title: predmet C-590/17: Presuda Suda (treće vijeće) od 21. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation — Francuska) — Henri Pouvin, Marie Dijoux, udana Pouvin protiv Electricité de France (EDF) (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 93/13/EEZ — Područje primjene — Članak 2. točke (b) i (c) — Pojmovi „potrošač” i „prodavatelj (robe) ili pružatelj (usluge)” — Financiranje stjecanja glavnog mjesta stanovanja — Hipotekarni zajam koji je poslodavac odobrio svojem zaposleniku i njegovu bračnom drugu, solidarnom dužniku)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/21

      Presuda Suda (treće vijeće) od 21. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation — Francuska) — Henri Pouvin, Marie Dijoux, udana Pouvin protiv Electricité de France (EDF)
      (predmet C-590/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 93/13/EEZ - Područje primjene - Članak 2. točke (b) i (c) - Pojmovi „potrošač” i „prodavatelj (robe) ili pružatelj (usluge)” - Financiranje stjecanja glavnog mjesta stanovanja - Hipotekarni zajam koji je poslodavac odobrio svojem zaposleniku i njegovu bračnom drugu, solidarnom dužniku)
      (2019/C 187/23)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour de cassation

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Henri Pouvin, Marie Dijoux, udana Pouvin

         Tuženik: Electricité de France (EDF)

         Izreka

      Članak 2. točku (b) Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima treba tumačiti na način da zaposlenika društva i njegova bračnog druga, koji s tim društvom sklope ugovor o kreditu čije je sklapanje načelno ograničeno na članove osoblja navedenog društva, a koji je namijenjen financiranju stjecanja nekretnine u privatne svrhe, treba smatrati „potrošačima” u smislu te odredbe;
      Članak 2. točku (c) Direktive 93/13 treba tumačiti na način da navedeno društvo treba smatrati „prodavateljem robe ili pružateljem usluge” u smislu navedene odredbe, kada ono sklapa takav ugovor o kreditu u okviru svojeg obrta, poduzeća i profesije, čak i ako odobravanje kredita nije njegova glavna djelatnost.

         (1)  SL C 437, 18. 12. 2017.


title: predmet C-637/17: Presuda Suda (drugo vijeće) od 28. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa — Portugal) — Cogeco Communications Inc protiv Sport TV Portugal SA, Controlinveste-SGPS SA, NOS-SGPS SA („Zahtjev za prethodnu odluku — Članak 102. UFEU-a — Načela ekvivalentnosti i djelotvornosti — Direktiva 2014/104/EU — Članak 9. stavak 1. — Članak 10. stavci 2. do 4. — Članci 21. i 22. — Postupci za naknadu štete u nacionalnom pravu za povrede odredaba prava tržišnog natjecanja država članica i Europske unije — Učinci nac onalnih odluka — Rokovi zastare — Prenošenje — Vremenska primjena”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/21

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 28. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa — Portugal) — Cogeco Communications Inc protiv Sport TV Portugal SA, Controlinveste-SGPS SA, NOS-SGPS SA
      (predmet C-637/17) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 102. UFEU-a - Načela ekvivalentnosti i djelotvornosti - Direktiva 2014/104/EU - Članak 9. stavak 1. - Članak 10. stavci 2. do 4. - Članci 21. i 22. - Postupci za naknadu štete u nacionalnom pravu za povrede odredaba prava tržišnog natjecanja država članica i Europske unije - Učinci nac onalnih odluka - Rokovi zastare - Prenošenje - Vremenska primjena”)
      (2019/C 187/24)
      Jezik postupka: portugalski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Cogeco Communications Inc

         Tuženici: Sport TV Portugal SA, Controlinveste-SGPS SA, NOS-SGPS SA

         Izreka

                  1.

                  Članak 22. Direktive 2014/104/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. studenoga 2014. o određenim pravilima kojima se uređuju postupci za naknadu štete prema nacionalnom pravu za kršenje odredaba prava tržišnog natjecanja država članica i Europske unije treba tumačiti na način da se ta direktiva ne primjenjuje na glavni postupak.

                  2.

                  Članak 102. UFEU-a i načelo djelotvornosti treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis koji, s jedne strane, u pogledu postupaka za naknadu štete predviđa trogodišnji rok zastare koji počinje teći počevši od datuma kad je oštećena osoba saznala za svoje pravo na obeštećenje, čak i ako je osoba odgovorna za povredu nepoznata i koji, s druge strane, ne predviđa nikakvu mogućnost zastoja ili prekida tog roka tijekom postupka pred nacionalnim tijelom za zaštitu tržišnog natjecanja.

         (1)  SL C 32, 29. 1. 2018.


title: predmet C-681/17: Presuda Suda (šesto vijeće) od 27. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof — Njemačka) — slewo — schlafen leben wohnen GmbH protiv Sasche Ledowskog (Zahtjev za prethodnu odluku — Zaštita potrošača — Direktiva 2011/83/EU — Članak 6. stavak 1. točka (k) i članak 16. točka (e) — Ugovor sklopljen na daljinu — Pravo odustajanja — Izuzeća — Pojam „originalno zatvorena rob[a] koja nije pogodna za povrat zbog zaštite zdravlja ili higijene, a koja je nakon isporuke otvorena” — Madrac s kojeg je nakon isporuke potrošač uklonio zaštitu)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/22

      Presuda Suda (šesto vijeće) od 27. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof — Njemačka) — slewo — schlafen leben wohnen GmbH protiv Sasche Ledowskog
      (predmet C-681/17) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita potrošača - Direktiva 2011/83/EU - Članak 6. stavak 1. točka (k) i članak 16. točka (e) - Ugovor sklopljen na daljinu - Pravo odustajanja - Izuzeća - Pojam „originalno zatvorena rob[a] koja nije pogodna za povrat zbog zaštite zdravlja ili higijene, a koja je nakon isporuke otvorena” - Madrac s kojeg je nakon isporuke potrošač uklonio zaštitu)
      (2019/C 187/25)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Bundesgerichtshof

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: slewo — schlafen leben wohnen GmbH

         Tuženik: Sascha Ledowski

         Izreka

      Članak 16. točku (e) Direktive 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o pravima potrošača, izmjeni Direktive Vijeća 93/13/EEZ i Direktive 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 85/577/EEZ i Direktive 97/7/EZ Europskog parlamenta i Vijeća treba tumačiti na način da pojam „originalno zatvoren[a] rob[a] koja nije pogodna za povrat zbog zaštite zdravlja ili higijene” u smislu te odredbe, ne obuhvaća robu kao što je madrac, s kojeg je potrošač nakon njegove isporuke uklonio zaštitu.

         (1)  SL C 112, 26. 3. 2018.


title: predmet C-702/17: Presuda Suda (prvo vijeće) od 21. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato — Italija) — Unareti SpA protiv Ministero dello Sviluppo Economico e. a. („Zahtjev za prethodnu odluku — Unutarnje tržište prirodnog plina — Koncesije za javnu uslugu distribucije — Prijevremeni prestanak koncesija nakon prijelaznog razdoblja — Naknada koju duguje novi koncesionar dosadašnjem koncesionaru — Načelo pravne sigurnosti”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/23

      Presuda Suda (prvo vijeće) od 21. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato — Italija) — Unareti SpA protiv Ministero dello Sviluppo Economico e. a.
      (predmet C-702/17) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Unutarnje tržište prirodnog plina - Koncesije za javnu uslugu distribucije - Prijevremeni prestanak koncesija nakon prijelaznog razdoblja - Naknada koju duguje novi koncesionar dosadašnjem koncesionaru - Načelo pravne sigurnosti”)
      (2019/C 187/26)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Unareti SpA

         Tuženici: Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri — Dipartimento per gli Affari Regionali, Autorità Garante per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico — Sede di Milano, Presidenza del Consiglio dei Ministri — Conferenza Stato Regioni ed Unificata, Ministero per gli affari regionali, Dipartimento per gli affari regionali e le autonomie, Conferenza Unificata Stato Regioni e Enti Locali

         Izreka

      Pravo Unije u području koncesija za javnu uslugu, u vezi s načelom pravne sigurnosti, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis, poput onoga u glavnom postupku, kojim se mijenjaju referentna pravila za izračun naknade na koju imaju pravo nositelji koncesija za distribuciju prirodnog plina dodijeljenih bez provođenja postupka nadmetanja zbog prijevremenog prestanka tih koncesija radi njihove ponovne dodjele nakon provođenja postupka nadmetanja.

         (1)  SL C 112, 26. 3. 2018.


title: predmet C-60/18: Presuda Suda (drugo vijeće) od 28. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tallinna Ringkonnakohus — Estonija) — AS Tallinna Vesi protiv Keskkonnaameta („Zahtjev za prethodnu odluku — Okoliš — Otpad — Direktiva 2008/98/EZ — Ponovna uporaba i oporaba otpada — Posebni kriteriji u vezi s prestankom statusa otpada mulja iz otpadnih voda nakon postupka oporabe — Nepostojanje kriterija utvrđenih na razini Europske unije ili na nacionalnoj razini”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/24

      Presuda Suda (drugo vijeće) od 28. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tallinna Ringkonnakohus — Estonija) — AS Tallinna Vesi protiv Keskkonnaameta
      (predmet C-60/18) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Okoliš - Otpad - Direktiva 2008/98/EZ - Ponovna uporaba i oporaba otpada - Posebni kriteriji u vezi s prestankom statusa otpada mulja iz otpadnih voda nakon postupka oporabe - Nepostojanje kriterija utvrđenih na razini Europske unije ili na nacionalnoj razini”)
      (2019/C 187/27)
      Jezik postupka: estonski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tallinna Ringkonnakohus

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: AS Tallinna Ve

         Tuženik: Keskkonnaamet

         uz sudjelovanje: Keskkonnaministeerium

         Izreka

      Članak 6. stavak 4. Direktive 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu i stavljanju izvan snage određenih direktiva treba tumačiti na način da:

                  —

                  mu se ne protivi nacionalni propis, poput onog o kojemu je riječ u glavnom postupku, na temelju kojeg, ako na razini Europske unije nije utvrđen nijedan kriterij za određivanje prestanka statusa otpada u pogledu određene vrste otpada, prestanak takvog statusa ovisi o postojanju kriterija utvrđenih nacionalnim aktom opće primjene u pogledu te vrste otpada, i

                  —

                  ne omogućava posjedniku otpada da, u okolnostima poput onih o kojima je riječ u glavnom predmetu, od nadležnog tijela države članice ili suda te države članice zahtijeva utvrđenje prestanka statusa otpada.

         (1)  SL C 142, 23. 4. 2018.


title: predmet C-101/18: Presuda Suda (deseto vijeće) od 28. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato — Italija) — Idi Srl protiv Arcadis — Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo („Zahtjev za prethodnu odluku — Usklađivanje postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama — Direktiva 2004/18/EZ — Članak 45. stavak 2. prvi podstavak točka (b) — Osobna situacija natjecatelja ili ponuditelja — Mogućnost država članica da isključe iz sudjelovanja u javnoj nabavi svakog subjekta koji je predmet postupka nagodbe s vjerovnicima — Nacionalni propis koji predviđa isključenje osoba protiv kojih je ‚u tijeku’ postupak proglašenja nagodbe s vjerovnicima, osim u slučaju da plan nagodbe predviđa nastavak poslovanja — Subjekt koji je podnio prijedlog za nagodbu s vjerovnicima, zadržavajući si mogućnost da podnese plan o nastavku poslovanja”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/25

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 28. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato — Italija) — Idi Srl protiv Arcadis — Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo
      (predmet C-101/18) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Usklađivanje postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama - Direktiva 2004/18/EZ - Članak 45. stavak 2. prvi podstavak točka (b) - Osobna situacija natjecatelja ili ponuditelja - Mogućnost država članica da isključe iz sudjelovanja u javnoj nabavi svakog subjekta koji je predmet postupka nagodbe s vjerovnicima - Nacionalni propis koji predviđa isključenje osoba protiv kojih je ‚u tijeku’ postupak proglašenja nagodbe s vjerovnicima, osim u slučaju da plan nagodbe predviđa nastavak poslovanja - Subjekt koji je podnio prijedlog za nagodbu s vjerovnicima, zadržavajući si mogućnost da podnese plan o nastavku poslovanja”)
      (2019/C 187/28)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Consiglio di Stato

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Idi Srl

         Tuženik: Arcadis — Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo

         uz sudjelovanje: Regione Campania

         Izreka

      Članak 45. stavak 2. prvi podstavak točku (b) Direktive 2004/18 Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis poput onog iz glavnog postupka, koji omogućava isključiti iz postupka provedbe javne nabave gospodarski subjekt koji je na datum odluke o isključenju podnio prijedlog za sudjelovanje u nagodbi s vjerovnicima, zadržavajući si mogućnost da podnese plan o nastavku poslovanja.

         (1)  SL C 166, 14. 5. 2018.


title: predmet C-129/18: Presuda Suda (veliko vijeće) od 26. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court of the United Kingdom — Ujedinjena Kraljevina) — SM protiv Entry Clearance Officer, UK Visa Section („Zahtjev za prethodnu odluku — Građanstvo Europske unije — Pravo građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica — Direktiva 2004/38/EZ — Članovi obitelji građanina Unije — Članak 2. točka 2. podtočka (c) — Pojam ‚izravni potomak’ — Dijete pod trajnim pravnim skrbništvom na temelju sustava alžirske kafale (zakonsko skrbništvo) — Članak 3. stavak 2. točka (a) — Drugi članovi obitelji — Članak 7. i članak 24. stavak 2. Povelje Europske unije o temeljim pravima — Obiteljski život — Najbolji interes djeteta”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/26

      Presuda Suda (veliko vijeće) od 26. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court of the United Kingdom — Ujedinjena Kraljevina) — SM protiv Entry Clearance Officer, UK Visa Section
      (predmet C-129/18) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Građanstvo Europske unije - Pravo građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica - Direktiva 2004/38/EZ - Članovi obitelji građanina Unije - Članak 2. točka 2. podtočka (c) - Pojam ‚izravni potomak’ - Dijete pod trajnim pravnim skrbništvom na temelju sustava alžirske kafale (zakonsko skrbništvo) - Članak 3. stavak 2. točka (a) - Drugi članovi obitelji - Članak 7. i članak 24. stavak 2. Povelje Europske unije o temeljim pravima - Obiteljski život - Najbolji interes djeteta”)
      (2019/C 187/29)
      Jezik postupka: engleski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Supreme Court of the United Kingdom

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: SM

         Tuženici: Entry Clearance Officer, UK Visa Section

         uz sudjelovanje: Coram Children’s Legal Centre (CCLC), AIRE Centre

         Izreka

      Pojam „izravni potomak” građanina Unije iz članka 2. točke 2. podtočke (c) Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1612/68 i stavljanju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ treba tumačiti na način da njime nije obuhvaćeno dijete koje je stavljeno pod trajno zakonsko skrbništvo građanina Unije na temelju alžirske kafale jer ta uspostava ne stvara nikakvu roditeljsku vezu između njih.
      Međutim, nadležna nacionalna tijela ipak trebaju olakšati ulazak i boravak takvog djeteta kao drugog člana obitelji građanina Unije, u skladu s člankom 3. stavkom 2. točkom (a) te direktive, u vezi s člankom 7. i člankom 24. stavkom 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, provodeći uravnoteženu i razumnu ocjenu svih aktualnih i mjerodavnih okolnosti slučaja, kojom se uzimaju u obzir različiti uključeni interesi i osobito najbolji interes dotičnog djeteta. U slučaju da se na temelju te ocjene utvrdi da se od djeteta u sustavu alžirske kafale i njegovog skrbnika, građanina Unije, očekuje vođenje stvarnog obiteljskog života i da dijete ovisi o skrbniku, zahtjevi vezani za temeljno pravo poštovanja obiteljskog života, zajedno s obvezom uzimanja u obzir najboljeg interesa djeteta, u načelu zahtijevaju da se navedenom djetetu dodijeli pravo ulaska i boravka kako bi mu se omogućio život sa skrbnikom u državi članici domaćinu skrbnika.

         (1)  SL C 134, 16. 4. 2018.


title: predmet C-144/18 P: Presuda Suda (osmo vijeće) od 28. ožujka 2019. — River Kwai International Food Industry Co. Ltd protiv Association européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD), Vijeća Europske unije, Europske komisije (Žalba — Damping — Konačna antidampinška pristojba na uvoz određenog pripremljenog ili konzerviranog kukuruza šećerca u zrnu podrijetlom iz Tajlanda — Privremena revizija na temelju članka 11. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 1225/2009)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/27

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 28. ožujka 2019. — River Kwai International Food Industry Co. Ltd protiv Association européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD), Vijeća Europske unije, Europske komisije
      (predmet C-144/18 P) (1)

      (Žalba - Damping - Konačna antidampinška pristojba na uvoz određenog pripremljenog ili konzerviranog kukuruza šećerca u zrnu podrijetlom iz Tajlanda - Privremena revizija na temelju članka 11. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 1225/2009)
      (2019/C 187/30)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: River Kwai International Food Industry Co. Ltd (zastupnici: F. Graafsma i J. Cornelis, advocaten)

         Druge stranke u postupku: Association européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD) (zastupnici: A. Willems i C. Zimmermann, avocats, i S. De Knop, advocaat), Vijeće Europske unije (zastupnici: S. Boelaert, agent), Europska komisija (zastupnici: J.-F. Brakeland i A. Demeneix, agenti)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvu River Kwai International Food Industry Co. Ltd nalaže se snošenje, osim vlastitih troškova, i troškova koje su imali Association européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD) i Vijeće Europske unije.

                  3.

                  Europska komisija snosi vlastite troškove.

         (1)  SL C 142, 23. 4. 2018.


title: predmet C-201/18: Presuda Suda (sedmo vijeće) od 27. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour d'appel de Mons — Belgija) — Mydibel SA protiv État belge (Zahtjev za prethodnu odluku — Porez na dodanu vrijednost (PDV) — Direktiva 2006/112/EZ — Usklađivanje poreznih zakonodavstava — Odbitak pretporeza — Nekretnina koja je stečena kao kapitalno dobro — Povratni leasing (sale and lease back) — Ispravci odbitaka PDV-a — Načelo neutralnosti PDV-a — Načelo jednakog postupanja)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/27

      Presuda Suda (sedmo vijeće) od 27. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour d'appel de Mons — Belgija) — Mydibel SA protiv État belge
      (predmet C-201/18) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Usklađivanje poreznih zakonodavstava - Odbitak pretporeza - Nekretnina koja je stečena kao kapitalno dobro - Povratni leasing (sale and lease back) - Ispravci odbitaka PDV-a - Načelo neutralnosti PDV-a - Načelo jednakog postupanja)
      (2019/C 187/31)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Cour d'appel de Mons

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Mydibel SA

         Tuženik: État belge

         Izreka

                  1.

                  Pod uvjetom da sud koji je uputio zahtjev provjeri relevantne nacionalne činjenične i pravne elemente, članke 184., 185., 187. i 188. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2009/162/EU od 22. prosinca 2009., treba tumačiti na način da se njima ne propisuje obveza ispravka poreza na dodanu vrijednost (PDV-a) obračunatog na nekretnini koji je početno pravilno odbijen ako je to dobro bilo predmet transakcije sale and lease back (povratni leasing) koja se ne oporezuje PDV-om u okolnostima poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku.

                  2.

                  Tumačenje članaka 184., 185., 187. i 188. Direktive 2006/112, kako je izmijenjena Direktivom 2009/162, na način da se njima propisuje obveza ispravka poreza na dodanu vrijednost (PDV-a) koji je početno odbijen u okolnostima poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku u skladu je s načelima neutralnosti PDV-a i jednakog postupanja.

         (1)  SL C 182, 28. 5. 2018.


title: predmet C-245/18: Presuda Suda (deseto vijeće) od 21. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale ordinario di Udine — Italija) — Tecnoservice Int. Srl, u stečaju protiv Poste Italiane SpA („Zahtjev za prethodnu odluku — Platne usluge na unutarnjem tržištu — Direktiva 2007/64/EZ — Članak 74. stavak 2. — Nalog za plaćanje kreditnim transferom — Neispravna jedinstvena identifikacijska oznaka koju je naveo platitelj — Izvršenje naloga za plaćanje na temelju jedinstvene identifikacijske oznake — Odgovornost pružatelja platnih usluga primatelja plaćanja”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/28

      Presuda Suda (deseto vijeće) od 21. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale ordinario di Udine — Italija) — Tecnoservice Int. Srl, u stečaju protiv Poste Italiane SpA
      (predmet C-245/18) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Platne usluge na unutarnjem tržištu - Direktiva 2007/64/EZ - Članak 74. stavak 2. - Nalog za plaćanje kreditnim transferom - Neispravna jedinstvena identifikacijska oznaka koju je naveo platitelj - Izvršenje naloga za plaćanje na temelju jedinstvene identifikacijske oznake - Odgovornost pružatelja platnih usluga primatelja plaćanja”)
      (2019/C 187/32)
      Jezik postupka: talijanski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunale ordinario di Udine

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Tecnoservice Int. Srl, u stečaju

         Tuženik: Poste Italiane SpA

         Izreka

      Članak 74. stavak 2. Direktive 2007/64/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o platnim uslugama na unutarnjem tržištu i o izmjeni direktiva 97/7/EZ, 2002/65/EZ, 2005/60/EZ i 2006/48/EZ te stavljanju izvan snage Direktive 97/5/EZ treba tumačiti na način da, kad je nalog za plaćanje izvršen u skladu s jedinstvenom identifikacijskom oznakom koju je naveo korisnik platnih usluga, a koja ne odgovara imenu primatelja plaćanja koje je naveo taj isti korisnik, ograničenje odgovornosti pružatelja platnih usluga, predviđeno tom odredbom, primjenjuje se kako na pružatelja platnih usluga platitelja tako i na pružatelja platnih usluga primatelja plaćanja.

         (1)  SL C 249, 16. 7. 2018.


title: predmet C-275/18: Presuda Suda (treće vijeće) od 28. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud — Republika Češka) — Milan Vinš protiv Odvolací finanční ředitelství („Zahtjev za prethodnu odluku — Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost — Direktiva 2006/112/EZ — Članak 131. i članak 146. stavak 1. točka (a) — Izuzeće isporuka robe otpremljene ili prevezene izvan Europske unije — Uvjet za izuzeće predviđen nacionalnim pravom — Podvrgavanje robe određenom carinskom postupku — Dokaz o podvrgavanju postupku za izvoz”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/29

      Presuda Suda (treće vijeće) od 28. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud — Republika Češka) — Milan Vinš protiv Odvolací finanční ředitelství
      (predmet C-275/18) (1)

      („Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 131. i članak 146. stavak 1. točka (a) - Izuzeće isporuka robe otpremljene ili prevezene izvan Europske unije - Uvjet za izuzeće predviđen nacionalnim pravom - Podvrgavanje robe određenom carinskom postupku - Dokaz o podvrgavanju postupku za izvoz”)
      (2019/C 187/33)
      Jezik postupka: češki

         Sud koji je uputio zahtjev

      Nejvyšší správní soud

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Milan Vinš

         Tuženik: Odvolací finanční ředitelství

         Izreka

      Članak 146. stavak 1. točku (a) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, u vezi s njezinim člankom 131., treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalna zakonska odredba koja uvjetuje izuzeće od PDV-a predviđeno za robu namijenjenu izvozu izvan Unije time da je ta roba bila podvrgnuta izvoznom carinskom postupku u situaciji u kojoj je utvrđeno da su materijalnopravne pretpostavke za izuzeće, a osobito ona koja zahtijeva stvarni izlazak predmetne robe s područja Unije, ispunjene.

         (1)  SL C 221, 25. 6. 2018.


title: predmet C-312/18 P: Presuda Suda (osmo vijeće) od 21. ožujka 2019. — Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH, Société traitements chimiques des métaux protiv Europske komisije (Žalba — Zabranjeni sporazumi — Tržište recikliranih automobilskih akumulatora — Odluka kojom je utvrđena povreda članka 101. UFEU-a i izrečena novčana kazna — Odluka o ispravku kojom se dodaje vrijednost otkupa za primatelje koja nije navedena u prvotnoj odluci — Rok za podnošenje tužbe — Dan od kojega rok počinje teći — Nepravodobnost — Nedopuštenost)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/30

      Presuda Suda (osmo vijeće) od 21. ožujka 2019. — Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH, Société traitements chimiques des métaux protiv Europske komisije
      (predmet C-312/18 P) (1)

      (Žalba - Zabranjeni sporazumi - Tržište recikliranih automobilskih akumulatora - Odluka kojom je utvrđena povreda članka 101. UFEU-a i izrečena novčana kazna - Odluka o ispravku kojom se dodaje vrijednost otkupa za primatelje koja nije navedena u prvotnoj odluci - Rok za podnošenje tužbe - Dan od kojega rok počinje teći - Nepravodobnost - Nedopuštenost)
      (2019/C 187/34)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelji: Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH, Société traitements chimiques des métaux (zastupnici: M. Brealey QC, I. Vandenborre, advocaat, S. Dionnet, avocat)

         Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: G. Conte, I. Rogalski, J. Szczodrowski i F. van Schaik, agent)

         Izreka

                  1.

                  Žalba se odbija.

                  2.

                  Društvima Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH i Société traitements chimiques des métaux (STCM) nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 231, 2. 7. 2018.


title: predmet C-81/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. veljače 2019. uputila Curtea de Apel Cluj (Rumunjska) — NG, OH protiv SC Banca Transilvania SA

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/30

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. veljače 2019. uputila Curtea de Apel Cluj (Rumunjska) — NG, OH protiv SC Banca Transilvania SA
      (predmet C-81/19)
      (2019/C 187/35)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Cluj

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelji: NG, OH

         Druga stranka u žalbenom postupku: SC Banca Transilvania SA

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 1. [stavak 2.] Direktive 93/13/EEZ (1) tumačiti na način da mu se ne protivi ispitivanje nepoštenosti ugovorne odredbe kojom se preuzima dopunsko pravilo od kojeg su stranke mogle odstupiti, ali konkretno nisu jer se o tom pravilu nije pregovaralo, poput one o kojoj je riječ u predmetnom slučaju, kojom se nalaže otplata zajma u istoj stranoj valuti u kojoj je odobren?

                  2.

                  Može li se u kontekstu u kojem pri odobrenju zajma u stranoj valuti potrošaču nisu bili predstavljeni izračuni/predviđanjau vezi s gospodarskim učinkom koji će eventualna fluktuacija tečaja imati na ukupne obveze plaćanja koje proizlaze iz ugovora opravdano tvrditi da je takva odredba, koja podrazumijeva potrošačevo potpuno preuzimanje rizika promjene tečaja (na temelju načela nominalizma), jasna i razumljiva te da je pružatelj usluge/banka ispunila u dobroj vjeri obvezu informiranja druge ugovorne strane u slučaju u kojem je najveći stupanj zaduženosti potrošača koji je utvrdila Banca Națională a României (Rumunjska narodna banka) izračunan u odnosu na tečaj koji je bio na snazi na dan odobrenja zajma?

                  3.

                  Protivi li se Direktivi 93/13/EEZ i sudskoj praksi koja se odnosi na tu direktivu te načelu djelotvornosti činjenica da nakon utvrđenja nepoštenosti odredbe koja se odnosi na pripisivanje rizika promjene tečaja ugovor nastavi postojati u neizmijenjenom obliku? Koja bi bila moguća izmjena s ciljem da se ne primijeni nepoštena odredba i da se poštuje načelo djelotvornosti?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: predmet C-127/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. veljače 2019. uputio Curtea de Apel Pitești (Rumunjska) — Asociația „Forumul Judecătorilor din România” i Asociația „Mișcarea pentru Apărarea Statutului Procurorilor” protiv Consiliul Superior al Magistraturii

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/32

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. veljače 2019. uputio Curtea de Apel Pitești (Rumunjska) — Asociația „Forumul Judecătorilor din România” i Asociația „Mișcarea pentru Apărarea Statutului Procurorilor” protiv Consiliul Superior al Magistraturii
      (predmet C-127/19)
      (2019/C 187/37)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel Pitești

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelji: Asociația „Forumul Judecătorilor din România”, Asociația „Mișcarea pentru Apărarea Statutului Procurorilor”

         Tuženik: Consiliul Superior al Magistraturii

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li mehanizam za suradnju i provjeru (CVM) uspostavljen Odlukom Komisije 2006/928/EZ od 13. prosinca 2006. (1) smatrati aktom institucije Unije u smislu članka 267. UFEU-a, koji može biti podvrgnut tumačenju Suda Europske unije?

                  2.

                  Jesu li sadržaj, priroda i trajanje mehanizma za suradnju i provjeru (CVM) uspostavljenog Odlukom Komisije 2006/928/EZ od 13. prosinca 2006. obuhvaćeni područjem primjene Ugovora o pristupanju Republike Bugarske i Rumunjske Europskoj uniji, koji je Rumunjska potpisala u Luxembourgu 25. travnja 2005.? Jesu li zahtjevi navedeni u izvješćima utvrđenima u okviru navedenog mehanizma obvezujući za Rumunjsku?

                  3.

                  Treba li članak 2. u vezi s člankom 4. stavkom 3. UEU-a tumačiti na način da je obveza Rumunjske da poštuje zahtjeve koji se nalažu u izvješćima utvrđenima u okviru mehanizma za suradnju i provjeru (CVM), uspostavljenog Odlukom Komisije 2006/928/EZ od 13. prosinca 2006., obuhvaćena obvezom države članice da poštuje načela vladavine prava?

                  4.

                  Protivi li se članku 2. UEU-a, konkretnije obvezi poštovanja vrijednosti vladavine prava, zakonodavstvo na temelju kojeg je uspostavljena i organizirana uprava za istraživanje kaznenih djela počinjenih unutar pravosudnog sustava, u okviru državnog odvjetništva pri Înalta Curte de Casație și Justiție (Vrhovni kasacijski sud, Rumunjska), zbog mogućnosti izvršavanja neizravnog pritiska na pravosudne dužnosnike?

                  5.

                  Protivi li se načelu neovisnosti sudstva, propisanom u članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU-a i članku 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, kako ga tumači Sud Europske unije (presuda od 27. veljače 2018., Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C-64/16, EU:C:2018:117) uspostava uprave za istraživanje kaznenih djela počinjenih unutar pravosudnog sustava, u okviru državnog odvjetništva pri Înalta Curte de Casație și Justiție (Vrhovni kasacijski sud), s obzirom na pravila o imenovanju/razrješenju državnih odvjetnika iz navedene uprave, na pravila o izvršavanju dužnosti u okviru te uprave kao i na način na koji se dodjeljuje nadležnost, povezano s ograničenim brojem položaja u okviru te uprave?

         (1)  Odluka Komisije od 13. prosinca 2006. o uspostavi mehanizma za suradnju i provjeru napretka Rumunjske u ispunjavanju posebnih mjerila na području reforme pravosuđa i borbe protiv korupcije (SL 2006., L 354, str. 56.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 65., str. 53.)


title: predmet C-139/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. veljače 2019. uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — DY

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/34

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. veljače 2019. uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — DY
      (predmet C-139/19)
      (2019/C 187/39)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: DY

         Tuženo tijelo: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Intervenijent: Finanzpolizei

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Trebaju li se članak 56. UFEU-a te Direktiva 96/71/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 1996. o upućivanju radnika u okviru pružanja usluga (1) i Direktiva 2014/67/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o provedbi Direktive 96/71/EZ (2) tumačiti na način da im se protivi nacionalna odredba kojom su predviđene izrazito visoke novčane kazne, a osobito visoki najniži iznosi novčanih kazni, koje mogu biti izrečene kumulativno za svakog dotičnog radnika, za povrede formalnih obveza u slučaju korištenja prekogranične radne snage, kao što je propust da se stave na raspolaganje isprave o plaći ili propust prijave Središnjem koordinacijskom uredu?

                  2.

                  U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje:
                  Trebaju li se članak 56. UFEU-a te Direktiva 96/71/EZ i Direktiva 2014/67/EU tumačiti na način da im se protivi izricanje kumulativnih novčanih kazni bez apsolutnog najvišeg iznosa za povrede formalnih obveza u slučaju korištenja prekogranične radne snage?

                  3.

                  Treba li se članak 56 UFEU-a tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba kojom se u slučaju prijevremenog prestanka i/ili prekida privremenog rada u zemlji domaćinu obvezujuće propisuje prijava promjene Središnjem koordinacijskom uredu?

                  4.

                  U slučaju negativnog odgovora na treće pitanje:
                  Treba li se članak 56. UFEU-a tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba kojom se za prijavu promjene ne propisuje razuman rok?

                  5.

                  Trebaju li se članak 56. UFEU-a i članak 9. Direktive 2014/67/EU tumačiti na način da im se protivi nacionalna odredba kojom se propisuje da se naknadnom dostavom odgovarajućih i relevantnih dokumenata unutar razumnog roka ne ispunjava obveza stavljanja isprava na raspolaganje?

                  6.

                  Trebaju li se članak 56. UFEU-a i članak 9. Direktive 2014/67/EU tumačiti na način da im se protivi nacionalna odredba kojom se propisuje da se od stranog pružatelja usluga zahtijeva dostava isprava koje prelaze opseg onih dokumenata koji su navedeni u članku 9. Direktive 2014/67/EU i nisu ni relevantni ni potrebni te se nacionalnim pravom ne određuju detaljno, poput primjerice potvrda o plaći, računa za obračun plaća, platnih lista, poreznih kartica, prijava i odjava, zdravstvenog osiguranja, prijavnih popisa i popisa obračuna dodataka, isprava koje se odnose na platne razrede, svjedodžbi?

         (1)  SL 1997., L 18, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 5., str. 127.)

         (2)  Direktiva 2014/67/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o provedbi Direktive 96/71/EZ o upućivanju radnika u okviru pružanja usluga i izmjeni Uredbe (EU) br. 1024/2012 o administrativnoj suradnji putem Informacijskog sustava unutarnjeg tržišta, SL 2014., L 159, str. 11.


title: predmet C-140/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. veljače 2019. uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — EX

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/36

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. veljače 2019. uputio Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — EX
      (predmet C-140/19)
      (2019/C 187/40)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: EX

         Tuženo tijelo: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Intervenijent: Finanzpolizei

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Trebaju li se članak 56. UFEU-a te Direktiva 96/71/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 1996. o upućivanju radnika u okviru pružanja usluga (1) i Direktiva 2014/67/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o provedbi Direktive 96/71/EZ (2) tumačiti na način da im se protivi nacionalna odredba kojom su predviđene izrazito visoke novčane kazne, a osobito visoki najniži iznosi novčanih kazni, koje mogu biti izrečene kumulativno za svakog dotičnog radnika, za povrede formalnih obveza u slučaju korištenja prekogranične radne snage, kao što je propust da se stave na raspolaganje isprave o plaći ili propust prijave Središnjem koordinacijskom uredu?

                  2.

                  U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje:
                  Trebaju li se članak 56. UFEU-a te Direktiva 96/71/EZ i Direktiva 2014/67/EU tumačiti na način da im se protivi izricanje kumulativnih novčanih kazni bez apsolutnog najvišeg iznosa za povrede formalnih obveza u slučaju korištenja prekogranične radne snage?

                  3.

                  Treba li se članak 56 UFEU-a tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba kojom se u slučaju prijevremenog prestanka i/ili prekida privremenog rada u zemlji domaćinu obvezujuće propisuje prijava promjene Središnjem koordinacijskom uredu?

                  4.

                  U slučaju negativnog odgovora na treće pitanje:
                  Treba li se članak 56. UFEU-a tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba kojom se za prijavu promjene ne propisuje razuman rok?

                  5.

                  Trebaju li se članak 56. UFEU-a i članak 9. Direktive 2014/67/EU tumačiti na način da im se protivi nacionalna odredba kojom se propisuje da se naknadnom dostavom odgovarajućih i relevantnih dokumenata unutar razumnog roka ne ispunjava zahtjev stavljanja isprava na raspolaganje?

                  6.

                  Trebaju li se članak 56. UFEU-a i članak 9. Direktive 2014/67/EU tumačiti na način da im se protivi nacionalna odredba kojom se propisuje da se od stranog pružatelja usluga zahtijeva dostava isprava koje prelaze opseg onih dokumenata koji su navedeni u članku 9. Direktive 2014/67/EU i nisu ni relevantni ni potrebni te se nacionalnim pravom ne određuju detaljno, poput primjerice potvrda o plaći, računa za obračun plaća, platnih lista, poreznih kartica, prijava i odjava, zdravstvenog osiguranja, prijavnih popisa i popisa obračuna dodataka, isprava koje se odnose na platne razrede, svjedodžbi?

         (1)  SL 1997., L 18, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 5., str. 127.)

         (2)  Direktiva 2014/67/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o provedbi Direktive 96/71/EZ o upućivanju radnika u okviru pružanja usluga i izmjeni Uredbe (EU) br. 1024/2012 o administrativnoj suradnji putem Informacijskog sustava unutarnjeg tržišta, SL 2014., L 159, str. 11.


title: predmet C-184/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. veljače 2019. uputio Curtea de Apel București (Rumunjska) — Hecta Viticol SRL protiv Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF) — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Biroul Vamal de Interior Buzău, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/38

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. veljače 2019. uputio Curtea de Apel București (Rumunjska) — Hecta Viticol SRL protiv Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF) — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Biroul Vamal de Interior Buzău, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați
      (predmet C-184/19)
      (2019/C 187/42)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel București

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Hecta Viticol SRL

         Tuženici: Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF) — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Biroul Vamal de Interior Buzău, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protive li se odredbama članaka 7., 11. [i] 15. Direktive Vijeća 92/83/EEZ od 19. listopada 1992. o usklađivanju struktura trošarina na alkohol i alkoholna pića (1) te odredbama članka 5. Direktive Vijeća 92/84/EEZ od 19. listopada 1992. o usklađivanju stopa trošarina na alkohol i alkoholna pića (2), odredbe članka I. točke 21. i članka IV. stavka 1. Uredbe sa zakonskom snagom br. 54/2010 od 23. lipnja 2010. o određenim mjerama za suzbijanje utaje poreza?

                  2.

                  Protivi li se načelima pravne sigurnosti i legitimne zaštite propis sadržan u članku I. točki 21. i članku IV. stavku 1. Uredbe sa zakonskom snagom br. 54/2010 od 23. lipnja 2010. o određenim mjerama za suzbijanje utaje poreza, time što uvodi izmjenu stope trošarina za fermentirana mirna pića, osim piva i vina?

         (1)  SL 1992., L 316, str. 21. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 8.)

         (2)  SL 1992., L 316, str. 29. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 15.)


title: predmet C-187/19 P: Žalba koju je 22. veljače 2019. podnijela Europska služba za vanjsko djelovanje protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 13. prosinca 2018. u predmetu T-537/17, De Loecker protiv ESVD-a

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/39

      Žalba koju je 22. veljače 2019. podnijela Europska služba za vanjsko djelovanje protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 13. prosinca 2018. u predmetu T-537/17, De Loecker protiv ESVD-a
      (predmet C-187/19 P)
      (2019/C 187/43)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Europska služba za vanjsko djelovanje (zastupnici: S. Marquardt, R. Spac, agenti)

         Druga stranka u postupku: Stéphane De Loecker

         Zahtjevi

      Žalitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  Ukine pobijanu presudu;

                  —

                  Odbije tužbu kao neosnovanu u dijelu u kojem se odnosi na zahtjev za poništenje odluke od 10. listopada 2106. o odbijanju pritužbe zbog uznemiravanja protiv glavnog operativnog direktora (Chief Operating Officer) ESVD-a koji je obnašao dužnost u vrijeme nastanka činjenica;

                  —

                  Tužitelju naloži snošenje troškova.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Žalba je podnesena protiv točaka 57., 58. i 65. pobijane presude. Prema mišljenju ESVD-a Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada je u točki 65. svoje presude presudio da ESVD nije pravilno izvršio presudu od 16. prosinca 2015., De Loecker/ESVD (F-34/15) i povrijedio je tužiteljevo pravo na saslušanje jer ga nije saslušao u okviru preliminarne analize kod pokretanja upravne istrage.
      U tom kontekstu, ESVD ocjenjuje da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava u ocjeni činjenica u predmetu, tako što je iskrivio provedeni postupak i zaobišao činjenicu da je ESVD saslušao tužitelja čime mu je dao priliku za podnošenje svih dodatnih elemenata svojoj inicijalnoj pritužbi i to prije podnošenja spisa upravama Komisije u svrhu preliminarne istrage.
      Usto, pogrešno je protumačio presudu De Loecker/ESVD (F-34/15) kao da se njome ESVD-u nalaže obveza da sasluša tužitelja već u stadiju preliminarnog postupka (točke 55. do 57. pobijane presude).
      Naposljetku, ESVD tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku u ocjeni koja se tiče postupka primijenivši zaključke presude od 14. veljače 2017., Kerstens/Komisija (T-270/16 P, navedena u t. 58. pobijane presude) na predmetni slučaj. Opći sud nije uzeo u obzir činjenicu da se u ovom slučaju radilo o preliminarnoj analizi, a ne o upravnoj istrazi.


title: predmet C-195/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. veljače 2019. uputila Curtea de Apel București (Rumunjska) — PJ protiv QK

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/40

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. veljače 2019. uputila Curtea de Apel București (Rumunjska) — PJ protiv QK
      (predmet C-195/19)
      (2019/C 187/44)
      Jezik postupka: rumunjski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Curtea de Apel București

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: PJ

         Tuženik: QK

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Jesu li mehanizam za suradnju i provjeru (CVM), uspostavljen Odlukom Komisije 2006/928/EZ od 13. prosinca 2006. (1) i zahtjevi navedeni u izvješćima utvrđenim u okviru navedenog mehanizma obvezni za Rumunjsku?

                  2.

                  Protivi li se članku 67. stavku 1. UFEU-a, kao i članku 2. prvoj rečenici i članku 9. prvoj rečenici UEU-a nacionalni propis kojim se uspostavlja odjel državnog odvjetništva koji je isključivo nadležan za istraživanje svih vrsta kažnjivih djela koje počine suci ili državni odvjetnici?

                  3.

                  Protivi li se načelu nadređenosti europskog prava, kako je propisano presudom od 15. srpnja 1964., Costa, 6/64, EU:C:1964:66 i kasnijom ustaljenom sudskom praksom Suda, nacionalni propis koji političko-sudskoj instituciji, kao što je Curtea Constituțională a României (Ustavni sud Rumunjske), omogućuje da povrijedi prethodno navedeno načelo odlukama protiv kojih se ne može podnijeti nijedan pravni lijek?

         (1)  Odluka Komisije od 13. prosinca 2006. o uspostavi mehanizma za suradnju i provjeru napretka Rumunjske u ispunjavanju posebnih mjerila na području reforme pravosuđa i borbe protiv korupcije (SL 2006., L 354, str. 56.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 65., str. 53.)


title: predmet C-211/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. ožujka 2019. uputio Miskolci Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) — UO protiv Készenléti Rendőrség

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/41

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. ožujka 2019. uputio Miskolci Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Mađarska) — UO protiv Készenléti Rendőrség
      (predmet C-211/19)
      (2019/C 187/45)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Miskolci Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: UO

         Tuženik: Készenléti Rendőrség

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 1. stavak 3. Direktive 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o određenim vidovima organizacije radnog vremena (1) tumačiti na način da je njezino područje primjene ratione personae određeno člankom 2. Direktive 89/391/EEZ o uvođenju mjera za poticanje poboljšanja sigurnosti i zdravlja radnika na radu (2)?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora, treba li članak 2. stavak 2. Direktive 89/391/EEZ o uvođenju mjera za poticanje poboljšanja sigurnosti i zdravlja radnika na radu, tumačiti na način da se ne smije primijeniti članak 2. točke 1. i 2. Direktive 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o određenim vidovima organizacije radnog vremena, na policajce koji su pripadnici profesionalnog osoblja Interventne policije?

         (1)  Direktiva 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena (SL 2003., L 299, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 31.)

         (2)  SL 1989, L 183, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 50.)


title: predmet C-223/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. ožujka 2019. uputio Landesgericht Wiener Neustadt (Austrija) — YS protiv NK

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/42

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. ožujka 2019. uputio Landesgericht Wiener Neustadt (Austrija) — YS protiv NK
      (predmet C-223/19)
      (2019/C 187/46)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Landesgericht Wiener Neustadt

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: YS

         Tuženik: NK

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Obuhvaća li područje primjene Direktive 79/7/EEZ od 19. prosinca 1978. o postupnoj provedbi načela jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima socijalne sigurnosti (1) i/ili Direktive 2006/54/EZ od 5. srpnja 2006. o provedbi načela jednakih mogućnosti i jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima zapošljavanja i rada (2) propise države članice, ako ti propisi dovode do toga da prijašnji poslodavac znatno većem broju muškaraca koji imaju pravo na strukovnu mirovinu nego žena koje imaju pravo na strukovnu mirovinu ne treba isplatiti određene novčane iznose te strukovne mirovine i da taj poslodavac njima može slobodno raspolagati, te jesu li takvi propisi diskriminirajući u smislu tih direktiva?

                  2.

                  Obuhvaća li područje primjene Direktive 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (3) propise države članice kojima se provodi diskriminacija na temelju dobi jer se njima financijski opterećuju isključivo starije osobe koje na temelju privatnog prava imaju pravo na strukovnu mirovinu dogovorenu u obliku izravnih definiranih davanja, dok se mlađe i mlade osobe koje su sklopile ugovore o strukovnim mirovinama financijski ne opterećuje?

                  3.

                  Primjenjuju li se na strukovne mirovine odredbe Povelje, osobito načela nediskriminacije iz članaka 20. i 21., i u slučajevima u kojima se odredbama države članice ne provodi diskriminacija na način na koji se ona zabranjuje Direktivom79/7/EEZ, Direktivom 2000/78/EZ i Direktivom 2006/54/EZ?

                  4.

                  Treba li članak 20. i sljedeće članke Povelje tumačiti na način da im se protive odredbe države članice kojima se provodi pravo Unije u smislu članka 51. Povelje i kojima se osobe koje na temelju privatnog prava imaju pravo na strukovnu mirovinu diskriminira na temelju spola, dobi, imovine ili drugih razloga, kao na primjer na temelju vlasničkih odnosa u kojima se trenutačno nalazi njihov prijašnji poslodavac, u odnosu na druge osobe koje imaju pravo na strukovnu mirovinu i zabranjuje li se Poveljom takva diskriminacija?

                  5.

                  Provodi li se nacionalnim propisima, kojima se na financijska davanja prema njihovim prijašnjim poslodavcima obvezuje samo malu skupinu osoba koje na temelju ugovora imaju pravo na strukovnu mirovinu u obliku izravnih definiranih davanja, diskriminacija na temelju imovine u smislu članka 21. Povelje ako se tim propisima obuhvaćaju samo osobe s višim strukovnim mirovinama?

                  6.

                  Treba li članak 17. Povelje tumačiti na način da mu se protive propisi države članice kojima se zakonom predviđa izravno zadiranje u smislu oduzimanja bez odštete, u ugovor sklopljen između dvoje pojedinaca o strukovnoj mirovini u obliku izravnih definiranih davanja na teret bivšeg zaposlenika u poduzeću koje je osiguralo isplatu strukovne mirovine i koje se ne nalazi u gospodarskim poteškoćama?

                  7.

                  Predstavlja li zakonom utvrđena obveza prijašnjeg poslodavca da osobi koja ima pravo na strukovnu mirovinu ne isplati dijelove dogovorene naknade (dogovorene strukovne mirovine) u smislu povrede slobode ugovaranja zadiranje u poslodavčevo pravo vlasništva?

                  8.

                  Treba li članak 47. Povelje tumačiti na način da mu se protive propisi države članice kojima se provodi izravno oduzimanje u skladu sa zakonom i u kojima se ne predviđa nikakva druga mogućnost za sprečavanje oduzimanja, osim da se protiv osobe koja ima korist od oduzimanja (prijašnjeg poslodavca i dužnika iz ugovora o mirovini) pokrene postupak za naknadu štete i povrat oduzetog novčanog iznosa?

         (1)  SL 1979, L 6, str. 24.

         (2)  SL 2006, L 204, str. 23.

         (3)  SL 2000, L 303, str. 16.


title: predmet C-225/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. ožujka 2019. uputio Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem (Nizozemska) — R. N. N. S. protiv Minister van Buitenlandse Zaken

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/43

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. ožujka 2019. uputio Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem (Nizozemska) — R. N. N. S. protiv Minister van Buitenlandse Zaken
      (predmet C-225/19)
      (2019/C 187/47)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: R. N. N. S.

         Tuženik: Minister van Buitenlandse Zaken

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Postoji li u slučaju žalbe u smislu članka 32. stavka 3. Zakonika o vizama (1) protiv konačne odluke o odbijanju vize prema članku 32. stavku 1. točki (a) podtočki vi. Zakonika o vizama djelotvoran pravni lijek u smislu članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima u sljedećim okolnostima:

                              —

                              kada je u obrazloženju odluke država članica samo navela: „Jedna ili više država članica smatra Vas prijetnjom za javni red, unutarnju sigurnost ili javno zdravlje, kako je utvrđeno u članku 2. stavku 19. Zakonika o schengenskim granicama ili međunarodnim odnosima jedne ili više država članica”,

                              —

                              kada u odluci ili u žalbenom postupku država članica država članica nije navela na koji se posebni razlog odnosno na koje se posebne razloge od četiriju navedenih u članku 32. stavku 1. točki (a) podtočki vi. Zakonika o vizama poziva,

                              —

                              kada u žalbenom postupku država članica nije pružila daljnje sadržajne informacije ni daljnje obrazloženje razloga ili razlogâ na kojima se temelji prigovor druge države članice (odnosno drugih država članica)?

                  2.

                  Je li u okolnostima navedenim u prvom pitanju osigurano pravo na dobru upravu u smislu članka 41. Povelje, osobito s obzirom na obvezu uprave da obrazloži svoje odluke?

                  3.

                              a)

                              Treba li na prvo i drugo pitanje odgovoriti drukčije ako se u konačnoj odluci o vizi država članica poziva na stvarnu i dovoljno jasno opisanu mogućnost pravnog sredstva u drugoj državi članici protiv posebno navedenog nadležnog tijela (odnosno u tim drugim državama članicama), koje je istaknulo prigovor naveden u članku 32. stavku 1. točki (a) podtočki vi. Zakonika o vizama, i odluka o odbijanju se u okviru tog pravnog sredstva može ispitati?

                              b)

                              Zahtijeva li potvrdni odgovor na prvo pitanje u vezi s trećim pitanjem da se odluka u žalbenom postupku u državi članici koja je donijela konačnu odluku i koji je usmjeren protiv te države članice, suspendira do kad se podnositelj može koristiti mogućnošću pravnog sredstva u drugoj državi članici (ili u drugim državama članicama), i, ako podnositelj zahtjeva iskoristi tu mogućnost, do donošenja (konačne) odluke o tom pravnom sredstvu?

                  4.

                  Je li za odgovore na pitanja relevantno to da (tijelo u) državi članici (odnosno državama članicama) koje je istaknulo prigovor (odnosno prigovore) protiv izdavanja vize, može imati mogućnost da u žalbenom postupku protiv konačne odluke o zahtjevu za vizu bude druga protivna stranka i da u tom svojstvu može iznijeti obrazloženje razloga ili razlogâ na kojim se prigovor temelji?

         (1)  Uredba (EZ) br. 810/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o uspostavi Zakonika Zajednice o vizama (u daljnjem tekstu: Zakonik o vizama) (SL 2009, L 243, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 12., str. 8.).


title: predmet C-229/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. ožujka 2019. uputio Gerechtshof te Amsterdam (Nizozemska) — Dexia Nederland BV protiv XXX

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/46

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. ožujka 2019. uputio Gerechtshof te Amsterdam (Nizozemska) — Dexia Nederland BV protiv XXX
      (predmet C-229/19)
      (2019/C 187/49)
      Jezik postupka: nizozemski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Gerechtshof te Amsterdam

         Stranke glavnog postupka

         Žalitelj: Dexia Nederland BV

         Protivnik žalitelja: XXX

         Prethodno pitanje

      Treba li Direktivu 93/13 (1) tumačiti na način da neku odredbu s gledišta kriterija predviđenih u toj direktivi treba smatrati nepoštenom već ako ona — nakon ocjene svih okolnosti koje okružuju zaključenje ugovora — u sebi nosi puku mogućnost nastanka znatnije neravnoteže, u ovisnosti o okolnostima koje se pojave tijekom trajanja ugovora, a osobito zato što ta odredba na ime moguće prednosti koja nastaje u trenutku prijevremenog okončanja ugovora za prodavatelja robe ili pružatelja usluga unaprijed utvrđuje određeni postotak od preostalog iznosa leasinga, odstupajući od primjenjivih odredaba nacionalnog prava, prema kojima ta prednost nije unaprijed utvrđena, već se određuje na temelju okolnosti u trenutku okončanja ugovora, a osobito na temelju visine kamatne stope uz koju se prijevremeno ostvareni iznos može uložiti tijekom preostalog vremena trajanja ugovora?

         (1)  Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993, L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)


title: predmet C-237/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. ožujka 2019. uputila Kúria (Mađarska) — Gömböc Kutató, Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. protiv Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/46

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. ožujka 2019. uputila Kúria (Mađarska) — Gömböc Kutató, Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. protiv Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala
      (predmet C-237/19)
      (2019/C 187/50)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Kúria

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Gömböc Kutató, Szolgáltató és Kereskedelmi Kft.

         Tuženik: Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Treba li članak 3. stavak 1. točku (e) [podtočku ii.] Direktive 2008/95/EZ od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (1), tumačiti na način da se u slučaju znakova koji se sastoje isključivo od oblika proizvoda

                              (a)

                              može samo na temelju grafičkog prikaza koji je naveden u registraciji ispitati je li oblik potreban za postizanje željenog tehničkog rezultata, ili

                              (b)

                              se također može uzeti u obzir percepcija relevantne javnosti?
                              Drugim riječima, može li se uzeti u obzir da relevantna javnost zna da je oblik, za čiju se registraciju podnosi zahtjev, potreban za postizanje željenog tehničkog rezultata?

                  2.

                  Treba li članak 3. stavak 1. točku (e) [podtočku iii.] Direktive 2008/95/EEZ od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima tumačiti na način da se razlog za odbijanje može primijeniti na one znakove koji se isključivo sastoje od oblika proizvoda i u odnosu na koje se može odrediti daje li oblik proizvodu bitnu vrijednost uzimajući u obzir percepciju ili znanje koje kupac ima o grafički prikazanom proizvodu?

                  3.

                  Treba li članak 3. stavak 1. točku (e) [podtočku iii.] Direktive 2008/95/EZ od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima tumačiti na način da se razlog za odbijanje može primijeniti na znakove koji se sastoje isključivo od oblika

                              (a)

                              koji zbog svojeg individualnog obilježja već ima zaštitu koja se dodjeljuje dizajnu, ili

                              (b)

                              čiji estetski izgled sam po sebi proizvodu daje neku vrstu vrijednosti?

         (1)  SL 2008., L 299, str. 25. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 149.)


title: predmet C-241/19 P: Žalba koju je 18. ožujka 2019. podnio George Haswani protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 16. siječnja 2019. u predmetu T-477/17, Haswani protiv Vijeća

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/47

      Žalba koju je 18. ožujka 2019. podnio George Haswani protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 16. siječnja 2019. u predmetu T-477/17, Haswani protiv Vijeća
      (predmet C-241/19 P)
      (2019/C 187/51)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: George Haswani (zastupnik: G. Karouni, odvjetnik)

         Druge stranke u postupku: Vijeće Europske unije, Europska komisija

         Zahtjevi

      Žalitelj zahtijeva od Općeg suda da:

                  —

                  U cijelosti ukine presudu od 16. siječnja 2019., T-477/17;

                  —

                  Naloži brisanje imena Georgea Haswania iz priloga aktima koji se pobijaju pred Općim sudom;

                  —

                  Konačno odluči u predmetu i:

                  —

                  poništi Odluku 2015/1836 i Uredbu 2015/1828;

                  —

                  naloži Vijeću da M. Haswaniu plati iznos od 100 000 eura s osnova naknade neimovinske štete;

                  —

                  Naloži Vijeću snošenje vlastitih troškova, kao i troškova tužitelja pred Općim sudom i Sudom.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvi žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava, povredi Odluka 2015/1836 (uvodna izjava 6.) i 2013/255 (uvodna izjava 5.), kako je izmijenjena Odlukom 2015/1836, kao i na prebacivanju tereta dokazivanja i povredi načela pretpostavke nedužnosti.
      Drugi žalbeni razlog temelji se na povredi obveze obrazlaganja i nepostojanju razloga.
      Treći žalbeni razlog temelji se na povredi načela proporcionalnosti i nepostojanju razloga.


title: predmet C-258/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. ožujka 2019. uputila Kúria (Mađarska) — EUROVIA Ipari, Kereskedelmi, Szállítmányozási és Idegenforgalmi Kft. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/48

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. ožujka 2019. uputila Kúria (Mađarska) — EUROVIA Ipari, Kereskedelmi, Szállítmányozási és Idegenforgalmi Kft. protiv Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (predmet C-258/19)
      (2019/C 187/52)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Kúria

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: EUROVIA Ipari, Kereskedelmi, Szállítmányozási és Idegenforgalmi Kft.

         Tuženik: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Protivi li se načelu porezne neutralnosti i formalnim uvjetima za pravo na odbitak praksa države članice koja, prilikom primjene prava na odbitak poreza, isključivo uzima u obzir trenutak u kojem je nastao oporezivi događaj, a ne uzima u obzir činjenicu da je opseg izvršenja bio predmet građanskog spora između stranaka koji se riješio sudskim putem, i da je račun izdan tek nakon donošenja pravomoćne presude?

                  2.

                  U slučaju potvrdnog odgovora, je li moguće prekoračiti zastarni rok za ostvarenje prava na odbitak, koji je propisom države članice utvrđen na pet godina od trenutka isporuke usluga?

                  3.

                  U slučaju potvrdnog odgovora, utječe li na ostvarenje prava na odbitak postupanje primatelja računa u ovom predmetu, koji je ugovaratelju isplatio naknadu, utvrđenu u pravomoćnoj presudi, tek nakon što je ugovaratelj pokrenuo ovršni postupak, zbog čega je račun izdan tek nakon isteka zastarnog roka?


title: predmet C-260/19 P: Žalba koju je 26. ožujka 2019. podnijelo društvo Bena Properties Co. SA protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 16. siječnja 2019. u predmetu T-412/16, Bena Properties protiv Vijeća

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/49

      Žalba koju je 26. ožujka 2019. podnijelo društvo Bena Properties Co. SA protiv presude Općeg suda (peto vijeće) od 16. siječnja 2019. u predmetu T-412/16, Bena Properties protiv Vijeća
      (predmet C-260/19 P)
      (2019/C 187/53)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Žalitelj: Bena Properties Co. SA (zastupnik: E. Ruchat, odvjetnik)

         Druga stranka u postupku: Vijeće Europske unije

         Zahtjevi

      Žalitelj od Općeg suda zahtijeva da:

                  —

                  žalbu proglasi dopuštenom i osnovanom;

                  —

                  slijedom toga, ukine presudu od 16. siječnja 2019., Bena Properties/Vijeće, T-412/16;

            Odlučujući na temelju novih odredbi:

                  —

                  poništi Odluku (ZVSP) 2016/850 od 27. svibnja 2016. i njezine naknadne provedbene akte u dijelu u kojem se odnose na tužitelja;

                  —

                  naloži Vijeću snošenje troškova postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvi žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava jer je Opći sud povrijedio tužiteljevo pravo na saslušanje prije donošenja novih mjera ograničavanja, zajamčeno člankom 41. Povelje o temeljnim pravima.
      Drugi žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava i iskrivljavanju činjenica jer je Opći sud zanemario članke koje je podnio tužitelj u potporu svojoj tužbi za poništenje kako bi dokazao da nije podupirao sirijski režim.
      Treći žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava jer Opći sud nije proglasio nezakonitima odredbe 27. i 28. Odluke 2013/255/ZVSP prema kojima pripadnost obitelji Al-Assad ili obitelji Makhlouf čini samostalan kriterij koji opravdava nametanje sankcija, istovremeno prebacujući teret dokazivanja.


title: predmet C-272/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. travnja 2019. uputio Verwaltungsgericht Wiesbaden (Njemačka) — VQ protiv Land Hessen

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/52

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 1. travnja 2019. uputio Verwaltungsgericht Wiesbaden (Njemačka) — VQ protiv Land Hessen
      (predmet C-272/19)
      (2019/C 187/56)
      Jezik postupka: njemački

         Sud koji je uputio zahtjev

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: VQ

         Tuženik: Land Hessen

         Prethodna pitanja

                  1.

                  Primjenjuje li se Uredba (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (1) — u predmetnom slučaju pravo ispitanika na pristup iz članka 15. — na odbor parlamenta savezne zemlje države članice koji je nadležan za obradu podnesaka građana — u predmetnom slučaju Odbor za predstavke Parlamenta savezne zemlje Hessen — te treba li se potonjeg u tom pogledu smatrati tijelom javne vlasti u smislu članka 4. točke 7. Uredbe (EU) 2016/679?

                  2.

                  Je li sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku neovisan i nepristran sud u smislu članka 267. UFEU-a, u vezi s člankom 47. stavkom 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima?

         (1)  SL 2016., L 119, str. 1.


title: Predmet C-277/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 02. travnja 2019. uputio Općinski sud u Zadru (Hrvatska) — R. D., A. D. protiv Raiffeisenbanke St. Stefan-Jagerberg-Wolfsberg eGen

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/53

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 02. travnja 2019. uputio Općinski sud u Zadru (Hrvatska) — R. D., A. D. protiv Raiffeisenbanke St. Stefan-Jagerberg-Wolfsberg eGen
      (Predmet C-277/19)
      (2019/C 187/57)
      Jezik postupka: hrvatski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Općinski sud u Zadru

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: R. D., A. D.

         Tuženik: Raiffeisenbank St. Stefan-Jagerberg-Wolfsberg eGen

         Prethodna pitanja

                  1)

                  Koji je doseg i opseg zaštite potrošača iz Direktiva 2011/83 Europskog parlamenta i vijeća od 21. listopada 2011. godine o pravima potrošača, izmjene Direktiva vijeća broj 93/13/EEZ i Direktive 1999/44/EZ (1) te Direktive 2014/17/EU Europskog parlamenta i vijeća od 4. veljače 2014. godine o ugovorima o potrošačkim kreditima koji se odnose na stambene nekretnine (2) i o izmjeni direktiva 2008/48/EZ (3) i 2013/36/EU (4) i Uredbe (EU) broj 1093/2010 (5)?

                  2)

                  Da li su tužitelji potrošači u smislu odredaba Direktiva 2011/83 Europskog parlamenta i vijeća od 25. listopada 2011. godine izmjene Direktiva vijeća broj 93/13/EEZ i Direktive 1999/44/EZ te Direktive 2014/17/EU Europskog parlamenta i vijeća od 4. veljače 2014. godine o ugovorima o potrošačkim kreditima koji se odnose na stambene nekretnine i o izmjeni direktiva 2008/48/EZ i 2103/36/EU i Uredbe (EU) broj 1093/2010, a s obzirom da tuženik osporava tužiteljima status potrošača?

                  3)

                  Da li je nacionalna odredba iz čl. 3. st. 1. toč. a) Zakon o potrošačkom kreditiranju suprotna odredbama iz čl. 4. Direktive 2014/17/EU Europskog parlamenta i vijeća od 4. veljače 2014. godine i čl. 3. Direktive 2008/48/EZ te ostalim ciljevima i svrsi zaštite potrošača utvrđenima u Preambuli Direktive 2014/17/EU budući da se na taj način limitira gornja granica zaštite potrošača na određenu sumu, konkretno 1.000.000,00 kn?

                  4)

                  Da li bi članak 5. st. 1. Direktive 2014/17/EU Europskog parlamenta i vijeća od 4. veljače 2014. godine trebalo tumačiti na način da u situaciji kada je tuženik Kreditna zadruga registriran u Republici Austriji i nije imala odobrenje HNB za obavljanje poslova potrošačkog kreditiranja 2007. i 2008., niti posebno odobrenje Ministarstva financija prema čl. 22. ZPP, niti registrirano predstavništvo ili podružnicu na području RH predstavljalo razlog za utvrđenje ništetnosti ugovora o kreditu i povredu citirane odredbe Direktive jer se na taj način (eventualno) izravno ugrožavaju potrošačka prava fizičkih osoba s područja RH budući da tuženik nije bio podvrgnut propisanom nadzoru koji je utemeljen u pravo u svrhu zaštite potrošača i formiranja jedinstvenih standarda i kriterija za kreditiranje potrošača kod hipotekarnih kredita, a kako je navedeno u Preambuli Direktive 2014/17/EU Europskog parlamenta i vijeća od 4. veljače 2014. godine?

                  5)

                  Može li se smatrati da je u situaciji došlo do povrede iz čl. 18., 19. i 20. Direktive 2014/17/EU s obzirom da savjesnost i poštenja predstavljaju pravni standard odnosno da li je pri zaključenju ugovora o kreditu došlo do povrede navedene Direktive s obzirom da je kredit dan pod kamatnom stopom 9,4% EKS dok je domaćim potrošačima austrijskim državljanima tuženik odobravao kredite po kamati od 4 % — čl. 1000. st. Austrijskog ABGB-Allgemeines Buerger1iches Gestzbuches, a koje su pri tome promjenjive na način da ih tuženik kao kreditna institucija jednostrano mijenja i jedino odobrava kredite samo na temelju zasnivanja hipoteke?

                  6)

                  Može li se smatrati da je došlo do povreda odredaba Direktive 2014/17 odnosno Direktive 2008/48/EZ i 2013/36/EU i Uredbe (EU) broj 1093/2010, a s obzirom na nacionalnu odredbu iz Zakona o kreditnim institucijama iz čl. 2. i nacionalne odredbe iz čl. 5. st. 1. toč. 2. Zakona o kreditnim institucijama, da se tuženiku kao kreditnoj instituciji austrijskog prava omogući da bez odobrenja i nadzora nacionalnog tijela obavlja poslove potrošačkog kreditiranja za hrvatske građane na području RH i može li se smatrati da u takvoj situaciji nacionalne odredbe citiranih propisa nisu pružile dovoljnu zaštitu fizičkim osobama kao potrošačima koju predviđa Direktiva 2014/17/EU u čl. 5. — nadležna tijela — te da tuženik nije postupao sukladno načelu savjesnosti i poštenja predviđenog u čl. 4. ZOO, što za posljedicu ima da su odredbe ugovora o kreditu ništetne?

                  7)

                  Jesu li formalni nedostaci prilikom sklapanja ugovora o kreditu odnosno da li je u glavnom postupku došlo do povrede odredaba iz čl. 13., 14. i 16. Direktive 2014/17/EU, ugovaranjem čl. A ugovora o jednokratnom kreditu — stranica 2., gdje piše: „Efektivna godišnja kamatna stopa 9,4%. Za fiktivnu godišnju kamatnu stopu kod zakašnjenja plaćanja vidi plakat na šalteru”?

                  8)

                  Može li se smatrati da je u situaciji kao u glavnom postupku došlo do povrede odredaba iz čl. 13., 14. i 16) Direktive 2014/17/EU obzirom da su osporavani ugovori o kreditu adhezioni tj. tipski sastavljeni na prethodno formiranim obrascima tuženika, tiskani na njemačkom jeziku i nisu u cijelosti prevedeni na materinji jezik tužitelja, a sklapanju ugovora je prethodilo oglašavanje putem mreže posrednika tuženika (zadruge) u RH, koji posrednici, kao niti sam tuženik, prema hrvatskim propisima nisu imali odobrenje HNB za obavljanje kreditnih poslova odnosno odobrenje Ministarstva financija za potrošačko kreditiranje na području RH?

                  9)

                  Može li se smatrati kao u situaciji u glavnom postupku da je došlo do povrede odredaba Direktive 2014/17 odnosno Direktiva 2008/48/EZ i 2013/36/EU i Uredbe (EU) broj 1093/2010 kada nacionalne odredbe i to čl. 2. st. 1.,2. i 3. i čl. 5. st. 1. toč. 1. i 2. iz Zakona o kreditnim institucijama omogućavaju tuženiku kao kreditnoj instituciji austrijskog prava, da bez odobrenja hrvatskog nadzornog nacionalnog tijela, obavlja poslove potrošačkog kreditiranja za hrvatske građane na području RH i može li se smatrati da takvoj situaciji ove nacionalne odredbe nisu pružile dovoljnu zaštitu fizičkim osobama kao potrošačima koje predviđa Direktiva 2014/17/EU u čl. 5. — nadležna tijela — da tuženik nije postupao sukladno savjesnosti i poštenja predviđenog u čl. 4. ZOO, što za posljedicu ima ništetnost odredbi ugovora o kreditu?

                  10)

                  Da li je nepostojanje adekvatnih propisa implementiranih u hrvatsko nacionalno zakonodavstvo u vrijeme sklapanja ugovora o kreditu 2007. i 2008. godine koji bi detaljno regulirali mogućnosti te uvjete zaduživanja hrvatskih građana u inozemstvu uzrokovalo bitnu neravnotežu u položaju s jedne strane korisnika kredita, a s druge strane banke, te ih je ta pravna praznina ostavila nezaštićenima, a što bi bilo u suprotnosti s odredbama Direktive 2014/17/EU te čl. 13. iste Direktive Europskog parlamenta i vijeća od 4. veljače 2014. godine?

         (1)  Direktiva 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća o pravima potrošača, izmjeni Direktive Vijeća 93/13/EEZ i Direktive 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 85/577/EEZ i Direktive 97/7/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (SL L 304, str. 64.). (Posebno izdanje na hrvatskom jeziku: Poglavlje 15 Svezak 008 Str. 260.).

         (2)  Direktiva 2014/17/ЕU Europskog parlamenta i Vijeća o ugovorima o potrošačkim kreditima koji se odnose na stambene nekretnine i o izmjeni direktiva 2008/48/EZ i 2013/36/EU i Uredbe (EU) br. 1093/2010 (SL L 60, str. 34.).

         (3)  Direktiva 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ (SL L 133, str. 66.).

         (4)  Direktiva 2013/36/EU Europskog parlamenta i Vijeća o pristupanju djelatnosti kreditnih institucija i bonitetnom nadzoru nad kreditnim institucijama i investicijskim društvima, izmjeni Direktive 2002/87/EZ te stavljanju izvan snage direktiva 2006/48/EZ i 2006/49/EZ (SL L 176, str. 338.).

         (5)  Uredba br. 1093/2010 Europskog parlamenta i Vijeća od 24. studenoga 2010. o osnivanju europskog nadzornog tijela (Europskog nadzornog tijela za bankarstvo), kojom se izmjenjuje Odluka br. 716/2009/EZ i stavlja izvan snage Odluka Komisije 2009/78/EZ (SL L 331, str. 12.). (Posebno izdanje na hrvatskom jeziku: Poglavlje 6 Svezak 012 Str. 80.).


title: predmet C-281/19: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. travnja 2019. uputio Tribunal administratif de Paris (Francuska) — XS protiv Recteur de l'académie de Paris

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/55

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. travnja 2019. uputio Tribunal administratif de Paris (Francuska) — XS protiv Recteur de l'académie de Paris
      (predmet C-281/19)
      (2019/C 187/58)
      Jezik postupka: francuski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Tribunal administratif de Paris

         Stranke glavnog postupka

         Tužiteljica: XS

         Tuženik: Recteur de l'académie de Paris

         Prethodno pitanje

      Povređuju li se obveze i doseg članka 45. Ugovora o funkcioniranju Europske unije francuskim propisom na temelju kojeg se prilikom prerasporeda u sastav školskih profesora ne uzimaju u obzir poslovi koje je član osoblja prethodno obavljao u okviru Europske komisije odnosno šire, institucije Europske unije, a predviđa se, među ostalim, uzimanje u obzir prethodnih poslovnih aktivnosti obavljanih u okviru uprave države članice Europske unije?


title: predmet C-316/19: Tužba podnesena 16. travnja 2019. — Europska komisija protiv Republike Slovenije

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/55

      Tužba podnesena 16. travnja 2019. — Europska komisija protiv Republike Slovenije
      (predmet C-316/19)
      (2019/C 187/59)
      Jezik postupka: slovenski

         Stranke

         Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: L. Flynn i B. Rous Demiri)

         Tuženik: Republika Slovenija

         Tužbeni zahtjev

                  —

                  U skladu s člankom 258. Ugovora o funkcioniranju Europske unije Komisija od Suda zahtijeva da utvrdi da Republika Slovenija jednostranom zapljenom dokumenata povezanih s obavljanjem zadaća ESSB-a i Eurosustava u prostorijama Banke Slovenije i nelojalnom suradnjom s ESB-om u tom pogledu nije ispunila obveze iz članka 343. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, članka 39. Protokola br. 4 o Statutu Europskog sustava središnjih banaka i Europske središnje banke, članaka 2., 18. i 22. Protokola br. 7 o povlasticama i imunitetima Europske unije te članka 4. stavka 3. Ugovora o Europskoj uniji.

                  —

                  Komisija od Suda zahtijeva i to da Republici Sloveniji naloži snošenje troškova.

         Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Pretragom prostorija i zapljenom izvršenom u Banci Slovenije 6. srpnja 2016. bila je povrijeđena nepovredivost arhiva Unije na temelju članka 343. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, članka 39. Protokola br. 4 te članaka 2. i 22. Protokola br. 7 u vezi s člankom 18. navedenog protokola, kao i članka 4. stavka 3. Ugovora o Europskoj uniji. Pretraga prostorija i zapljena obavljene su jednostrano, bez suglasnosti ESB-a i uz nesuglasje između ESB-a i slovenskih tijela te bez odluke Suda Europske unije. Unatoč opetovanim upozorenjima slovenska tijela iz zapljene nisu pokušala isključiti dokumente koji su dio arhiva Unije i o tome nisu konstruktivno raspravljali s ESB-om.


title: predmet T-388/11: Presuda Općeg suda od 10. travnja 2019. — Deutsche Post protiv Komisije („Državne potpore — Poštanski sektor — Financiranje viših troškova plaća i doprinosa za socijalno osiguranje za dio zaposlenika Deutsche Posta subvencijama i prihodima prikupljenima od naknade za usluge s reguliranim cijenama — Odluka o proširenju formalnog istražnog postupka — Odluka kojom se utvrđuje postojanje novih potpora na kraju faze prethodnog ispitivanja — Tužba za poništenje — Akt koji se može pobijati — Pravni interes — Dopuštenost — Posljedice poništenja konačne odluke — Obveza obrazlaganja”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/57

      Presuda Općeg suda od 10. travnja 2019. — Deutsche Post protiv Komisije
      (predmet T-388/11) (1)

      („Državne potpore - Poštanski sektor - Financiranje viših troškova plaća i doprinosa za socijalno osiguranje za dio zaposlenika Deutsche Posta subvencijama i prihodima prikupljenima od naknade za usluge s reguliranim cijenama - Odluka o proširenju formalnog istražnog postupka - Odluka kojom se utvrđuje postojanje novih potpora na kraju faze prethodnog ispitivanja - Tužba za poništenje - Akt koji se može pobijati - Pravni interes - Dopuštenost - Posljedice poništenja konačne odluke - Obveza obrazlaganja”)
      (2019/C 187/60)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Deutsche Post AG (Bonn, Njemačka) (zastupnici: J. Sedemund, T. Lübbig i M. Klasse, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: D. Grespan, T. Maxian Rusche i R. Sauer, agenti)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: UPS Europe SPRL/BVBA, prije UPS Europe NV/SA (Bruxelles, Belgija); i United Parcel Service Deutschland Sàrl & Co. OHG, prije UPS Deutschland Inc. & Co. OHG (Neuss, Njemačka) (zastupnici: u početku T. Ottervanger i E. Henny, zatim T. Ottervanger koje su zastupali T. Ottervanger i E. Henny, zatim T. Ottervanger te naposljetku R. Wojtek, odvjetnici)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje odluke Komisije C(2011) 3081 final od 10. svibnja 2011. o proširenju formalnog istražnog postupka iz članka 108. stavka 2. UFEU-a u vezi s državnom potporom C 36/07 (ex NN 25/07) koju je Savezna Republika Njemačka dodijelila u korist Deutsche Posta, čiji je sažetak bio objavljen u Službenom listu Europske unije (SL 2011., C 263, str. 4.).

         Izreka

                  1.

                     Odbija se prigovor nedopuštenosti.

                  2.

                     Poništava se odluka Europske komisije C(2011) 3081 final od 10. svibnja 2011. o proširenju formalnog istražnog postupka iz članka 108. stavka 2. UFEU-a u vezi s državnom potporom C 36/07 (ex NN 25/07) koju je Savezna Republika Njemačka dodijelila u korist Deutsche Posta.

                  3.

                     Komisija će snositi vlastite troškove i troškove društva Deutsche Post AG.

                  4.

                     UPS Europe SPRL/BVBA i United Parcel Service Deutschland Sàrl & Co. OHG snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 282, 24. 9. 2011.


title: predmet T-182/15: Presuda Općeg suda od 9. travnja 2019. — Sopra Steria Group protiv Parlamenta („Javna nabava usluga — Postupak javne nabave — Pružanje informatičkih usluga Parlamentu i drugim institucijama i tijelima Unije — Isključenje iz postupaka javne nabave — Potencijalni sukob interesa — Nedostavljanje podataka koje je zatražio javni naručitelj — Članak 107. stavak 1. točka (b) Financijske uredbe — Transparentnost — Proporcionalnost — Jednako postupanje — Članak 102. stavak 1. Financijske uredbe”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/58

      Presuda Općeg suda od 9. travnja 2019. — Sopra Steria Group protiv Parlamenta
      (predmet T-182/15) (1)

      („Javna nabava usluga - Postupak javne nabave - Pružanje informatičkih usluga Parlamentu i drugim institucijama i tijelima Unije - Isključenje iz postupaka javne nabave - Potencijalni sukob interesa - Nedostavljanje podataka koje je zatražio javni naručitelj - Članak 107. stavak 1. točka (b) Financijske uredbe - Transparentnost - Proporcionalnost - Jednako postupanje - Članak 102. stavak 1. Financijske uredbe”)
      (2019/C 187/61)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelj: Sopra Steria Group SA (Annecy-le-Vieux, Francuska) (zastupnici: A. Verlinden, R. Martens i J. Joossen, odvjetnici)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: B. Simon i L. Tapper Brandberg, agenti)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: CGI Luxembourg SA (Bertrange, Luksemburg), i Intrasoft International SA (Luxembourg, Luksemburg) (zastupnik: N. Korogiannakis, odvjetnik)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a radi poništenja odluka Parlamenta, donesenih u okviru postupka javne nabave PE/ITEC-ITS14 u vezi s pružanjem informatičkih usluga Parlamentu i drugim institucijama i tijelima Unije, o odbijanju ponuda konzorcija IBI IUS i STEEL, čiji je tužitelj bio dio, za grupe br. 2 i 3.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Sopra Steria Group SA snosit će, uz vlastite troškove, i troškove Europskog parlamenta.

                  3.

                     CGI Luxembourg SA i Intrasoft International SA snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 262, 10. 8. 2015.


title: predmet T-259/15: Presuda Općeg suda od 9. travnja 2019. — Close i Cegelec protiv Parlamenta („Ugovori o javnoj nabavi radova — Postupak javne nabave — Izgradnja energetskog postrojenja — Proširenje i modernizacija zgrade Konrad Adenauer u Luxembourgu — Odbijanje ponude jednog ponuditelja — Dodjela ugovora drugom ponuditelju — Kriteriji za odabir — Financijska i ekonomska sposobnost — Tehničke i stručne sposobnosti — Obveza obrazlaganja — Očita pogreška u ocjeni”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/58

      Presuda Općeg suda od 9. travnja 2019. — Close i Cegelec protiv Parlamenta
      (predmet T-259/15) (1)

      („Ugovori o javnoj nabavi radova - Postupak javne nabave - Izgradnja energetskog postrojenja - Proširenje i modernizacija zgrade Konrad Adenauer u Luxembourgu - Odbijanje ponude jednog ponuditelja - Dodjela ugovora drugom ponuditelju - Kriteriji za odabir - Financijska i ekonomska sposobnost - Tehničke i stručne sposobnosti - Obveza obrazlaganja - Očita pogreška u ocjeni”)
      (2019/C 187/62)
      Jezik postupka: francuski

         Stranke

         Tužitelji: SA Close (Harzé-Aywaille, Belgija), Cegelec (Bruxelles, Belgija) (zastupnici: J.-M. Rikkers i J.-L. Teheux, odvjetnici)

         Tuženik: Europski parlament (zastupnici: u početku M. Rantala i M. Mraz, zatim J.-M. Stenier, B. Schäfer i M. Mraz, agenti)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje odluke Parlamenta od 19. ožujka 2015. kojim je odbijena ponuda koju su podnijeli tužitelji u okviru postupka javne nabave INLO-D-UPIL-T-14-AO 4, radi sklapanja ugovora o javnim radovima koji se odnosi na grupu radova br. 73 (energetsko postrojenje) projekta proširenja i modernizacije zgrade Konrad Adenauer u Luxembourgu i dodjele te grupe drugom ponuditelju.

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbija.

                  2.

                     Društva SA Close i Cegelec, s jedne strane, te Europski parlament, s druge strane, snosit će svaki svoje troškove, uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite.

         (1)  SL C 236, 20. 7. 2015.


title: predmet T-492/15: Presuda Općeg suda od 12. travnja 2019. — Deutsche Lufthansa protiv Komisije („Tužba za poništenje — Državne potpore — Mjere koje je Njemačka provela u korist zračne luke Frankfurt-Hahn i zračnih prijevoznika korisnika te zračne luke — Odluka kojom se mjere u korist zračne luke Frankfurt-Hahn kvalificiraju kao državne potpore spojive s unutarnjim tržištem i kojom se utvrđuje nepostojanje državne potpore u korist zračnih prijevoznika korisnika te zračne luke — Nepostojanje osobnog utjecaja — Nepostojanje izravnog utjecaja — Nedopuštenost”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/59

      Presuda Općeg suda od 12. travnja 2019. — Deutsche Lufthansa protiv Komisije
      (predmet T-492/15) (1)

      („Tužba za poništenje - Državne potpore - Mjere koje je Njemačka provela u korist zračne luke Frankfurt-Hahn i zračnih prijevoznika korisnika te zračne luke - Odluka kojom se mjere u korist zračne luke Frankfurt-Hahn kvalificiraju kao državne potpore spojive s unutarnjim tržištem i kojom se utvrđuje nepostojanje državne potpore u korist zračnih prijevoznika korisnika te zračne luke - Nepostojanje osobnog utjecaja - Nepostojanje izravnog utjecaja - Nedopuštenost”)
      (2019/C 187/63)
      Jezik postupka: njemački

         Stranke

         Tužitelj: Deutsche Lufthansa AG (Köln, Njemačka) (zastupnik: A. Martin-Ehlers, odvjetnik)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: K. Herrmann, T. Maxian Rusche i S. Noë, agenti)

         Intervenijenti u potporu tuženiku: Land Rheinland-Pfalz (Njemačka) (zastupnik: C. Koenig, profesor); i Ryanair DAC, ranije Ryanair Ltd (Dublin, Irska) (zastupnici: G. Berrisch, odvjetnik, i B. Byrne, solicitor)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje Odluke Komisije (EU) 2016/789 od 1. listopada 2014., koja se odnosi na državnu potporu SA.21121 (C 29/2008) (ex NN 54/07) koju je provela Njemačka u vezi s financiranjem Zračne luke Frankfurt Hahn i financijskim odnosima između te zračne luke i društva Ryanair (SL 2016., L 134, str. 46.).

         Izreka

                  1.

                     Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

                  2.

                     Društvu Deutsche Lufthansa AG nalaže se snošenje troškova.

         (1)  SL C 363, 3. 11. 2015.


title: predmet T-300/16: Presuda Općeg suda od 10. travnja 2019. — Jindal Saw i Jindal Saw Italia protiv Komisije („Subvencije — Uvoz cijevi od duktilnog lijevanog željeza podrijetlom iz Indije — Provedbena uredba (EU) 2016/387 — Uvođenje konačne kompenzacijske pristojbe — Indijski sustav koji uvodi izvozni porez na željeznu rudu i dvostruku politiku vozarine u željezničkom prijevozu nepovoljnu za prijevoz željezne rude namijenjene izvozu — Članak 3. točka 1. podtočka (a) (iv) Uredbe (EZ) br. 597/2009 (zamijenjena Uredbom (EU) 2016/1037) — Financijski doprinos — Opskrba robom — Radnja koja se sastoji od,povjeravanja’ privatnom tijelu obavljanja posla koji predstavlja financijski doprinos — Članak 4. stavak 2. točka (a) Uredbe (EZ) br. 597/2009 — Specifičnost subvencije — Članak 6. točka (d) Uredbe (EZ) br. 597/2009 — Izračun koristi — Šteta za industriju Unije — Izračun sniženja cijena i marže štete — Uzročna veza — Pristup povjerljivim podacima antisubvencijskog ispitnog postupka — Prava obrane”)

text:
               3.6.2019

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 187/60

      Presuda Općeg suda od 10. travnja 2019. — Jindal Saw i Jindal Saw Italia protiv Komisije
      (predmet T-300/16) (1)

      („Subvencije - Uvoz cijevi od duktilnog lijevanog željeza podrijetlom iz Indije - Provedbena uredba (EU) 2016/387 - Uvođenje konačne kompenzacijske pristojbe - Indijski sustav koji uvodi izvozni porez na željeznu rudu i dvostruku politiku vozarine u željezničkom prijevozu nepovoljnu za prijevoz željezne rude namijenjene izvozu - Članak 3. točka 1. podtočka (a) (iv) Uredbe (EZ) br. 597/2009 (zamijenjena Uredbom (EU) 2016/1037) - Financijski doprinos - Opskrba robom - Radnja koja se sastoji od,povjeravanja’ privatnom tijelu obavljanja posla koji predstavlja financijski doprinos - Članak 4. stavak 2. točka (a) Uredbe (EZ) br. 597/2009 - Specifičnost subvencije - Članak 6. točka (d) Uredbe (EZ) br. 597/2009 - Izračun koristi - Šteta za industriju Unije - Izračun sniženja cijena i marže štete - Uzročna veza - Pristup povjerljivim podacima antisubvencijskog ispitnog postupka - Prava obrane”)
      (2019/C 187/64)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Tužitelji: Jindal Saw Ltd (New Delhi, Indija), Jindal Saw Italia SpA (Trst, Italija) (zastupnici: R. Antonini i E. Monard, odvjetnici)

         Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J.-F. Brakeland i G. Luengo, agenti)

         Intervenijent u potporu tuženiku: Saint-Gobain Pam (Pont-à-Mousson, Francuska) (zastupnici: O. Prost, A. Coelho Dias i C. Bouvarel, odvjetnici)

         Predmet

      Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje Provedbene uredbe Komisije (EU) 2016/387 od 17. ožujka 2016. o uvođenju konačne kompenzacijske pristojbe na uvoz cijevi od duktilnog lijevanog željeza (poznato i kao sferoidno grafitno lijevano željezo) podrijetlom iz Indije (SL 2016., L 73, str. 1.), u dijelu u kojem se ta uredba odnosi na tužitelje.

         Izreka

                  1.

                     Poništava se Provedbena uredba Komisije (EU) 2016/387 od 17. ožujka 2016. o uvođenju konačne kompenzacijske pristojbe na uvoz cijevi od duktilnog lijevanog željeza (poznato i kao sferoidno grafitno lijevano željezo) podrijetlom iz Indije u dijelu u kojem se odnosi na društvo Jindal Saw Ltd.

                  2.

                     Europska komisija snosit će vlastite troškove, kao i troškove društava Jindal Saw i Jindal Saw Italia SpA.

                  3.

                     Saint-Gobain Pam snosit će vlastite troškove.

         (1)  SL C 314, 29. 8. 2016.