title: Predmet C-319/14: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. srpnja 2014. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) – B&S Global Transit Center BV protiv Staatssecretaris van Financiën

text:
               15.9.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 315/39

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. srpnja 2014. uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) – B&S Global Transit Center BV protiv Staatssecretaris van Financiën
   (Predmet C-319/14)
   2014/C 315/63
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Hoge Raad der Nederlanden

      Stranke glavnog postupka

      Žalitelj u kasacijskom postupku: B&S Global Transit Center BV

      Druga stranka u postupku: Staatssecretaris van Financiën

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članke 203. i 204. CZ (1) [Carinskog zakonika] u vezi s člankom 859. (osobito stavkom 6.) PU-CZ (2) [Provedbene uredbe o Carinskom zakoniku] tumačiti u smislu da, kada nije okončan carinski postupak vanjskog provoza Zajednice, ali su priloženi dokumenti koji dokazuju da je roba napustila carinsko područje Unije, činjenica da carinski postupak nije okončan ne dovodi do nastanka uvoznog carinskog duga zbog izuzimanja robe iz carinskog nadzora u smislu članka 203. CZ, nego u načelu dovodi do nastanka uvoznog carinskog duga na temelju članka 204. CZ?

               2.

               Treba li članak 859. stavak 6. PU-CZ tumačiti u smislu da se ta odredba odnosi isključivo na neispunjavanje (jedne od) obveza u vezi s (ponovnim) izvozom robe koje su određene u člancima 182. do 183. CZ? Ili izraz „bez ispunjavanja propisanih carinskih formalnosti” treba tumačiti tako da „propisane carinske formalnosti” također podrazumijevaju formalnosti koje moraju ispunjene biti prije (ponovnog) izvoza kako bi se okončao carinski postupak u koji je stavljena roba?

               3.

               Ako je odgovor na drugo pitanje potvrdan, treba li uvodni dio i treću alineju članka 859. PU-CZ-a tumačiti u smislu da okolnost da nisu ispunjene carinske formalnosti navedene u drugom pitanju ne sprječava da se u slučaju kao što je ovaj, u kojem je na temelju dokumenata dokazano da je roba, nakon provoza unutar Unije, napustila carinsko područje Unije, može smatrati da je zadovoljen uvjet da „su naknadno ispunjene sve formalnosti potrebne za uređenje položaja robe”?

      (1)  Uredba Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice (SL L 302, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 110.).

      (2)  Uredba Komisije (EEZ) br. 2454/93 od 2. srpnja 1993. o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice (SL L 253, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje svezak str.).


title: Predmet F-159/12 i F-161/12: Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 29. travnja 2015. – CJ protiv ECDC-a (Javna služba — Članovi ugovornog osoblja — Ugovor na određeno vrijeme — Otkaz — Gubitak povjerenja — Pravo na saslušanje — Povreda)

text:
               15.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 198/48

         Presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 29. travnja 2015. – CJ protiv ECDC-a
   (Predmet F-159/12 i F-161/12) (1)

   ((Javna služba - Članovi ugovornog osoblja - Ugovor na određeno vrijeme - Otkaz - Gubitak povjerenja - Pravo na saslušanje - Povreda))
   (2015/C 198/66)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: CJ (zastupnik: V. Kolias, odvjetnik)

      Tuženik: Europski centar za sprečavanje i kontrolu bolesti (zastupnici: R. Trott, agent, A. Duron i D. Waelbroeck, odvjetnici, a zatim J. Mannheim i A. Daume, agenti, A. Duron i D. Waelbroeck, odvjetnici)

      Predmet F-159/12

   Zahtjev za poništenje otkaza tužiteljevog ugovora, vraćanje tužitelja na njegovo radno mjesto te plaćanje razlike između iznosa naknade plaće koju je trebao nastaviti primati i iznosa naknade koju je primao, uvećanu za kamate.

      Predmet F-161/12

   Zahtjev za plaćanje naknade štete s kamatama za neimovinsku štetu koja je tužitelju prouzročena otkazom njegovog ugovora o radu.

      Izreka presude

               1.

               Poništava se odluka direktora Europskog centra za sprječavanje i kontrolu bolesti od 24. veljače 2012. koja se odnosi na otkaz ugovora o radu članu ugovornog osoblja CJ-a.

               2.

               U preostalom dijelu tužba u predmetu F-159/12 se odbija.

               3.

               Tužba u predmetu F-161/12 se odbija.

               4.

               U predmetu F-159/12 svaka stranka snosit će vlastite troškove.

               5.

               U predmetu F-161/12, CJ će snositi vlastite troškove te mu se nalaže snošenje troškova Europskog centra za sprječavanje i kontrolu bolesti.

               6.

               U predmetu F-159/12 nalaže se CJ-u plaćanje iznosa od 2  000 eura na ime dijela troškova Službeničkog suda koje se moglo izbjeći.

      (1)  SL C 63, 2. 3. 2013., str. 26. i SL C 55, 23. 2. 2013., str. 27.


title: Predmet T-236/14: Tužba podnesena 16. travnja 2014. – Kronotex i dr. protiv Komisije

text:
               14.7.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 223/15

         Tužba podnesena 16. travnja 2014. – Kronotex i dr. protiv Komisije
   (Predmet T-236/14)
   2014/C 223/20
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelji: Kronotex GmbH & Co. KG (Heiligengrabe, Njemačka), Kronoply GmbH (Heiligengrabe) i K Face GmbH (Heiligengrabe) (zastupnici: H. Janssen i G. Engel, Rechtsanwälte)

      Tuženik: Europska komisija

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi Odluku Europske komisije od 18. prosinca 2013. u predmetu o državnoj potpori SA.33995 (2013/C) – poticanje proizvodnje električne energije iz obnovljivih izvora i ograničavanje nameta na temelju EEG-a u korist energetski intenzivnih poduzeća;

               —

               tuženiku naloži snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu tri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog: povreda članka 107. stavka 1. UFEU-a

                           —

                           Tužitelji navode da pobijana odluka krši čl. 107. st. 1. UFEU-a, s obzirom na to da namet predviđen Zakonom o poticanju energija iz obnovljivih izvora (Gesetz für den Vorrang erneuerbarer Energien, u daljnjem tekstu: EEG) i posebni sustav naknada nisu davanja iz državnih sredstava niti davanja iz sredstava koja nadzire država. Sve činjenice relevantne za kvalifikaciju tih mjera utvrđene su u prethodnom postupku između Komisije i Savezne Republike Njemačke. Tužitelji smatraju da više nisu postojale nikakve sumnje koje bi Komisija trebala utvrditi u postupku u skladu s čl. 108. st. 2. UFEU-a i čl. 4. st. 4. Uredbe (EZ) br. 659/1999 o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 93. Ugovora o EZ-u (1).

               2.

               Drugi tužbeni razlog: povreda čl. 108. st. 1. UFEU-a i načela pravne sigurnosti

                           —

                           Tužitelji u tom pogledu ističu da je Komisija povrijedila čl. 108. st. 1. UFEU-a i načelo pravne sigurnosti, zato što je, da bi preispitala svoju prethodnu odluku o tome je li EEG potpora, primijenila postupak koji se u skladu s čl. 4. st. 4. Uredbe br. 659/1999 primjenjuje na nove programe potpore, umjesto da je primijenila postupak za zatečene programe potpore u skladu s čl. 17. et seq. Uredbe br. 659/1999. U tom smislu osobito ističu da je Komisija Odlukom od 22. svibnja 2002. smatrala da EEG 2000 nije potpora u smislu čl. 107. st. 1. UFEU-a, zbog toga što nije došlo do prijenosa državnih sredstava. Izmjene EEG-a 2000 koje je unio EEG 2012 u usporedbi s Odlukom Komisije od 22. svibnja 2002. nisu bile bitne. Stoga je Komisija u postupku iz članka 108. st. 1. UFEU-a mogla istaknuti svoje izmijenjeno pravno mišljenje, bez posljedica za tužitelje.

               3.

               Treći tužbeni razlog: povreda članka 41. Povelje o temeljnim pravima i prava na saslušanje

                           —

                           Tužitelji nadalje navode da je tuženik donio pobijanu odluku, a da prethodno tužiteljima nije pružio mogućnost da iznesu svoje stajalište.

      (1)  Uredba Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 93. Ugovora o EZ-u (SL L 83, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 16.)


title: Predmet T-409/12: Presuda Općeg suda od 19. siječnja 2016. – Mitsubishi Electric protiv Komisije („Tržišno natjecanje — Zabranjeni sporazumi — Tržište projekata koji se odnose na plinom izolirane sklopne uređaje — Odluka donesena nakon djelomičnog poništenja prvotne odluke Općeg suda — Novčane kazne — Obveza obrazlaganja — Načelo dobre uprave — Prava na obranu — Jednako postupanje — Proporcionalnost — Pogreška u ocjeni — Početni iznos — Stupanj doprinosa povredi — Odvraćajući koeficijent”)

text:
               29.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 78/13

         Presuda Općeg suda od 19. siječnja 2016. – Mitsubishi Electric protiv Komisije
   (Predmet T-409/12) (1)

   ((„Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Tržište projekata koji se odnose na plinom izolirane sklopne uređaje - Odluka donesena nakon djelomičnog poništenja prvotne odluke Općeg suda - Novčane kazne - Obveza obrazlaganja - Načelo dobre uprave - Prava na obranu - Jednako postupanje - Proporcionalnost - Pogreška u ocjeni - Početni iznos - Stupanj doprinosa povredi - Odvraćajući koeficijent”))
   (2016/C 078/21)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Mitsubishi Electric Corp. (Tokio, Japan) (zastupnici: R. Denton, J. Vyavaharkar, R. Browne, L. Philippou, M. Roald i J. Robinson, Solicitors, i K. Haegeman, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: N. Khan i P. Van Nuffel, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje Komisijine Odluke C (2012) 4381 od 27. lipnja 2012. o izmjeni Odluke C (2006) 6762 final od 24. siječnja 2007. o postupku primjene članka 81. [UEZ-a] (koji je postao članak 101. UFEU-a) i članka 53. Sporazuma o EGP-u u dijelu u kojem se odnosi na Mitsubishi Electric Corp. i Toshiba Corp. (predmet COMP/39.966 – plinom izolirani sklopni uređaji – novčane kazne), u mjeri u kojoj se odnosi na tužitelja, i, podredno, zahtjev za izmjenu članka 1. iste odluke u cilju ukidanja, ili, ako to izostane, smanjenja iznosa novčane kazne izrečene tužitelju.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Mitsubishi Electric Corp. se nalaže snošenje troškova.

      (1)  SL C 343, 10. 11. 2012.


title: Predmet T-197/15 R: Rješenje predsjednika Općeg suda od 19. svibnja 2015. – Costa protiv Parlamenta („Privremena pravna zaštita — Bivši član Europskog parlamenta — Korisnik zastupničke starosne mirovine — Primatelj naknade u svojstvu predsjednika lučke uprave — Pravilo o nekumuliranju — Povrat primljene mirovine — Obavijest o terećenju — Zahtjev za suspenziju primjene — Nepoštovanje formalnih zahtjeva — Nedopuštenost”)

text:
               6.7.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 221/22

         Rješenje predsjednika Općeg suda od 19. svibnja 2015. – Costa protiv Parlamenta
   (Predmet T-197/15 R)
   ((„Privremena pravna zaštita - Bivši član Europskog parlamenta - Korisnik zastupničke starosne mirovine - Primatelj naknade u svojstvu predsjednika lučke uprave - Pravilo o nekumuliranju - Povrat primljene mirovine - Obavijest o terećenju - Zahtjev za suspenziju primjene - Nepoštovanje formalnih zahtjeva - Nedopuštenost”))
   (2015/C 221/31)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Paolo Costa (Venecija, Italija) (zastupnici: G. Orsoni i M. Romeo, odvjetnici)

      Tuženik: Europski parlament (zastupnici: S. Seyr i G. Corstens, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za suspenziju primjene obavijesti o terećenju br. 2015-239 ref. 303074) Europskog parlamenta od 23. veljače 2015. kojom se tužitelju nalaže plaćanje iznosa od 49  770,42 eura najkasnije do 31. ožujka 2015.

      Izreka

               1.

               Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

               2.

               O troškovima će se odlučiti naknadno.


title: Predmet C-355/12: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 23. siječnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale di Milano — Italija) — Nintendo Co. Ltd e.a. protiv PC Box Srl, 9Net Srl (Direktiva 2001/29/EZ — Autorsko i srodna prava u informacijskom društvu — Pojam „tehničkih mjera” — Zaštitni uređaj — Oprema i dopunski zaštićeni proizvodi — Slični dopunski uređaji, proizvodi ili sastavni dijelovi koje proizvode druga poduzeća — Isključivanje svake interoperabilnosti među njima — Opseg tih tehničkih mjera — Relevantnost)

text:
               29.3.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 93/8

         Presuda Suda (četvrto vijeće) od 23. siječnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale di Milano — Italija) — Nintendo Co. Ltd e.a. protiv PC Box Srl, 9Net Srl
   (Predmet C-355/12) (1)

   (Direktiva 2001/29/EZ - Autorsko i srodna prava u informacijskom društvu - Pojam „tehničkih mjera” - Zaštitni uređaj - Oprema i dopunski zaštićeni proizvodi - Slični dopunski uređaji, proizvodi ili sastavni dijelovi koje proizvode druga poduzeća - Isključivanje svake interoperabilnosti među njima - Opseg tih tehničkih mjera - Relevantnost)
   2014/C 93/12
   Jezik postupka: talijanski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Tribunale di Milano

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: Nintendo Co. Ltd, Nintendo of America Inc., Nintendo of Europe GmbH

      Tuženici: PC Box Srl, 9Net Srl

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku — Tribunale ordinario di Milano — Tumačenje članka 6. Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu (SL L 167, str. 10.), (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 119.) u vezi s uvodnom izjavom 48. iste direktive — Pojam „tehničkih mjera” — Zaštitni uređaj koji isključuje svaku interoperabilnost između opreme i dopunskih zaštićenih proizvoda, s jedne strane, i opreme i sličnih dopunskih proizvoda koje ne proizvodi proizvođač ili poduzeća koja je on ovlastio, s druge strane — Relevantnost svrhe koju je proizvođač dodijelilo tim tehničkim mjerama

      Izreka

               1.

               Direktiva 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskih i srodnih prava u informacijskom društvu treba se tumačiti u smislu da pojam „učinkovite tehničke mjere” u smislu članka 6. stavka 3. te direktive može obuhvatiti tehničke mjere koje se poglavito sastoje u tome da se uređajem za prepoznavanje opremi ne samo medij na kojem je sadržano zaštićeno djelo, kao što je videoigra, u svrhu njegove zaštite protiv radnji koje nije odobrio nositelj autorskog prava, nego također i prijenosne uređaje ili konzole koje imaju namjenu omogućavanja pristupa tim igrama i njihovo korištenje.

               2.

               Na nacionalnom je sudu da provjeri mogu li druge mjere ili mjere koje nisu sadržane u konzolama uzrokovati manje smetnji radnjama trećih ili manje ograničenja tih radnji, uz pružanje istovjetne zaštite pravima nositelja. U tu svrhu važno je uzeti u obzir osobito troškove različitih vrsta tehničkih mjera, tehničke i praktične aspekte njihove implementacije kao i usporedbu učinkovitosti tih različitih vrsta tehničkih mjera s obzirom na zaštitu prava nositelja, a da pritom ta učinkovitost ipak ne treba biti apsolutna. Na navedenom je sudu također ispitivanje svrhe uređaja, proizvoda ili sastavnih dijelova koji mogu izbjeći navedene tehničke mjere. U tom pogledu će, s obzirom na predmetne okolnosti, biti osobito bitan dokaz njihovog stvarnog korištenja od strane trećih. Nacionalni sud može osobito ispitati učestalost kojom se ti uređaji, proizvodi ili sastavni dijelovi stvarno koriste za povredu autorskog pravog kao i učestalost kojom se koriste u svrhe koje ne čine povredu navedenog prava.

      (1)  SL C 295, 29.9.2012.


title: Predmet C-174/12: Presuda Suda (drugo vijeće) od 19. prosinca 2013. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Handelsgericht Wien — Austrija) — Alfred Hirmann protiv Immofinanz AG (Prethodno pitanje — Pravo društava — Druga direktiva 77/91/EEZ — Odgovornost dioničkog društva za povredu obveze objavljivanja — Netočnost informacija sadržanih u osnovnom prospektu — Doseg odgovornosti — Propisi države članice koji predviđaju naknadu cijene koju je stjecatelj platio za kupnju dionica)

text:
               22.2.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 52/9

         Presuda Suda (drugo vijeće) od 19. prosinca 2013. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Handelsgericht Wien — Austrija) — Alfred Hirmann protiv Immofinanz AG
   (Predmet C-174/12) (1)

   (Prethodno pitanje - Pravo društava - Druga direktiva 77/91/EEZ - Odgovornost dioničkog društva za povredu obveze objavljivanja - Netočnost informacija sadržanih u osnovnom prospektu - Doseg odgovornosti - Propisi države članice koji predviđaju naknadu cijene koju je stjecatelj platio za kupnju dionica)
   2014/C 52/13
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Handelsgericht Wien

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Alfred Hirmann

      Tuženik: Immofinanz AG

      U prisutnosti: Aviso Zeta AG

      Predmet

   Zahtjev za prethodnu odluku — Handelsgericht Wien — Tumačenje članaka 12., 15., 16., 18., 19. i 42. Druge direktive Vijeća 77/91/EEZ od 13. prosinca 1976. o koordinaciji zaštitnih mehanizama koje, radi zaštite interesa članica i ostalih, države članice zahtijevaju od trgovačkih društava u smislu članka 58. drugog podstavka Ugovora, s obzirom na osnivanje dioničkih društava i održavanje i promjenu njihovog kapitala, a s ciljem ujednačavanja tih zaštitnih mehanizama (SL 1977, L 26, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 3.), kako je izmijenjena i dopunjen člancima 6. i 25. Direktive 2003/71/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003., o prospektu koji je potrebno objaviti prilikom javne ponude vrijednosnih papira ili prilikom uvrštavanja u trgovanje te o izmjeni Direktive 2001/34/EZ (SL L 345, str. 64.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 3., str. 84.), kako je izmijenjena i dopunjena Direktivom 2008/11/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. ožujka 2008. (SL L 76., str. 37.), članaka 12. i 13. Direktive 2009/101/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009., o usklađivanju zaštitnih mjera koje, radi zaštite interesa članova i trećih strana, države članice zahtijevaju za trgovačka društva u smislu članka 48. drugog podstavka Ugovora, s ciljem izjednačavanja takvih zaštitnih mjera (SL L 258, str. 11.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 275.), članaka 7., 17. i 28. Direktive 2004/109/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. prosinca 2004. o usklađivanju zahtjeva za transparentnošću u vezi s informacijama o izdavateljima čiji su vrijednosni papiri uvršteni za trgovanje na uređenom tržištu i o izmjeni Direktive 2001/34/EZ (SL L 390, str. 38.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 4., str. 73.), kao i članka 14. Direktive 2003/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2003. o trgovanju na temelju povlaštenih informacija i manipuliranju tržištem (SL L 96, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 3., str. 74.) — Odgovornost dioničkog društva za povredu obveze objavljivanja — Netočnost informacija sadržanih u osnovnom prospektu — Propisi države članice koji u takvom slučaju predviđaju naknadu cijene koju je stjecatelj platio za upisane dionice — Situacija u kojoj su navedene dionice stečene na sekundarnom tržištu, na temelju prospekta

      Izreka

               1.

               Članke 12., 15., 16., 18., 19. i 42. Druge direktive Vijeća 77/91/EEZ od 13. prosinca 1976. o koordinaciji zaštitnih mehanizama koje, radi zaštite interesa članica i ostalih, države članice zahtijevaju od trgovačkih društava u smislu članka (48. drugog podstavka UEZ-a), s obzirom na osnivanje dioničkih društava i održavanje i promjenu njihovog kapitala, a s ciljem ujednačavanja tih zaštitnih mehanizama, kako je izmijenjena i dopunjena Direktivom Vijeća 92/101/EEZ od 23. studenoga 1992., treba tumačiti u smislu da nisu protivni nacionalnim propisima koji, u okviru prenošenja direktiva

                           —

                           2003/71/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o prospektu koji je potrebno objaviti prilikom javne ponude vrijednosnih papira ili prilikom uvrštavanja u trgovanje te o izmjeni Direktive 2001/34/EZ,

                           —

                           2004/109/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. prosinca 2004. o usklađivanju zahtjeva za transparentnošću u vezi s informacijama o izdavateljima čiji su vrijednosni papiri uvršteni za trgovanje na uređenom tržištu i o izmjeni Direktive 2001/34/EZ,

                           —

                           2003/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2003. o trgovanju na temelju povlaštenih informacija i manipuliranju tržištem (zlouporabi tržišta),

                     s jedne strane, predviđaju odgovornost dioničkog društva u svojstvu izdavatelja prema stjecatelju dionica istog društva na temelju povrede obveze informiranja predviđene zadnje navedenim direktivama i, s druge strane, zbog te odgovornosti dotičnom društvu nameću obvezu da stjecatelju nadoknadi iznos koji odgovara kupovnoj cijeni dionica te ponovno preuzme te dionice.

               2.

               Članke 12. i 13. Direktive 2009/101/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. o usklađivanju zaštitnih mjera koje, radi zaštite interesa članova i trećih strana, države članice zahtijevaju za trgovačka društva u smislu (članka 48. drugog podstavka UEZ-a), s ciljem izjednačavanja takvih zaštitnih mjera, treba tumačiti u smislu da nisu protivni nacionalnim propisima koji u okolnostima poput onih u predmetu u glavnom postupku predviđaju retroaktivno poništenje ugovora o kupnji dionica.

               3.

               Članke 12., 15., 16., 18., 19. i 42. Druge direktive, kako je izmijenjena i dopunjena Direktivom 92/101, kao i članke 12. i 13. Direktive 2009/101 treba tumačiti u smislu da odgovornost koja se uvodi predmetnim nacionalnim propisima u glavnom postupku nije nužno ograničena na vrijednost dionica izračunatu prema njihovoj cijeni, ako dionice društva kotiraju na burzi, u trenutku podnošenja zahtjeva.

      (1)  SL C 151, 26.5.2012.


title: Odluka Suda od 22. srpnja 2013. u predmetu E-15/12 – Jan Anfinn Wahl protiv države Islanda (članak 3. Sporazuma o EGP-u – članak 7. Sporazuma o EGP-u – oblik i način provedbe direktiva – Direktiva 2004/38/EZ – slobodno kretanje državljana EGP-a – ograničenja prava ulaska – postupovna jamstva)

text:
               24.10.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 309/6

         ODLUKA SUDA
   od 22. srpnja 2013.
   u predmetu E-15/12
   Jan Anfinn Wahl protiv države Islanda
   (članak 3. Sporazuma o EGP-u – članak 7. Sporazuma o EGP-u – oblik i način provedbe direktiva – Direktiva 2004/38/EZ – slobodno kretanje državljana EGP-a – ograničenja prava ulaska – postupovna jamstva)
   2013/C 309/06
   Upredmetu E-15/12 Jan Anfinn Wahl protiv države Islanda – ZAHTJEV Sudu Vrhovnog suda Islanda (Hæstiréttur Íslands) na temelju članka 34. Sporazuma među državama EFTA-e o osnivanju Nadzornog tijela i Suda povezan s tumačenjem članka 27. Direktive 2004/38/EZ Europskog Parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji na slobodno kretanje i boravište na području države članice, Sud, u sastavu Carl Baudenbacher, predsjednik (sudac-izvjestitelj), i suci Per Christiansen i Páll Hreinsson, donio je 22. srpnja 2013. odluku kao u izreci:

               1.

               Na temelju članka 7. EGP-a, države EGP-a/EFTA-e same odabiru oblik i način prenošenja akta koji odgovara Direktivi 2004/38/EZ u svoj pravni poredak. Ovisno o pravnom kontekstu, prenošenjem direktive ne zahtijeva se nužno zakonodavno djelovanje, pod uvjetom da se provodi s neupitnom obvezujućom snagom te s posebnosti, preciznosti i jasnoćom potrebnom kako bi se ispunili zahtjevi pravne sigurnosti.

               2.

               Dovoljno je da države EGP-a na temelju članka 27. Direktive donesu odluku o neodobravanju ulaska na svoje državno područje pojedincu koji je državljanin druge države EGP-a radi javnog poretka i/ili javne sigurnosti samo nakon procjene opasnosti, kojom se procjenjuje uloga tog pojedinca u pridruživanju novog dijela organizaciji kojoj on pripada i kojom se zaključuje da je ta organizacija povezana s organiziranim kriminalom i da se organizirani kriminal povećao u područjima gdje se ta organizacija uspjela uspostaviti. Potrebno je i da se procjena temelji isključivo na osobnom ponašanju dotičnog pojedinca. Nadalje, njegovo osobno ponašanje mora predstavljati stvarnu, trenutačnu i značajnu opasnost za neki temeljni interes društva te ograničenje na pravo ulaska mora biti razmjerno. S obzirom na relevantne činjenične i pravne okolnosti, nacionalni sud odlučuje jesu li ispunjeni ti zahtjevi.

               3.

               Od država EGP-a ne smije se tražiti da neku organizaciju i članstvo u njoj proglase nezakonitima prije nego što im se pruži mogućnost da zabrane ulazak članu te organizacije koji je državljanin druge države EGP-a na njezino državno područje na temelju članka 27. Direktive ako se takav čin ne smatra primjerenim u tim okolnostima. Međutim, države članice EGP-a moraju imati jasno utvrđeno stajalište u pogledu aktivnosti te organizacije i, ako smatraju da su te aktivnosti opasnost za javni poredak i/ili javnu sigurnost, mora poduzeti upravne mjere kako bi ih spriječila.

               4.

               Kako bi se pozvale na opasnost za javni poredak i/ili javnu sigurnost na temelju članka 27. stavka 1. Direktive, nije dovoljno da država EGP-a definira kao kažnjivo ponašanje koje uključuje udruživanje s drugom osobom za počinjenje djela koje je dio aktivnosti zločinačke organizacije.

               5.

               Nacionalna upravna tijela moraju osigurati dovoljno dokaza kako bi se donio zaključak na temelju članka 27. stavka 2. Direktive da će osobno ponašanje dotičnog pojedinca vjerojatno predstavljati stvarnu, trenutačnu i značajnu opasnost koja ugrožava neki od temeljnih interesa društva. Dužnost je nacionalnog suda utvrditi, u skladu s načelima ekvivalentnosti i učinkovitosti, je li riječ o takvom slučaju.


title: Predmet T-525/08: Presuda Općeg suda od 13. rujna 2013. — Poste Italiane protiv Komisije ( „Državne potpore — Naknada sredstava iz poštanskih tekućih računa i položenih u talijansku državnu riznicu — Odluka o proglašenju potpore u neskladu sa zajedničkim tržištem i kojom se nalaže njen povrat — Pojam državne potpore — Prednost” )

text:
               26.10.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 313/16

         Presuda Općeg suda od 13. rujna 2013. — Poste Italiane protiv Komisije
   (Predmet T-525/08) (1)

   (Državne potpore - Naknada sredstava iz poštanskih tekućih računa i položenih u talijansku državnu riznicu - Odluka o proglašenju potpore u neskladu sa zajedničkim tržištem i kojom se nalaže njen povrat - Pojam državne potpore - Prednost)
   2013/C 313/29
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Poste Italiane SpA (Rim, Italija) (zastupnici: A. Fratini, A. Sandulli i F. Filpo, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: C. Cattabriga i D. Grespan, agenti)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje Odluke Komisije 2009/178/EZ od 16. srpnja 2008. o državnoj potpori C-42/06 (ex NN 52/06) koju je Italija provela radi naknade tekućih računa koje su Poste Italiane imale otvorene u talijanskoj državnoj riznici (SL 2009, L 64, str. 4).

      Izreka

               1.

               Odluka Komisije 2009/178/CE od 16. srpnja 2008. o državnoj potpori C-42/06 (ex NN 52/06) koju je Italija provela radi naknade tekućih računa koje su Poste Italiane SpA imale otvorene u talijanskoj državnoj riznici se poništava.

               2.

               Europskoj komisiji nalaže se snositi, osim vlastitih, i troškove Poste Italiane.

      (1)  SL C 44, 21.2.2009.


title: Predmet T-1/17: Tužba podnesena 2. siječnja 2017. – La Mafia protiv EUIPO-a – Italija (La Mafia SE SIENTA A LA MESA

text:
               20.2.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 53/45

         Tužba podnesena 2. siječnja 2017. – La Mafia protiv EUIPO-a – Italija (La Mafia SE SIENTA A LA MESA
   (Predmet T-1/17)
   (2017/C 053/55)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: La Mafia Franchises, SL (Zaragoza, Španjolska) (zastupnik: I. Sempere Massa, lawyer)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Talijanska Republika

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Nositelj spornog žiga: tužitelj

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije s verbalnim elementima „La Mafia SE SIENTA A LA MESA” – žig Europske unije br. 5 510 921.

      Postupak pred EUIPO-om: postupak proglašavanja žiga ništavim

      Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 27. listopada 2016. u predmetu R 803/2016-1

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               oglasi sporni žig Europske unije br. 5 510 921„LA MAFIA SE SIENTA A LA MESA” valjanim;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 52. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točke (f) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet T-435/14: Presuda Općeg suda od 22. rujna 2016. – Tose’e Ta’avon Bank protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja protiv Irana s ciljem sprečavanja širenja nuklearnog oružja — Zamrzavanje financijskih sredstava — Prigovor nezakonitosti — Dodjeljivanje provedbene ovlasti Vijeću — Kriterij koji se odnosi na subjekte koji osiguravaju potporu iranskoj vladi — Pogreška koja se tiče prava — Pogreška koja se tiče činjenica — Obveza obrazlaganja — Proporcionalnost — Temeljna prava”)

text:
               7.11.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 410/11

         Presuda Općeg suda od 22. rujna 2016. – Tose’e Ta’avon Bank protiv Vijeća
   (Predmet T-435/14) (1)

   ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja protiv Irana s ciljem sprečavanja širenja nuklearnog oružja - Zamrzavanje financijskih sredstava - Prigovor nezakonitosti - Dodjeljivanje provedbene ovlasti Vijeću - Kriterij koji se odnosi na subjekte koji osiguravaju potporu iranskoj vladi - Pogreška koja se tiče prava - Pogreška koja se tiče činjenica - Obveza obrazlaganja - Proporcionalnost - Temeljna prava”))
   (2016/C 410/13)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Tose’e Ta’avon Bank (Teheran, Iran) (zastupnik: J.-M. Thouvenin, odvjetnik)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: A. Vitro i M. Bishop, agenti)

      Predmet

   Zahtjev koji se temelji na članku 263. UFEU-a i kojim se traži poništenje odluke Vijeća Europske unije da zadrži tužiteljevo ime na popisu koji se nalazi u Prilogu II. Odluci Vijeća 2010/413/ZVSP od 26. srpnja 2010. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Zajedničkog stajališta 2007/140/ZVSP (SL 2010., L 195, str. 39.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 3., str. 220.), i na onom koji se nalazi u Prilogu IX. Uredbi Vijeća (EU) br. 267/2012 od 23. ožujka 2012. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 961/2010 (SL 2012., L 88, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 4., str. 194.), kako je dostavljena mišljenjem od 15. ožujka 2014.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Tose’e Ta’avon Bank snosit će troškove.

      (1)  SL C 253, 4. 8. 2014.


title: Predmet T-190/15: Tužba podnesena 16. travnja 2015. – Intervog protiv OHIM-a (meet me)

text:
               15.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 198/42

         Tužba podnesena 16. travnja 2015. – Intervog protiv OHIM-a (meet me)
   (Predmet T-190/15)
   (2015/C 198/58)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Intervog (Pariz, Francuska) (zastupnik: M.-R. Hirsch, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)

      Podaci o postupku pred OHIM-om

      Sporni žig u pitanju: figurativni žig Zajednice s verbalnim elementima „meet me” – prijava za registraciju br. 12 010 781

      Pobijana odluka: odluka četvrtog žalbenog vijeća OHIM-a od 11. veljače 2015. u predmetu R 845/2014-4

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži OHIM-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi

               —

               povreda članka 75. Uredbe br. 207/2009 (nepostojanje obrazloženja);

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 (pogreška u ocjeni prilikom analize razlikovnog karaktera žiga);

               —

               povreda načela jednakosti.


title: Predmet T-224/12: Rješenje Općeg suda od 25. lipnja 2014. – Accorinti i dr. protiv ESB-a ( „Tužba za poništenje — Ekonomska i monetarna politika — ESB — Nacionalne središnje banke — Restrukturiranje grčkog javnog duga — Prihvatljivost utrživih dužničkih instrumenata koje izdaje ili za koje u potpunosti jamči Grčka za potrebe operacija monetarne politike Eurosustava — Očuvanje praga kreditne kvalitete koja je dovoljna za održavanje prihvatljivosti — Poboljšanje kreditne kvalitete u obliku programa otkupa vrijednosnih papira u korist nacionalnih središnjih banaka — Privatni vjerovnici — Pripisivanje nekih pravnih učinaka pobijanom aktu — Nedostatak pravnog interesa — Nepostojanje izravnog utjecaja — Nedopuštenost” )

text:
               15.9.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 315/49

         Rješenje Općeg suda od 25. lipnja 2014. – Accorinti i dr. protiv ESB-a
   (Predmet T-224/12) (1)

   ((„Tužba za poništenje - Ekonomska i monetarna politika - ESB - Nacionalne središnje banke - Restrukturiranje grčkog javnog duga - Prihvatljivost utrživih dužničkih instrumenata koje izdaje ili za koje u potpunosti jamči Grčka za potrebe operacija monetarne politike Eurosustava - Očuvanje praga kreditne kvalitete koja je dovoljna za održavanje prihvatljivosti - Poboljšanje kreditne kvalitete u obliku programa otkupa vrijednosnih papira u korist nacionalnih središnjih banaka - Privatni vjerovnici - Pripisivanje nekih pravnih učinaka pobijanom aktu - Nedostatak pravnog interesa - Nepostojanje izravnog utjecaja - Nedopuštenost”))
   2014/C 315/83
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Alessandro Accorinti (Nichelino, Italija) i ostali tužitelji čija se imena nalaze u prilogu rješenja (zastupnici: S. Sutti i R. Spelta, odvjetnici)

      Tuženik: Europska središnja banka (ESB) (zastupnici: prvotno A. Sáinz de Vicuña Barroso, S. Bening i P. Papapaschalis, zatim S. Bening i P. Papapaschalis, agenti, uz asistenciju E. Castellanija, T. Lübbiga i B. Kaisera, odvjetnika)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje odluke Europske središnje banke 2012/153/UE od 5. ožujka 2012. koja se odnosi na prihvatljivost utrživih dužničkih instrumenata koje izdaje ili za koje u potpunosti jamči Helenska Republika u okviru ponude zamjene obveznica Helenske Republike (ESB/2012/3) (SL L 77, str. 19.).

      Izreka

               1.

               Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

               2.

               Alessandru Accorintiu i ostalim tužiteljima čija se imena nalaze u prilogu rješenja nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 243, 11.8.2012.


title: Predmet T-742/16 RENV: Presuda Općeg suda od 16. svibnja 2017. – C. W. protiv Parlamenta („Javna služba — Dužnosnici — Uznemiravanje — Članak 12.a Pravilnika — Obveza pružanja pomoći — Interna pravila o savjetodavnom odboru nadležnom za prijave zbog uznemiravanja i njegovo sprečavanje na radnom mjestu — Članak 24. Pravilnika — Zahtjev za pružanje pomoći — Odbijanje — Odluka o odbijanju žalbe — Autonoman sadržaj — Preuranjena žalba — Nepostojanje — Uloga i ovlasti savjetodavnog odbora nadležnog za prijave zbog uznemiravanja i njegovo sprečavanje na radnom mjestu — Fakultativni zahtjev dužnosnika — Izvanugovorna odgovornost”)

text:
               10.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 221/25

         Presuda Općeg suda od 16. svibnja 2017. – C. W. protiv Parlamenta
   (Predmet T-742/16 RENV) (1)

   ((„Javna služba - Dužnosnici - Uznemiravanje - Članak 12.a Pravilnika - Obveza pružanja pomoći - Interna pravila o savjetodavnom odboru nadležnom za prijave zbog uznemiravanja i njegovo sprečavanje na radnom mjestu - Članak 24. Pravilnika - Zahtjev za pružanje pomoći - Odbijanje - Odluka o odbijanju žalbe - Autonoman sadržaj - Preuranjena žalba - Nepostojanje - Uloga i ovlasti savjetodavnog odbora nadležnog za prijave zbog uznemiravanja i njegovo sprečavanje na radnom mjestu - Fakultativni zahtjev dužnosnika - Izvanugovorna odgovornost”))
   (2017/C 221/35)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Tužitelj: CW (zastupnik: C. Bernard-Glanz, odvjetnik)

      Tuženik: Europski parlament (zastupnici: E. Taneva i M. Dean, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 270. UFEU-a radi, s jedne strane, poništenja odluke Parlamenta od 8. travnja 2013. kojom se odbija zahtjev za pružanje pomoći koji je tužitelj podnio smatrajući da je žrtva uznemiravanja koje provode njegovi nadređeni, kao i radi poništenja odluke glavnog tajnika Parlamenta od 23. listopada 2013. kojom je odbijena njegova žalba od 9. srpnja 2013. te, s druge strane, radi naknade štete koju je navodno pretrpio.

      Izreka

               1.

               Poništava se odluka glavnog tajnika Europskog parlamenta, u svojstvu tijela nadležnog za imenovanja, od 23. listopada 2013., kojom je odbijena C. W.-ova žalba.

               2.

               Zahtjev za poništenje odluke Parlamenta od 8. travnja 2013. kojom se odbija C. W.-ov zahtjev za pružanje pomoći odbacuje se kao nedopušten.

               3.

               Parlamentu se nalaže platiti C. W.-u, na temelju pretrpljene nematerijalne štete, iznos od 2 000 eura uvećan za zatezne kamate od datuma objave ove presude po stopi koju određuje Europska središnja banka (ESB) za glavne poslove refinanciranja.

               4.

               U preostalom dijelu zahtjev za naknadu štete se odbija.

               5.

               Parlamentu se nalaže snošenje vlastitih troškova, kao i C. W.-ovih troškova u okviru prvotnog postupka pred Službeničkim sudom Europske unije na temelju tužbe u predmetu F-124/13, u okviru žalbenog postupka na temelju predmeta T-309/15 P i u okviru ovog postupka na temelju predmeta T-742/16 RENV.

      (1)  SL C 52 od 22. 2. 2014. (predmet prvotno upisan pred Službeničkim sudom Europske unije pod brojem F-124/13).


title: Predmet C-117/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. ožujka 2015. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – Reha Training Gesellschaft für Sport- und Unfallrehabilitation mbH protiv Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte (GEMA)

text:
               15.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 198/17

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. ožujka 2015. uputio Landgericht Köln (Njemačka) – Reha Training Gesellschaft für Sport- und Unfallrehabilitation mbH protiv Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte (GEMA)
   (Predmet C-117/15)
   (2015/C 198/23)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Landgericht Köln

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Reha Training Gesellschaft für Sport- und Unfallrehabilitation mbH

      Tuženik: Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte (GEMA)

      Prethodna pitanja

               1.

               Ocjenjuje li se pitanje postoji li priopćavanje javnosti u smislu članka 3. stavka 1. Direktive 2001/29 (1) i/ili u smislu članka 8. stavka 2. Direktive 2006/115 (2) uvijek prema istim kriterijima, tj. da

                           —

                           korisnik, potpuno svjestan posljedica svojeg ponašanja, djeluje kako bi trećim osobama omogućio pristup zaštićenom djelu koji one bez njegovog djelovanja ne bi imale,

                           —

                           „javnost” znači neodređen broj mogućih primatelja usluge i usto se mora sastojati od prilično velikog broja osoba, pri čemu neodređenost postoji ako je riječ o „osobama općenito”, dakle, ne o osobama koje pripadaju privatnoj skupini, a s „prilično velikim brojem osoba” misli se na to da se mora prijeći određen minimalni prag i da prema tome premali ili posve neznatni broj uključenih osoba ne ispunjava taj kriterij, pri čemu nije samo relevantno koliko osoba istodobno ima pristup istom djelu, nego i koliko tih osoba zaredom ima pristup tom djelu;

                           —

                           je riječ o novoj javnosti kojoj se priopćava djelo, dakle, za javnost koju autor djela nije uzeo u obzir kad je odobrio njegovo korištenje priopćavanjem javnosti, osim ako se naknadno priopćavanje obavlja posebnim tehničkim postupkom koji se razlikuje od postupka izvornog priopćavanja i

                           —

                           nije nevažno služi li to korištenje stjecanju dobiti i da je usto javnost za to priopćavanje prijemčiva, tj. do nje se ne „dopire” samo slučajno, pri čemu to nije nužna pretpostavka za priopćavanje javnosti?

               2.

               Treba li pitanje postoji li priopćavanje javnosti, u slučajevima poput onoga iz glavnog postupka, u kojima operater rehabilitacijskog centra u prostorijama tog centra postavi televizijske prijamnike na koje šalje signal za prijenos i tako omogućuje prikazivanje televizijskih programa, ocijeniti u skladu s pojmom „priopćavanja javnosti” iz članka 3. stavka 1. Direktive 2001/29 ili iz članka 8. stavka 2. Direktive 2006/115 ako se televizijskim programima koji su učinjeni dostupnima utječe na autorska i srodna prava velikog broja uključenih osoba, osobito skladatelja, tekstopisaca i glazbenih nakladnika, ali i umjetnika izvođača, proizvođača fonograma i autora tekstova kao i njihovih nakladnika?

               3.

               Postoji li u slučajevima, poput onoga iz glavnog postupka, u kojima operater rehabilitacijskog centra u prostorijama tog centra postavi televizijske prijamnike na koje šalje signal za prijenos i tako omogućuje prikazivanje televizijskih programa svojim pacijentima, „priopćavanje javnosti” u skladu s člankom 3. stavkom 1. Direktive 2001/29 ili člankom 8. stavkom 2. Direktive 2006/115?

               4.

               U slučaju potvrdnog odgovora da u slučajevima poput onog iz glavnog postupka u tom smislu postoji priopćavanje javnosti: ustraje li Sud na svojoj sudskoj praksi da u slučajevima reprodukcije zaštićenih fonograma u okviru radiodifuzije za pacijente u stomatološkoj ordinaciji (vidjeti presudu od 15. ožujka 2012. u predmetu C-135/10, SCF (3)) ili sličnim ustanovama nije riječ o priopćavanju javnosti?

      (1)  Direktiva 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu (SL L 167, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 119.).

      (2)  Direktiva 2006/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o pravu iznajmljivanja i pravu posudbe te o određenim autorskom pravu srodnim pravima u području intelektualnog vlasništva (SL L 376, str. 28.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 218.).

      (3)  EU:C:2012:140


title: Predmet C-180/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. travnja 2017. uputio Raad van State (Nizozemska) – X, Y protiv Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               26.6.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 202/12

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. travnja 2017. uputio Raad van State (Nizozemska) – X, Y protiv Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
   (Predmet C-180/17)
   (2017/C 202/18)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Raad van State

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelji: X, Y

      Tuženik: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li članak 13. Direktive 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom (SL 2008., L 348, str. 98.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 8., str. 188.) u vezi s člancima 4., 18., člankom 19. stavkom 2. i člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da žalba, ako je nacionalno pravo predviđa u postupku protiv mjere u kojoj je sadržana odluka o vraćanju u smislu članka 3. točke 4. Direktive 2008/115/EZ, prema pravu Unije mora imati automatski suspenzivni učinak, kada državljanin treće zemlje ističe da bi izvršenje odluke o vraćanju uključivalo ozbiljnu opasnost povrede načela non refoulement? Drugim riječima: treba li se u takvom slučaju suzdržati od protjerivanja konkretnog državljanina treće zemlje tijekom žalbenog roka ili – ako je ona podnesena – dok se o njoj ne odluči, a da konkretni državljanin treće zemlje ne mora podnijeti poseban zahtjev u tom smislu?

               2.

               Treba li članak 46. Direktive 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite (preinačena) (SL 2013., L 180, str. 60.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 249.) u vezi s člancima 4., 18., člankom 19. stavkom 2. i člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da žalba, ako je nacionalno pravo predviđa u postupku protiv odbijanja zahtjeva za priznavanje međunarodne zaštite, prema pravu Unije mora imati automatski suspenzivni učinak? Drugim riječima: treba li se u takvom slučaju suzdržati od protjerivanja podnositelja zahtjeva tijekom žalbenog roka ili – ako je ona podnesena – dok se o njoj ne odluči, a da podnositelj zahtjeva ne mora podnijeti poseban zahtjev u tom smislu?

               3.

               Je li za postojanje automatskog suspenzivnog učinka u prethodno navedenom smislu još relevantno to je li zahtjev za međunarodnu zaštitu, koji je bio razlog za tužbu, a kasnije i za žalbu, odbijen zbog jednog od razloga navedenih u članku 46. stavku 6. Direktive 2013/32/EU? Ili taj zahtjev vrijedi za sve vrste odluka vezanih za azil navedenih u toj direktivi?


title: Predmet T-9/13: Presuda Općeg suda od 29. travnja 2015. – National Iranian Gas Company protiv Vijeća („Zajednička vanjska i sigurnosna politika — Mjere ograničavanja protiv Irana s ciljem sprečavanja širenja nuklearnog oružja — Zamrzavanje financijskih sredstava — Prigovor nezakonitosti — Pogreška koja se tiče prava — Proporcionalnost — Pravo vlasništva — Nadležnost Vijeća — Obveza obrazlaganja — Prava na obranu — Preispitivanje donesenih mjera ograničavanja — Pravo na djelotvornu sudsku zaštitu — Pogreška u ocjeni”)

text:
               15.6.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 198/31

         Presuda Općeg suda od 29. travnja 2015. – National Iranian Gas Company protiv Vijeća
   (Predmet T-9/13) (1)

   ((„Zajednička vanjska i sigurnosna politika - Mjere ograničavanja protiv Irana s ciljem sprečavanja širenja nuklearnog oružja - Zamrzavanje financijskih sredstava - Prigovor nezakonitosti - Pogreška koja se tiče prava - Proporcionalnost - Pravo vlasništva - Nadležnost Vijeća - Obveza obrazlaganja - Prava na obranu - Preispitivanje donesenih mjera ograničavanja - Pravo na djelotvornu sudsku zaštitu - Pogreška u ocjeni”))
   (2015/C 198/41)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: The National Iranian Gas Company (Teheran, Iran) (zastupnici: E. Glaser i S. Perrotet, odvjetnici)

      Tuženik: Vijeće Europske unije (zastupnici: A. Vitro i M. Bishop, agenti)

      Predmet

   S jedne strane, tužba za djelomično poništenje članka 1. točke 8. Odluke Vijeća 2012/635/ZVSP od 15. listopada 2012. o izmjeni Odluke 2010/413/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Irana (SL L 282, str. 58.)(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 14., str. 129.) i, s druge strane, zahtjev za poništenje, Provedbene uredbe (EU) br. 945/2012 od 15. listopada 2012. o provedbi Uredbe (EU) br. 267/2012 o mjerama ograničavanja protiv Irana (SL L 282, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 14., str. 122.) i odluke priopćene dopisom Vijeća od 14. ožujka 2014. utoliko što se odnose na upis tužiteljevog imena u Prilogu II. Odluke Vijeća 2010/413/ZVSP od 26. srpnja 2010. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Zajedničkog stajališta 2007/140/ZVSP (SL L 195, str. 39.) i u Prilogu IX. Uredbe Vijeća (EU) br. 267/2012 od 23. ožujka 2012. o mjerama ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 961/2010 (SL L 88, str. 1.).

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Nalaže se The National Iranian Gas Company snošenje troškova.

      (1)  SL C 79, 16.3.2013.


               15.12.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 467/26

         Postupak koji je 26. rujna 2016. Nadzorno tijelo EFTA-e pokrenulo protiv Islanda
   (Predmet E-13/16)
   (2016/C 467/13)
   Nadzorno tijelo EFTA-e, koje zastupaju Carsten Zatschler, Audur Ýr Steinarsdóttir i Øyvind Bø, zastupnici Nadzornog tijela EFTA-e, 35 Rue Belliard, B-1040 Bruxelles, pokrenulo je 26. rujna 2016. pred Sudom EFTA-e postupak protiv Islanda.
   Nadzorno tijelo EFTA-e od Suda EFTA-e zahtijeva da:

               1.

               utvrdi da Island nije ispunio svoje obveze iz akta iz Priloga XIII. poglavlja II. točke 17 h Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru (Direktiva 2000/30/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. lipnja 2000. o pregledu na cesti kojim se utvrđuje tehnička ispravnost gospodarskih vozila koja prometuju u Zajednici) zbog toga što nije uveo tehničke preglede na cesti propisane člankom 3. stavkom 1. akta;

               2.

               naredi Islandu snošenje troškova tog postupka.

      Pravna pozadina i činjenična osnova te navedeni razlozi:

               —

               Zahtjev se odnosi na činjenicu da Island u propisanom roku do najkasnije 16. rujna 2014. nije postupio u skladu s obrazloženim mišljenjem Nadzornog tijela EFTA-e, iznesenim 16. srpnja 2014., u pogledu toga da ta država nije ispunila svoje obveze iz akta iz Priloga XIII. poglavlja II. točke 17 h Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru (Direktiva 2000/30/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. lipnja 2000. o pregledu na cesti kojim se utvrđuje tehnička ispravnost gospodarskih vozila koja prometuju u Zajednici) zbog toga što nije uveo tehničke preglede na cesti propisane člankom 3. stavkom 1. akta.


title: Predmet C-170/13: Presuda Suda (peto vijeće) od 16. srpnja 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Düsseldorf – Njemačka) – Huawei Technologies Co. Ltd protiv ZTE Corp., ZTE Deutschland GmbH (Tržišno natjecanje — Članak 102. UFEU-a — Poduzetnik nositelj standardnog nužnog patenta koji se normizacijskom tijelu obvezao dati licenciju trećima po poštenim, razumnim i nediskriminirajućim, tzv. uvjetima FRAND („fair, reasonable and non-discriminatory”) — Zloporaba vladajućeg položaja — Tužba zbog povrede — Zahtjev za prestanak povrede — Zahtjev za povlačenje proizvoda — Zahtjev za predavanje računovodstvenih podataka — Zahtjev za naknadu štete — Obveze nositelja standardnog nužnog patenta)

text:
               14.9.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 302/2

         Presuda Suda (peto vijeće) od 16. srpnja 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Düsseldorf – Njemačka) – Huawei Technologies Co. Ltd protiv ZTE Corp., ZTE Deutschland GmbH
   (Predmet C-170/13) (1)

   ((Tržišno natjecanje - Članak 102. UFEU-a - Poduzetnik nositelj standardnog nužnog patenta koji se normizacijskom tijelu obvezao dati licenciju trećima po poštenim, razumnim i nediskriminirajućim, tzv. uvjetima FRAND („fair, reasonable and non-discriminatory”) - Zloporaba vladajućeg položaja - Tužba zbog povrede - Zahtjev za prestanak povrede - Zahtjev za povlačenje proizvoda - Zahtjev za predavanje računovodstvenih podataka - Zahtjev za naknadu štete - Obveze nositelja standardnog nužnog patenta))
   (2015/C 302/02)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Landgericht Düsseldorf

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Huawei Technologies Co. Ltd

      Tuženici: ZTE Corp., ZTE Deutschland GmbH

      Izreka

               1.

               Članak 102. UFEU-a treba tumačiti na način da nositelj nužnog patenta s obzirom na standard koji je uspostavilo normizacijsko tijelo koji se neopozivo obvezao tom tijelu dati licenciju trećima po poštenim, razumnim i nediskriminirajućim, tzv. uvjetima FRAND („fair, reasonable and non-discriminatory”) ne zlorabi svoj vladajući položaj u smislu tog članka podnošenjem tužbe zbog povrede kojom se zahtijeva prestanak povrede njegova patenta ili povlačenje proizvoda za čiju je proizvodnju taj patent korišten, ako:

                           —

                           je prije podnošenja te tužbe, s jedne strane, opomenuo navodnog počinitelja povrede u odnosu na povredu koja mu se stavlja na teret navodeći spomenuti patent i precizirajući način na koji je on povrijeđen i, s druge strane, nakon što je navodni počinitelj povrede izrazio želju sklopiti ugovor o licenciji po uvjetima FRAND, dostavio tom počinitelju povrede konkretnu i pisanu ponudu za sklapanje ugovora o licenciji po tim uvjetima, navodeći osobito naknadu i način njezina izračuna, i

                           —

                           spomenuti počinitelj povrede koji se nastavi koristiti dotičnim patentom ne odgovori brižno na tu ponudu, sukladno poslovnim običajima priznatima u tom području i zahtjevima dobre vjere, što treba odrediti na temelju objektivnih elemenata i što osobito podrazumijeva da ne postoje taktike odgađanja.

               2.

               Članak 102. UFEU-a treba tumačiti na način da se, u okolnostima poput onih u glavnom postupku, poduzetniku u vladajućem položaju i nositelju nužnog patenta s obzirom na standard koji je uspostavilo normizacijsko tijelo koji se obvezao tom tijelu dati licenciju po uvjetima FRAND ne zabranjuje podnošenje tužbe zbog povrede protiv navodnog počinitelja povrede njegova patenta kojom se zahtijeva predaja računovodstvenih podataka u vezi s provedenim postupcima korištenja tim patentom ili dosuđivanje naknade štete na temelju tih postupaka.

      (1)  SL C 215, 27. 7. 2013.


title: Predmet T-705/15: Tužba podnesena 2. prosinca 2015. – Syriatel Mobile Telecom protiv Vijeća

text:
               15.2.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 59/30

         Tužba podnesena 2. prosinca 2015. – Syriatel Mobile Telecom protiv Vijeća
   (Predmet T-705/15)
   (2016/C 059/32)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Syriatel Mobile Telecom (Joint Stock Company) (Damask, Sirija) (zastupnik: E. Ruchat, odvjetnik)

      Tuženik: Vijeće Europske unije

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               tužiteljevu tužbu proglasi dopuštenom i osnovanom;

               —

               posljedično, naloži Uniji naknadu cjelokupne štete koju je pretrpio tužitelj u pravičnom iznosu koji utvrdi Opći sud;

               —

               podredno, odredi imenovanje stručnjaka kako bi se utvrdio ukupni opseg štete koju je pretrpio tužitelj;

               —

               naloži Vijeću Europske unije snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   Tužitelj u prilog tužbe ističe jedan tužbeni razlog koji se zasniva, s jedne strane, na neimovinskoj šteti nastaloj narušavanjem njegova ugleda i, s druge strane, na materijalnoj šteti nastaloj raskidom tužiteljevih ugovornih odnosa, gubitkom materijala kao i gubitkom prihoda, koju je tužitelj pretrpio kao izravnu posljedicu mjera Vijeća Europske unije i za koju ono snosi odgovornost.


title: Predmet C-135/15: Presuda Suda (veliko vijeće) od 18. listopada 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesarbeitsgericht – Njemačka) – Republik Griechenland protiv Grigoriosa Nikiforidisa (Zahtjev za prethodnu odluku — Pravosudna suradnja u građanskim stvarima — Mjerodavno pravo za ugovor o radu — Uredba (EZ) br. 593/2008 — Članak 28. — Područje primjene ratione temporis — Članak 9. — Pojam ‚prevladavajuće obvezne odredbe’ — Primjena prevladavajućih obveznih odredaba država članica koje nisu država pred čijim se sudom vodi postupak — Zakonodavstvo države članice koje predviđa smanjenje plaća u javnom sektoru zbog proračunske krize — Dužnost lojalne suradnje)

text:
               19.12.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 475/4

         Presuda Suda (veliko vijeće) od 18. listopada 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesarbeitsgericht – Njemačka) – Republik Griechenland protiv Grigoriosa Nikiforidisa
   (Predmet C-135/15) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Mjerodavno pravo za ugovor o radu - Uredba (EZ) br. 593/2008 - Članak 28. - Područje primjene ratione temporis - Članak 9. - Pojam ‚prevladavajuće obvezne odredbe’ - Primjena prevladavajućih obveznih odredaba država članica koje nisu država pred čijim se sudom vodi postupak - Zakonodavstvo države članice koje predviđa smanjenje plaća u javnom sektoru zbog proračunske krize - Dužnost lojalne suradnje))
   (2016/C 475/05)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Bundesarbeitsgericht

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Republik Griechenland

      Tuženik: Grigorios Nikiforidis

      Izreka

               1.

               Članak 28. Uredbe (EZ) br. 593/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze (Rim I) treba tumačiti na način da je radni ugovorni odnos koji je nastao prije 17. prosinca 2009. obuhvaćen područjem primjene te uredbe samo ako je taj odnos uzajamnom suglasnošću ugovornih stranaka nakon tog datuma izmijenjen u takvom opsegu da treba smatrati da je od navedenog datuma sklopljen novi ugovor o radu, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

               2.

               Članak 9. stavak 3. Uredbe br. 593/2008 treba tumačiti na način da isključuje mogućnost da sud koji vodi postupak primijeni kao pravna pravila druge prevladavajuće obvezne odredbe koje nisu prevladavajuće obvezne odredbe države pred čijim se sudom vodi postupak ili države u kojoj obveze koje proizlaze iz ugovora moraju biti izvršene ili su izvršene, ali se ne protivi tomu da sud koji vodi postupak uzme u obzir takve druge prevladavajuće obvezne odredbe kao činjenične elemente ako to predviđa nacionalno pravo koje je na temelju odredaba te uredbe mjerodavno za ugovor. Načelo lojalne suradnje utvrđeno u članku 4. stavku 3. UEU-a ne dovodi u pitanje to tumačenje.

      (1)  SL C 198, 15. 6. 2015.


title: Predmet C-526/13: Presuda Suda (četvrto vijeće) od 3. rujna 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės – Litva) – UAB „Fast Bunkering Klaipėda” protiv Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos (Zahtjev za prethodnu odluku — Oporezivanje — Porez na dodanu vrijednost (PDV) — Direktiva 2006/112/EZ — Članak 148. točka (a) — Isporuka robe — Pojam — Izuzeće — Isporuka robe za opskrbu plovila koja plove na otvorenom moru gorivom i namirnicama — Isporuke posrednicima koji djeluju u vlastito ime)

text:
               26.10.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 354/5

         Presuda Suda (četvrto vijeće) od 3. rujna 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės – Litva) – UAB „Fast Bunkering Klaipėda” protiv Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
   (Predmet C-526/13) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Članak 148. točka (a) - Isporuka robe - Pojam - Izuzeće - Isporuka robe za opskrbu plovila koja plove na otvorenom moru gorivom i namirnicama - Isporuke posrednicima koji djeluju u vlastito ime))
   (2015/C 354/04)
   Jezik postupka: litavski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: UAB „Fast Bunkering Klaipėda”

      Tuženik: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

      Izreka

   Članak 148. točku (a) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da se izuzeće predviđeno tom odredbom načelno ne primjenjuje na isporuke robe za opskrbu gorivom i namirnicama u korist posrednika koji djeluju u vlastito ime, bez obzira na to što je na dan isporuke unaprijed poznata i propisno dokazana krajnja uporaba robe, a dokazi koji to potvrđuju podneseni su poreznoj upravi sukladno nacionalnim propisima. Međutim, u okolnostima poput onih u glavnom postupku, navedeno izuzeće može se primijeniti ako je do prijenosa vlasništva predmetne robe na navedene posrednike, u jednom od oblika propisanih mjerodavnim nacionalnim pravom, došlo najranije u istom trenutku u kojem su brodari plovila koja plove na otvorenom moru postali ovlašteni faktično raspolagati tom robom kao da su njezini vlasnici, što je sud koji je uputio zahtjev dužan provjeriti.

      (1)  SL C 359, 7. 12. 2013.


title: Predmet C-663/15: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. prosinca 2015. uputio Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – Umweltverband WWF Österreich protiv Landeshauptmann von Tirol

text:
               29.3.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 111/3

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. prosinca 2015. uputio Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – Umweltverband WWF Österreich protiv Landeshauptmann von Tirol
   (Predmet C-663/15)
   (2016/C 111/04)
   Jezik postupka: njemački

      Sud koji je uputio zahtjev

   Verwaltungsgerichtshof

      Stranke glavnog postupka

      Podnositelj revizije: Umweltverband WWF Österreich

      Druga stranka u revizijskom postupku: Landeshauptmann von Tirol

      Intervenijent: Ötztaler Wasserkraft GmbH

      Prethodna pitanja

               1.

               Priznaje li članak 4. Direktive 2000/60/EZ (1) o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike (u daljnjem tekstu: Okvirna direktiva o vodama) ili ta direktiva kao cjelina, organizaciji za zaštitu okoliša – u postupku u kojem nije potrebno provesti procjenu učinaka na okoliš u skladu s Direktivom 2011/92/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o procjeni učinaka određenih javnih i privatnih projekata na okoliš – prava za zaštitu kojih ona ima pristup upravnim ili sudskim postupcima u skladu s člankom 9. stavkom 3. Konvencije o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša, koja je u ime Europske zajednice odobrena Odlukom 2005/370/EZ od 17. veljače (u daljnjem tekstu: Aarhuška konvencija)?
               U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje:

               2.

               Zahtijeva li se u skladu s odredbama Aarhuške konvencije da se ta prava mogu ostvariti već u postupku pred upravnim tijelom ili je dovoljna mogućnost pružanja sudske zaštite protiv odluke upravnog tijela?

               3.

               Je li dopuštena odredba nacionalnog postupovnog prava (članak 42. Allgemeines Verwaltungsverfahrensgesetza; Opći zakon o upravnom postupku) kojom se nalaže da organizacija za zaštitu okoliša – kao i druge stranke postupka – svoje prigovore mora pravodobno istaknuti već u postupku pred upravnim tijelima, a ne tek u žalbi podnesenoj upravnom sudu, jer u protivnome gubi položaj stranke i ne može više podnijeti žalbu upravnom sudu?

      (1)  Direktiva 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike (SL L 327, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 48.)


title: Predmet C-505/16 P: Žalba koju je 23. rujna 2016. podnijela Olga Stanislavivna Janukovič, kao nasljednica Viktora Viktoroviča Janukoviča, protiv rješenja Općeg suda (deveto vijeće) od 12. srpnja 2016. u predmetu T-347/14: Olga Stanislavivna Janukovič protiv Vijeća Europske unije

text:
               28.11.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 441/11

      Žalba koju je 23. rujna 2016. podnijela Olga Stanislavivna Janukovič, kao nasljednica Viktora Viktoroviča Janukoviča, protiv rješenja Općeg suda (deveto vijeće) od 12. srpnja 2016. u predmetu T-347/14: Olga Stanislavivna Janukovič protiv Vijeća Europske unije
      (Predmet C-505/16 P)
      (2016/C 441/15)
      Jezik postupka: engleski

         Stranke

         Žalitelj: Olga Stanislavivna Janukovič, kao nasljednica Viktora Viktoroviča Janukoviča (zastupnik: T. Beazley QC)

         Druge stranke u postupku: Vijeće Europske unije, Europska komisija

         Žalbeni zahtjev

      Tužitelj od Suda zahtijeva da:

                  —

                  ukine rješenje Općeg suda (deveto vijeće) od 12. srpnja 2016. u predmetu T-347/14 u dijelu navedenom u točkama 6. i 7. ove žalbe, odnosno:

                              —

                              točke 2. i 4. izreke tog rješenja;

                              —

                              točku 3. izreke rješenja Općeg suda (deveto vijeće) od 12. srpnja 2016. u predmetu T-347/14 u dijelu u kojem Opći sud smatra da ta točka 3. nalaže Vijeću Europske unije snošenje troškova nastalih žaliteljici, ali ne i troškove koji su nastali preminulom;

                  —

                  vrati predmet Općem sudu na ponovnu raspravu i odlučivanje, ili podredno:

                              —

                              usvoji zahtjev žaliteljice u postupku pred Općim sudom u dijelu navedenom u točkama 6. i 7. gore, odnosno poništi Odluku Vijeća (ZVSP) 2015/143 (1) od 29. siječnja 2015. o izmjeni Odluke 2014/119, Uredbu Vijeća (EU) 2015/138 (2) od 29. siječnja 2015. o izmjeni Uredbe br. 208/2014, Odluku Vijeća (ZVSP) 2015/364 (3) od 5. ožujka 2015. i Provedbenu Uredbu Vijeća (EU) 2015/357 (4) od 5. ožujka 2015. o provedbi Uredbe br. 208/2014, u dijelu u kojem se te mjere odnose na Viktora Viktoroviča Janukoviča i

                              —

                              ako Sud smatra da Opći sud nije to već učinio, naloži Vijeću Europske unije snošenje i troškova žaliteljice i troškova nastalih preminulom u vezi sa zahtjevom za poništenje navedenim u tužbi;

                              —

                              naloži Vijeću Europske unije snošenje troškova žaliteljice, uključujući troškove nastale preminulom, u vezi s zahtjevom za poništenje navedenom u podnesku kojim se izvršava prilagodba tužbenog zahtjeva;

                  —

                  u svakom slučaju, naloži Vijeću Europske unije snošenje troškova žalbenog postupka.

         Žalbeni razlozi i glavni argumenti

      Prvo, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava kada je u točkama 84., 89., i 92. pobijanog rješenja zaključio da je podnesak kojim se izvršava prilagodba tužbenog zahtjeva nedopušten jer je podnesen u ime preminulog nakon njegove smrti. Sud je pogrešno zaključio da se u okolnostima ovog slučaja dopuštenost podneska kojim se izvršava prilagodba tužbenog zahtjeva treba ocijeniti samo s obzirom na situaciju u vrijeme kada je podnesak kojim se izvršava prilagodba tužbenog zahtjeva podnesen. Dopuštenost podneska kojim se izvršava prilagodba tužbenog zahtjeva trebala se trebala ocijeniti cjelovito uzimajući u obzir sve okolnosti slučaja.
      Drugo, čak i ako je Opći sud pravilno zaključio da se dopuštenost podneska kojim se izvršava prilagodba tužbenog zahtjeva trebala ocijeniti samo s obzirom na situaciju u vrijeme kada je podnesen, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava kada je zaključio da podnesak kojim se izvršava prilagodba tužbenog zahtjeva, u biti, nije podnesen u ime žaliteljice. Iz podneska kojim se izvršava prilagodba tužbenog zahtjeva je, s obzirom na ostale dokumente podnesene Općem sudu, jasno da je podnesen u ime preminulog od strane/u ime žaliteljice u svojstvu de facto slijednika i nasljednice preminulog. Kao takav, bio je dopušten uzimajući u obzir činjeničnu situaciju u vrijeme kada je podnesen. Drugačijim zaključkom, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava iskrivljavanjem dokaza koji su mu podneseni.
      Treće, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava jer nije razlikovao između (i) dopuštenosti podneska kojim se izvršava prilagodba tužbenog zahtjeva i (ii) dopuštenosti drugog zahtjeva za poništenje. Opći sud je: (1) pogrešno propustio uzeti u obzir da je dopustio prekid u odnosu na podnesak kojim se izvršava prilagodba tužbenog zahtjeva; (2) pogrešno zaključio da se dopuštenost podneska kojim se izvršava prilagodba tužbenog zahtjeva treba ocjenjivati samo s obzirom na situaciju koja je postojala u vrijeme kada je podnesak kojim se izvršava prilagodba tužbenog zahtjeva podnesen; (3) pogrešno zanemario činjenicu da se temeljem ukrajinskog zakona o nasljeđivanju slijednik utvrđuje šest mjeseci nakon smrti ali s retroaktivnim učinkom te je (4) slijedom toga, pogrešno i bez opravdanja uskratio žaliteljici pristup sudu kako bi osporavala akte iz 2015. kao slijednik i kao nasljednica ili na drugi način.

         (1)  Odluka Vijeća (ZVSP) 2015/143 od 29. siječnja 2015. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini

         SL L 24, str. 16.

         (2)  Uredba Vijeća (EU) 2015/138 od 29. siječnja 2015. o izmjeni Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini

         SL L 24, str. 1.

         (3)  Odluka Vijeća (ZVSP) 2015/364 od 5. ožujka 2015. o izmjeni Odluke 2014/119/ZVSP o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini

         SL L 62, str. 25.

         (4)  Provedbena Uredba Vijeća (EU) 2015/357 od 5. ožujka 2015. o provedbi Uredbe (EU) br. 208/2014 o mjerama ograničavanja usmjerenima protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Ukrajini

         SL L 62, str. 1.


title: Predmet T-729/16: Tužba podnesena 17. listopada 2016. – PO i dr. protiv ESVD-a

text:
               19.12.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 475/19

         Tužba podnesena 17. listopada 2016. – PO i dr. protiv ESVD-a
   (Predmet T-729/16)
   (2016/C 475/29)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelji: PO (Bruxelles, Belgija), PP (Peking, Kina), PQ (Peking), PR (Peking) (zastupnici: N. de Montigny i J.-N. Louis, odvjetnici)

      Tuženik: Europska služba za vanjsko djelovanje (ESVD)

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

               —

               utvrdi i presudi da se poništavaju,

                           —

                           odluke od 17. prosinca 2015. o ograničenju naknade za obrazovanje koju su tražili tužitelji na 10 000 eura;

                           —

                           s obzirom na osobit kontekst obavijesti o aktu kojim se negativno utječe, te prema potrebi, poruku elektroničke pošte od 21. prosinca 2015. koju su neki od njih primili; prema potrebi obrazac za ocjenjivanje naknade i naposljetku, prema potrebi njihovu potvrdu o plaći u kojoj se navodi iznos primljene naknade;

                           —

                           prema potrebi, naposljetku, odluke o odbijanju njihove žalbe od 5. srpnja 2016., se poništavaju;

               —

               naloži tuženiku snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

   U prilog osnovanosti tužbe tužitelji ističu četiri tužbena razloga.

               1.

               Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na prigovoru nezakonitosti, s obzirom na to da se pobijane mjere temelje na Guidelines, koje je usvojila Europska služba za vanjsko djelovanje (ESVD) 31. srpnja 2014., koje povrjeđuju Pravilnik o osoblju i njegov Prilog X.

               2.

               Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na prigovoru nezakonitosti, jer pobijane odluke povrjeđuju navedene Guidelines.

               3.

               Treći tužbeni razlog, podijeljen na četiri dijela, koji se temelji na nezakonitosti pojedinačnih odluka.

                           —

                           Prvi dio temelji se na povredi stečenih prava, legitimnih očekivanja, načela pravne sigurnosti kao i načela dobre uprave, s obzirom na to da je svaki od tužitelja odlučio povesti svoju obitelj u delegaciju u dotičnu zemlju polazeći od pretpostavke da se troškovi obrazovanja nadoknađuju 100 %.

                           —

                           Drugi dio temelji se na povredi načela jednakog postupanja i nediskriminacije jer se dopunskim paušalnim sustavom naknade ograničenim na 10 000 eura koji je tako uspostavljen neovisno o konkretnoj situaciji svake delegacije postupa jednako u različitim situacijama.

                           —

                           Treći dio temelji se na povredi prava djeteta, prava na obiteljski život i prava na obrazovanje, time što je ESVD nametnuo težak financijski teret određenim kućanstvima dužnosnika ili članova osoblja, jer su te obitelji dakle morale odlučiti ili suočiti se time kako bi svojoj djeci pružile jednako obrazovanje kakvo imaju djeca njihovih kolega, ili se razdvojiti kako bi takvo obrazovanje, o manjem trošku, pružile u jednoj od zemalja Europske unije.

                           —

                           Četvrti dio temelji se na nepostojanju stvarnog odvagivanja interesa i poštovanja načela proporcionalnosti svake donesene odluke, osobito s obzirom na to da tuženik nije dokazao da cilj koji se želi postići opravdava povredu temeljnih prava tužitelja.

               4.

               Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na pogrešci u ocjeni, koji ističu tri tužitelja. Dvojica od njih smatraju da je takva pogreška počinjena u analizi iznimnih okolnosti koje su navedene u njihovu zahtjevu za naknadu, dok zadnji tužitelj smatra da takva pogreška proizlazi iz neuzimanja u obzir dodatnih troškova za učenje materinskog jezika.


title: Predmet T-581/15: Rješenje Općeg suda od 25. svibnja 2016. – Syndial protiv Komisije („Tužba za poništenje — Pristup dokumentima — Uredba (EZ) br. 1049/2001 — Dokumenti u vezi s postupkom zbog povrede obveze protiv Italije — Eventualno nepoštovanje Direktiva 2011/92/EU i 1999/13/EZ — Sanacija bivšeg industrijskog područja (Cengio-Saliceto) — Uskraćivanje pristupa — Očito potpuno pravno neosnovana tužba”)

text:
               18.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 260/41

         Rješenje Općeg suda od 25. svibnja 2016. – Syndial protiv Komisije
   (Predmet T-581/15) (1)

   ((„Tužba za poništenje - Pristup dokumentima - Uredba (EZ) br. 1049/2001 - Dokumenti u vezi s postupkom zbog povrede obveze protiv Italije - Eventualno nepoštovanje Direktiva 2011/92/EU i 1999/13/EZ - Sanacija bivšeg industrijskog područja (Cengio-Saliceto) - Uskraćivanje pristupa - Očito potpuno pravno neosnovana tužba”))
   (2016/C 260/51)
   Jezik postupka: talijanski

      Stranke

      Tužitelj: Syndial SpA – Attività Diversificate (San Donato Milanese, Italija) (zastupnici: L. Acquarone i S. Grassi, odvjetnici)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: J. Baquero Cruz i D. Nardi, agenti)

      Predmet

   Zahtjev na temelju članka 263. UFEU-a kojom se traži poništenje Odluke Komisije od 3. kolovoza 2015. kojom se tužitelju odbija zahtjev za pristup dokumentima u vezi s postupkom zbog eventualne povrede od strane Talijanske Republike njezinih obveza koje proizlaze iz Direktive 2011/92/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o procjeni učinaka određenih javnih i privatnih projekata na okoliš (SL 2012., L 26, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 27. str. 3.) kao i Direktive Vijeća 1999/31/EZ od 26. travnja 1999. o odlagalištima otpada (SL 1999., L 182, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., sv. 34., str. 14.).

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Syndial SpA – Attività Diversificate nalaže se snošenje vlastitih troškova kao i troškova Europske komisije.

      (1)  SL C 398, 30. 11. 2015.


title: Predmet T-575/14: Rješenje Općeg suda od 15. ožujka 2016. – Larymnis Larko protiv Komisije („Tužba za poništenje — Državne potpore — Privatizacija — Mjere potpore u korist tužiteljeva dužnika — Odluka kojom se potpora proglašava nespojivom s unutarnjim tržištem — Nedostatak pravnog interesa — Nedopuštenost”)

text:
               2.5.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 156/42

         Rješenje Općeg suda od 15. ožujka 2016. – Larymnis Larko protiv Komisije
   (Predmet T-575/14) (1)

   ((„Tužba za poništenje - Državne potpore - Privatizacija - Mjere potpore u korist tužiteljeva dužnika - Odluka kojom se potpora proglašava nespojivom s unutarnjim tržištem - Nedostatak pravnog interesa - Nedopuštenost”))
   (2016/C 156/56)
   Jezik postupka: grčki

      Stranke

      Tužitelj: Elliniki Metalleftiki kai Metallourgiki Larymnis Larko AE (Kallithea, Grčka) (zastupnik: V. Koulouris, odvjetnik)

      Tuženik: Europska komisija (zastupnici: A. Bouchagiar, agent, uz asistenciju V. Chatzopoulosa, odvjetnika)

      Predmet

   Zahtjev za poništenje Odluke Komisije 2014/539/EU od 27. ožujka 2014. u vezi državne potpore SA.34572 (13/C) (ex 13/NN) koju je Grčka dodijelila Larko General Mining & Metallurgical Company SA (SL L 254, str. 24.).

      Izreka

               1.

               Tužba se odbacuje kao nedopuštena.

               2.

               Elliniki Metalleftiki kai Metallourgiki Larymnis Larko AE snosit će vlastite troškove, kao i troškove Europske komisije.

      (1)  SL C 395, 10. 11. 2014.


title: Predmet C-356/14: Rješenje Suda (deveto vijeće) od 5. studenoga 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Mađarska) – Hunland-Trade Mezőgazdasági Termelő és Kereskedelmi Kft protiv Földművelésügyi Miniszter (Zahtjev za prethodnu odluku – Članci 53. stavak 2. i 94. Poslovnika Suda – Izostanak dovoljnih pojašnjenja za činjenični i zakonski okvir glavnog postupka – Očita nedopuštenost)

text:
               19.1.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 16/14

      Rješenje Suda (deveto vijeće) od 5. studenoga 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Mađarska) – Hunland-Trade Mezőgazdasági Termelő és Kereskedelmi Kft protiv Földművelésügyi Miniszter
      (Predmet C-356/14) (1)

      (Zahtjev za prethodnu odluku - Članci 53. stavak 2. i 94. Poslovnika Suda - Izostanak dovoljnih pojašnjenja za činjenični i zakonski okvir glavnog postupka - Očita nedopuštenost)
      (2015/C 016/21)
      Jezik postupka: mađarski

         Sud koji je uputio zahtjev

      Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Stranke glavnog postupka

         Tužitelj: Hunland-Trade Mezőgazdasági Termelő és Kereskedelmi Kft

         Tuženik: Földművelésügyi Miniszter

         Izreka

      Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Budapest környéki közigazgatási és munkaügyi bíróság (Mađarska), odlukom od 16. lipnja 2014. u predmetu C-356/14 je očito nedopušten.

         (1)  SL C 329, 22.9.2014.


title: Predmet T-218/16: Presuda Općeg suda od 16. svibnja 2017. – Mühlbauer Technology protiv EUIPO-a (Magicrown) („Žig Europske unije — Prijava verbalnog žiga Europske unije Magicrown — Apsolutni razlog za odbijanje — Nepostojanje razlikovnog karaktera — Opisni karakter — Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009”)

text:
               10.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 221/21

         Presuda Općeg suda od 16. svibnja 2017. – Mühlbauer Technology protiv EUIPO-a (Magicrown)
   (Predmet T-218/16) (1)

   ((„Žig Europske unije - Prijava verbalnog žiga Europske unije Magicrown - Apsolutni razlog za odbijanje - Nepostojanje razlikovnog karaktera - Opisni karakter - Članak 7. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009”))
   (2017/C 221/28)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Mühlbauer Technology GmbH (Hamburg, Njemačka) (zastupnici: M. Zintler i A. Stolz, odvjetnici)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: S. Hanne, agent)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća EUIPO-a od 7. ožujka 2016. (predmet R 1213/2015-4) koja se odnosi na prijavu za registraciju verbalnog znaka Magicrown kao žiga Europske unije.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Mühlbauer Technology GmbH nalaže se snošenje troškova.

      (1)  SL C 232, 27. 6. 2016.


title: Predmet T-766/15: Presuda Općeg suda od 28. veljače 2017. – Labeyrie protiv EUIPO-a – Delpeyrat (Prikaz uzorka sa zlatnim ribicama na plavoj pozadini) („Žig Europske unije — Postupak povodom opoziva — Figurativni žig Europske unije koji prikazuje uzorak sa zlatnim ribicama na plavoj pozadini — Proglašenje opoziva — Stvarna uporaba žiga — Članak 15. stavak 1. točka (a) i članak 51. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Oblik koji se razlikuje u elementima koji ne mijenjaju razlikovni karakter”)

text:
               18.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 121/28

         Presuda Općeg suda od 28. veljače 2017. – Labeyrie protiv EUIPO-a – Delpeyrat (Prikaz uzorka sa zlatnim ribicama na plavoj pozadini)
   (Predmet T-766/15) (1)

   ((„Žig Europske unije - Postupak povodom opoziva - Figurativni žig Europske unije koji prikazuje uzorak sa zlatnim ribicama na plavoj pozadini - Proglašenje opoziva - Stvarna uporaba žiga - Članak 15. stavak 1. točka (a) i članak 51. stavak 1. točka (a) Uredbe (EZ) br. 207/2009 - Oblik koji se razlikuje u elementima koji ne mijenjaju razlikovni karakter”))
   (2017/C 121/40)
   Jezik postupka: francuski

      Stranke

      Tužitelj: Labeyrie (Saint-Geours-de-Maremne, Francuska) (zastupnik: A. Lecomte, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO-a, intervenijent u postupku pred Općim sudom: Delpeyrat (Saint-Pierre-du-Mont, Francuska) (zastupnik: J. Ennochi, odvjetnik)

      Predmet

   Tužba podnesena protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 15. listopada 2015. (predmet R 2693/2014-1), koja se odnosi na postupak povodom opoziva između društava Delpeyrat i Labeyrie.

      Izreka

               1.

               Tužba se odbija.

               2.

               Društvu Labeyrie nalaže se snošenje vlastitih troškova i troškova EUIPO-a.

               3.

               Društvo Delpeyrat snosit će vlastite troškove.

      (1)  SL C 78, 29. 2. 2016.


title: Predmet C-59/16: Presuda Suda (deseto vijeće) od 11. svibnja 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – The Shirtmakers BV protiv Staatssecretaris van Financiën (Zahtjev za prethodnu odluku — Carinska unija — Uredba (EEZ) br. 2913/92 — Carinski zakonik Zajednice — Članak 32. stavak 1. točka (e) podtočka i. — Carinska vrijednost — Transakcijska vrijednost — Određivanje — Pojam „trošak prijevoza”)

text:
               24.7.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 239/12

         Presuda Suda (deseto vijeće) od 11. svibnja 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – The Shirtmakers BV protiv Staatssecretaris van Financiën
   (Predmet C-59/16) (1)

   ((Zahtjev za prethodnu odluku - Carinska unija - Uredba (EEZ) br. 2913/92 - Carinski zakonik Zajednice - Članak 32. stavak 1. točka (e) podtočka i. - Carinska vrijednost - Transakcijska vrijednost - Određivanje - Pojam „trošak prijevoza”))
   (2017/C 239/15)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Hoge Raad der Nederlanden

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: The Shirtmakers BV

      Tuženik: Staatssecretaris van Financiën

      Izreka

   Članak 32. stavak 1. točku (e) podtočku i. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice treba tumačiti na način da pojam „trošak prijevoza” u smislu te odredbe obuhvaća dodatak koji je otpremnik zaračunao uvozniku, a koji odgovara profitnoj marži i troškovima tog otpremnika za njegovu uslugu organizacije prijevoza uvezene robe na carinsko područje Unije

      (1)  SL C 145, 25. 4. 2016.


title: Predmet C-397/17: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. srpnja 2017. uputio Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgija) – Profit Europe NV protiv Belgische Staat

text:
               11.9.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 300/19

         Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. srpnja 2017. uputio Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgija) – Profit Europe NV protiv Belgische Staat
   (Predmet C-397/17)
   (2017/C 300/24)
   Jezik postupka: nizozemski

      Sud koji je uputio zahtjev

   Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

      Stranke glavnog postupka

      Tužitelj: Profit Europe NV

      Tuženik: Belgische Staat

      Prethodna pitanja

               1.

               Treba li tarifni podbroj KN-a 7307 19 10 (1) tumačiti na način da obuhvaća pribor za cijevi od lijevanog željeza s kuglastim grafitom, koji ima obilježja pribora za cijevi o kojemu je riječ u glavnom postupku, ako iz njegovih objektivnih obilježja proizlazi da postoji bitna razlika u odnosu na temperirano lijevano željezo jer deformabilnost lijevanog željeza s kuglastim grafitom ne proizlazi iz odgovarajuće toplinske obrade i jer lijevano željezo s kuglastim grafitom ima drukčiji oblik grafita nego temperirano lijevano željezo, naime oblik kuglastog grafita umjesto temperiranog grafita?

               2.

               Treba li tarifni podbroj KN-a 7307 11 00 tumačiti na način da obuhvaća pribor za cijevi od lijevanog željeza s kuglastim grafitom, koji ima obilježja pribora za cijevi o kojima je riječ u glavnom postupku, ako iz objektivnih obilježja lijevanog željeza s kuglastim grafitom proizlazi da se on u bitnome poklapa s objektivnim obilježjima netemperiranog lijevanog željeza?

               3.

               Treba li zanemariti napomene KN-a za tarifni podbroj 7307 19 10 u kojima se utvrđuje da temperirano lijevano željezo obuhvaća lijevano željezo s kuglastim grafitom u dijelu u kojem one navode da temperirano lijevano željezo obuhvaća lijevano željezo s kuglastim grafitom ako je utvrđeno da u slučaju lijevanog željeza s kuglastim grafitom nije riječ o temperiranom lijevanom željezu?

      (1)  Uredba Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (SL 1987., L 256, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 12., str. 3.)


title: Predmet T-237/15: Tužba podnesena 15. svibnja 2015. – Łabowicz protiv OHIM-a – Pure Fishing (NANO)

text:
               13.7.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 228/22

         Tužba podnesena 15. svibnja 2015. – Łabowicz protiv OHIM-a – Pure Fishing (NANO)
   (Predmet T-237/15)
   (2015/C 228/27)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Edward Łabowicz (Kłodzko, Poljska) (zastupnik: M. Żygadło, odvjetnik)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)

      Druga stranka postupka pred žalbenim vijećem: Pure Fishing, Inc. (Spirit Lake, Sjedinjene Američke Države)

      Podaci o postupku pred OHIM-om

      Nositelj spornog žiga: tužitelj

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Zajednice s verbalnim elementom „NANO” – žig Zajednice br. 6 649 818

      Postupak pred OHIM-om: postupak za proglašenje žiga ništavim

      Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća OHIM-a od 05. ožujka 2015. u predmetu R 2426/2013-1

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži OHIM-u snošenje troškova.

      Tužbeni razlozi

               —

               pogrešno tumačenje i pogrešna primjena članka 7. stavka 1. točaka (b) i (c) Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članaka 76. i 83. Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članaka 6. i 14. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, i to prava na pošteno suđenje i zabrane diskriminacije.


title: Predmet T-453/13: Tužba podnesena 26. kolovoza 2013. — Klaes protiv OHIM-a — Klaes Kunststoffe (Klaes)

text:
               26.10.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 313/31

         Tužba podnesena 26. kolovoza 2013. — Klaes protiv OHIM-a — Klaes Kunststoffe (Klaes)
   (Predmet T-453/13)
   2013/C 313/59
   Jezik na kojem je tužba podnesena: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Horst Klaes GmbH & Co. KG (Bad Neuenahr-Ahrweiler, Njemačka) (zastupnik: Rechtsanwalt B. Dix)

      Tuženik: Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni)

      Druge stranke pred žalbenim vijećem: Klaes Kunststoffe GmbH (Neuenrade, Njemačka)

      Tužbeni zahtjevi

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               ukine odluku prvog žalbenog vijeća (R 1206/2012-1) Ureda za usklađivanje od 6. lipnja 2013. i odbije prigovor protiv tužiteljeve prijave žiga Zajednice (br. 9545096).

      Tužbeni razlozi i glavni argumenti

      Podnositelj prijave žiga Zajednice: tužitelj

      Predmetni žig Zajednice: verbalni žig „Klaes“ za proizvode iz razreda 42 — prijava žiga Zajednice br. 9 545 096

      Nositelj žiga ili znaka navedenog u postupku prigovora: Klaes Kunststoffe GmbH

      Navedeni žig ili znak: figurativni žig u plavoj boji „Klaes“ za usluge iz razreda 42

      Odluka Odjela za prigovore: prigovor je prihvaćen

      Odluka žalbenog vijeća: žalba je odbijena

      Tužbeni razlozi: povreda članka 8. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 207/2009


title: Predmet T-767/16: Tužba podnesena 7. studenog 2016. – Nanogate protiv EUIPO-a (metals)

text:
               19.12.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 475/24

         Tužba podnesena 7. studenog 2016. – Nanogate protiv EUIPO-a (metals)
   (Predmet T-767/16)
   (2016/C 475/35)
   Jezik postupka: njemački

      Stranke

      Tužitelj: Nanogate AG (Quierschied, Njemačka) (zastupnik: A. Theis, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Predmetni sporni žig: figurativni žig Europske unije s verbalnim elementom „metals” – prijava za registraciju br. 14 259 981

      Pobijana odluka: odluka petog žalbenog vijeća EUIPO-a od 29. kolovoza 2016. u predmetu R 2361/2015-5

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               naloži EUIPO-u snošenje troškova postupka.

      Tužbeni razlozi

               —

               Povreda članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009;

               —

               povreda članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet T-437/17: Tužba podnesena 14. srpnja 2017. – Oy Karl Fazer protiv EUIPO-a – Kraft Foods Belgium Intellectual Property (MIGNON)

text:
               11.9.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 300/34

         Tužba podnesena 14. srpnja 2017. – Oy Karl Fazer protiv EUIPO-a – Kraft Foods Belgium Intellectual Property (MIGNON)
   (Predmet T-437/17)
   (2017/C 300/42)
   Jezik na kojem je tužba podnesena: engleski

      Stranke

      Tužitelj: Oy Karl Fazer Ab (Vantaa, Finska) (zastupnik: L. Laaksonen, odvjetnik)

      Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

      Druga stranka pred žalbenim vijećem: Kraft Foods Belgium Intellectual Property (Halle, Belgija)

      Podaci o postupku pred EUIPO-om

      Podnositelj prijave: tužitelj

      Predmetni sporni žig: verbalni žig Europske unije „MIGNON” – prijava za registraciju br. 10 995 892

      Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

      Pobijana odluka: odluka drugog žalbenog vijeća EUIPO-a od 24. travnja 2017. u predmetu R 1859/2016-2

      Tužbeni zahtjev

   Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

               —

               poništi pobijanu odluku;

               —

               dopusti registraciju žiga za sve proizvode za koje je podnesena prijava.

      Tužbeni razlog

               —

               Povreda članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.


title: Predmet C-468/15 P: Žalba koju je 3. rujna 2015. podnio PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas) protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 25. lipnja 2015. u predmetu T-26/12, PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas) protiv Vijeća Europske unije

text:
               26.10.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               C 354/27

         Žalba koju je 3. rujna 2015. podnio PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas) protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 25. lipnja 2015. u predmetu T-26/12, PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas) protiv Vijeća Europske unije
   (Predmet C-468/15 P)
   (2015/C 354/29)
   Jezik postupka: engleski

      Stranke

      Žalitelj: PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas) (zastupnik: D. Luff, avocat)

      Druge stranke u postupku: Vijeće Europske unije, Europska komisija, Sasol Olefins & Surfactants GmbH, Sasol Germany GmbH

      Zahtjevi

   Tužitelj od Suda zahtijeva da:

               —

               proglasi tužbu dopuštenom i utemeljenom;

               —

               ukine presudu Općeg suda Europske unije od 25. lipnja 2015. u predmetu PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas) protiv Vijeća Europske unije, (T-26/12, EU:T:2015:437);

               —

               konačno presudi, prihvaćajući zahtjeve koje je PT Musim Masa postavio Općem sudu i sukladno tome poništi antidampinšku pristojbu koja je žalitelju određena Provedbenom uredbom Vijeća (EU) br. 1138/2011 (1) od 8. studenoga 2011. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe uvedene na uvoz određenih masnih alkohola i njihovih mješavina podrijetlom iz Indije, Indonezije i Malezije i Provedbenom uredbom Vijeća (EU) br. 1241/2012 (2) od 11. prosinca 2012. o izmjeni Provedbene uredbe (EU) br. 1138/2011.;

               —

               naloži Vijeću i intervenijentima, uz snošenje vlastitog troška, snošenje svih troškova žalitelja u ovom postupku, te u postupku pred Općim sudom.

      Žalbeni razlozi i glavni argumenti

   Žalitelj zahtijeva ukidanje pobijane presude na temelju četiri žalbena razloga ukratko iznesena u nastavku.
   Kao prvo, Opći je sud povrijedio članak 2. stavak 10. točku (i) Uredbe Vijeća (EZ) br. 1225/2009 od 30. studenog 2009. (u daljnjem tekstu: Osnovna uredba) pogrešno primijenivši pojam jedinstvenog gospodarskog subjekta (u daljnjem tekstu: JGS) i zaključivši da žalitelj i ICOFS ne čine JGS.
   Kao drugo, Opći je sud povrijedio članak 2. stavak 10. točku (i) Osnovne uredbe pogrešno presudivši da je Vijeće u dovoljnoj mjeri dokazalo da su funkcije koje je obavljao ICOFS bile slične onima agenta koji radi za proviziju. Obrazloženje Općeg suda dano na na temelju dostupnih dokaza bilo je nedovoljno i diskriminatorno.
   Kao treće, Opći je sud povrijedio članak 2. stavak 10. prvi podstavak Osnovne uredbe pogrešno presudivši da Vijeće nije nevaljano utjecalo na simetriju između uobičajene vrijednosti i izvozne cijene.
   Kao četvrto, Opći je sud pogrešno primijenio načelo dobre uprave pogrešno prihvativši da se Vijeće koristilo samo dokazima Vijeća istodobno zanemarivši relevantne dokaze i informacije koje mu je podnio žalitelj tijekom antidampinške istrage.

      (1)  SL 2011 L 293, str. 1. SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 118., str. 71.

      (2)  SL 2012 L 352, str. 1. SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 129., str. 261.