa br. 10045649, valja podsjetiti da je na temelju članka 44. stavka 1. točke (d) Poslovnika od 2. svibnja 1991. tužitelj dužan svoje zahtjeve navesti u tužbi. Osim toga, iz sudske prakse proizlazi da se uvjetom sadržanim u članku 48. stavku 2. Poslovnika od 2. svibnja 1991., koji ne omogućava iznošenje novih tužbenih razloga osim ako se ne temelje na pravnim ili činjeničnim pitanjima za koja se saznalo tijekom postupka, a fortiori uređuje svaka izmjena tužbenog zahtjeva. Dakle, u nedostatku pravnih ili činjeničnih pitanja za koja se saznalo tijekom pisanog postupka, u obzir se mogu uzeti samo tužbeni zahtjevi sadržani u tužbi, dok osnovanost tužbe valja ocijeniti samo s obzirom na tužbene zahtjeve sadržane u aktu kojim se pokreće postupak (vidjeti u tom smislu presudu od 13. rujna 2013., Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung/Komisija, T‑73/08, neobjavljena, EU:T:2013:433, t. 42. i 43. i navedenu sudsku praksu).

               22

               U predmetnom slučaju valja navesti da, u skladu s tvrdnjama samog tužitelja i kao što to proizlazi iz prilogâ replici, računi br. 10045647 i br. 10045649 nose datum 15. listopada 2013., odnosno isti datum kao i pobijana odluka. Tužitelj nije podnio nikakav dokaz koji bi upućivao da su ti računi primljeni nakon podnošenja predmetne tužbe. Stoga ne postoji nijedno pravno ili činjenično pitanje za koje se saznalo tijekom pisanog postupka kojim bi se opravdalo nepravodobne zahtjeve u pogledu tih računa.

               23

               Osim toga, u svakom slučaju, valja podsjetiti da su prema ustaljenoj sudskoj praksi akti koji mogu biti predmet tužbe za poništenje u smislu članka 263. UFEU‑a, samo one mjere koje proizvode obvezujuće pravne učinke koji utječu na interese tužitelja, značajno mijenjajući njegovu pravnu situaciju (presuda od 11. studenoga 1981., IBM/Komisija, 60/81, EU:C:1981:264, t. 9.; rješenje od 4. listopada 1991., Bosman/Komisija, C‑117/91, EU:C:1991:382, t. 13., te presuda od 15. siječnja 2003., Philip Morris International/Komisija, T‑377/00, T‑379/00, T‑380/00, T‑260/01 i T‑272/01, EU:T:2003:6, t. 77.).

               24

               Prilikom određivanja može li se protiv mjere podnijeti tužba, treba voditi računa o sadržaju mjere čije se poništenje traži, a oblik u kojemu je ona poduzeta načelno je nevažan u tom pogledu (presude od 11. studenoga 1981., IBM/Komisija, 60/81, EU:C:1981:264, t. 9.; od 28. studenoga 1991., Luksemburg/Parlament, C‑213/88 i C‑39/89, EU:C:1991:449, t. 15., te od 24. ožujka 1994., Air France/Komisija, T‑3/93, EU:T:1994:36, t. 43. i 57.).

               25

               Osim toga, odluka kojom se samo potvrđuje prethodna odlukane predstavlja akt koji se može pobijati, pa je tužba protiv takve odluke nedopuštena (presude od 25. listopada 1977., Metro SB‑Großmärkte/Komisija, 26/76, EU:C:1977:167, t. 4., te od 5. svibnja 1998., Ujedinjena Kraljevina/Komisija, C‑180/96, EU:C:1998:192, t. 27. i 28.; vidjeti i rješenje od 10. lipnja 1998., Cementir/Komisija, T‑116/95, EU:T:1998:120, t. 19. i navedenu sudsku praksu).

               26

               U pogledu pojma potvrđujućeg akta, iz sudske prakse proizlazi da se smatra da se aktom isključivo potvrđuje prijašnja odluka, ako on ne sadržava nijedan novi element u odnosu na prijašnju odluku te mu nije prethodilo preispitivanje situacije adresata te odluke (presuda od 7. veljače 2001., Inpesca/Komisija, T‑186/98, EU:T:2001:42, t. 44., i rješenje od 29. travnja 2004., SGL Carbon/Komisija, T‑308/02, EU:T:2004:119, t. 51.).

               27

               U predmetnom slučaju valja istaknuti da, za razliku od okolnosti u predmetu koji je doveo do presude od 2. listopada 2014., Spraylat/ECHA (T‑177/12, EU:T:2014:849), u Odluci SME(2013) 2249, na koju se ukazuje u pobijanoj odluci, izričito se upućuje na Odluku MB/D/29/2010, kako je izmijenjena Odlukom MB/21/2012/D, te se u njoj pojašnjava da će „ECHA izdati […] račun za administrativnu pristojbu na iznos od 19900 eura”. U Odluci SME(2013) 2249 navedeno je i da će ECHA izdati dodatni račun kako bi se pokrila razlika između prvotno plaćene naknade i naknade predviđene Uredbom br. 340/2008 za veliko poduzeće. Osim toga, ECHA je u pobijanoj odluci navela da će tužitelju poslati nove račune kojima će se zamijeniti računi br. 10043953 i br. 10043954 koji su izdani nakon donošenja Odluke SME(2013) 2249 i koji su istekli. Iz toga proizlazi da je pobijana odluka, tumačena s obzirom na Odluku SME(2013) 2249, sadržavala bitne elemente tužiteljevih obveza prema ECHA‑i. Stoga računi br. 10045647 i br. 10045649 imaju karakter provedbenih akata te odluke i predstavljaju potvrđujuće akte u smislu sudske prakse navedene u točki 26. ove presude (vidjeti, po analogiji, rješenje od 30. lipnja 2009., CPEM/Komisija, T‑106/08, neobjavljeno, EU:T:2009:228, t. 32.).

               28

               Uzevši u obzir te elemente, valja odbiti kao nedopuštene dijelove tužbenog zahtjeva koji su prvi put istaknuti u fazi replike i usmjereni na poništenje računa br. 10045647, te povrat iznosa plaćenog 24. siječnja 2014. i poništenje računa br. 10045649.

               29

               Vodeći računa o navedenom, okvir ispitivanja tužbe valja ograničiti na zahtjev za poništenje pobijane odluke.

         Meritum

               30

               Tužitelj ističe dva tužbena razloga u prilog svojoj tužbi. Prvi se tužbeni razlog temelji, u biti, na pogrešnom tumačenju Preporuke 2003/361. Drugi se tužbeni razlog temelji na nezakonitom nepriznavanju statusa MSP‑a tužitelju.

         Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na pogrešnom tumačenju Preporuke 2003/361

               31

               Pozivajući se na mjerodavne odredbe Preporuke 2003/361, tužitelj tvrdi da je za izračun veličine poduzeća potrebno podacima predmetnog poduzeća dodati podatke eventualnih partnerskih poduzeća (kao i podatke poduzeća koja su povezana s potonjima) i podatke eventualnih povezanih poduzeća (kao i podatke o poduzećima koja su u partnerstvu s potonjim poduzećima, koja su neposredno uzlazna ili silazna u odnosu na njih). U predmetnom je slučaju ECHA pogrešno zaključila da su Medini Ltd i A. L. O. Immobilien GmbH „partnerska” poduzeća tužitelja. U biti, ta bi poduzeća bila partnerska poduzeća društva I. C. B. Srl jer je ono povezano s tužiteljem. Osim toga, ni Compagnie d’Investissement des Alpes ni eventualna partnerska poduzeća društva Medini, za koja je ECHA zatražila informacije, nisu partnerska poduzeća I. C. B.-a, niti su neposredno uzlazna ili silazna u odnosu na njega. Stoga bi za određivanje veličine tužitelja u obzir trebalo uzeti isključivo podatke tužitelja, I. C. B.-a (kao povezanog poduzeća) i društava Medini i A. L. O. Immobilien (kao partnerskih poduzeća I. C. B.-a). Tužitelj je ECHA‑i poslao sve mjerodavne informacije o tim poduzećima. Što se tiče ECHA‑ina tumačenja članka 6. stavka 3. drugog podstavka Priloga Preporuci 2003/361, sadržanog u njezinim podnescima, tužitelj ističe da izraz „isključivo” nije prisutan u talijanskoj jezičnoj verziji tog članka. Osim toga, ECHA‑ino tumačenje dovelo bi do toga da se u obzir uzimaju podaci o partnerskim ili povezanim poduzećima „u beskonačnost”. Takvo bi tumačenje bilo suviše široko. Tužitelj nije dio grupe poduzeća koja obuhvaća Compagnie d’Investissement des Alpes ili eventualna partnerska poduzeća društva Medini. U vodiču za korisnike o definiciji malih i srednjih poduzeća, koji je objavila Europska komisija i koji je dostupan na internetu (u daljnjem tekstu: vodič o definiciji MSP‑a), na koji se ECHA poziva u svojim podnescima, potvrđeno je tumačenje tužitelja.

               32

               Prije svega, ECHA ističe da se poduzeća Medini i A. L. O. Immobilien nisu smatrala partnerskim poduzećima tužitelja. Osim toga, u pobijanoj se odluci upućuje na Compagnie d’Investissement des Alpes u svojstvu „neizravnog” partnerskog poduzeća tužitelja. Zahtjevi za pružanje informacija o tom poduzeću, kao i o poduzećima koja su potencijalno povezana s društvom Medini, utemeljeni su na članku 6. Priloga Preporuci 2003/361. Konkretnije, u skladu s člankom 6. stavkom 3. drugim podstavkom Priloga Preporuci 2003/361, ECHA je pokušala ocijeniti podatke dvaju partnerskih poduzeća I. C. B.-a (odnosno društava Medini i A. L. O. Immobilien). Zbog toga je ECHA navela da je primijenila članak 6. stavak 3. prvi podstavak, u kojemu su sadržane smjernice o tomu na koji način utvrditi podatke partnerskog poduzeća povezanog poduzeća. Stoga je ECHA od tužitelja zatražila da dostavi podatke društava A. L. O. Immobilien i Medini, uključujući i podatke njihovih povezanih poduzeća (odnosno društva Compagnie d’Investissement des Alpes). Takav je zahtjev uostalom u skladu s tekstom članka 6. stavka 3. drugog podstavka Priloga Preporuci 2003/361, kojim se, za razliku od onoga što je predviđeno za samostalna poduzeća, ne predviđa da se podaci poduzeća koja su u partnerstvu s poduzećima koja su povezana s poduzećem koje se ispituje, trebaju ocijeniti „isključivo” na temelju financijskih izvještaja tih poduzeća. ECHA naglašava da je izraz „isključivo” preuzet u brojnim jezičnim verzijama Preporuke 2003/361. ECHA, dakle, članak 6. stavak 3. drugi podstavak Priloga Preporuci 2006/361 tumači na način da se njime njoj nalaže uzimanje u obzir podataka svih društava koja su povezana s poduzećima koja su u partnerstvu s poduzećima na koje se upućuje u tom članku. Drukčije bi tumačenje dovelo do toga da status MSP‑a jednog poduzeća varira obzirom na to jesu li poduzeća koja su u partnerstvu s poduzećima koja su povezana s poduzećem koje je predmet ispitivanja, uključeni ili ne u konsolidirane bilance poduzeća s kojim su povezana (u predmetnom slučaju, društva Compagnie d’Investissement des Alpes). Takvo bi tumačenje bilo i u skladu s kriterijem tumačenja u užem smislu, koji se mora primijeniti u smislu Preporuke 2003/361. Osim toga, ono bi bilo u skladu i s vodičem o definiciji MSP‑a i, osobito, s objašnjenjem i s prilozima iz tog vodiča. ECHA dodaje da se pojam „grupa poduzeća”, na način na koji ga upotrebljava tužitelj, protivi izrazu iz Preporuke 2003/361. Pripadnost poduzeća određenoj grupi ovisi o postojećim poveznicama s drugim poduzećima, a ne o postojanju holdinga. ECHA naglašava da je u predmetnom slučaju jedan od dioničara i direktora I. C. B.-a ujedno i predsjednik upravnog odbora tužitelja i direktor društva A. L. O. Immobilien. Stoga valja analizirati i podatke društva Compagnie d’Investissement des Alpes prije donošenja odluke o statusu MSP‑a tužitelja.

               33

               Prvenstveno valja istaknuti da se u članku 3. Uredbe br. 1907/2006 te uvodnoj izjavi 9. i članku 2. Uredbe br. 340/2008, u pogledu definicije MSP‑a upućuje na Preporuku 2003/361.

               34

               Preporuka 2003/361 sadržava prilog, čija se glava I. odnosi na „[d]efiniciju mikropoduzeća, malih i srednjih poduzeća koju je donijela Komisija”. Članak 2. te glave naslovljen je „Broj zaposlenika i financijski pragovi koji definiraju kategorije poduzeća”.

               35

               U slučaju samostalnog poduzeća, odnosno poduzeća koje se ne smatra „partnerskim poduzećem” ili „povezanim poduzećem” u smislu članka 3. stavaka 2. i 3. Priloga Preporuci 2003/361, utvrđivanje podataka, uključujući broj zaposlenika, vrši se samo na temelju financijskih izvještaja tog poduzeća, u skladu s člankom 6. stavkom 1. tog priloga.

               36

               U slučaju poduzeća koje ima partnerska ili povezana poduzeća, utvrđivanje podataka, uključujući broj zaposlenika, vrši se na temelju financijskih izvještaja i ostalih podataka poduzeća ili, ako postoje, konsolidiranih financijskih izvještaja poduzeća ili konsolidiranih financijskih izvještaja u koje je poduzeće uključeno konsolidacijom, u skladu s člankom 6. stavkom 2. prvim podstavkom Priloga Preporuci 2003/361. Na temelju članka 6. stavka 2. drugog i trećeg podstavka Priloga Preporuci 2003/361, tim podacima treba pridodati, s jedne strane, podatke partnerskih poduzeća (koja su neposredno uzlazna ili silazna u odnosu na predmetno poduzeće) proporcionalno postotku udjela u kapitalu ili udjelu u glasačkim pravima, pri čemu se primjenjuje viši od tih dvaju postotaka, i, s druge strane, 100 % podataka poduzeća izravno ili neizravno povezanih s predmetnim poduzećem, a koji već nisu konsolidacijom uključeni u financijske izvještaje.

               37

               Za primjenu članka 6. stavka 2. Priloga Preporuci 2003/361, podaci partnerskih poduzeća predmetnog poduzeća proizlaze iz financijskih izvještaja i ostalih podataka, konsolidiranih ako su dostupni u tom obliku, kojima se dodaje 100 % podataka koji se odnose na povezana poduzeća predmetnih partnerskih poduzeća, osim ako su njihovi podaci već uključeni konsolidacijom, i to na temelju članka 6. stavka 3. prvog podstavka Priloga Preporuci 2003/361. Podaci povezanih poduzeća predmetnih partnerskih poduzeća, s druge strane, proizlaze iz njihovih financijskih izvještaja i ostalih podataka, konsolidiranih ako su dostupni u tom obliku. Njima se proporcionalno pridodaju podaci eventualnih partnerskih poduzeća tih povezanih poduzeća, koja su neposredno uzlazna ili silazna u odnosu na njih, ako već nisu bili uključeni u konsolidirane financijske izvještaje, u omjeru koji je barem istovjetan postotku udjela u kapitalu ili udjela u glasačkim pravima, pri čemu se primjenjuje viši od tih dvaju udjela, i to na temelju članka 6. stavka 3. drugog podstavka Priloga Preporuci 2003/361.

               38

               U predmetnom je slučaju ECHA u pobijanoj odluci navela da tužitelj nije predočio informacije o „neizravnom partnerskom poduzeću” Compagnie d’Investissement des Alpes. U skladu s time, ECHA je zaključila da tužitelj nije predočio potrebne dokaze na temelju kojih bi se moglo zaključiti da je on malo poduzeće.

               39

               ECHA je pojasnila svoje obrazloženje u pogledu zahtjeva za dostavu podataka o društvu Compagnie d’Investissement des Alpes u poruci elektroničke pošte od 17. srpnja 2013. i u dopisu od 15. listopada 2013., pod oznakom SME(2013) 3666, priloženom pobijanoj odluci.

               40

               U poruci elektroničke pošte od 17. srpnja 2013. ECHA je navela da Compagnie d’Investissement des Alpes treba smatrati partnerskim poduzećem tužitelja jer je predmetno društvo izravno povezano s društvom A. L. O. Immobilien, koje je partnersko poduzeće tužitelja. Stoga, prema mišljenju ECHA‑e, podatke društva Compagnie d’Investissement des Alpes trebalo je uzeti u obzir prilikom određivanja veličine tužitelja. ECHA je s tim u vezi navela članke 3. 6. Priloga Preporuci 2003/361.

               41

               U dopisu od 15. listopada 2013., priloženom pobijanoj odluci, ECHA je podsjetila na važnost članka 6. Priloga Preporuci 2003/361 kao cjeline, u odnosu na podatke društava Medini, A. L. O. Immobilien i Compagnie d’Investissement des Alpes. Prije svega, navodeći odredbe članka 6. stavka 3. drugog podstavka Priloga Preporuci 2003/361, ECHA je zaključila da se upotrebom pojmova „neposredno uzlazna ili silazna” odnosi ne ograničavaju na predmetno poduzeće. Nadalje, ECHA je „osim toga” istaknula da su podaci društva Compagnie d’Investissement des Alpes bili zatraženi na temelju članka 6. stavka 3. prvog podstavka Priloga Preporuci 2003/361, „jer, u skladu s tim člankom, podaci partnerskih poduzeća (odnosno društava Medini i A. L. O. Immobilien) predmetnog poduzeća proizlaze iz financijskih izvještaja i ostalih podataka, konsolidiranih ako su [bili] dostupni u tom obliku” i „kojima se dodaje 100 % podataka povezanih poduzeća (odnosno društva Compagnie d’Investissement des Alpes) predmetnih partnerskih poduzeća (odnosno društva A. L. O. Immobilien), osim ako su njihovi podaci već [bili] uključeni konsolidacijom”. U konačnici, ECHA je, s obzirom na to da je društvo Compagnie d’Investissement des Alpes bilo povezano s društvom A. L. O. Immobilien, koje je u bilo partnerstvu s I. C. B.-om, pri čemu je potonje društvo bilo povezano s tužiteljem, zaključila da bi se podaci poduzeća Compagnie d’Investissement des Alpes koje je u „neizravnom partnerstvu” trebali uzeti u obzir prilikom utvrđivanja sveukupnih podataka tužitelja. ECHA je „iz tog razloga” tužitelju najavila da će primiti pobijanu odluku te mu je na taj način potvrdila da nema pravo na smanjenje naknade.

               42

               Iz ECHA‑ina obrazloženja proizlazi, s jedne strane, da je pravna osnova na temelju koje je ona od tužitelja zatražila dostavu podataka o društvu Compagnie d’Investissement des Alpes bio članak 6. stavak 3. prvi podstavak Priloga Preporuci 2003/361 i, s druge strane, da je pobijana odluka donesena zbog toga što je tužitelj propustio dostaviti te podatke.

               43

               Kao prvo, u tom smislu valja podsjetiti na veze koje su postojale između tužitelja i drugih poduzeća u vrijeme nastanka činjenica i koje stranke nisu pobijale, što su i potvrdile na raspravi. Prvenstveno, tužitelj je bio povezan s I. C. B.-om, koji je imao većinski udio u temeljnom kapitalu tužitelja. Osim toga, I. C. B. je bio partnersko poduzeće dvaju poduzeća, Medini i A. L. O. Immobilien, s više od 25 %, ali manje od 50 % udjela u njihovu temeljnom kapitalu. U konačnici, društvo A. L. O. Immobilien bilo je povezano s društvom Compagnie d’Investissement des Alpes, koje je imalo većinski udio u temeljnom kapitalu i stoga, a priori, u glasačkim pravima dioničara prvo navedenog društva.

               44

               Kao drugo, valja istaknuti da, vodeći računa o činjeničnom okviru predmetnog slučaja, pravna osnova na koju se pozvala ECHA nije omogućavala da se od tužitelja zatraže informacije o društvu Compagnie d’Investissement des Alpes. Naime, iz članka 6. stavka 3. prvog podstavka Priloga Preporuci 2003/361 jasno proizlazi da se ta odredba primjenjuje radi ocjene podataka partnerskih poduzeća „predmetnog poduzeća”, odnosno poduzeća koje je predmet ispitivanja u okviru Preporuke 2003/361 radi određivanja njegove veličine. Dakle, u predmetnom slučaju, protivno onome što je ECHA istaknula u dopisu od 15. listopada 2013., društva Medini i A. L. O. Immobilien nisu partnerska poduzeća tužitelja u smislu članka 3. stavka 2. Priloga Preporuci 2003/361. Uostalom, ECHA je to potvrdila na raspravi. U pogledu pojma poduzeća koje je „neizravni” partner, na koji se ECHA pozvala tijekom upravnog postupka i pred Općim sudom, na njega se ne upućuje u Preporuci 2003/361.

               45

               Kao treće, valja odbiti tumačenje pobijane odluke koje je ECHA dala u svojim podnescima, prema kojemu je ona pokušala ocijeniti podatke dvaju partnerskih poduzeća I. C. B.-a, odnosno društava Medini i A. L. O. Immobilien, na temelju članka 6. stavka 3. drugog podstavka Priloga Preporuci 2003/361 i da je zbog toga primijenila članak 6. stavak 3. prvi podstavak tog priloga, u kojemu su sadržane smjernice o tome na koji način utvrditi podatke partnerskog poduzeća povezanog poduzeća. Naime, takvo je tumačenje protivno izrazima sadržanima u dopisu od 15. listopada 2013. U istom se tvrdi, s jedne strane, da je ECHA zatražila podatke o društvu Compagnie d’Investissement des Alpes na temelju članka 6. stavka 3. prvog podstavka Priloga Preporuci 2003/361 i, s druge strane, da je tu odredbu primijenila na predmetni slučaj.

               46

               Kao četvrto, iako je, kako navodi ECHA u svojim podnescima, njezina namjera bila primijeniti članak 6. stavak 3. drugi podstavak Priloga Preporuci 2003/361 i naknadno se, u tom smislu, pozvati na članak 6. stavak 3. prvi podstavak, takvo rasuđivanje ne proizlazi na jasan i nedvojben način iz dokumenata koji su podneseni na raspravi te u svakom slučaju ne zadovoljava obvezu obrazlaganja koja obvezuje ECHA‑u u smislu članka 296. UFEU‑a.

               47

               Kao peto, ad abundantiam, ECHA‑ino tumačenje odredaba Priloga Preporuci 2003/361 ne može se prihvatiti. Naime, kako je već navedeno, članak 6. stavak 3. prvi podstavak Priloga Preporuci 2003/361 odnosi se samo na podatke partnerskih poduzeća „predmetnog poduzeća”. Ta odredba ne odnosi se na poduzeća koja su u partnerstvu s poduzećem koje je povezano s predmetnim poduzećem, koja su navedena u članku 6. stavku 3. drugom podstavku Priloga Preporuci 2003/361. Članak 6. stavak 3. prvi podstavak Priloga Preporuci 2003/361 stoga se ne može primijeniti kako bi se utvrdili podaci partnerskih poduzeća iz članka 6. stavka 3. drugog podstavka. Takvo tumačenje potvrđuje činjenica da je članak 6. stavak 3. prvi podstavak Priloga Preporuci 2003/361 predviđen, kako je jasno navedeno na njegovu početku, „[z]a primjenu stavka 2.” članka 6. tog priloga, a ne za primjenu članka 6. stavka 3. drugog podstavka istog priloga. Osim toga, valja odbiti argument koji je ECHA istaknula na raspravi prema kojemu bi se, u biti, pojam „predmetno poduzeće” mogao tumačiti na način da obuhvaća sva poduzeća čiji se podaci trebaju prikupiti i, osobito, u predmetnom slučaju, A. L. O. Immobilien. Pored činjenice da takvo tumačenje nije u skladu s ciljem Preporuke 2003/361, koji je odrediti veličinu određenog poduzeća, a ne veličinu poduzeća koji održavaju veze s njim, ono bi u nekim slučajevima isto tako moglo dovesti do toga da se neograničeno razmatraju podaci poduzeća koja su neposredno uzlazna ili silazna u odnosu na predmetno poduzeće, što je okolnost koju je ECHA potvrdila na raspravi. Dakle, takvo tumačenje očito premašuje tekst Preporuke 2003/361, kojom se, u okviru određenih ograničenja izričito predviđenih tom preporukom, teži uzeti u obzir podatke poduzeća koji su različiti od podataka predmetnog poduzeća.

               48

               Taj se zaključak ne može dovesti u pitanje na temelju ostalih argumenata koje je istaknula ECHA.

               49

               Konkretnije, što se tiče upotrebe izraza „isključivo”, u većini jezičnih verzija članka 6. stavka 1. Priloga Preporuci 2003/361 te, u biti, prema mišljenju ECHA‑e, u talijanskoj verziji navedenog članka, valja istaknuti da se predmetnim člankom teži uspostaviti razlika između samostalnog poduzeća, na čije se vlastite financijske izvještaje treba osloniti, i poduzeća koje nije samostalno, za koje se valja osloniti na financijske izvještaje i podatke partnerskih ili povezanih poduzeća. Nepostojanje izraza „isključivo” u članku 6. stavku 3 drugom podstavku Priloga Preporuci 2003/361 stoga ne može značiti da je ECHA ovlaštena neograničeno uzimati u obzir podatke poduzeća koja su neposredno uzlazna ili silazna u odnosu na predmetno poduzeće.

               50

               Što se tiče vodiča o definiciji MSP‑a koji je Komisija objavila na internetu, prvenstveno valja napomenuti da je vodič na koji se ECHA poziva u svojim podnescima donesen nakon pobijane odluke. Osim toga, valja istaknuti da se i u članku 3. Uredbe br. 1907/2006 te uvodnoj izjavi 9. i članku 2. Uredbe br. 340/2008, u pogledu definicije MSP‑a upućuje na Preporuku 2003/361, a ne na vodič o definiciji MSP‑a. U konačnici, tim se vodičem ne mogu dovesti u pitanje izrazi koji su upotrijebljeni u Preporuci 2003/361, osobito uzimajući u obzir načelo pravne sigurnosti.

               51

               U pogledu argumenta koji je ECHA istaknula pred Općim sudom, u skladu s kojim bi tužitelj bio dio „grupe poduzeća”, i ne uzimajući u obzir činjenicu da ECHA nije pojasnila na temelju koje pravne osnove u obzir može uzeti takvu mogućnost u predmetnom slučaju, iz dokaza koji su podneseni na raspravi, osobito iz Odluke SME(2013) 2249, iz poruke elektroničke pošte od 17. srpnja 2013., iz dopisa od 15. listopada 2013. i iz pobijane odluke ne proizlazi da se ECHA pozvala na taj dokaz kao temelj svojega zahtjeva u pogledu društva Compagnie d’Investissement des Alpes.

               52

               Uzimajući u obzir sve te elemente, valja zaključiti da pravna osnova na koju se ECHA pozvala u predmetnom slučaju ne opravdava zahtjev upućen tužitelju u pogledu društva Compagnie d’Investissement des Alpes.

               53

               Stoga valja prihvatiti prvi tužbeni razlog koji je tužitelj istaknuo u potporu tužbi i, stoga, poništiti pobijanu odluku.

         Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na nezakonitom nepriznavanju statusa MSP‑a tužitelju

               54

               Tužitelj, uzimajući u obzir argumente iznesene u okviru prvog tužbenog razloga, smatra da je ECHA u obzir trebala uzeti 100 % njegovih podataka, 100 % podataka I. C. B.-a, 40 % podataka društva Medini i 36,66 % podataka društva A. L. O. Immobilien. Podaci društva Compagnie d’Investissement des Alpes i eventualnih partnerskih poduzeća društva Medini nisu relevantni za određivanje veličine tužitelja. ECHA mu stoga nije smjela uskratiti status MSP‑a zbog toga što je propustio dostaviti dokumentaciju u pogledu predmetnih poduzeća, a koja je od njega zatražena.

               55

               ECHA podsjeća da tumačenje Preporuke 2003/361, kako ga je predložio tužitelj, ne poštuje njezine izraze, njezine ciljeve, kao ni smjernice vodiča o definiciji MSP‑a. Stoga ECHA nije pogriješila kad je utvrdila da tužitelj ne uživa status MSP‑a, s obzirom na to da nije uspio dostaviti sve podatke potrebne kako bi dokazao da ima pravo na smanjenu naknadu za registraciju.

               56

               U tom smislu, valja podsjetiti da se pobijana odluka temelji na činjenici da nisu dostavljene informacije o društvu Compagnie d’Investissement des Alpes i, osobito, na ECHA‑inu odbijanju smanjenja naknade za tužitelja.

               57

               Međutim, kako je utvrđeno u okviru prvog tužbenog razloga, pravna osnova na koju se ECHA pozvala u predmetnom slučaju ne opravdava zahtjev upućen tužitelju u pogledu društva Compagnie d’Investissement des Alpes.

               58

               Stoga je ECHA također počinila pogrešku zaključivši da se, u predmetnom slučaju, odbijanje smanjenja naknade za tužitelja može temeljiti na propuštenom dostavljanju informacija o društvu Compagnie d’Investissement des Alpes.

               59

               Stoga valja zaključiti da je drugi tužbeni razlog istaknut u potporu tužbi utemeljen i, na temelju toga, utvrditi da pobijana odluka isto tako treba biti poništena.

         Troškovi

               60

               U skladu s člankom 134. stavkom 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. S obzirom na to da ECHA nije uspjela u postupku, ona je dužna snositi troškove, u skladu sa zahtjevom tužitelja.

               Slijedom navedenog,
               OPĆI SUD (šesto vijeće)
               proglašava i presuđuje:

                           1.

                           Poništava se Odluka SME(2013) 3665 Europske agencije za kemikalije (ECHA) od 15. listopada 2013.

                           2.

                           U preostalom dijelu tužba se odbija.

                           3.

                           ECHA osim vlastitih troškova snosi i troškove društva K Chimica Srl.

                           Frimodt Nielsen

                           Dehousse

                           Collins

                     Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 15. rujna 2016.
                     Potpisi

            (
            *1
         )	Jezik postupka: talijanski


Presuda Suda (četvrto vijeće) od 30. svibnja 2013.#Zuheyr Frayeh Halaf protiv Darzhavna agentsia za bezhantsite pri Ministerskia savet.#Zahtjev za prethodnu odluku podnesena po Administrativen sad Sofia-grad.#Predmet C-528/11.


Presuda Suda (drugo vijeće) 06. listopada 2009.#PAGO International GmbH protiv Tirolmilch registrierte Genossenschaft mbH.#Zahtjev za prethodnu odluku podnesena po Oberster Gerichtshof.#Predmet C-301/07.


Presuda Prvostupanjskog suda (sedmo vijeće) od 30. rujna 2009. # JOOP! GmbH protiv Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM). # Žig Zajednice. # Predmet T-75/08.


title: Presuda Suda (peto vijeće) od 9. srpnja 2015.#Europska komisija protiv Francuske Republike.#Povreda obveze države članice – Državne potpore – Potpora koja je nezakonita i nespojiva s unutarnjim tržištem – Obveza povrata – Apsolutna nemogućnost – Kompenzacije za uslugu koja dopunjuje osnovnu uslugu.#Predmet C-63/14.

text:
               Stranke
               Osnova
               Operativni dio

            Stranke
            U predmetu C‑63/14,
            povodom tužbe zbog povrede obveze na temelju članka 108. stavka 2. UFEU‑a, podnesene 10. veljače 2014.,
            Europska komisija , koju zastupa B. Stromsky, u svojstvu agenta, s izabranom adresom za dostavu u Luxembourgu,
            tužitelj,
            protiv
            Francuske Republike , koju zastupaju G. de Bergues i D. Colas kao i N. Rouam i J. Bousin, u svojstvu agenata,
            tuženik,
            SUD (peto vijeće),
            u sastavu: T. von Danwitz, predsjednik vijeća, C. Vajda, A. Rosas, E. Juhász (izvjestitelj) i D. Šváby, suci,
            nezavisni odvjetnik: M. Wathelet,
            tajnik: V. Tourrès, administrator,
            uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 5. veljače 2015.,
            saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 26. ožujka 2015.,
            donosi sljedeću
            Presudu

            Osnova
            1. Svojom tužbom Europska komisija traži od Suda da utvrdi da je Francuska Republika, zato što nije u propisanim rokovima poduzela sve potrebne mjere kako bi od korisnika povukla državne potpore koje su proglašene nezakonitima i nespojivima s unutarnjim tržištem člankom 2. stavkom 1. Odluke Komisije 2013/435/EU od 2. svibnja 2013. o državnoj potpori SA.22843 (2012/C) (prije 2012/NN) koju je Francuska provela u korist društva Société Nationale Corse Méditerranée et la Compagnie Méridionale de Navigation (SL L 220, str. 20., u daljnjem tekstu: sporna odluka), zato što nije u propisanim rokovima poništila sve isplate iz tog članka 2. stavka 1. i nije u propisanom roku obavijestila Komisiju o mjerama koje je poduzela kako bi se uskladila s tom odlukom, povrijedila obveze koje ima na temelju članka 288. četvrtog stavka UFEU‑a kao i članaka 3. do 5. navedene odluke.
            Pravni okvir
            2. U članku 14. Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka [108. UFEU‑a] (SL L 83, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 16.), propisano je:
            „1. U slučaju kada se u slučajevima nezakonite potpore donesu negativne odluke, Komisija donosi odluku kojom se od dotične države članice zahtijeva da poduzme sve potrebne mjere kako bi od korisnika povukla sredstva potpore (u daljnjem tekstu: odluka o povratu potpore). Komisija ne smije zahtijevati povrat sredstava potpore ako bi to bilo u suprotnosti s općim načelima prava [Unije].
            2. Iznos potpore koji se treba povratiti u skladu s odlukom o povlačenju uključuje i kamatu po odgovarajućoj stopi koju odredi Komisija. Kamata se naplaćuje počevši od dana kada je nezakonita potpora stavljena na raspolaganje korisniku do dana povrata njezinog iznosa.
            3. Ne dovodeći u pitanje bilo koju odluku Suda [Europske unije] donesenu u skladu s člankom [278. UFEU‑a], povrat potpore izvršava se bez odgađanja i u skladu s postupcima predviđenim nacionalnim pravom dotične države članice, pod uvjetom da isti omogućavaju neposredno i stvarno izvršenje odluke Komisije. U tu svrhu i u slučaju pokretanja postupka pred domaćim sudom, dotična država članica poduzima sve neophodne korake koji joj stoje na raspolaganju u okviru njezinog pravnog sustava, uključujući i privremene mjere, i ne dovodeći pri tom u pitanje pravo [Unije].“
            Okolnosti spora i sporna odluka
            Okolnosti spora
            3. Skupština Korzike dodijelila je odlukom od 7. lipnja 2007. konzorciju u čijem su sastavu Société nationale maritime Corse ‐ Méditerranée (SNCM) SA (u daljnjem tekstu: SNCM) i Compagnie méridionale de navigation SA (u daljnjem tekstu: CMN) prijenos ovlasti za obavljanje javne usluge pomorskog prijevoza između luke Marseille i korzičkih luka . Odlukom od istog dana predsjednik izvršnog vijeća teritorijalne zajednice Korzike ovlašten je potpisati Sporazum o prijenosu ovlasti za obavljanje javne usluge.
            4. Sporazum o prijenosu ovlasti za obavljanje javne usluge potpisan je za razdoblje od 1. srpnja 2007. do 31. prosinca 2013.
            5. U članku 1. navedenog sporazuma utvrđuje se da je njegov cilj pružanje redovitih pomorskih usluga na svim linijama u okviru prijenosa ovlasti za obavljanje javne usluge između luke Marseille i luka Bastia, Ajaccio, Porto‑Vecchio, Propriano i Balagne.
            6. U dokumentaciji za nadmetanje iz Priloga 1. Sporazumu o prijenosu ovlasti za obavljanje javne usluge utvrđuje se narav navedenih usluga. Posebno se propisuju:
            – stalna usluga „prijevoz putnika i tereta“ koju konzorcij u sastavu SNCM‑CMN mora osiguravati tijekom cijele godine (u daljnjem tekstu: osnovna usluga), i
            – dodatna usluga „prijevoz putnika“ koju SNCM pruža tijekom najprometnijeg razdoblja koje obuhvaća oko 37 tjedana na linijama Marseille‑Ajaccio i Marseille‑Bastia kao i tijekom razdoblja od 1. svibnja do 30. rujna na liniji Marseille‑Propriano (u daljnjem tekstu: dodatna usluga).
            7. Na temelju Sporazuma o prijenosu ovlasti za obavljanje javne usluge, oba koncesionara primaju godišnju naknadu od Office des transports de Corse (Ured za promet Korzike) kao protučinidbu za osnovnu i dodatnu uslugu. Godišnja konačna financijska kompenzacija za svakog koncesionara ograničena je na iznos deficita u poslovanju koji nastaje ispunjavanjem njihovih ugovornih obveza iz specifikacije obveza, uzimajući u obzir razuman učinak plovila razmjerno broju dana njihova stvarnog korištenja za prijevoz u skladu s tim obvezama. U slučaju da su ostvareni prihodi manji od planiranih prihoda koje su koncesionari odredili u svojim ponudama, navedeni sporazum predviđa prilagodbu javne kompenzacije.
            8. Nakon što je potpisan, Sporazum o prijenosu ovlasti za obavljanje javne usluge izmijenjen je tako što je ukinuto više od 100 putovanja godišnje između Korzike i Marseillea, godišnji iznosi referentne financijske kompenzacije smanjeni su za 6,5 milijuna eura za oba koncesionara te je postavljena gornja granica za mehanizam prilagodbe godišnjih prihoda za svakog koncesionara.
            Sporna odluka
            9. Slijedom pritužbe koju je podnijelo društvo Corsica Ferries France SAS (u daljnjem tekstu: Corsica Ferries) u pogledu nezakonitih i s unutarnjim tržištem nespojivih državnih potpora na koje su SNCM i CMN ostvarivali pravo na temelju Sporazuma o prijenosu ovlasti za obavljanje javne usluge koja se odnosi na pomorske veze između Korzike i Marseillea, Komisija je dopisom od 27. lipnja 2012. obavijestila Francusku Republiku o svojoj odluci pokretanja formalnog istražnog postupka sukladno članku 108. stavku 2. UFEU‑a o potencijalnim potporama u korist SNCM‑a i CMN‑a sadržanima u Sporazumu o prijenosu ovlasti za obavljanje javne usluge (Sl 2012, C 301, str. 1.).
            10. Komisija je u okviru svog nadzora ocijenila dvije usluge u pitanju, to jest osnovnu i dodatnu uslugu.
            11. Komisija je istaknula da su kompenzacije koje su SNCM i CMN primili na ime osnovne usluge predstavljale nezakonite potpore jer su navedene kompenzacije bile odobrene a da pritom nije bio poštovan postupak propisan u članku 108. stavku 3. UFEU‑a. Ipak, ona je utvrdila da su te kompenzacije bile spojive s unutarnjim tržištem.
            12. Prilikom utvrđivanja da kompenzacije predviđene Sporazumom o prijenosu ovlasti za obavljanje javne usluge i koje se odnose na dodatnu uslugu koju pruža samo SNCM predstavljaju nezakonite i s unutarnjim tržištem nespojive državne potpore, Komisija je smatrala da nisu ispunjena dva od četiri kriterija koja je Sud utvrdio u presudi Altmark Trans i Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415).
            13. Komisija je naime utvrdila da, kao prvo, dodatna usluga nije bila ni nužna ni proporcionalna za zadovoljenje stvarnih potreba javne usluge. Kao drugo, smatrala je da, s jedne strane, uvjeti postupka javne nabave nisu omogućili osiguravanje učinkovitog tržišnog natjecanja i da, s druge strane, financijske kompenzacije nisu bile određene na temelju unaprijed utvrđenih troškova ili na temelju usporedbe sa strukturom troškova ostalih usporedivih pomorskih poduzetnika.
            14. Uzevši u obzir gore navedena razmatranja, Komisija je spornom odlukom, o kojoj je Francuska Republika bila obaviještena 3. svibnja 2013., odlučila sljedeće:
            „Članak 1.
            1. Kompenzacije isplaćene SNCM‑u i CMN‑u u okviru [Sporazuma o prijenosu ovlasti za obavljanje javne usluge] od 7. lipnja 2007. predstavljaju državne potpore u smislu članka 107. stavka 1. [...] UFEU‑a. Te su državne potpore dodijeljene povredom obveza predviđenih člankom 108. stavkom 3. [...] UFEU‑a.
            Članak 2.
            1. Kompenzacije isplaćene SNCM‑u u pogledu razvoja dodatnih kapaciteta predviđenih u dijelovima I (a) 2., I (b) 2. i I (d) 1.4. dokumentacije za nadmetanje gore navedenog [Sporazuma o prijenosu ovlasti za obavljanje javne usluge] nisu spojive s unutarnjim tržištem.
            2. Kompenzacije isplaćene SNCM‑u i CMN‑u za izvršenje ostalih usluga predviđenih gore navedenim [Sporazumom o prijenosu ovlasti za obavljanje javne usluge] spojive su s unutarnjim tržištem.
            Članak 3.
            1. Francuska je obvezna osigurati da joj korisnik vrati potpore iz članka 2. stavka 1.
            2. Na iznose koje treba vratiti obračunava se kamata od datuma kada su stavljeni na raspolaganje korisniku do njihova stvarnog povrata.
            3. Kamata se obračunava složenim kamatnim računom u skladu s poglavljem V. Uredbe [Komisije] (EZ) br. 794/2004 [od 21. travnja 2004. o provedbi Uredbe br. 659/1999 (SL L 140, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 2., str. 9.)] i u skladu s Uredbom [Komisije] (EZ) br. 271/2008 [od 30. siječnja 2008. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 794/2004 (SL L 82, str. 1.)].
            4. Francuska poništava sve isplate potpora iz članka 2. stavka 1. koje bi se mogle izvršiti računajući od datuma priopćenja ove odluke.
            Članak 4.
            1. Povrat potpore iz članka 2. stavka 1. trenutačan je i stvaran.
            2. Francuska mora osigurati da se ova odluka provede u roku od četiri mjeseca od datuma njezinog priopćenja.
            Članak 5.
            1. U roku od dva mjeseca nakon priopćenja ove odluke Republika Francuska Komisiji dostavlja sljedeće podatke:
            (a) ukupni iznos (glavnicu i kamatu) koji treba povratiti od korisnika;
            (b) detaljan opis već poduzetih i planiranih mjera radi postupanja u skladu s ovom odlukom;
            (c) dokumentaciju koja dokazuje da je korisniku naložen povrat potpore;
            (d) datum i točan iznos mjesečnih isplata i godišnjih prilagodbi koje su izvršene od stupanja na snagu sporazuma do dana donošenja ove odluke.
            2. Francuska obavješćuje Komisiju o napretku nacionalnih mjera poduzetih radi provedbe ove odluke sve dok se ne izvrši povrat potpore u cijelosti iz članka 2. stavka 1. Ona na zahtjev Komisije odmah dostavlja sve podatke o već poduzetim i planiranim mjerama u svrhu usklađivanja s ovom odlukom. Također dostavlja detaljne podatke o iznosima potpore i kamatama koji su već naplaćeni od korisnika.
            Članak 6.
            Ova je odluka upućena Francuskoj Republici.”
            15. Prema navodima Komisije, iznos potpore čiji se povrat treba izvršiti na datum donošenja sporne odluke procijenjen je na oko 220.224 milijuna eura.
            16. Tužbama podnesenima tajništvu Općeg suda Europske unije 12. srpnja i 26. kolovoza 2013. Francuska Republika i SNCM podnijeli su svaki pojedinačno tužbu za poništenje sporne odluke [predmeti Francuska/Komisija (T‑366/13), i SNCM/Komisija (T‑454/13), u tijeku pred Općim sudom].
            17. Francuska Republika je istoga dana aktom podnesenim tajništvu Općeg suda zatražila privremenu pravnu zaštitu kojom se suspendira primjena sporne odluke sve dok Opći sud meritorno ne odluči o gore navedenom zahtjevu za poništenje. Taj je zahtjev odbijen rješenjem predsjednika Općeg suda Francuska/Komisija (T‑366/13 R, EU:T:2013:396). Žalba koju je Francuska Republika podnijela protiv tog rješenja odbijena je rješenjem potpredsjednika Suda Francuska/Komisija, [C‑574/13 P(R), EU:C:2014:36].
            18. Predsjednik izvršnog vijeća teritorijalne zajednice Korzike dopisom od 20. lipnja 2013. zatražio je od potpredsjednika Komisije upoznavanje s načinima provedbe sporne odluke.
            19. Dana 10. srpnja 2013. prefekt Korzike uputio je predsjedniku teritorijalne zajednice Korzike pismo kojemu je bila priložena sporna odluka. U tom je pismu prefekt Korzike tražio od predsjednika teritorijalne zajednice Korzike da ga obavijesti o daljnjim mjerama koje treba donijeti. Osim toga, prefekt Korzike naveo je da se Francuska Republika sprema osporiti spornu odluku tužbom za poništenje, zajedno sa zahtjevom za privremenu pravnu zaštitu.
            20. Prefekt Korzike istog je dana predsjedniku SNCM‑a poslao presliku pisma upućenog predsjedniku teritorijalne zajednice Korzike kao i presliku sporne odluke.
            21. Potpredsjednik Komisije u dopisu od 17. srpnja 2013. predsjedniku teritorijalne zajednice Korzike naveo je da se primjenom sporne odluke isplate kompenzacije koje su dodijeljene SNCM‑u na ime dodatne usluge trebaju odmah obustaviti, da je rok za dostavu podataka iz članka 5. stavka 1. utvrđen spornom odlukom već istekao i da je, osim toga, važno poštovati rok izvršenja koji je utvrđen u članku 4. stavku 2. navedene odluke. U tom je dopisu potpredsjednik Komisije podsjetio da, načelno, potpore „treba povratiti subjekt koji ih je dodijelio, na temelju naloga za izvršenje koji izdaje taj subjekt (pod uvjetom da je potonji za to zakonom ovlašten) ili, ako taj subjekt nije ovlašten, drugo javno tijelo s takvom ovlašću. U ovom se slučaju stoga čini da obveza povrata pripada izvršnom vijeću [teritorijalne zajednice Korzike] […] jer je upravo ono dodijelilo nespojive potpore, kao što se navodi u točki 28. [sporne] odluke.“
            22. Predsjednik teritorijalne zajednice Korzike je u pismu od 29. srpnja 2013. obavijestio potpredsjednika Komisije da je poduzeo potrebne mjere za obustavu isplata kompenzacija koje odgovaraju dodatnoj usluzi. Dodao je da je naišao na poteškoće s francuskim državnim tijelima, osobito sa službama prefekta Korzike i Regionalnom revizorskom komorom koji osporavaju valjanost sporne odluke ne priznajući njezinu izvršivost.
            Predsudski postupak
            23. Pismom od 2. rujna 2013. Komisija je zatražila od Francuske Republike da je u roku od deset dana od datuma tog pisma obavijesti o mjerama koje je poduzela za provedbu sporne odluke. U navedenom pismu Komisija je podsjetila tu državu članicu da odluka o povratu državnih potpora, dok god nije valjano ukinuta, ostaje u cijelosti i neposredno izvršna. Osim toga, ona je od nje zatražila da joj detaljno objasni posljedice provedbe sporne odluke na financijsku situaciju SNCM‑a s obzirom na to da bi, prema mišljenju navedene države, izvršenje te odluke neizbježno dovelo do nesolventnosti i stečaja SNCM‑a. Na toj je osnovi Komisija izrazila svoja razmatranja u pogledu podataka kojima raspolaže i u skladu s kojima je izvršno vijeće Korzike, na temelju izvješća Office des transports de Corse, namjeravalo Skupštini Korzike (Assemblée de Corse) predložiti da s konzorcijem sastavljenim od SNCM‑a i CMN‑a potpiše novi Sporazum o prijenosu ovlasti za obavljanje javne usluge za prijevoz putnika i robe između Marseillea i korzičkih luka za razdoblje od 2014. do 2023.
            24. Komisija je dopisom od 20. rujna 2013. „još jednom [pozvala] [Francusku Republiku] da odmah započne postupak povrata potpore, uključujući kamatu, da ukine (i po potrebi povuče) sve potpore koje bi mogle biti isplaćene na ime dodatne usluge od dana priopćenja [sporne odluke] i da podnese izvješće o stanju povrata, uključujući objašnjenje načina izračuna kamate“. Komisija je obavijestila tu državu članicu da joj te podatke treba dostaviti u roku od 20 radnih dana. Komisija je naposljetku naglasila da taj dodatni rok ni na koji način ne mijenja obvezu neposrednog izvršenja odluke i da bi u suprotnom slučaju Komisijine službe bile obvezne predložiti Komisiji pokretanje postupka protiv Francuske Republike na temelju članka 108. stavka 2. UFEU‑a.
            25. Francuska Republika je 29. studenoga 2013. obavijestila Komisiju da je teritorijalna zajednica Korzike krajem srpnja 2013. obustavila isplate kompenzacija koje se odnose na takozvanu „dodatnu“ uslugu na osnovi privremene procjene izračunane na temelju iznosa navedenih u spornoj odluci. Što se tiče ukupnog iznosa kompenzacije koji treba povratiti od korisnika (glavnica i kamata), ta je država članica istaknula da ima poteškoće s procjenom tog iznosa jer je, prema njezinu mišljenju, razlika kojom se Komisija koristi između „osnovne usluge“ i „dodatne usluge“, umjetna. Naime, prema Francuskoj Republici te su dvije usluge nerazdvojive i pridonose postizanju cilja teritorijalnog kontinuiteta.
            26. U tim je okolnostima, i smatrajući da Francuska Republika nije poduzela potrebne mjere radi usklađivanja sa spornom odlukom, Komisija odlučila podnijeti ovu tužbu.
            Događaji nakon podnošenja tužbe
            27. Između podnošenja ove tužbe i rasprave održane 5. veljače 2015., tijekom koje su Komisija i Francuska Republika dostavile svoja očitovanja, zbilo se nekoliko događaja.
            28. Francuska Republika pojasnila je tijekom rasprave da je društvo Veolia‑Transdev, koje je odobrilo kredit SNCM‑u, podnijelo potonjem zahtjev 29. listopada 2014. kojim je zatražilo prijevremenu otplatu toga kredita, zbog čega je predsjednik Tribunal de commerce de Marseille (Trgovački sud u Marseilleu, Francuska) 28. studenoga 2014. utvrdio nesposobnost SNCM‑a za plaćanje te je pokrenuo njegov stečajni postupak na razdoblje od šest mjeseci.
            29. Također je dodala da je 7. i 19. studenoga 2014. Office des transports de Corse izdao dva naloga za povrat potpore koja je proglašena nespojivom, ali na iznos od oko 198 milijuna eura koji je, prema mišljenju Komisije, i dalje manji od iznosa navedenog u spornoj odluci, to jest 220.224 milijuna eura.
            30. Presuda kojom se nalaže otvaranje stečajnog postupka objavljena je 14. prosinca 2014., kada je počeo teći rok od dva mjeseca dan vjerovnicima da prijave svoja potraživanja.
            31. Francuska su tijela 9. siječnja 2015. potporu, koja je proglašena nespojivom, u iznosu od oko 198 milijuna eura upisala u pasivu SNCM‑a.
            32. Pored toga Francuska Republika obavijestila je na raspravi Sud da je 2. veljače 2015. u okviru stečajnog postupka pri Tribunal de commerce de Marseille podneseno nekoliko ponuda za preuzimanje SNCM‑a.
            O tužbi
            33. U prilog svojoj tužbi Komisija navodi tri prigovora koji se temelje na povredi članaka 3. do 5. sporne odluke.
            34. Kao prvo, Komisija ističe da Francuska Republika nije u propisanim rokovima poduzela potrebne mjere kako bi povukla nezakonite državne potpore, kao drugo, da je, iako je isplata potpora doista prekinuta od srpnja 2013., taj prekid isplate ipak nastupio nakon datuma određenog u spornoj odluci, to jest 3. svibnja 2013., i na kraju, kao treće, da su informacije zatražene u spornoj odluci poslane tek 29. studenoga 2013. premda su trebale biti poslane u roku od dva mjeseca od priopćenja te odluke od 3. svibnja 2013.
            Prvi prigovor koji se temelji na neizvršenju povrata nezakonitih potpora
             Argumentacija stranaka
            35. Komisija ističe da Francuska Republika nije u propisanim rokovima poduzela potrebne mjere kako bi povukla nezakonite potpore.
            36. Ona osporava argument koji navodi tuženik u skladu s kojim joj je apsolutno nemoguće izvršiti spornu odluku.
            37. Komisija, među ostalim, tvrdi da takva nemogućnost nije osnovana jer, kao u ovom slučaju, adresat te odluke zapravo ni na koji način nije pokušao doista izvršiti tu odluku.
            38. Dodaje da socijalne nemire na koje se poziva tuženik radi opravdanja takve nemogućnosti treba relativizirati.
            39. U tom pogledu Komisija tvrdi da, kao prvo, u slučaju stvarne hitnosti mjere čija je zakonitost ozbiljno pobijana uvijek postoji pravno sredstvo koje dotičnim državama članicama ili gospodarskim subjektima, na koje se odnosi ta mjera, omogućava da zatraže suspenziju njezina izvršenja. Kao drugo, na Francuskoj Republici je da poštuje pravo i održava javni red i mir na svom tlu, i da ne popusti pred pukim prijetnjama remećenja javnog poretka. Naposljetku, kao treće, treba relativizirati argument koji se temelji na prekidu teritorijalnog kontinuiteta Korzike kad bi SNCM ukinuo pomorske veze Korzike, jer bi se, među ostalim, ta usluga mogla osigurati putem drugih konkurentskih društava i, u svakom slučaju, zračnim putem.
            40. U svojem odgovoru na tužbu Francuska Republika ističe da joj je apsolutno nemoguće izvršiti povrat od 220.224 milijuna eura, koji je predmet sporne odluke.
            41. U tom pogledu ona tvrdi da bi povrat te svote neizbježno prouzročio stečaj SNCM‑a, a taj bi proces sâm po sebi doveo do vrlo ozbiljnog remećenja javnog reda i mira, poput onakvog do kakvog je došlo tijekom štrajka 2005. i, u manjoj mjeri, tijekom 2014. Takvi bi štrajkovi mogli, kao u prošlosti, na dulje vrijeme blokirati luku Marseille, dovesti u pitanje teritorijalni kontinuitet s Korzikom i, na kraju, ozbiljno ugroziti gospodarsku ravnotežu cijele regije.
            42. Francuska Republika ističe da bi privremeni ili konačan prekid SNCM‑ove aktivnosti barem kratkoročno znatno utjecao na pomorsku povezanost kontinenta s Korzikom i, posljedično, na teritorijalni kontinuitet Korzike s kontinentom, osobito u pomorskim vezama između Marseillea i različitih korzičkih luka, jer privatna inicijativa ne bi mogla zamijeniti nedjelovanje SNCM‑a.
            43. Francuska Republika pojašnjava da SNCM ima značajan udio u pomorskim vezama između Korzike i kontinenta s obzirom na to da to društvo predstavlja 34,2 % u prijevozu putnika i 39 % u teretnom prijevozu na tim vezama. Dodaje da CMN osigurava samo 40 % navedenih veza koje se odnose na osnovnu uslugu. Navodi da se samo društvo Corsica Ferries nadmetalo s SNCM‑om i CMN‑om u postupku na temelju poziva na podnošenje ponuda za dodjelu prijenosa ovlasti obavljanja javne usluge od 2007. do 2013., što isključuje ideju da bi drugo društvo u privatnom vlasništvu osiguravalo uslugu koju pruža SNCM i da bi, u svakom slučaju, intervencija društva Corsica Ferries u luku Marseille značila da to društvo prenosi dio svojih aktivnosti iz luka u kojima djeluje, odnosno u Nici i Toulonu, što bi utjecalo na teritorijalni kontinuitet između Korzike i tih dviju luka.
            Ocjena Suda
            44. Potrebno je podsjetiti na ustaljenu sudsku praksu prema kojoj je ukidanje nezakonite potpore putem povrata logična posljedica nalaza da je potpora nezakonita. Odluka, donesena na temelju članka 108. stavka 2. UFEU‑a, koja obvezuje državu članicu na povrat nezakonitih potpora, uživa pretpostavku zakonitosti i dalje unatoč postojanju tužbe za poništenje na temelju članka 263. UFEU‑a, u cijelosti obvezuje svog adresata (vidjeti u tom smislu presudu Komisija/Francuska, C‑261/99, EU:C:2001:179, t. 22. i 26., i navedenu sudsku praksu). Zato je država članica kojoj je odluka upućena obvezna, na temelju članka 288. četvrtog stavka UFEU‑a, poduzeti sve mjere kako bi se osiguralo njezino izvršenje.
            45. U skladu s člankom 14. stavkom 3. Uredbe br. 659/1999, povrat potpore mora se izvršiti bez odgađanja ili, prema potrebi, u roku određenom u odluci kojom se nalaže taj povrat. Zakašnjeli povrat, nakon isteka danih rokova, ne udovoljava zahtjevima Ugovora o FEU‑u (vidjeti u tom smislu presudu Komisija/Italija, C‑353/12, EU:C:2013:651, t. 31. i 32., i navedenu sudsku praksu).
            46. U ovom slučaju nije osporavano da Francuska Republika, nakon isteka roka propisanog u spornoj odluci, odnosno 3. rujna 2013., nije poduzela sve potrebne mjere kako bi povukla nezakonite potpore. Ta je država članica tek 7. i 19. studenoga 2014. izdala SNCM‑u dva naloga za povrat potpore na iznos od oko 198 milijuna eura, koji je manji od iznosa koji navodi Komisija, to jest 220.224 milijuna eura, kako bi se izvršio učinkovit povrat nezakonitih potpora. Samo izdavanje tih dvaju naloga ne može se smatrati povratom nezakonite potpore (vidjeti u tom smislu presudu Komisija/Slovačka, C‑507/08, EU:C:2010:802, t. 48.).
            47. Tužba za poništenje protiv sporne odluke koju se podnijeli Francuska Republika i SNCM ne utječe na ovaj spor. Naime, kao što to proizlazi iz članka 278. UFEU‑a, tužba za poništenje nema suspenzivni učinak ako Opći sud ne odluči drukčije (vidjeti presudu Komisija/Francuska, C‑232/05, EU:C:2006:651, t. 60.). To što država članica podnosi tužbu za poništenje, s obzirom na to da je tužbu Francuske Republike za suspenziju primjene sporne odluke Sud u žalbenom postupku odbio, ne mijenja izvršivost sporne odluke.
            48. Ustaljena je sudska praksa da je jedino sredstvo obrane koje država članica može iznijeti protiv tužbe zbog povrede obveze države članice koju podnese Komisija na temelju članka 108. stavka 2. UFEU‑a ono koje se temelji na apsolutnoj nemogućnosti izvršenja odluke koja joj je upućena, osim u slučajevima u kojima je odluka o povratu poništena u skladu s člankom 263. UFEU‑a (vidjeti u tom smislu presudu Komisija/Njemačka, C‑527/12, EU:C:2014:2193, t. 48., i navedenu sudsku praksu).
            49. Uvjet apsolutne nemogućnosti izvršenja nije ispunjen ako tužena država članica samo obavijesti Komisiju o pravnim, političkim ili praktičnim poteškoćama povezanima s provedbom odluke, bez poduzimanja stvarnih koraka protiv poduzetnika u pitanju kako bi se izvršio povrat potpore i predlaganja Komisiji drugih načina provedbe odluke koji bi omogućili prevladavanje poteškoća (vidjeti presudu Komisija/Grčka, C‑415/03, EU:C:2005:287, t. 43.; presudu Komisija /Poljska, C‑331/09, EU:C:2011:250, t. 70., presudu Komisija/Italija, C‑305/09, EU:C:2011:274, t. 33.; i Komisija/Italija, C‑243/10, EU:C:2012:182, t. 41.).
            50. U ovom slučaju Francuska Republika navodi dvije vrste argumenata na temelju kojih Sud može utvrditi apsolutnu nemogućnost izvršenja sporne odluke.
            51. Prvi argument odnosi se na socijalne nemire do kojih bi moglo doći zbog proglašenja stečaja SNCM‑a, nemire koji bi mogli ugroziti javni red mir i također prouzročiti prekid teritorijalnog kontinuiteta Korzike s kontinentom. Drugi argument odnosi se na materijalne teškoće koje bi u slučaju nestanka SNCM‑a doveli do potrebe za vođenjem postupka koji bi se morao okončati sklapanjem novog sporazuma o prijenosu ovlasti za obavljanje javne usluge s drugim gospodarskim subjektom koji nije SNCM, subjektom koji ne bi nužno i odmah raspolagao materijalnim i ljudskih sredstvima kako bi mogao zadovoljiti potrebe prijenosa ovlasti obavljanja javne usluge. Nužnost pribjegavanju takvom postupku mogla bi, barem na neko vrijeme, također dovesti u pitanje gore navedeni teritorijalni kontinuitet.
            52. Što se tiče izbijanja mogućih socijalnih nemira koji bi mogli narušiti javni red i mir ustaljena je sudska praksa, kao što je to naveo nezavisni odvjetnik u točki 86. svog mišljenja, da u slučaju opasnosti od takvih nemira država članica o kojoj je riječ mora poduzeti sve odgovarajuće mjere za jamčenje pune učinkovitosti prava Unije kako bi se osigurala pravilna provedba tog prava u interesu svih gospodarskih subjekata, osim ako se ne dokaže da bi djelovanje te države članice imalo za javni red i mir takve posljedice koje ona ne bi mogla suzbiti sredstvima koja su joj na raspolaganju (vidjeti u tom smislu presudu Komisija/Francuska, C‑265/95, EU:C:1997:595, t. 56. i 57.).
            53. U ovom slučaju Francuska Republika ne dokazuje da bi njezino djelovanje usmjereno uklanjanju mogućih javnih nemira imalo za javni red takve posljedice koje ona ne bi mogla suzbiti sredstvima koja su joj na raspolaganju. Čak i pod pretpostavkom da bi zbog nezakonitih potpora došlo do dugotrajne blokade pomorske povezanosti s Korzikom, ne može se na temelju nijednog elementa koji je iznijela Francuska Republika zaključiti da bi povezanost Korzike s kontinentom drugim pomorskim ili zračnim putem bila nemoguća, što znači da bi taj otok bilo moguće opskrbljivati osnovnim životnim potrepštinama.
            54. Pored toga, potrebno je napomenuti da izdavanje naloga za izvršenje na iznos od oko 198 milijuna eura, zatim prijava tražbine koju je podnijela francuska vlada u postupku zbog insolventnosti nad SNCM‑om nisu izazvali posebne nemire.
            55. S obzirom na prethodno navedeno, moguće socijalne nemire ili remećenje javnog reda i mira, na koje se u ovom slučaju poziva Francuska Republika, ne može se smatrati sredstvima apsolutne nemogućnosti izvršenja sporne odluke.
            56. Što se tiče navodne opasnosti od prekida teritorijalnog kontinuiteta do kojega bi moglo doći između eventualnog nestanka SNCM‑a i sklapanja novog sporazuma o prijenosu ovlasti za obavljanje javne usluge, iz svih elemenata koje je iznijela Francuska Republika razvidno je da bi mogući prestanak aktivnosti SNCM‑a mogao kratkotrajno uzrokovati smanjenje pomorskih veza između Marseillea i korzičkih luka. Međutim, ta država članica ne dokazuje okolnosti na temelju kojih je moguće zaključiti da bi takvo smanjenje imalo posljedice u takvom opsegu koje bi se moglo smatrati apsolutnom nemogućnošću izvršenja sporne odluke.
            57. Posljedično, valja utvrditi da Francuska Republika nije dokazala da apsolutno ne može izvršiti povrat nezakonitih potpora i na temelju toga zaključiti da je ta država članica povrijedila obvezu povrata isplaćenih nezakonitih potpora, kako je propisana u članku 3. stavku 1. do 3. i članku 4. sporne odluke.
            Drugi prigovor koji se temelji na propustu poništenja u propisanim rokovima svih isplata nezakonitih potpora
            58. U članku 3. stavku 4. sporne odluke propisana je obveza Francuske Republike da poništi sve isplate nezakonitih potpora računajući od datuma priopćenja te odluke 3. svibnja 2013.
            59. Iz elemenata sadržanih u odgovoru na tužbu Komisije, koje Francuska Republika nije osporila, razvidno je da je potonja izvršila tu obvezu tek 23. srpnja 2013. i da prema tome nije izvršila svoje obveze između 3. svibnja 2013. i 23. srpnja 2013.
            60. Stoga valja zaključiti da ta obveza nije izvršena.
            Treći prigovor koji se temelji na neobavješćivanju Komisije u propisanim rokovima
            61. U članku 5. sporne odluke propisana je obveza Francuske Republike da u roku od dva mjeseca nakon priopćenja odluke dostavi određen broj podataka.
            62. Time što Francuska Republika nije u propisanim rokovima poduzela potrebne mjere kako bi poništila isplatu potpora u budućnosti i povratila već isplaćene iznose potpora također je povrijedila svoju obvezu, utvrđenu u članku 5. sporne odluke, da u roku od dva mjeseca od priopćenja sporne odluke obavijesti Komisiju o poduzetim mjerama.
            63. Stoga valja zaključiti da ta obveza nije izvršena.
            64. S obzirom na sva prethodno navedena razmatranja, valja zaključiti da je Francuska Republika, zato što nije u propisanim rokovima poduzela sve potrebne mjere kako bi povukla državne potpore od SNCM‑a koje su proglašene nezakonitima i nespojivima s unutarnjim tržištem člankom 2. stavkom 1. sporne odluke, zato što nije u propisanim rokovima poništila sve isplate iz tog članka 2. stavka 1. i nije u propisanom roku obavijestila Komisiju o mjerama koje je poduzela kako bi se uskladila s tom odlukom, povrijedila obveze koje ima na temelju članka 288. četvrtog stavka UFEU‑a i članaka 3. do 5. navedene odluke.
            Troškovi
            65. U skladu s člankom  138. stavkom 1. Poslovnika Suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da je Komisija postavila zahtjev da se Francuskoj Republici naloži snošenje troškova i da ona nije uspjela u postupku, valja joj naložiti snošenje troškova.

            Operativni dio
            Slijedom navedenoga, Sud (peto vijeće) proglašava i presuđuje:
            1. Francuska Republika, zato što nije u propisanim rokovima poduzela sve potrebne mjere kako bi od društva Société nationale maritime Corse‑Méditerranée (SNCM) SA povukla državne potpore koje su proglašene nezakonitima i nespojivima s unutarnjim tržištem člankom 2. stavkom 1. Odluke Komisije 2013/435/EU od 2. svibnja 2013. o državnoj potpori SA.22843 (2012/C) (prije 2012/NN) koju je Francuska provela u korist društva Société Nationale Corse Méditerranée et laCompagnie Méridionale de Navigation, zato što nije u propisanim rokovima poništila sve isplate iz članka 2. stavka 1. i nije u propisanom roku obavijestila Komisiju o mjerama koje je poduzela kako bi se uskladila s tom odlukom, povrijedila je obveze koje ima na temelju članka 288. četvrtog stavka UFEU‑a i članaka 3. do 5. navedene odluke.
            2. Republici Francuskoj nalaže se snošenje troškova.


Presuda Suda (treće vijeće) od 21. ožujka 2013.#Skatteverket protiv PFC Clinic AB.#Zahtjev za prethodnu odluku podnesena po Högsta förvaltningsdomstolen.#Predmet C-91/12.